Dödens Engel

?4k 




"if>' 











ILLUSTRERAD AF CARL LARSSON. 




________ 




DODENS ENGEL 




Jllustrerad AF p. J^ARSSO 



STOCKHOLM, C. E. FRTTZE S K. HOFBOKHANDEL 



»En gang do, och sedan domen». 
P 11 1 us. 




I bon och byggen, som sparfvar bygga 
Sitt bo i sommarens grona lund. 
De sjongo glada, de sutto trygga 
I tradens lofviga skygd, en stund: 

Men faglanasten 

Ej profvet hollo, 

Nar deras fasten 

For stormen folio — 
Och tyst blef sangen, och sjongs ej om, 
Och gliidjen, gangen, ej aterkom. 





10 





I laga jorden, pa den de vandra, 
Pa den de strida om rang och arf, 
Jag blander slagterna om hvarandra 
Jag lagger tiderna hvarf pa hvarf. 

I djupa natten 

Ej foljer prakten, 

Och icke skatten 

Och icke magten. 
En gang de egas — en annan gang 
De andras arc-, som laga fang. 



11 




12 




13 




14 




15 




16 




17 




IS 



^a- 




19 





Hvad Herron askar, till dig han sade; 
Han matte ut, for ditt vandringslopp, 
Hvad du, o menska, att biira hade, 
Och livad du hade att fylla opp. 

Han kraft beskarde 

Till hvad du borde, 

Och vishet larde, 

Att r'att du gjorde, 
Om blott du horde i lydigt brost 
Den store, helige Andens rost. 




20 




21 




"V l Hi 



Gack trygg, i styrkan af iidel vilja, 
Igenom profvets och modans tid! 
Sa kan dig veiiden fran lyckan skilja, 
Men ej fran dygdens och sinnets frid; 

Sa kan i jorden 

Val kroppen myllas, 

Dock gudaorden 

Pa anden fyllas: 
Du t.rofast var intill dodens dag; 
Nit, gode tjenare, lonen tag! 




22 




23 




24 




Hvad vore iiran, som till er ropar 
Att vorda pligten — att do for den — 
Om hon berodde af fala hopar 
Och deras falare hufvudman? 

Nu stralar friden 

Fran liennes anlet, 

Om ocksa tiden 

En suck foranlat; 
Ty tiden stanker ej upp sitt dam 
Till stjernegatan, der lion gar fram. 




26 




27 




28 




29 




so 




31 




32 




83 




Sa fridfullt tie uti Herran somna, 
Sa frojdfullt helsa de Herrans dag: 
Be ur bedrofVelse aro komna 
Och undan odenas alia slag. 

Ej mera fangna 

I jordebanden, 

De tiro ganglia, 

Sa talar anden, 
Ur modans traldom till fri'dens hem, 
Ocli deras gerriingar folja dem! 




34 




35 




Och rum for alia, som tro och hoppas, 
For alia rum uti himlen air 
Och som, nar fikonatradet knoppas, 
I veten sommaren vara nar ; 

Alltsa I kanhen, 

Da dagen svalkas, 

Ilur Hiinlavamien 

Till eder nalkas, ■ 
Och for till rummet, som han beredt 
Dor I med honom forblifven ett. 





36 




37 





Ocli ny ar himlen, och ny ar jorden, 
Oeh ny ax himlens och jordens son, 
Och saknar icke, ododlig vorden, 
Det tranga hemmet, han kom ifran. 

Det har forsvunnit, 

Det ar foryandladt — 

Men tro, som vuimit, 

Men dygd, som handlat! 
I hafVen lotten at er beredd, 
Af laga sinnen ej hord och sedd. 




38 




39 



Stockholm 

IBICKT I C E N T R A L - T K Y C K E R 1 E T 
1880 



—■—!■ 



; H| 



HI 



