Dödens Engel. Religiöst poem af Johan Olof Wallin. Ny Illustrerad Upplaga.



I : C JO 3 




. ■ . . — — : : : 1 ■■''■' -■■'■ 



DODENS ENGEL 



UEL1GIOST POEM 



JOHAN OLOF WALLIN. 



Ny Illustrerad Upplaga. 




fldKT-> 



PHILIPP J. MEIJER. 



t/i 



f'/$m. 



. parojgjs. 



{ 



V 



a / 



kaxm&l^s 



DODENS ENGEL 



REL1GIOST POEI 



JOHAN OLOF WALLIN. 



Km fiiiiifi ( '"> "Oh sedan (lumen. 

Pavmjs. 



J Adams barn, som af jorden fddens, 
Och vandcn ater till jorden om ! 
.1 iiron mine, J Sren dodens, 
ill i, sedan synden i verlden kom. 

Jng star i lister 

Ocli Bar till vcstcr; 

Och ttisen rosier, 

J lidens g'aster! 
Jag bar till eder ined Herrans ord 
Fran luft ocb lagor och haf och jord. 






.1 linn ooh byggen, som sparfvar bygga 
Sill. bo i sommarens griina lund. 
Do sjiingo ^lada, de sutto trygga 
1 Iriidons Liifviga skygd, en slund : 

Men fagla-niisten 

Ej profvet hollo, 

Niir deras fiisten 

For stormed folio 

Ooh lysl. 1) I<; P sangeii, oob sjb'ngs ej om, 
Ooh glSdjen, gfiingea, ej aterkom. 



.1 giln ocb siieken, som dufvor suoka, 
For morgondagen, sora J ej sett; 
])a ofbrtankt, soin en fallets lucka, 
Sig jorden b'ppnar for er med ett — 

Och J fdrsvinnen 

I plotsligt nedan — 

Oeh edra minnen 

Forsvinna sedan — 
Och nytand mane ur silfversky 
Ser andra komma — och andra fly. 




Mvn iilV.-r trodeelen 



D;i "bleknar br.nl.- 















c% 


s" 






v^^V/ 


v^ 




wt 


%; us 




^~* '^ V_l>J- 


^"~ 


- 1 


VI 




" - Jags! JlfegSk 










imp " 


/';' :; "■- : - ' : ■ 


















,>Wfl\f 






iisiEslia^ /Jsflpl!iBSa» 






Mf&dVYn 






l^SW^ M^";'. 


S "^^^M^ /^ -^ 






£ 




Jg*ctL Q r^Aml 


^*«a*' {/ 4, , 




St^hfim 


^^^g^HJMp 


/iLf") | T .Ja ^H/ 




W^i-S^^ 


*vli 


( " 




1b Vi \ ^ft^k'T 




vS^L_ ^a 


1 .'4, ' 






1 ' blUaiK ' 


"' ■■■Jfii'// 1 








^ll^r^ 


T r SmflBfc^ i 


\t NL -i;MC 




^\ 




sPbE 


%\ -* S ^l V *" 


















^*^n Plf 


^s 




■ ■ ■ ■■...■. 


•5k^~ 


«■£■- 


i^mws^j 






^w^^^^^ 


■fTjSK^i^'-v.- 


- .^y=r;-; 


= nBFGfl 




^aJ \ jp/ 








^.^^pfU 




S? ^w^r 


Trm ,og^lpi/Jl|li 




'v< 


— 













.1 svS-fven liitta i dans 



J svafven liitta i dansens ringar, 
J stojen yra i niijets lag, 
Och myrten blommar, och lyran klingar 
Men iifver triiskclen stiger jag: 

Da sladnar dansen, 

Da sSokas ljuden , 

Da vissuar kransen, 

Da bleknar bruden. 
Oek sorg lir linden, som skriftcn sagt, 
Uppil all gladfe och glans och makt. 



Jag ar den starke, som liafvcr maktcn, 
Till dess eti starkare komma skall. 
PS bb'ga fjiilleii, i djupa schakten, 
Dct itr min anda, som susar kail. 

Dc smitlaus ilar, 

Som rensa [Under; 

Do nattens pilar , 

Som ut jag s'ander, 
De sla sitt offer, och slagel til 
Ej mur af koppar, ej skb'ld af stal. 



Jag sveper vingen om nordanstormen, 
Ocli rullar dynande vag mot strand. 
Af stats-systemer jag krossar formen, 
Ocli vrider viggen ur dundrarns hand. 

Som nattens vakter , 

Jag sekler jagar; 

Och menskoslagter 

Och verk och dagar 
Som boljor hvalfva sig for min fot, 
Tills sisla biiljan dcr lagt sill; knot. 



Mot mig fdrlora sig vett och vapcn , 
Mot mig cj liirdom och konst bestar. 
Jag frihet ger at lifegenskapen , 
Och herrskarviljan i jern jag slar. 

Jag striden leder — 

Och harar falia ; 

De ligga neder, 

De ligga alia, 
Och vakua ej vid larmtrummans bud, 
Men fb'rst vid domens basuua-ljud. 




.Tat; s trifle u ]oflcr_ 
OrhliararfulluJ _ 




OtOi Alexandra* , NTapplroiusr, 
DeHerrar.fordne i li(i?>a toft, 
I)i<fHjfrvnr<lne en handftill stotft. 





9 


Min hand blott vinkar — och jorden sopas : 


Allt Icfvaiidc till det rummet far, 


Der 


iutet iira hiir uamnet ropas, 


Od 


ingcn tonga sig riir till svar. 




Mia Pot lustvandrar — 




Ooh stjelper throoer; 




Och Alexandra!', 




Napoleoner, 


De 


Herrar fordnc i hb'ga loft, 


De 


iiro vordne en handfull stoft. 


1 


laga jorden, pa den de vaudra, 


Pa dea de strida oin rang och arf, 


Jag 


blandar sliigterna om hvarandra, 


Jag 


Ittgger lidoiini hvarf pd hvarf. 




1 djnpa nation 




Kj liiijci- prakten, 




Och ickc ska lien , 




Och icke ntakten. 


Eu 


gang de agas — en annan gang 


De 


andras iiro, sum laga fang. 



10 



Ej ofvan jord ar en borg belagen , 
Som odor tryggar, J vandringsmiin ! 
En cgcn cgendom J ej iigen, 
Easl b'ppel fastebref lydt pa den. 

Se, diademen 

Och sorgedoket, 

Ocli purpurbramen 

Ocb arbel.s-oket 
Sig nya hufvuden slutfl kring, 
Oiu nya halsar de s l:i sin ring I 



J fireo komnOj .1 skolen g&nga ; 
J hafven Iiiir Icke hen ooh bus : 

.1 skolen bo i den sladen tranga , 
Der sol oeh mane ej t'auda ljus ; 

Der skoldemarket 

I porten krossas , 

Och ur dagsverkct 

Den Iriitte lossas, 
Och fangcns lankar och hjertats band 
Si sprb'de brista fiii' samma band. 



11 



Hvar ar din Moder? Hvar tip din Maka? 
Da ha de vandral den viigen bort, 
Pa den de komma ej met' tillbaka, 
Pa den du fiiljei' dem innan kort , . , 

Ty ska Lien akla , 

Sum (Jnd dig sauder! 

Den lialkar sakta 

Ue dina hiinder, 
Och ses ej ater af dig , fiirriin 
Du svara skall, hur du vardat den. 



Hvar iir din Broder? Hvar iir din Like? 
S3 I'rilgnr Hervon dig da ej mer. 
1*3 liar du Imidrr, du spolske rike ! 

iii da mallear, da Daring ger — 
Oi-li 1 1 ; 1 1 - de niiilla, 

Sum du . allida, 

Skall after detta 

Eii malk dig bida, 
Snm nars ocl lefver, i evig tid, 
UppS ett sainvete utan frid. 



13 



llau bidttr Oder, som liknb'jdt skaden 
Kn iiniiiins I'iiII, Idott J sjelfve stan ! 

Sam tr :li Pftdernesland fb'rraden, 

Ooh iikkI dot hcliga drifven han! 

Bom lagar vriden, 

(tcii hjertan villen, 

Ooh oskuldsl'ndcii 

PI loll ftfripillen ! 
Ooh ui bit r . ■ 1 1 1 1 < • i |',i ii.in ooh Ink, 
Dl b Ion i llnad ilg roier iiiok. 



linn bldor ciici', .1 Idgaoni andarl 
i>.i tungan Iftder vid edsr gom. 
Al PodllghetOD sill gift lion blandar, 
Ooh ai'iin faller 1'iir liennes dom — 

Men mot min glafven 

J inlet kuiinen: 

Jag sparrar grafven 

Ocli smiidcmuiinen, 
Som niista gang, sc'n han malet mist, 
For Den skull svara, som diimmor sisl 1 




Men mol i„i„ feUfrai 
.Tmtol lt„„i„.„: 



13 



Ransakcn, diidlige ! edra sjTten, 
Sled bafvan forsken er sjiils begiir; 
Och rena bander och bjcrtan lyflen 
Till Don, som vet hvad i menskaa iir. 

J lill den Often 

Dock skolen liiuda, 

Dor iifver porten , 

Till tidens anda , 
Dot skrefs oryggeligt, det beslut; 
Heir hvar gar in, och gar ingen ut ! 



Er jorden slukar, med vSrf och planer, 
Och lycker alcr sin mun igen, 
Om likl I'nvoner, om likt orkaner, 
J vedarqviokl aller biirjat den — 

A i < ■ 1 1 i',j af jordon 

Ert miii i begttreu; 

Ty del, J vorden 

Och del J iiren , 
Det verket, eder blef anbefaldt. 
Den Ende kiinner, som kiinner allt. 



• Hvad Ilcrren iiskar, till dig Han sade; 
Han matte ut, for ditt vandringslopp , 
Hvad du, o menska! att bara hade, 
Och hvad du hade att fylla opp. 

Han kraft beskjirde 

Till hvad du borde, 

Och vishet l'a'rde , 

Att riitt du gjor.de, 
Ora blott du hiii-dc i lydigl brb'st 
Den store, helige Andens rest. 



Hiir ande-riisten, den klara, d.jupa, 
Och i Hans arcnde uppriitt gack; 
Du se'n ej spiirje, om du skall stupa , 
Kj heller siirje for verldens tack! 

Du fylle kallet — 

Och frukte ieke ! 

Vv sjelfva fallet 

Du uppat blicke ! 
Sa skall dig fatta en euglahand 
Och stilla fdra dig till ditt land. 





IS 


Gack trygg, i styrkan af iidel vilja 




Igenom profvets och mb'dans tid ! 




Sa kaa dig verlden Iran lyckan skilja, 




Men ej fran dygdens och sinnets frid; 




S8 knn i jorden 




Viil kroppen myllas, 




l)<x;k guda-orden 




l'a anden fyllas : 




Du trofusl var intlll dodens dag : 




Nu, gode tjenare ! ISneii tag ! 




G'dr riitt at alia, och lindra nudcn , 




Och trb'sta sorgcii , hvat-helst du kan ! 




FbYsvara sanaingen uti doden, 




Och viiin sum Christen, och fall som Man! 




Ej joi'ilisk vinniiig 




Till liin du lager, 




Ej ki'ing din tinning 




En snarblekt lager, 




Men, ljus och evig och skb'n och he!, 




De siilla Heligas avfvedel. 





16 



Hvad vore Troii, om den icke lage 
Eq klarb'gd perla pa hjertats grand, 
Och upp till himmelen slilla sage, 
Da skalet brister i inognans stund? 

Den skb'na hvilan 

Giir slut pft. plagan . . . 

Och — blixtrar bilan, 

Och flammar lagan, 
Martyr! se. liiinmclcn iippnar sig, 
Och kronan nicker Kiii'soiiarn dig! 



Hvad vore Dygden, om lifvet vore 
Med stoftets fliimtande gnista slackt? 
Du fdrste Gustaf ! Du andre Store! 
Du frie, modige Engelbrekt! 
Och alia visa, 
Och alia omnia , 
Som menskor prisa — 
Och menskor glomma! 
Hvad vore bmhet, fb'rstand och kraft, 
Om endasl grafven till mal J haft? 



17 



Hvad vore Aran , som till er ropar 
Alt vb'rda pligten — att dB for den — 
Om hon berodde af fala hopar 
Ooh deras fa] are hufvudm'dn? 

Nu stralar fiiden 

Fraa Iienues aulet, 

Om ooksfi liden 

Ea suck foranlat , 
Ty iidcn stanker cj upp sitt dam 
Till stjernegatan, der hon gar fram. 



Hvad vore Lyckan? Hvad vore Gladjen, 
J kilrlcksringen sa ljuf och ren — 
(tin, niir den bryts, J cj alerkcdjen 
Deu bnitua ISakar vid Hoppets sken? 

Sa Sdebllfvet, 

hjertan sata ! 

Hvad vore lil'vel? 

En oliisl gala ! 
Etl obarmhertigt Uricbref, 
Som Gud i vrede for menskan skrcf! 



18 




E 


1 aldrig Jakob sin Josef mister, 


Och 


Jonathan if ran David gar, 


Och 


pressadt hrb'st i en suckan brister, 


Snm 


ingen tviist i all verlden far ! 




Och Rachel grater 




De kiira sp'ada , 




Och sig ej later 




AC nagot glada; 


Ty 


lite ar mod hvad dyrast var 


F8r 


bennes hjerta och bennoa dars 


M 


en Gud iir Kiirleken. — Lugncu eder, 


Betryckta hjertanl och fatten hopp. 


Det 


korn , J laden i jorden neder, 


I gyllne skordar skall spira opp ! 




! hvad J laden , 




Med sorg i grafven — 




Hvad kart J haden , 




Hvad kart J bafven, 


I)et 


'ar ej borta — men dock ej dor < — 


Dot 


ar hos Honom, som evigt Sir ! 



19 



I Honnm lefvser allt lif, och riires 
All kraft, noli lander sig klart allt ljus. 
Hans kiii'lck famuar ock (let, som fores 
Till andra boningar af Hans 1ms. 

Se genom dimmnn, 

Dii barnasiime ! — 

TVsi i- Sfven timman 

Fiir dig ar inue, 
Sit kallar Fadren. Emellertid 
Med troliet verka och taligt lid ! 



Di'iij, lik Maria, med kanslor rena , 
Vid Jesu fiiltet', och hb'r och bed! 
»Se ii|i|i (111 korset, som Magdalena, 
Der niiden blickar lill lingren ned! 
Johannes I slut dig 
Till Viiniicns hjerta: 
Han tager ut dig 
Ur tvang och smiirla, 
Till helig frihet och salig frdjd 
Uti sitt himmelska rikes hb'jd. 



20 



V'al dem, som redligt det adla velat, 
Det r'atta siikt och det milda tankt ! 
Som 'alskat mycket, fast'an de felat! 
Dem varder mycket ock efterskankt. 

De hat - ej blefvo 

Allt bvad de skulle; 

Men Englar skrefvo, 

S& karleksfulle , 
Hvad genom dem, uti minsta man, 
Den verlden gladt, som de kommo fran. 



De hafva hiillit sig vid det ena, 
Att frukta Herran, och intet mer: 
De hafva tvagit sin kliider rena 
Uti det blodet, som oskuld ger. 

All strid ar lyktad, 

All synd forlaten, 

Och oron flyktad , 

Och stillad graten ■ — 
Den store Fadren vet deras namn - 
Och trb'ttc sjunka de i Hans famn. 



21 



Sa fridfullt de uti Herran somna, 
Sa fi'ojdfullt helsa de Herrans dag: 
De ur bedrofvelse aro komna 
Och undan odenas alia slag. 

Ej mera fangna 

I jordcbanden , 

De aro gangna , 

SS talar Anden , 
Ur mb'dans traldora till fridens hem, 
Och deras gerningar fdlja dem! 



De aro gangna ! De gingo tida 
Till riitta horamet i Fadrens hus. 
De skola bo i den sladcri vida, 
Der sol och mane ej skifta ljus: 

Ty klara soles 

Ar Hun som r&der 

Fran hiiga stolen , 

Och ser i nader 
Till allt, som rum i den staden fick 
Och lif och salighet ar Hans blick ! 



22 



Och rum for alia, som tro och hoppas, 
For alia rum uti himlen iir ! 
Ocli som, nar fikonatradet knoppas , 
J veten sommaren vara nar; 

Alltsa J kannen, 

Da dagen svalkas, 

Hur Himlaviinnen 

Til! eder nalkas , 
Och for till rummet, som Han bcredt, 
Der J mod Honom forblifven elt. 



Da dagen svalkas ocb skuggan breder 
Kring edra dalar och berg sitt flor, 
Sa kominer Han ocb fb'rlossar eder, 
Hvars makt ar sasom hans k'arlek stor. 

De b'gon trb'tta, 

En stund de somna . . . 

De verktyg nb'tta, 

En stund de doinna . . . 
En annan stund till ett annat lopp 
J edra hufvuden lyften epp ! 




.\tcnTro, jt-owj viumit > 



23 



Och ny ar himlen, och ny ar jorden, 

Och ny ar himlens och jordens son, 
Och saknar icke, odiidlig vorden, 
Det tranga hemniet, han kom ifran. 
Del ar fb'rsvunnit, 
Del ar fb'rvandladl — 
Men Tro, som vunnit! 
Men Dygd, som handlat! 
J hafven lotten at er beredd , 
Af l&ga sinnen ej hb'rd och sedd. — — 



Da iiro torkade alia larar, 
Da iiro helo.de alia sar . . . 
Ej mer, pii trafvar af Ilk och barar, 
Med fackla nedviiiid ocli sliickl , jaf? sliir. 
Jap' facklan viinder — 

Ocli i detsamma 

Den alerliindi'i- 

Vid Lifvels llarmna, 
Och blandar, evig Serai', min ton 
I eder lol'sang vid Ljusets Thron ! 



— *EX 



:«>~ 




Tryckt lios Isaac Marcus 1851. 



3 FEBR. 



?;^':iS: 



■ . 




- -4 





Regler for heml&n ur / / 

Kalmar Stads Bibliote^ 

1. Lantaga're akall rara boaatt In 

om Kalmar atad boh afl fordrai, 

lamna godk&nd borgen IVir bemlan. 
For burn under 15 Sir fordras fiiriil- 

drars eller malamana akrlftlig ed 

gtvande. 

2. Samtidigt fa hOgit bre bttoker 
liemlanas, dftrav bvfi ikOnlittertlra. 

De senare aterl&mnaa Inom fvi 

veokor, Ovriga inom /^yra veokori 

FSrnyelae av I4n far eke,»/i 

gang mot uppvisaude av lan- 

tagen bok. 

3. Aterstallas ej l&nade boo- 
ker inom fore'skriven tid, er- 
lagges i boter 5 ore pr band 
ooh dag. 

4. Bockerna skola bebandlas 

aktsamt, Anteokningar, un- 

deratrykningar oob vikningai 

betraktaa aom akada oob eraBt 

tas after bibllotekariena vttrde 
ring, 

5. Bortkommen oiler i defek i 
skiok ateratRlld Imk enttttaa mad 

fulia vardeti 

6. ViigriUl ui.li •iiliij'j',: 1 l'«>l,nr ih'h 

skadeersiittning medftir I'm luat n I < 
neratt. 

7. Bockerna fa ej av lantagara u( 
lanas till annan peraon. 

8. Ombyte av la&tagares boatad 
skall genast anmttlaa. 

9. Viil fall av ami! boaam ajukd 

i Lantagarea ham, akola bOokorno " 
medelbart ateritBllaa, "■ i> uninKlnn 
om ajukdomafallat gBrai 



I 



i 



fSiL 



MAO 



i 

• I 



. 



' 



