Biographica Carl Henrik Bergman
i 


f 


v~< 


6t 


/ 


s-i 


/. 


y 


i 


st 


12 « I 


i 


fvar     och     svär     vid     Gud    och     Hans     heliga     Evangelium, 
att    jag    städse    vill    och    skall    vara    min    rätte    Konung ,   den 


AK 


Norrigcs,  Götlies  och 


Weodes  Konung, 


arot  det  Kongl.  Huset 


huld  och  trogen,  likmätigt  den  stadgade  Successions-Ordningen 
såsom  den  ar  1810  den  2G  September  uti  Örebro  gjord  och 
vidtagen  är;  sa  att  jag  Hans  Kongl.  Maj:ts  gagn  och  bästa  uti 
alla  måtto  söka  och  befrämja  skall.  Jag  skall  och  med  lif 
och  blod  forsvara  det  Konungsliga  väldet  samt  Rikets  Ständers 
fri-  och  rättigheter,  allt  efter  litad  i  den  af  Kongl.  Maj:t  och 
Rikets    Ständer   den  G  Junii    1809  fasställd e  Regerings-Form, 


med  de  sedermera  af  Konung  och  Rikets  Ständer  antagne  för- 
ändringar, stadgadt  blifvit.  Jemväl  skall  jag  uptäcka  samt  i 
tid  tillkännagifva,  om  jag  förnimmer  något  a  färde  vara  till 
ändring  eller  upphävande  af  dessa  och  ofri  ga  Rikets  Fumla- 
inen tal- Lagar,  dem  Rikets  Ständer  för  sig  och  sina  efterkom- 
mande till  evärdeliga  tider  antagit,  och  dem  jag  till  alla  deras 
punkter  vill  och   skall  lyda,   efterkomma  och  fullborda. 

Desslikes  vill  och  skall  jag,  medan  jag  vid  Universitetet 
vistas,  troget  efterkomma,  livad  Universitetets  Stadgar  de  Stu- 
derande föreskrifva  samt  den  Akademiska  Styrelsen  tillbörlig 
lydnad  visa. 

Detta  lofvar  jag  pä  heder  och  samvete  hålla.  Så  sant 
mig   Gud  hjelpe  till  lif  och  själ! 


-* 


f/T  /  sf* 


,  //v  &s*/j> 


s  %&*/*&. 


<//a  '&/'     A'/  *  * 


: 


fi/j?*r    A/ff 


jr/Ss 


3 '<#?* 


C /T 


*r 


*S 


r  /r //f~~ >7/&s , 


5. 


fcJ> 


*^tt*  (V/ 


i&^&r 


/<*>™*tJ . 


A     *zs 


0/a 


J. r 7  <r*CJ&r 'S 


J*/&  ej 


^\JUs~*t*d+*~^ 


*K<!*iJMaan 


C/f. 


-v 


^ftåJpAA  /^\a^ 


r^oytyi,  ciA^ 


cA 


X4 


^étyfu^^-J 


**>    cU*+ 


JLo  *£> 


4Ju~4>. 


ik    Ajo^A^ 


CtÅAt^- 


. 


fa. 


(Urn^l     €rtA+- 


iLyjLft^HjwT       flA4J-LA^r*rf 


ff\  OL^/utJLi^^  /{a^    ±jesL4 


PO. 


ir 


cu^ 


A 


Ou+~-     (h^n  cU> 


Å*S^ 


f 


! 


M^ 


c 


t-=T= 


^»  * 


HT 


/  >  s  //  s  s  s>  /,  f*  / /      ,'/"'<<       <-       ' 


SS  yr 


,    '/r,-s 

/   f  S    /T    r'    /•    //     //     S    , 

,  '&   >  sr 


/ 


sr 


f  //   ,/i    f  /'    t    0\ 


/   r"    S' ,  V     //     ,.  ft 


// '/' 


si 


SS'     SS 


'   '/  <      S  *  r  /   S' 

S   S*f     **  S     SS  f 


/  '/  /  '• 

1  f    <    <<    f      \        ti      S  //   S*    -i    s  /  >    * 

/„,/    ss 


+/*    /  <ff 


u  <    *' 


<<>  s/  t   r  A 


f*  t*   7     s*  >     *•<    +         d   *  V /* 


*s 

/ 


c* 


/ 


»    s  sAl 


7 


.'A  <■  f 


X?     ,S    sS, 


/ 

SsSS* 


SS 


>     SS  *< 


'  -f 


/ 


fy. )       '. 


J/       s;\,/,    '    :„ . «,      / '/  /.  d\ , 


f 


^ 


s- 


Ss*  Af  ^f/  #  <*    <~r?s         '  /  <t 

/ 


' 


,    f7         (^ 


£é  C 


frS"  I 


,<u  •  k  ■  i  v 


■  ^- 


^ 
-^ 


\ 


'/, 


/ 


/     //       / 

' t- f"       f  f  /  j/j  r  //  i  * 


y 


<     ^ 


s. 


•// 


r. 


'   ' 


r 


if  />  r-  /+ 


/ 


X  Z  st 


fx/.j 


J 


* 


A*>1 


/^  ' 


2s' 


■a  J 


vrfp  y  /ft 


'  /*  r  Ksn 


-?• 


///i  fe  c  4c  >?  i  t^ 


S 


//< 


J.     Se 


■SZ£$ 


s 


^ 


*^  /%  </ 


£//*  A 


<&. 


A//    rf 6 


/é "£*//<%?  <&  & 


*?  <£«»     &  efefZA 


/*&*. 


JfåiÅ    &r> 


j£y.^. 


jr 


tA*/m   Ä^/^" W  ^9W»-^  <!Sw»*«t  ^  ^/^ 


/%#>, 


//  jLtf^Ott£4JtÄeS 


v 


A,  <£*J^,.  /?S&. 


£*r.£ 


PZ 


-p&jUtjfaz*, 


e^rz^ 


/Zé^ 


J&^*^e*'^ 


j&^>z^<*z>r ' 


'jZ7"f??t 


rt/ 


Hp&r^ea       *7?£^ 


<<? 


Å 


fcf-T?^ 


>v£v£ 


Z  ,/s  c/ 1      -%■ 

föl*  rtn  <ffé' 


Cou 


y 


\ 


u 


■ 


u 


4 


fy*?? 


t/éjk,     for/;      S/lS   s/sfr*, 


J, 


f»i 


7  ~  "/'         * 

~  ■        7   , 


'^^ 


fl 


rs 


r 


^ 


*ar  /& 


/ 


ft  st  v/  #s*  r^s?  *ft* 


tffs/     Yt*SC/?t"4 


y^V 


Q- 


*  "'  A-~&7;  >&* /Ä^ ''** 


'■/feöK 


^ 


rw*/. 


'/SiSrt^roS 


Se 


Qs 


%éZc 


757  ■ , 


'fa  As* 


>/* 


rrr 


S* 


l 


J 


'SSSV 


él- 


Ä 


tis 


scrrTzcz*? 


c 


V 


r/c  raJ    /?/a  </*  *  J 


fow* 


fét-J 


(L, 


<stc;  . 


J 


S*t- 


r 


»*-•; 


■  v-   .-..  >■ 


ft?t 


/ 


e^z 


- 


4??zS 


> 


fézi^y  £*- 


**/,   fa 


rr 


<nrf 


AJ 


1/ 


^7  **^/, 


*£t**j  /ta.»  **/'**'/* 


■X>< 


J 


/* 


'££%<*& 


f 


/ 


?/#*> 


ar 


*S-7 


A 


er^ 


Ta 


//S' 


7«T* 


^ä//    é£i 


v 


T 


*o-** 


^/ 


^fc*«,  K&^te<*t«*.    ^^^ 


^^KC^ifay^^, 


7**,       '?T/£?Z> 


&r*>  S/«y«4~£>^ 


-oe^ry*  &    ?y</' 


/ 


*«/    ~^~.y%^ 


*5 


<Z, 


46 


■  ^ 


V 


C 


///& 


<    f^CJ 


<>  7&2 


//A 


VZ77 


^/.  tP-cS^ 


V 


7  s 


\ 


//*rt 


t&y 


~l?/rm'i 


/p?z  **i/ 


*f 


4 


'*<*//***/ 


&  *5l?K  -i 


/<  *n  ',    m/ra//    *?s/a/i/ 


é*<724?7/    ^v^/é- 


'v/tÅ 


</e  &^a/&   &*&**?*>? 


'4/       s7t+//*?/7£/ 


*  */?«S- 


M*h*>     ',/??«>***£*£}  *&   Aeyfc"'''*/^'' 


a 


/TtKK* 


_l 


*         *^+%%*m 


!■»*  HHIIIWI 


»■     *% ' 


[UM^       rf 


■r 


fpuJ  %*~->X    '  *~r 


tf» 


4/rsrt 


/Art 


/fr/raTS 


J 


S 


/ 


äfy/i&A&fyt/  &&& 


es**\) 


/&<<**/'    cc//«  K    ??LéWt  yWs^f)     /s  &  *  /***/  -£ch  /*-  f  JsTUS 


{Af  t  /sfcn-J 

%•  fl 


ir 


rcB& 


c<e^>  /*<?~0 


J  s?/ 


/sr  J 


§D  es*w 


r/zn 


>    ?&a.  J  $Sts  é?yy^<^^  //f,<Y/f<r/? 


7/^t 


*&?     c^ 


/?/r  fl  <  <// 


0&T*&Jwt    fltf/vtJuf^h 


^+r  f~ 


i~  ?few  'jete&i  „n  yZfrA  £  ^.-  /^ 


Vw</ 


rtt/   ^ 


fZ^> 


*<h  S?sJ>&> 


'é&prt '0? '&**- -<£  f.J  //^W- 


<r/? 


/?-W<2--fl  <rs 


rf 


4sW 


''/1-fU- 


\srfé*^**jfl 


sjC/tV. 


itTkrwfår)^ 


fr/04?iZt  f   &{A^> 


sn/  /^6 


/&.  *  <& 


S/T* 


#<tf>l 


^£>***  &, 


t    *   ■  ■  'n„.    - 


" 


-4-*. 


&e£fJrz/i 


jb^Cu&t// 


*h  tt 


'*'     tfmLt/tAS 


t*< 


-£r?J  /£& 


//^cy 


^z^ 


W"J&&£~ 


fc<*2  fé*&£zt)''s~-$?-&&    a/P  -st* 


f*J?<uiJ 


r<*S  S?/&Ufit%4<&ia4n  ry^^t^J^rrJ 


) 


SwZ 


-/&<//?/&   &#/ 


&4*J 


'■nsrzjj  &-£e. 


<?%£ . 


#..  -J& 


/?z  #S  SX: 


■CjvZh'    >tf%* 


/     /** 


é&*S  '  jUZ^Jyfrt/)  ^     l/^T*? 


07M 


^/fa/fi? 


>w£? 


O- C 


Jy  trO^^énS, 


:  4e 


r    * 


*rt>    4<*trf  &US  <rzJj  ~jty$  ■     ty/**^  -A>^f^<y 


\ 


^/y*y/m 


9n  4r<*p. 


$n*J&  $<o  &<* 


'/rris£rf*7     zZcS*  / 


zjk  0* 


4#>ji./?*r* 


-&r/> 


*,-  #k 


Zr**W 


planer  och  förehafvanden ,  om  qvinnoklokhet  ocli  qvinnolist,  om  husmödrars 
förhållande  till  tjenstefolket,  om  fåfångliga  nöjen,  om  betydelsen  af  en  kors- 
dragare  inom  familjen,  om  modersbönens  kraft  och  välsignelse,  om  vådan 
för  döttrar  att  inträda  i  äktenskapliga  förbindelser  utan  föräldrarnas  vetskap 
och  samtycke,  om  den  ogifta  qvinnans  ställning,  verksamhet  och.  uppgift 
o.  s.  v.  Och  alla  dessa  ämnen  afhandlas  i  en  sant  kristlig  anda.  Ofverallt 
lägges  hufvudvigten  på  det  inre  Ht  vet  i  Gud  och  visas,  huru  endast  sann 
och  allvarlig  kristendom  kan  fostra  och  nära  de  dygder  och  egenskaper, 
som  utgöra  qvinnans  ära,  familjens  prydnad  och  det  husliga  lifvets  sköna- 
ste berömmelse.  Ett  arbete,  sådant  som  detta,  förtjenar  visserligen  att  blifva 
känd  t  och  begagnadt  arven  i  vårt  fädernesland.  Ofversättningen  är  verk- 
ställd på  undertecknads  föranstaltande  och  under  undertecknads  ledning  och 
tillsyn. 


Upsala  1869. 


■  * 


Odmjukeligen  och  vördsamt  anhållen,  att  nedom  rekommenda* 

tionsanmälningar  af  Erkehiskop  H.  Reuterdahl,  Theol.  Professorn  och 
Domprosten  C.  A.  Torén   samt    Theol.   Professor//   C.  A.  Hultkrantz,  mått 

fö/sa  in  Hagen  delgifvas,  och  blifvande  reqvi si  tioner  af  Tit.  benäget  till 
undertecknad  befordras.  Och  vågar  jag  odmjukeligen  fästa  uppmärk- 
samhet derpå,  att  dessa  arbeten  förtjena  att  egos  af  kyrkor  och  socken- 
bi  bli  otliekcr. 


C.  A.  Hultkrantz. 


Med  anledning  af  ofva?istående  rekommendationsanmälan  får  under- 
tecknad, som  i  kommission  fått  sig  anfortrodt  att  realisera  återstående 
lager  af  berch'de  2:ne  arbeten,  härmed  allmängöra  att,  för  snar  reali- 
sation skull  och  mot  kontant,  prisen  nedsättas  å  Davids  Psalmer  ifrån 
15  till   12  Rdr  och  a  Bibiens  Qvinnor  ifrån  3:  _£5  till  2  Rdr. 

Reqmsi tioner  med^bestämdt  uppgift  om  adress  jemte  ombud  i  när- 
maste sjöstad  eller  jernvägsstation  dit  de  äskade  exemplaren  kostnadsfritt 
skola  sändas,  torde  ingå  till  undertecknad,  adress:  E.  Zetterlöf,  Upsala, 
Drottninggatan  N:o  3. 


Upsah  i  December  1860. 


J.  E.  Söderberg. 


Upsaln.     Trvrkt  hos  1».  Hanselli.     1869. 


Johan  Arndts  Utläggning  öfver  Konung  Davids  Psaltare  i  464  betraktelser, 
öfversatt  af  Hofpredikanten  och  Kyrkoherden   Alf.  Steinmetz;   stor  4:o, 

1904  pag.  i  2  delar. 

Af  mig  har  inan  önskat  ett  intyg  om  den  på  svenska  utgifna,  af  Herr 
Kyrkoherden  A.  Steinmetz  öfversatta  "Utläggningen  af  K.  Davids  Psaltare" 
af  Joh.  Arndt,  2  starka  qvartband,  Upsala  1862  och  följande  år.  I  anled- 
ning häraf  meddelas  följande:  Det  är  allmänt  erkändt,  att  Joh.  Arndts  skrit- 
ter,  af  hvilka  n;  a  redan  förut  äro  på  svenska  utgifna,  äro  fullt  öfverens- 
stäimnande  med  vår  församlings  bekännelse  och  derjemte  både  sakrika  och 
djupa,  liksom  de  genom  sin  enkelhet  äro  lätt  forstådda  och  genom  sin  hjert- 
lighet  och  värma  mycket  uppbyggliga.  Samma  egenskaper  äger  ock,  så  vidt 
jag  derom  kunnat  förskaffa  mig  någon  kännedom,  omförmälta  skrift,  som 
utförligt  och  grundligt  behandlar  en  af  vår  Bibels  uppbyggelserikaste  böcker 
hvadan  jag  icke  tvekar  att  anse  dess  bej_  nande  och  behjertaude  inom  krist- 
liga familjkretsar  och  af  enskilta  kristliga  menniskor  såsom  ländande  till 
mycken  välsignelse. 


Upsala  den  30  Maj   186 


H.   Rrutrrdalil. 


Bland  namn,  som  hällas  i  st<  helgd    och    ära    inom   var  evangelisk 

lutherska  kyrka,  intager  Johan  Arndts  ett  utmärkt  rum.  Hans  anna  Kri- 
sten  dom"   och   "Paradis-Lus        d"  halva   förvärfvat   honom  de  mångi  a 

tillgifvenhet,  hvilka  genom  dess?»  skrifter  vunnit  andelig  Qpplysning,  tillväxt 
och  förkofran  med  hänsyn  till  det  sanna  Ii  i  i  Gud.  Barn  af  ett  tideli  vart 
d;  arbetet  inom  helgedomen  till  ej  ringa  del  uppgick  i  religion  eller  it 
theologiska  strider,  uppträdde  denne  man  med  a\  stora  uppdr  t  att  föra 
menniskornas   tankar   Iran    lärotvistens  ofruktbara   fält  in  på  »let  andliga   litvet 

område,  dei      llt  går  ut  på  nad,  ny  födelse,  frid,  fröjd,  Jesu   efterföljd  och 


öfverjordisk  förnöjelse.  Genom  hela  sin  begåfoing  var  han  just  den  ra 
mannen  till  utförandet  af  ett  sådant  uppdrag.  En  den  djupaste  vördnad  for 
Guds  majestät,  den  innerligaste  känsla  af  Guds  heh?he1  oeh  ovilkorl.ga  an- 
språk på  den  ursprungligen  sa  rikt  utrustade  menniskan,  det  mes  smärt- 
samma medvetode  af  var  genom  synden  iråkad,  anägsenhet  från  vart  upp- 
hof  en  på  djup  erfarenhet  grundad  tro  på  Guds  menniskoblefoe  Son  och 
På  den  oandliga  välsignelsen  af  Hans  sjdfuppoflring  för  menmskoverldens 
frälsning  en  från  denna  tro  harflytande  eldig  kärlek  till  Honom,  som  åter- 
löst oss  Gudi  med  sitt  blod,  en  magtig  drift  att  ådagalägga  sin  tacksamhet 

med  att  verksamt  tjena  Honom  oeh  tåligt  bära  korset,  motsägelsen,  lidan.let 
för  Hans  skull,  en  ovilkorlig  åtrå  att  dö  verlden,  skoningslöst  afkläda  sig 
den  gamla  menniskan  men  jaga  efter  hjertats  och  lefVernets  förnyelse,  se 
der  hufvuddragen  i  denne,  för  alla  tider  så  föredömlige  tjenares  karakter  så- 

om  en  evangelisk  predikare!  En  mild  doft  af  öfverjordisk  Kufhet,  af  helig, 
flödande  kärleksfullhet.  af  himmelsk  förbidan  hvilar  också  öfver  hans  vitt- 
nesbörd, hvilka  icke  kunna  undgå  att  utöfva  sin  välsignade  verkan  på  ett 
sanningsälskande  sinne  under  någon  tidsålder.  Arndt  år  bland  dessa  utko- 
rade  Herrans  budbärare,  hvilka,  i  följd  af  den  saliga  evighetsflägt  som  redan 
på  jorden  kommit  dem  till  del,  knappast  någonsin  kunna  komina  att  släppa 
sitt'  välsignelserika  inflytande  på  dem,  hvilka  här  fostras  för  evigheten.  Alla 
dessa  ofvan  antydda  det  sanna  vittnesbördets  drag,  som  uti  Arndts  "Sauna 
Kristendom"  förekomma  i  en  sammanträngd  form,  äro  uti  hans  prediknin- 
gar och  andliga  föredrag  med  större  frihet  och  ymnighet  utförda  och  ut- 
vecklade. Då  han  kommer  ut  på  det  Gudomliga  Ordets  rika  blomsterän- 
gar, förer  oss  Arndt,  lik  en  blomstervan  af  högsta  slag,  omkring  på  de  ljuf- 
lisa  markerna  och  visar  oss  de  härliga,  aldrig  vissnande  blommorna  med 
outtröttlig  ifver  och  under  trägna  mellanrop  af  bön  och  lof  till  den  Herre, 
in  i  hvars  härlighet  han,  på  Gudomligt  uppdrag,  inbjuder  de  kära,  dyrbara 
själarna.  Att  Arndt  på  den  trakt  af  Guds  Ord,  som  utgöres  af  Davids 
Psalmer,  skall  vara  en  särdeles  lämplig  ledsagare,  en  synnerligen  lycklig 
vägvisare,  inser  hvar  och  en,  som  känner  hans  varma,  hugfulla,  af  Guds 
tankar  om  menniskornas  frälsning  starkt  träffade  sinnelag;  att  hans  utlägg- 
ning af  dessa  sånger,  hvilka  i  ädel    skönhet    lemna    alla    foster    af    menskhg 

ångareförmåga  långt  bakom  sig,  skall  vara  särdeles  rikhaltig,  mångsidig 
och  svarande  mot  kristnas  andeliga  behof,  anar  en  hvar,  som  derjenite  af 
den  med  Guds  rikes  hemligheter  djupt  förtrogne  lärarens  mer  kända  skrif- 
ter har  sig  bekant,  i  hvilket  innerligt  sammanhang  det  Gamla  och  det  Nya 
Testamentets  under  för  en  Anndts  blickar  stå  till  hvarandra  inbördes.  Sär- 
skilt ser  han  i  dessa  evärdliga  psalmer  hela  det  Kristliga    hoppets,  den   sa- 


kainp,  nöd,  bön,  hopp,  stilla  jubel  och  glädje  i  Gud.  Med  ett  ord,  den 
som  i  dessa  betraktelser  öfver  Davids  Psalmer  söker  uppbyggelse,  söker  för- 
kofran  för  sitt  andeliga  lif,  blir  icke  sviken  i  sin  förhoppning.  Vi  kunna 
derföre  icke  annat  än  akta  såsom  en  vinst  för  vår  religiösa  litteratur  äfven- 
som  en  fördel  för  vår  Svenska  församling,  att  Johan  Arndts  "Utläggning  af 
Konung  Davids  Psalmer  i  464  betraktelser",  utkommit  fullständig  i  Svensk 


drägt,  och  detta  så  mycket  heldre  som  öfversättningen,  gjord  af  utnämnde 
Kyrkoherden  i  Alfta.  Hofpredikanten  A.  Steinmetz,  vittnar  om  en  omsorgs- 
full, med  ämnet  förtrogen,  grannlaga  hand.  Med  innerlig  öfvertygelse  kunne 
\  i  förorda  detta  verk,  såsom  värdigt  en  plats  i  kyrkans  boksamlingar  och  i 
sockenbibliothekerna,  såsom  värdigt  att  egas  och  begrundas  af  Prester,  Skol- 
lärare, Theologiee  Studiosi  samt  af  andra  Guds  Ords  varma  vänner  i  vårt  land. 


Upsala  den   11   Nov.   1869. 


C.  A.  Torén. 


Bibiens   Qvinnor.     Etthundrafyra  betraktelser  för  qvinnor  af  alla  stånd  af 

C.  A.  Staudenmeyer.     Öfversättning.     630  pag.  i  stor  8:o. 

Detta  arbete,  som  är  förordadt  af  D:r  Wichern,  förtjenar  uppmärksam- 
het frän  tvenne  synpunkter.  —  Först  har  det  nemligen  sin  betydelse  för 
homileten  såsom  lyckadt  exempel  på  en  vidtomfattande  praktisk  homiletisk 
användning  af  den  heliga  skrift.     Det  visar,  huru  äfven  de  bibelställen,  som 

•        *  t  i  -  •  11*1  1 


LC11)        l       låKJ}-*       n  IVUIIIlOr       "Ul  UO       Al    (4IVM/C&1  CWIllV^        i\-/X         V4^U       IU  *wt'A*^v*       -** 

ren  har  lagt  till  grund  för  sina  betraktelser  de  skriftställen  i  Gamla  och 
Nya  Testamentet,  som  handla  om  qvinnor.  Han  har  behandlat  dessa  ställen 
på  det  sätt,  att  han,  jemte  en  allmän  utveckling  och  tillämpning  af  deras 
innehåll,  med  större  noggranhet  och  utförlighet  inlåter  sig  pade  drag,  som 
vid  h varje  berättelse,  hvarje  bibelställe  äro  de  mest  egendomliga.  Härige- 
nom lyckas  det  honom  dels  att  undvika  omsägningar  eller  återkommande 
vid  liknande  berättelser  till  samma  ämnen,  dels  ock  att  vinna  utväg  för  be- 
handlingen af  så  många  olika  ämnen  som  möjligt.  —  Det  ligger  i  sakens 
natur  att  den  method,  som  författaren  här  brukar  i  sina  betraktelser  öfver 
bibiens  qvinnor,  äfven  med  lika  framgång  kan  användas  vid  behandlingen 
af  många  andra  delar  af  skriftens  innehåll. 

Den  andra  synpunkten,  från  hvilken  här 
uppmärksamhet  är  dess  förträffliga  innehåll, 
sätt  den  kristna    qvinnans    ställning,    kallelse, 

m.  m.  Såsom  exempel  på  det  rika,  omväxlande  innehållet  ma  har  anföras 
följande.  Uti  de  4  första  betraktelserna,  som  handla  om  stammodren  hva, 
talas  hufvudsakligen  om  grundvalen  för  det  kristliga  äktenskapet,  om  dess 
fröjder  och  sorger  samt  om  skyddsvärnet  mot    de    faror,   som   hota  att  un- 

dergräfva  den  husliga  lyckan. 

Uti  den  första  betraktelsen  om  Abrahams  hustru,  Sara,  talas  om  de 
frestelser  och  faror,  som  åtfölja  den  qvinliga  skönheten  Vid  berättelsen  om 
Ruth  och  Naemi  vidröras  de  förhållanden,  som  icke  sällan  förekomma  mel- 
lan svärmödrar  och  deras  sonhustrur.  I  betraktelsen  ötver  Ruths  andra 
giftermål  visas,  huru  dåraktiga  medel  mången  moder  använder  tor  att  la 
sina  döttrar  försörjda.  På  andra  ställen  talas  om  det  for  äktenskaplig 
lycka  farliga  hemlighetsmakeri,  hvarigenom    makar    för   hvarandra  dölja  sina 


anmälda  arbete  är  förtjent  af 
Det  afhandlar  på  ett  rikhaltigt 
frestelser,    faror    och    synder 


■ 


W! 


•***  v»"J 


r 


■ 


/ 


/ 


/ 


WA 


■ 


vepyjtfKNfebftoor 


i 


.  t 


v**-  -A 


t-i^^yLcfli 


%^(k^<><Åcs: 


^ll^^Ä^^^ 


4~ 


/^VMS 


I 


sfac4yfc 


*  A 


<H*y£ 


tr^f   ^ 


tsCCt+s 


sz^^^/c&jT 


*"^/PJ*7~  |  4^r^/éyCf^My  /duns 


444C 


U^Jafy 


IM  ilUMtWWp 


■•+»■* 


■    i 


uvtonot1 


■■■i 


-J~ 


' 


"f~ 


_A 


pcz£ 


^tjfi^séjt^ 


H  4/isTti  njst^U+H ^2TT 


4*~l* 


fa  ,  sfc  sy^Jhjz^/^TzJés  «7 


CM^ 


WtsA/ 


flSLsfiAAS   4*U>    Aspfc' 


J^y  44-c4j^>faz£ 


;,vj  * 


Jksn^? 


v^fxl 


st/-*^t 


■Hi^€^**> 


o&tiS  r*rS^j*V  nytt 


OL&O 


'€> 


yfl4W^C{4, 


f" 


tXAs/ 


a^ 


<&/£*/ 


w««w 


. 


^ira  w**x  wi  y  w  bigm  •  »djpwc 


*v 


ifiJVl* 


r!5~ (Ct 


4C 


4c- 


»  s 


M-4 


K^Jé^LAs 


4-tZi^   ^f^yH^U^yV^ 


ptC^i     'fa  r^A^-^X^y  ^ 


A*-cLfa 


*^r  x^ 


^U^-Uas    /&4c 


4WU?t*^  /tve  #£,  /*&£. 


^fcé^-^s^^es    ^C^^c^e- 


^y*-Ä^c^-  fiC^JLt^^t^Z* 


4/,     /t^Hy 


*/ 


4UC*f 


'  ■     ■ 


Hvt jfr 


spl^t 


-A^U/  /f^^f  ts£-t*sf 


<£t*s£MS    jb^Cc^L. 


W</ 


• 


<uZ6 


^tfm«M/  f^ojtn**^***? 


p&wr 


/%S*SK 


***. 


4~&--u<s 


StPfrf 


<1 


A^AJl/^yt^^r  ~/u+><^ 


yfil^Pi  <*Us 


,i^£  7 


rtsct>*/ 


Q^txJt?  4K-**~^U  /Uj^faty 


Z^JvU,  O-'*'  <m-*sus 


4^  WhshJL&wMs  l^^£yZ 


c££<4es 


ÖU^rt^fcu    tP^/^f~*f> 


p(tfåT>??  ri-ftw  A*^  /L*w  4^/^ 


tfmj^tt. 


X*i/ 


4SH/ 


Jfclt^i^rr 


**4*M 


4t*?<*>t44t' 


fA^c-oU/ 


tn^/' 


^Mu^ 


k-   4t*    M^  <2ce*^J~&i<^ 


/^ucÅa2i^y  p^J,  "/fs   <2^Z&*^<^ 


/of-fit^  0U*s      P  SS/U  &W ' ASHsK^uLm 


J/Pcst^tcts    67*Z^^~  fLfy 


^ 


tfotfr? 


iJå 


tA<y 


.1***^*/  «/  a^Zt  &Jls 


4s*J 


tk 


</^/i 


e^y 


~* 


l'Mi» 


■    W 


<7f4*vtjfll<s  , 


^40^   t^LJ    JUsf 


ru*~*Q 


det- 


C* 


*J& 


a*o> 


// 


V  jfc^    cCv^  #Su/'   sKc 


t**fc\»«HX  <£»»  *wm  i 


■Sl^Stts  4<£ 


~%j  •*••** 


«**_*.<  ,«e 


"i'r 


fr 


^Z^CCéTh^c/ 


l^Axs 


^i^yft^A/     fi*-  ^ 


fl*' 


< 


^frj- 


-    -     .  .    L 


' 


/4U^-^7zl. 


(Mfo    dWcMs&jA,  . 


>U4*Jtp 


• 


4~ 


l^n^n, 


&w  rU^/ 


&%s 


* 


t^td    -ii/^t^c^kL.'  fld[ P& 


sm*-* 


^r 


~,   M^ib  4*imJ)  aM^h^-  *tJlér2-<Lr     j/åtrr&t^  sr>l*st& 


T 


sC-ri^tt/   ^ 


jCfa*^    PC*/V9*" 


Årdbuy   Å*jv  J$ jJbt,  £&     ^1^<M     *i/v 


**-*-£-  —  -  * 


t 


/  yiJtsVi 


fitZw 


w 


/fe^ 


&*: 


/^ 


W-f+é&A 


filU, 


<&£L^j  &4J44*? 


j{é<Uf  Os// 


it^t,^^ 


4l/?^v  /?rfJL+JL(j 


f-*~J 


/2#  it*v 


<U&ts£v>f 


Ctia 


(%U 


/t-v 


fa*tM?       ^f^4r 


4   Wi^^rl^J ft^ifl' *n' Qfffi 


£4c<v*%0  fa/^tfh*^  9u*»jT  fa?  jfo 


4eTr*fjt- 


i 


,  ^  A 


<*//£ 


s?Z  & 


\^/l<*J    s>tC 


A^*~j£> 


/  ^. 


??Z<TL  S£t^&-t!L  £^tJ 


/Ls£s^  J^ 


^?/r 


re  /t     SH~ 


/  Å* 


/ 


a 


? 


' '  t? 


y 


C/-&&/  r? 


0^j[      éC^rcS* 


/ 


/ 


Q,      •  y> 


J> 


7. 


y 


&/7T 


^ 


"-?'/£*  ri^z-fcrt  %y 


é     <7T?~t'  *&* 


t^J^-    ^C^z^t^Y    tzj  /t-a*z^  t. 


/ 


s  >  ■'    /£Å-zZ^//?- 


& 


ZS7  ^Z-é* 


1^  / 


<é£j-fé^~'i4^   tf^^ftit^c/f 


^7^-t*^^V 


é^tj&  é^eJ^-.   *^c^~  (E^)/   A^i^r     £t 


SZ/J0. 


a,  *z*&€~cr 


*  0~<A*s  j,  rj>~ 


V- 


fJ 


/ 


c&l-  t^/^/L^t^  li?yi 


Zc^    <ä2&I'  ^^^^ 


~p — ~7 


v 


^ 


éCss-z-*-^ 


p 


<? 


t^ 


'/?  l^. 


7  a~ 


Zt 


^/    Af^iyt-a-jé-yz^S  J^f^^^L^-^-/ 


^L*~ 


L 


A^z^ty  zX^  /t^yi^x^  .  '  J7t>y  j/^?   ti* 


ty-        er   '  .    p 


a- 


srz^rt-''  s 


&^4  .   ,  .  ,      / £t 


6*~fy     'ZS-Z&tt-V 


-& 


s 


z 


/A^ 


t^yv/i 


a^ 


s/flzy-  -Z*^^ 


é^ffet- 


Z-f-tUA- 


Z?-7-f 


¥ 

— — /■    -  -      --  


X 


t<^ 


\s^Z-^ 


'■£ 


0  /-t-2 


r 


e 


w/j*, 


'/& 


<? 


'^i~; 


v> 


t?~rz-  ^^> 


/??/ 


s 


S^-17-zri 


/ 


/ 


* 


a 


J 


é^ 


i  . 1/» .'  ri>?«»MMK 


■4— 


/ 


'>  *  /    < 


rt 


7 


V///  St/ 


? 


Ys>. 


ss 


'ysts/rJ 


■r£..é»  a£r??z  srzV,    Zrsx 
4/fnä,  S  i  M #-V  str  fe  fria.     &  f  fi^s^/st  /st  t  £*£ 


v  sz 


/ 


/  7 

&~A ■  jCS-sS/-  z 


/ 


is 


a^n  #,</ 


s>~s-/^     &Z*-t>/s&  f?~i 


/ 


S?SrZ- 


2    > 


^W, 


s>-cA    c? a  s?-? 


■77 


■c/    S-S^*. 


if?/.' 


?-Z-sr 


/»z- 


éle^-  AL<? 


1 


os 


£'£X~/*-^ 


/ 


/?^2.-St^i 


&-  a 


O-S-Ä^    S^/f-SL 


/? , 


<; 


/ 


C££ol 


£ 


/?/€&        SS7SI 


a 


P 


/i  a  t 


£ 


/ 


S7 

f  '  ft  A '?  *-sil  s 


/ 


6Z  /sz^< 


^■/^ 


t? 


SI 


-jC-  &S'4 


£/ 


/ 


£/ 1   f^tZ  4y       ^Z^7^^^t^^y^9^^^^^, 


T    ^<c 


WZ4<*%d*Z~4      s     /vs^s. 


/      -„  /t^Sls    SS^    SXfSsA 

t-s  ss  n  st  1  ^  *c/  s^s%    t  /éé^z^f  <a^t 


vC     it^/z 


'  sr  C^-SL  z  s  /  •. 


// 


ééj.  C%X 


sr  /£.£■■*<■ 


2*^2- 


'7      £^. 


J 


S>~77  7  -7?  Z-* 


L-^,s^c-^0 

a.  s* /%.*-■  a  --t-  sx-s'-/z 


a.7  An  s>- 


tsyz-SL^rJi 


v  -i 


^*L 


*L-  s£e-/ 


.a  >j£CL  Sf  z*J    S-S^rz-  0  (St.  S-77.  SCS 


sA.-tt- 


7 


-7-7-7 


7-z^t#L~~  -*    tic^Ccr 


SZ^2- 


&  S,£s^/A^  SrZ- 


Jys^s^-f-tJ  sfsi 


/ 


S~S     St 


A-2-- 


/ 


/ 


77  ?Z- 


K^T. 


S^SZ>i 


p 


/ 


<? 


I  st 


) 

/ 


- 


»•«***« 


-•• 4- 


//  x 


" 


• 


•V 


y 


e    Ote      X  sis 


/ 


i*/. 


///? 


V  xv  • 


^,"  /* 


w 


•e 


/ 


y«>  ^;~/Z>? 


a9^/ 


r+ 


s>  st 


A  /f  /  z?  //  n  s /r  </" 


4(/ £-£  sr/ 


^  t  t^Y^-HL^Z 


, 


u 


/ 


a^i 


^f/1^ 


a. 


^/Z-^t 


.^* 


Z~t-  fl 


'A  /» 


se  i/ 


ILe^?-??- 


Z^W-      ■> 


o 


/i       # /{ 


?  rt.  i-  r<  *     a~- 


l     &/ 


/ 


s 


0-r-£t-/i 


Y 


* 


'ét/é**     6Cf^ 


TT 


•Z-^Z^, 


/ 


0*' 


v  r/l-fl-tus     /l<* 


-rt^&Z^if 


(s7Z~&?/ 


7^. 


■t 


z       ?^?^z^ 


<T7t 


O-       <?^-7^-^ 


a^t^  t^tz^/L/^ix^^ 


OVT  «^--t- 


&~~?Z^ 


J 


/ 


a  n.     a-2. 


z.     &**?  SU.  s 


/    /*£?-, 


■fZ-rt^&ftJf 


y*  y , 


£ 


VA 


/f/r 


0  c£fö-a^*-?™/  é&j^-  ^a.&éstJti^L)  a 


^r?-z^tt^ 


t*  v 


t?' 


SA  e     «//£, 


&-C*-, 


£-&-tf^i>tV 


/^ 


é*^      6&.  f^ 


2^€^J      A^és 


fl  /?  ?t/ 


■/£-*/  t%- 


é 


<r?  -    s?. 


l^t  /ZL-^/c-tZ^Z 


are 


2-e--  fri 


/  AZ^'fr-#~?  " 


rZY* 


y 


2*^ 


r  f£i, 


£t- 


sy~~?7^.-e 


/ 


n  /  c 


*-?-? 


7  ^?t 


7    * 


Z^£^?Vl^-eL 


frlfcVft»^H^<    *    k 


s^rz^z- 


.'*  »>»»!>  *^  *•*• 


I 


/■ 


^■P«MN 


xW«^ 


a 


^97^ 


7 


— «H- 


////     c/S 


f?LS 


/ 


#  /Jwv 


^ 


/ 


&-il/&^,  ta-c-;-*     ^ 


:/ 


/TT 


-tL^rz?, 


^ 
, 


zYs  *t 


/>L  € 


s 


J  A 


4^*st^     PlP-Zs/d   <7^X. 


7tt 


^^ 


7 


/ 
/ 


JL^n^ 


St^ 


t/z^/vr     /     ^^2 -f/Z. 


£      éC^tt^    -é^L^éC^T^P^ZL- 


C4*A~  •     cA-Jt 


:c/{ 


/ 


0~?^*-     z 


<*-z^ 


z^l 


z: 


£ 


</ 


Z>SA     Z^C 


f*-tf£s '/>z-<>-0L4*zS .  é&TT-K*--  ■'/r?^>-?rrz.£.J<nU 


/ 


<Z     >  .  Jr  *s 


^Z>/z- 

<9  z> sz  er  m-a,  Cl-jn-?).    fz-ZL4~  <7-z^s-     fJ/2 


o 


Z.^-/^^ 


^^r-/-,^^- 
^t^ 


/ 


r  cZ/ 


/--  ^^^ 


•  /7-Z-* 


e/^        Af 


^ 


<ä 


^f 


J^/ 


fz 


j&i-yl  /f/n  <-€*</ 

JL 


fTZ-A.  /^tf  a  -t^-4  A-J"/  f  zZ  SZ 

2    '/'JL 

Z~ZZ  /■  z       O^/C     *       IS  z  S  z^L   t  Zt 


A//Z  g  *         <é*J~ 


*~~l 


zt^ 


z^-f 


7 


''.  £^z  zry^z 


/ 


^V 


^/z~  ■&+&/, 


z^z 


s 


£      Z^fZ^     ZZ--AW* 


/^7-Z-*X- 


JLS 


£*-i*^é 


<T?Zs?r> 


a^ 


jUzy    st' /*  Ssi^a /.    */s-?/z    Aa^^-  /i&"  jss*     af/Tu 


£/..  Cc  z  z 


z2  /2-z^z- 


-IS  Z*  > 


■€> 


s 


y*z> 


£V 


y 


v 


// 


c/^/f-f/ 


/ 


7 


J/é*/^ 


? 


J  m  é/c^        /C  t*  //c 

l 


fl  a.*- 


Y 


sr  sz     SS 


ff/t/Z  '  & 


*ti  l 


/^c /t y 


v? 


p 


SI 


ZZ- 


^sz  t/ 


6-SS7       <</tl^S-   ^éOZ</ 


l~Z^  C  t/ 


z+r. 


-l^I^o/4 / 


z>t^c,       CJ^rA     t*  / 


o 


y 


4é.*zt-<rt 


.^r/    /a 


V 


zz^£<?      //  r  0*Zx  <?<7^ 


' 


— ■ 


H 


•«• 


X. 


-i 


£ts*c^ci*&<~    c^&*asL^&/h    <tféi 


"*£'-*'**sf-~.*^c-0oi**S/  ^Z^V^ö^^*^r>^^. 


y~y 


"^rf,  SfW. 


^t^^^^v^^^      -ff^t 


y '  *^r 


.^^e-*»*^    ^/t^V-^i 


r 


t  *•*    *      «|  •***M*- 


-*^- 


zs  & 


A  /f*L£6 


w/^Äv^Ä* 


" 


8 


Du  paradis,  du  sälla  himmelrike! 
Jerusalem,  du  stad  förutan  like! 
Där  ljuset  själf,  där  Herren  själf  är 
Där,  helige,  i  sida,  hvita  kläder, 
Hans  präster  stå  för  Gud,  som  alla 
Kring  Lammets  stol  :,: 


sol, 
gläder 


<&$ 


Korsbrutna  själ!  där  skall  du  hvila  finna, 
När  jord  och  värld  på  Herrans  dag  förbrinna, 
Om  här  på  värld  och  dig  du  segra  lärt. 
I  evigt  lof,  med  palmer  uti  händer, 
Att  prisa  segrens  Gud  i  fridens  länder, 
Är  dig  beskärdt.  :,: 


Efter  akten. 

Psalm  480:   1—3. 


I  stämmor: 


Farväl,  farväl,  Guds  vän,  som  gått 
Till  Jesus  och  hans  trogna  flere! 
Här  nere 

Förvärfvat  har  du  arf  och  rätt 
Med  Herrans  hus  och  med  hans 
Ty  bar  han  ock  på  händer  dig 
I  döden  hem  till  Gud  och  sig. 

som  lyktat  ångestfulla  striden! 

som  ingått  ren  och  skär  i  friden! 

hvars  minne  bär 


ätt: 


Väl  dig, 
Väl  dig, 
Väl  dig, 


Guds  vittnesbörd  i  tiden! 


Psalm   486. 


i-tfO 


XI 


'y 


<§bofpxe&xfkanten 

Sovbfäatnxnq 

i  g&insfia  fti^rfUm  ben  2H  gfefctr.  1009. 


Stockholm,  Nya  Tryckeri-Aktiebolaget    1909 


ff  elige  Gud!  Efter  din  nåd  är  du  oss  nära. 
Berör  oss  med  bönens  ande  och  gif  hvad  vi 
så  begära.  Lär  oss  gifva  dig  äran  för  hvad 
din  tjänare  genom  din  nåd  var  ibland  oss.  Uppfyll 
oss  med  lof,  då  vi  besinna  den  lott  bland  de  heliga, 
som  du  nu  låtit  blifva  hans  del.  Gif  oss  i  din 
miskund,  att  vid  minnet  af  hans  vittnesbörd  hörsam- 
ma det  kraf,  som  vårt  hjärta  ställer  på  oss.  Utan 
att  du  gör  heligt  under  med  oss,  förmå  vi  det  icke. 
Låt  det  dock  ske,  på  det  att  du  må  kunna  ha  väl- 
behag äfven  till  oss  och  gifva  äfven  oss  del  med 
dina  utkorade.     Amen. 

/  skolen  vara  mina  vittnen  intill  jordens 
ände.     Detta  är  Jesu   ord   enligt  Apg.    1:   8. 


2 


På  korset  sade  våi  Frälsare  »det  tr  fullkomnadt». 
Världssynden  var  försonad  och  den  eviga  rättfärdig- 
beten  fram h af d.  Såsom  själffallen  frukt  följde  nu 
dödens  öfvervinnande  till  uppståndelse  och  människans 
förhärligande  i  honom,  som  är  »Gud  med  oss». 
Därmed  var  i  Jesu  person  den  fulla,  klippfasta  grun- 
den lagd  till  världens  omskapelse  och  Guds  rikes 
härliga  uppenbarelse.  För  att  till  världens  frälsning 
fullfölja  och  inbärga  frukterna  af  den  vunna  fullsegern 
bjöd  Jesus  sina  apostlar  och  lärjungar  att  gå  ut  och 
lägga  folken  under  hans  lydnad.  Han  sände  dem 
då  icke  för  att  utbreda  en  blott  lära  utan  väsent- 
ligen för  att  vittna.  I  Jesu  person  var  frälsningens 
grund  lagd,  och  delaktighet  i  frälsning  vinnes  genom 
personlig  tro  på  honom,  en  tro,  genom  hvilken  vi 
till  hjärta,  lif  och  väsende  blifva  i  honom  och  han  i 
oss  så  realt,  som  kvisten  sitter  växande  i  trädet. 
Jesu  sändebud  hade  varit  med  om,  de  hade  erfarit 
och  ägde  det,  hvarom  de  talade.  .Och  då  vittnes- 
bördet genom  dem  utgick,  buret  af  Guds  Ande,  som 
var  uti  dem,  då  blef  Herren  och  hans  rike  så  när- 
varande, att  tron  gafs  åt  den  som  icke  undandrog 
sig  sanningen  och  Guds  kärlek.  Och  genom  tron 
öppnades  hjärtat  och  i  sin  ordning  alla  organ  och 
krafter  för  Frälsaren  och  himmelrikets  gåfva.  På 
denna  väg  vill  Herren  eröfra  den  värld,  som  han 
köpt  med  sitt  blod. 

Huru  bereder  sig  nu  Herren  vittnande  tjänare? 
Den  som,  träffad  af  Guds  kallande  nåd,  fattar  kärlek 
till  sanningen,  uttager  han  till  sin  tjänst.  Under  nå- 
dens och  sanningens   fostrande  inflytande  blir  denne 


3 


profhållig,  då  han  vaksamt  afkläder  sig  all  ära,  som 
icke  är  hans,  och  låter  sina  brister  vara  hvad  de  äro 
i  sanningens  belysning.  På  denna  väg  går  han  framåt, 
till  dess  han  bottnar  i  ödmjukhet  och  söker  endast 
hans  ära,  som  han  tjänar.  Den  som  så  gör  är  enligt 
Jesu  ord  sannfärdig  (Joh.  7:  18).  Förkrossad  genom 
kännedom  om  sin  synd,  mycket  ringa  i  egna  ögon, 
öppnas  hans  innersta  för  Guds  nåd  i  Kristus,  och 
Guds  Ande  tar  allt  mer  ledningen  och  makten,  ja, 
blir  i  sin  tid  boende  i  honom,  så  att  kärleken  blir 
hans  lif,  och  kraft  ofvanifrån  bär  honom.  Intagen  af 
sin  Frälsares  kärlek,  är  det  hans  ständiga  öfning  att 
hålla  hans  bud.  Därför  uppenbarar  han  sig  ock  för 
honom  (Joh.  14:  21).  I  samma  mån  han  så  blir 
djupt  beroende  af  Gud,  blir  han  ock  djupt  själfstän- 
dig  i  förhållande  till  människor. 

Trohet  är  hvad  Gud  begär  af  honom,  trohet,  så 
att  han  i  allt  aktar  på  hvad   som  är  af  Gud  och  för 
Gud,  så  att    han    står    där  Gud  satt  honom  och  gör 
det,   hvartill  Gud  skickar  honom.    Gåfvorna  äro  många 
och    uppgifterna    äro    många.     Hvem  kan  neka  nöd- 
vändigheten af  utåtgående  verksamhet  eller  kalla  den 
mindre  god,  om    man    därtill    är   skickad  och  därvid 
behåller  den    samling,    att  kraften   icke  förlorar  sig  i 
jäkt  och  kristendomslifvet   icke   blir  ytligt  och  svagt. 
Men  först  och  främst  är  af  nöden,  att  personligheter 
fostras  ibland  oss,  som  äro    bärare  af  Guds  rike  och 
genom  hvilka    dess    äkta    ljus  sprides  och  dess  seg- 
rande    kraft    blir  närvarande  såsom   en  realiserad,  på 
klippan    hvilande,    bärande    makt.     Verkliga    vittnen 
äro  dyra,  vittnen,  som    äro   hvad  de  tala,  som  vittna 


t 


■ 


+**  p  i^*4?  i'  i 


^PHW&VNJä**'    ■ 


1 


äfven  utan  att  tala,  som  äro  livad  andra  tala.  Hvilket 
oöfverskattligt  värde  lia  icke  kristna,  som  genom 
trons  frukter  i  sitt  lif,  sitt  själfafdöda,  helgade  väsen 
besegla  att  Gud  är  sannfärdig,  att  Jesus  är  Herren 
och  Frälsaren,  som  kan  förvandla  allt. 

En  enda  sådan  i  sanningen  befästad  personlighet 
är  en  makt,  som  icke  kan  •öfvervinnas.  En  sådan 
mans  bön  förmår  mycket.  Han  är  ett  stöd  för  de 
svaga  och  en  bärande  kraft  inom  församlingen.  Om 
han  ock  lefver  obemärkt  och  af  få  är  känd  för  hvad 
han  är,  så  öfvar  han  dock  ett  djupt  inflytande  och 
är  en  vågbrytare  mot  det  af  tidsanden  och  nedifrån 
upprörda  hafvet.  Kyrkans  och  särskildt  martyrernas 
historia  har  att  tala  om  sådana  män. 

Men  icke  blott  fromhet  och  kristen  karaktärs- 
fasthet är  att  högt  värdera.  Äfven  ett  tänkande,  som 
kan,  upplyst  af  inre  erfarenhet,  frälsningens  fakta 
och  Andens  ord,  bära  sitt  vittnesbörd,  kan  icke  und- 
varas. Det  som  är  djupast  förnuftigt  och  bär  uti 
sig  nyckeln  till  att  förstå  människolifvet  och  Guds 
världsplan,  ter  sig  oförnuftigt  för  den  utomstående, 
som  icke  kommit  igenom  till  att  få  sitt  eget  lifs  gåta 
löst.  Väsentlig  hjälp  för  den  sökande  är  att  få  möta 
upplyst  tankekraft,  ett  tänkande,  som  från  grunden 
har  sammanhang,  som  icke  blott  är  en  slutlednings- 
konst på  ytan.  Guds  vilja  är,  att  äfven  vår  tän- 
kande personlighet  skall  kristnas.  Herren  har  tjä- 
nare, som  kunna  vittna  äfven  därom,  att  i  Kristus 
och  Guds  frälsningsråd  alla  visdomens  och  kunska- 
pens skatter  ligga  fördolda  (Kol.  2:  3).  Det  är  godt, 
då  någon  har  ro  att  hämta  djupt  ur  lifvets  brunn. 


5 


Om  man  till  sist  ville  framställa  direkt  några 
drag  i  den  hänsofnes  personlighet,  så  hejdas  man 
däraf,  att  han  icke  kunde  lida,  att  någon  lofordade 
honom.  Hvad  han  egentligen  var  och  gjorde  och 
det  minnesvärda,  som  han  talat,  var  så  alldeles  icke 
själfgjordt,  han  kände  sig  så  djupt  såsom  syndare, 
han  var  så  verkligt  ringa,  att  sanningen  förbjuder 
allt  människopris  vid  hans  graf.  Men  Guds  verk 
ville  han  dock  skulle  prisas.  Och  just  därför,  att 
han  var  så  förringad  i  sig  själf,  var  det  hos  honom 
något  af  Gud,  en  äkta  upphöjdhet,  på  samma  gång 
något  intagande  och  vördnadsbjudande,  en  naturlig 
ledighet  och  glädtighet,  men  alltid  något  helgadt. 
De  ädla  dragen,  den  icke  vanliga  begåfningen,  de 
gedigna  kunskaperna  voro  den  förgängliga  utansidan 
och  verktyget,  och  han  aktade  allt  sådant  icke  för 
något  emot  den  inre  upplysning,  som  var  en  nådens 
skänk,  det  lifvets  ljus,  i  hvilket  han  .kände  sin  Fräl- 
sare, Jesus  Kristus  och  honom  korsfäst. 

Realiteterna    på    det   inre  lifvets  område  syssel- 
satte   honom    mest.      Han 


**■* 


röjde 


någon  gäng,  pa 
hvilket  öfverväldigande  sätt  han  fått  öfvertygelse  om 
den  personlige  onde  anden  såsom  en  storhet,  men 
ock  huru  denne,  såsom  en  skygg,  måste  vika  för  den 
starkare.  Allt  mer  trängde  han  in  i  kristendomens 
grundsanningar,  och  där  fann  han  lifvets  ljus,  som 
icke  blott  löste  hans  hjärtas  och  hans  väsens  band, 
utan  ock  gaf  grund  och  sammanhang  åt  hans  tanke- 
lif.  Och  en  tänkande  man  var  han.  »Man  skulle 
önska  vara  ung  på  nytt  för  att  få  vittna  om  kristen- 
domens   fördolda    skatter.»     Ungefär   så  yttrade  han 


omkring  en  månad  före  sin  död.  Men  han  var  väl 
medveten  om,  hvad  hans  lefnadstids  klocka  var  slagen. 
Ofta  uttalade  han,  att  tiden  nu  hastade  hän  mot 
den  stora  afslutningen,  att  tecknen  allt  mera  uppen- 
bart tyda  på  Herrens  snara  återkomst  och  hurusom 
det  gäller  att  icke  befinnas  bland  de  efterblifna  i 
allvarsam  mening. 

Men    hvarför    gaf    han    icke    andra  mera  del  af 
livad    Gud    gifvit    honom?     Det    låg  honom  mycket 
emot  att,  då  kallelsen  ej  manade  och  synnerligen  då 
skickeisen    tycktes    afböja,  träda  fram  med  hvad  han 
möjligen    kunde    hafva    att    säga.     Dessutom    ansåg 
han  nya    ord    alldeles    icke    vara  hvad  vi  egentligen 
behofva  utan  fast  hellre  lära  oss  att  hålla  heligt  och 
taga  vara  på  det  ord  Gud  gifvit  oss  och  själfva  blifva 
hvad    Gud  kallat   oss  att  vara.     Det  som  så  förverk 


ligas,  det    förblifver  och  bär  sin  frukt  evigt,  om  det 
ock  är  fördoldt  för  världen. 

Allvaret  i  det  nuvarande  tidsläget  låg  för  honom 
ti"  det  yttersta,  och  ett  uttryck  för,  hvar  vi  hafva 
vart  fotfäste,  så  att  vi  icke  behöfva  vackla,  ligger  i 
det  ord,  som  han  med  ansträngning  men  med  stor 
inre  kraft  uttalade  omkring  en  half  timme,  innan 
han  fick  andas  ut.  Detta  ord  må  få  vara  såsom  hans 
sluthälsning  till  oss  alla: 

Himmel    och   jord    skola  förgås,  men  mina 
ord  skola  icke  förgås. 


Väl  den  i  Herrans  frid, 
Sin  jämmers  boning  lämnat! 
Bland  tusende  Guds  barn  har  han 


sin  sälla  lott. 


Han  slutat  har  sin  strid, 

Hans  öden  Gud  har  hämnat, 

Af  ärans  konung  själf  sin  nådalön  han  fått. 

Han  evigt  hvilar 

Där  inga  pilar 

Hans  själ  och  vunna  fristad  kunna  nå. 

Med  ingen  tanke  mer 

Till  tidens  nöd  han  ser. 

Tacksägelse  och  lof  till  Gud,  det  är  hans  kall, 

I  lans  dag,  hans  natt,  hans  lust,  hans  lek,  hans  möda  all. 

Ack,  ack!  en  gång,  en  gång 

Skall  något  saligt  hända, 

När  stunden  inne  är,  Gud!  för  min  hädanfärd. 

Då  tager  världens  tvång 

En  god,  en  evig  ända, 

Och  jag  blir  aldrig  mer  i  Babels  bojor  snärd. 

Den  sköna  våren 

Ingår  för  fåren, 

Guds  paradis  och  Kristi  rike,  där 

Ej  mera  jordens  nöd, 

Ej  mera  tårars  bröd, 

Men  helig  rikedom  och  evigt  öfverflöd 

Och  ingen  ovän  mer  och  ingen  synd  och  död. 


Sånger  och  psalmer: 


Före  akten. 


Kristtrogna  själ,  som  här 
Förtrösta  dig,  se  upp  till 
Din  pröfningstid  är  kort, 
När  snart  ditt  stoft  få  ro 
Då  går  din  själ  ett  evigt 
1  himlen  där  :,: 


får  korset  bära, 
Gud,  din  ära! 

ej  evig  här. 

i  grafvens  sköte 

lif  till  möte 


