Swedenborgs drömmar, 1744, jemte andra hans anteckningar [ed. by F.A. Dahlgren. Preceded by ...
Google 



This is a digital copy of a book that was prcscrvod for generations on library shelves before it was carefully scanned by Google as part of a project 

to make the world's books discoverablc onlinc. 

It has survived long enough for the copyright to cxpirc and the book to cntcr the public domain. A public domain book is one that was never subject 

to copyright or whose legal copyright term has expircd. Whcthcr a book is in the public domain may vary country to country. Public domain books 

are our gateways to the past, representing a wealth of history, cultuie and knowledge that's often difficult to discovcr. 

Marks, notations and other maiginalia present in the original volume will appear in this flle - a reminder of this book's long journey from the 

publishcr to a library and fmally to you. 

Usage guidelines 

Google is proud to partner with libraries to digitize public domain materials and make them widely accessible. Public domain books belong to the 
public and we are merely their custodians. Nevertheless, this work is expensive, so in order to keep providing this resource, we have taken stcps to 
prevent abuse by commercial parties, including placing lechnical restrictions on automated querying. 
We also ask that you: 

+ Make non-commercial use of the filés We designed Google Book Search for use by individuals, and we request that you use these files for 
personal, non-commercial purposes. 

+ Refrainfivm automated querying Do not send automated queries of any sort to Google's system: If you are conducting research on machine 
translation, optical character recognition or other areas where access to a laige amount of text is helpful, please contact us. We encourage the 
use of public domain materials for these purposes and may be able to help. 

+ Maintain attributionTht GoogXt "watermark" you see on each flle is essential for informingpeopleabout this project and helping them lind 
additional materials through Google Book Search. Please do not remove it. 

+ Keep it legal Whatever your use, remember that you are responsible for ensuring that what you are doing is legal. Do not assume that just 
because we believe a book is in the public domain for users in the United States, that the work is also in the public domain for users in other 
countries. Whether a book is still in copyright varies from country to country, and we can'l offer guidance on whether any speciflc use of 
any speciflc book is allowed. Please do not assume that a book's appearance in Google Book Search means it can be used in any manner 
anywhere in the world. Copyright infringement liabili^ can be quite severe. 

Äbout Google Book Search 

Google's mission is to organize the world's information and to make it universally accessible and useful. Google Book Search helps rcaders 
discovcr the world's books while helping authors and publishers reach new audiences. You can search through the full text of this book on the web 

at |http: //books, google .com/l 



Google 



Det här är en digital kopia av en bok som har bevarats i generationer på bibhotekens hyllor innan Google omsorgsfullt skannade in 

den. Det är en del av ett projekt för att göra all världens böcker möjliga att upptäcka på nätet. 

Don har överlevt så länge att upphovsrätten har utgått och boken har blivit allmän egendom. En bok i allmän egendom är en bok 

som aldrig har varit belagd med upphovsrätt eller vars skyddstid har löpt ut. Huruvida en bok har blivit allmän egendom eller inte 

varierar från land till land. Sådana böcker är portar till det förflutna och representerar ett överflöd av historia, kultur och kunskap 

som många gånger är svårt att upptäcka. 

Markeringar, noteringar och andra marginalanteckningar i den ursprungliga boken fiinis med i filon. Det är en påiniimelse om bokens 

långa färd från förlaget till ett bibliotek och slutligen till dig. 

Riktlinjer för användning 

Google är stolt över att digitalisera böcker som h;ir blivit Jillmän egendom i samarbete med bibliotek odi göra dem tillgängliga för 
alla. Dessa böcker tillhör mänskligheten, och vi förvaltar bara kulturarvet. Men det här arbetet kostar mycket pengar, så för att vi 
ska kunna fortsätta att tillhandahålla denna resurs, har vi vidtagit åtgärder för att förhindra kommersiella företags missbruk. Vi har 
bland annat infört tekniska inskränkningar för automatiserade frågor. 
Vi ber dig även att: 

• Endast använda filerna utan ekonomisk vinning i åtanke 

Vi har tagit ftam Google boksökning för att det ska användas av enskilda personer, oeli vi vill att du använder dessa filer för 
enskilt, ideellt bruk. 

• Avstå från automatiska frågor 

Skicka inte automatiska frågor av något slag till Googles system. Om du forskar i maskinöversättning, textigenkänning eller andra 
områden där det är intressant att få tillgång till stora mängder text, ta då kontakt med oss. Vi ser gärna att material som är 
allmän egendom används för dessa syften och kan kanske hjälpa till om du har ytterligare behov. 

• Bibehålla upphovsmärket 

Googles "vattenstämpel" som finns i varje fil är nödvändig för att informera allmänheten om det här projektet och att hjälpa 
dem att hitta ytterligare material på Google boksökning. Ta inte bort den. 

• Håll dig på rätt sida om lagen 

Oavsett vad du gör ska du komma ihåg att du bär ansvaret för att se till att det du gör är laghgt. Förutsätt inte att en bok har 
blivit allmän egendom i andra länder bara för att vi tror att den har blivit det för läsare i USA. Huruvida en bok skyddas av 
upphovsrätt skiljer sig åt från land till land, och vi kan inte ge dig några råd om det är tillåtet att använda en viss bok på ett 
särskilt sätt. Förutsätt inte att en bok går att använda på vilket sätt som helst var som helst i världen bara för att den dyker 
upp i Google boksökning. Skadeståndet för upphovsrättsbrott kan vara mycket högt. 

Om Google b ok sökning 

Googles mål är att ordna väi'ldens information och göra den användbar och tillgänglig överallt. Google boksökning hjälper läsare att 
upptäcka världe ns böcker och författare och fö rläggare att nå nya målgrupper. Du kan söka igenom all text i den här boken på webben 
på följande länk |http : //books . google . com/| 




600075527W 



)i?m^ 




ANMlLAN. 



Under trycknmg, för att ntkomma i Juni i 



aom religiSa Filosof, 
borg och Spinoza, 



SWEDENBORG 

□ jemförelse 



melltui Kwcdm- 



~ OrigtmM liiU denna ici, lom dr iryekt t Jftw- Yart 1866, har 1 
ftM MVntm tgipmIlrkuKnlwt i England mA Jawnta 



9 



Till förläggaren har anländt följande ano- 
nyma ekrifvelse: 

^Frågas om icke skriften: Swedenhorga Dr'6mma/r^ 
knnde iä sin rätta titel: Swedenhorgs Drömmar^ eller 
andeliga frestelser, kort innan han af Herren blef kallad 
till Åpostla Embetet i den Nya Ghristna Församlingen. 

önskas af alla Församlingens medlemmar. 

18 v 60. 
Låter det sig icke göra, tå torde tredje upplagan 
gnart ntkomma under nämnde titel.'^ 

Till svar härå meddelas, att om hotelsen 
sättes i verket, anställes åtal vid domstol emot 
eflertryckaren. 



^^%^^^^^>»^^^^M<^W^>^ 



REFLEXIONER 



ÖFVEB 



DE NYLIGEN UPPDAGADE 



ISWEDENBORGS DEÖMMÅK 



1744 



• ■ »t 



HVILKA DERJEBTTE OFÖRÄNDRADE BIFOGAS. 



^©^ 




STOCKHOLM, 

TRYCKT HOS J. A A. RIIS, 
1860. 



2iilp 




o 



Reflexioner i Okt. 1859. 



Under det år, som snart är tillryggalagdt, har ett litet 
verk af och om Swedenborg utkommit från pressen, dock 
icke för bokhandeln. Dess innehåll, med anmärkningar, går 
blott till 84 sidor. Dess utstyrsel, med papper, tryck och 
band ger det ett anseende af att vara kommet från Eng- 
land; men på sista bladet läser man den välkända, beröm- 
da Stockholmsfirman : »P. A. Norstedt & Söner, Kongl' 
boktryckare.» Titeln är: Svedenhorga drömmar 1744, 

Företalet, som vi tillåta oss här införa, lyder sålunda: 
uKongl. Biblioteket i Stockholm inköpte för kort tid sedan 
(Okt. 1858) den original-handskrift, som lemnat hufmdsak- 
liga innehållet af detta häfte. Hon hade då länge legat 
dold hos en vid sin 1849 inträffade död 90-årig man, pro- 
fessoren och lektoren i Vesterås R. Scheringsson, bland 
hvilkens litterära qvarlåtenskap hon ännu förblef bortglömd 
i nära 10 år, tilldess hon hembjöds K. Biblioteket till 
inlösen; något vidare angående hennes öden har man icke 
kunnat erfara. 

Handskriften är en vanlig anteckningsbok i liten oktav, 
enligt förra århundradets bruk bunden i pergament, samt 
försedd med klaff och fickor på båda sidor. Bladen äro nu 
69 till antalet sedan några, förmodligen oskrifna, blifvit 
bortrifna; skrift finnes dock ej på flera än 54 af dem, 
eller närmare blott på 104 sidor. De första bladen upp- 
tagas af anteckningar under resan 1743 till Haag, dit Swe- 
denborg begaf sig ft)r att låta trycka början och utarbeta 



VI 

fortsättningeo af Segnvfm Animale. Dessa reseantecknin- 
gar afbrytas dock snart, och efterträdas af uppteckningar 
från drömmens och visionens område, bland hvilka dock 
spridda uppgifter äfven om det yttre, verkliga lifvet äro 
inflätade. Omfattande brytningsperioden i Swedenboros 
lif, öfvergången från det verldsliga till det andliga, äro de 
af stort värde for bedömandet af hans själstillstånd, hvil- 
ket de visa oss i högsta grad upprördt^ och hvari vi så- 
ledes kunna kasta djupare blickar än hittills varit möjligt. 
Dock, utgifvaren handlar endast af litterärhistoriskt intresse 
och inskränker sin åtgärd till att helt enkelt meddela den- 
na urkund sådan han funnit henne. Slutsatserna må otvun- 
get framställa sig för tänkande läsare; kommentatorer lära 
väl för öfrigt icke komma att saknas. 

Några hittills icke eller föga kända original-anteck- 
ningar af SwEDENBORGy har utg. begagnat tillfallet att 
låta medf&lja; bland dem i första rummet de i Tafels 
upplaga såsom oläsliga utelemnade stycken af Diarium 
Spirittiale^ särdeles som drömmarna och synerna från 1744 
torde kunna få anses som en första del af detta yngre dia- 
rium. I handskriften uteglömda ord och bokstäfver 

äro här satta inom klämmer; likaså förklaringarna till felskrif- 
na ord. Hela ord och längre stycken tryckta med kursiv 
stil äro i originalet understrukna. För autenticiteten och af- 
tryckets trohet får utg. hänvisa till det här bifoga- 
de intyget af vår utmärkte manuskriptläsare, amanuensen 
i Riks-Arkivet Herr F. A. Dahlgren, som haft godheten 
biträda vid korrektur-läsningen, och med skarpsinnighet 
ntgissat många af de svårlästa orden. 

Slutligen återstår endast att nämna och urskulda upp- 
lagans ringhet. Det egendomliga innehållet, som lätt skulle 
kunna råka i strid med tryckfrihetslagen, har nemligen icke 
tillåtit att sprida boken i oförändradt skick till allmänheten; 
till fälje hvaraf den nu endast meddelas upplyste tänkande 
och för ämnet intresserade. För att icke öfverskrida hun- 



vn 

dratalet af exemplar har man stannat vid niotionioj hvilka 
alla äro numererade.'» 

Mången, både vän och fiende till Swedenborgska nanb- 
net, skall med nyfikenhet undra hvad märkvärdigt som är 
att läsa i denna så försigtigt anmälda skrift, och förordet 
röjer ej till hvilken af de ofvanstående benämningarna dess 
ntgifvare bör räknas. Efter bokens genomläsning är man der- 
om lika okunnig. Man skulle väl å ena sidan föranledas 
till gissniug, att den, hvilken så väl, som här är gjordt, 
tillvaratager och såsom något dyrbart visar till och med 
hvad som i ett arbete är utstruket, »med tjockt bläck» öfver- 
täckt, såsom af dess egen författare ogilladt och bortkastadt, 
måtte sätta stort värde på allt af den handen. Men å en annan 
sida kan ock tyckas, att den, hvilken likasom bortrycker 
väggen ur en menniskas sofrum och påpekar, eller för en folk- 
mängd af nitionio hufvudpersoner med deras kretsar eller sall- 
skaper, visar en man i nattkläder, som trott sig ensam med den 
Gud han tillbeder, och för hvilken han utgjuter sitt hjertas 
innersta tankar under varma böner om hjelp i striderna 
mot en ärfd natur och alla de anfall, som hvarje redlig 
kristen förstår af egen och andras erfarenhet, men den stör- 
sta myckenheten af de utanföre varande alls icke begriper 
eller betänker, att en sådan bortryckare eller blottställare kan 
svårligen vara den blottstäldes vän. — Eller, frågar man: 
kan han väl vara en sådan, väl hårdhändt men äfven låsg- 
synt älskare af sanningen, att han ej frågar efter dem som 
stöta sig på dess nakenhet, utan blott ser till de möjligen 
Qerran varande följderna af att dock allt till slut blir ge- 
Bomskådligt och klart? 

Dessa frågor och flera ha förekommit under läsning af 
ifrågavarande bok. Att den är dedicerad till två af Swe- 
denborgs varmaste vänner i andra länder: en tysk profes- 
sor och en engelsk, doktor, lägger mest i vågskålen för att 
mtgifvaren icke må räknas till fienderna. Se här dedika- 
tionen : 



YUl 



»Till J. F. J. Tafel och J. J. G. Wilkinson. 

Tillåten att denna vigtiga urkund till förklaringen af 
•ti det märkligaste psykologiska fenomen, Swedenborg, eg- 
nas Eder af uppriktig aktning och tacksamhet för edra sto- 
ra förtjenster om den utmärkte mannens minne och veten- 
skapliga verksamhet. I söken ju endast sanningen: räknen 
mig således icke till last, att ett nyss uppdagadt fragment 
deraf framlägges på sätt som höfves, oforändradt och oaf- 
kortadt. Det meddelas dock nu endast åt några fa san- 
ningens och tänkandets vänner; i eder frihet lemnar jag 
att sprida det till större kretsar. 

Ödmjukast 
Utgifvaren.» 

Hvad innehåller eller är då egentligast denna bok? 

Den är en Dag- eller kanske rättare Nattbok fär en del af 
det å titelbladet nämnda och föregående år, uti hvilken Swe- 
denborg antecknat sina drömmar vid en tid då han synes 
hafva varit i ett tillstånd af inre frestelser och strider, ge- 
nom hvilka hans ande genomgick en slags jäsningsprocess 
till rening och beredelse för det vigtiga förtroendet, att af 
himlarnas Gud emottaga och till jordens folk nedbära de 
höga och djupa sanningar som, enligt Uppenbarelsebokens 
profetior, skulle den tiden förkunnas och utbredas. Om 
ett sådant tillstånd saknar ^den naturliga menniskan, som 
intet förnimmer af det Chids Anda tillhörer^'' all föreställ- 
ning. Derföre skall ock den blott ytligt bildade, som 
icke känner och än mindre beträdt den nya födelsens väg, 
der menniskosjälen omskapas från ett förderfvadt till ett 
förädladt väsen, lätt bringas att falla förkasteisens dom 
öfver denna skrift. Den skall af en sådan, äfven med an- 
ledning af dess bokstafsspråk, anses som ett verk af en o- 
kunnig dåre, hvilken ej lärt att skrifva sitt eget modersmål 
och som gjorde sig än skrupler öfver begär, som de flesta 
andra män finna helt naturliga och icke tänka påattöfver- 
vinna utan heldre skynda att tillfredsställa, — än såg i 



IX 



dessa drömmar betydelser och hänsyftningar, som ej kunde 
ha någon slags verklighet och således voro blott inbillnings- 
foster. En viss klass af så kalladt bildadt folk, vet föga 
om den forändring svenskan har undergått på de sista hun- 
drade åren och än mindre om det bildspråk, den höga sym- 
bolik, hvarigenom en andlig verld medelst di ömmar och 
syner under vissa förhållanden och till afsedda ändamål 
uppenbarar sig för och nedlåter sig till en naturlig. — Men 
icke blott de ytligt bildade — utan äfven de, som i våra 
dagar motsvara det första kristna tidehvarfvets skriftlärde 
och fariséer, missförstå och misstyda en skrift som denna. 
Derföre yttrades ock i ett bref från Upsala, skrifvet nyss 
innan denna bok trycktes: »Nu talas, bland Swedenborgs 
motståndare, triumferande om ett manuskript, som skulle 
blifvit funnet i Westerås, och hvaraf de tro sig finna att 
hans syner härrörde af sinliga passioner, emedan han der 
bekänner sig haft svåra strider i det fallet." — Man glöm- 
mer vid sådana slutsatser, att det är genom strider som 
segrar vinnas. Det är i hela denna skrift intet säkert be- 
vis på att han i dessa strider fallit. Han talar väl om 
sig sjelf såsom en stor syndare, ty han vet att synden lig- 
ger redan i begäret till allt sådant som aflägsnar meniiiskan 
från Gud och himmel; han förebrår sig ock "derföre den 
ringaste tanke af sjelfbelåtenhet eller om eget värde, som 
mången annan skulle finna mera berömlig än klanderbar 
och aldrig tänka på att hos sig sjelf ogilla. Men Swedeu- 
borg vill att Herren allena skall för allt prisas och äras. 
Derföre, då han tyder sina egna drömmar såsom bestrafifande 
hvad inom hans tankar föregått, talar han om sin ovärdig- 
het till all den nåd, honom bevisas och beder med inner- 
ligaste ödmjukhet att kunna rätt öfvergifva sig sjelf och 
allt sitt f5r att rätt fullkomligt tillhöra Herren allena och 
vara hans vilja oinskränkt, utan alla förbehåll, undergifven. 
Utgifvaren af Swedenborgs drönm^ar 1744 tyckes ock, 
likasom de »motståndare,» om hvilka den ofvan citerade 



skrifvelsen från Upsala talar, hafva med hufvudsaklig upp- 
märksamhet fäst sig vid Swedenborgs yttrande om sin »huf- 
vudpassion.» Detta visar sig af de ''anmärkningar^' med 
hvilka boken slutas. De vidlyftigaste af dessa angå hvad 
som står på bokens tredje sida. Yid slutet af den andra, 
hvilken innehåller blott reseanteckningar och der en afbru- 
ten mening förekommer, är en not som säger: »(fortsättnin- 
gen felar. Det är omöjligt att afgöra om den varit ned- 
skrifven eller icke, ty ordet stad slutar 6;te sidan, bvaref- 
ter följa flera torna blad; men sannolikt äro några (4?) all- 
deles bortrifna. På de qvarblifna remsorna af tvenne bort- 
skurna blad synas stora siffror skrifna af en oöfvad (barn?) 
hand.)» 

Derefter följer på bokens tredje sida utmärkt såsom 
den 7:de af Swedenborgs anteckningar, det följande:*) 
»1 uti ungdomen och Gustavianska familjen. 

2 uti Venedig om den sköna Palais. 

3 uti Sverige om himmelens hvita sky. 

4 uti Leipsig, om den som låg uti sjudhett vatten. 

5 om den som ramlade med keden ned i dj6pet. 

6 om konungen, som gaf i en torparestuga så dyrbart. 

7 om drängen som ville jag skulle resa bort. 

8 om mina förnöjligheter om nätterna. 

— undrade på mig att intet hafva qvar af att göra för 
egen heder, så att jag fann känning deraf. 

— att intet vara porterad för Sexen, jag varit i alla 
mina dagar. 

9 huru jag varit in exstasibus vigilibus fast hela tiden. 
10 huru jag satt mig emot andan, 



*) Vi tillåta oss att, med troget anfÖTande af orden, dock begagna 
det nu brukliga svenska stafningssättet. Hvad sjelfva innehållet beträf- 
far så synes det oss såsom antingen pnnkter eller ämnen för något sam- 
tal, som S. tecknat sig till minnes, eller som ntkast till något, hvar- 
om han ämnade berätta. 



XI 



— och huru jag tyckte derom, men fann sedan det varit 
• galenskaper utan lif och sammanhang. 

— och att således en hop i det jag skrifvit måste vara, 
då jag det intet i den grad, försakat andans kraft 
i ty äro felen mina egna, men veritates intet mina. 

— ja jag kom ibland uti impatience och tankar, att jag 
tyckte ville pocka enär det intet gick så lätt som jag 
ville, efter jag intet gjorde för min skuld; mindre fann 
min ovärdighet, och tackade för nåden. 

11 huru jag fann att sedan jag kom till Haag att drif- 
ten och egen l^ärlek for mitt arbete var förgånget, 
det jag sjelf undrade på. 

— huru som hågen för fruntimmer så hastigt ändades, 
som varit min hufvudpassion.» 

Emedan detta sista ord, är hvad utgifvaren synes mest 
hafva fäst sig vid i åe nämnda anmärkningarna, må vårt 
utdrag här slutas. Anteckningarna äro på första sidan 
började med den 21 Juli 1743; på nästa sida efter vårt 
utdrag, nemligen den 4, börja drömmarna och för natten mel- 
lan 24 & 25 Mars 1744. Dessa drömmar, som Swedenborg 
ansett symboliska och sjelf antingen förklarat eller sagt att 
han icke — och stundom »ej ännu förstår» deras mening, 
tyckes han ock endast for eget minne hafva uppskrifvit. 
Vi erna icke här intaga någon af dem. Vår afsigt är en- 
dast att, reflexionsvis, tala om den deruti rådande andan. 

Vi återvända nu till utgifvarens yttrande om innehål- 
let af bokens 3:dje sida. Han säger: § 1 — 7 tyckas in- 
nehålla korta antydningar om drömmar, bvilka Swedenborg 
haft innan han företog sig att öfver dem föra ordentlig an- 
teckningsbok. 

Af förteckningen öfver Sw:s till K. Vetenskaps- Akademi- 
en år 1772 lemnade handskrifter är det bekant, att han redan 
under åren 1736—40 upptecknat några drömmar på 5 qyart- 



XII 



blad i ett vidlyftigare Mscr. hvilka dock nu mera antagli- 
gen icke finnas i behåll. Bladen uttogos nemligen ur ban- 
det och lemnades i familjens vård, men då de förmodligen 
voro af samma art som de här meddelade, kan man ej un- 
dra om de blifvit förstörda, afsigtligt eller genom vanvård. 
De äro förgäfves efterspanade vid olika tider. 

— § 8 — U äro iakttagelser öfver det ny början de, for- 
ändrade yttre och inre tillståndet. Särdeles märkliga äro 
de som angå hufvudpassionen, hvartill bjerta belysningar ofta 
förekomma i det följande. De af Swedenborgs alla bio- 
grafer gjorda uppgifter om ett motsatt förhållande, kunna 
således anses giltiga blott för tiden efter 1743.*) 

[Jemför Sw:s anteckningar från senare tider, såsom Di- 
arium Spirituale ]pa, många ställen, t. ex. 1663, 3122, 3189, 
3194, 3895, 3922, 4575, 4679; De amore conjugiali et 
scortatorio. t. ex. 44, 51, 52, 451, 505, 512.]» 

Den som skrifver nedanstående reflexioner har ännu icke 
sett mer af Swedenborgs Diarium Spirituale än första de- 
len, som börjar med 149, den 9 Okt. 1747 och slutar med 
1538, d. 19 Mars 1748 — vet således ej hvad de stycken, 
som nr följden af samma verk äro citerade, innehålla; 
men har deremot med uppmärksamhet läst hans bok om 



*) Hvad säkert bevis har val uigifvaren derpå? Att hafva en pas- 
sion och kampa deremot, eller vara dess slaf och offer, äro två olika 
förhållanden. Den, hvilken dömt sig sjelf så strängt som Swedenborg, 
då han anser sig genom blotla tankan bafva syndat, borde anses berät- 
tigad att skonas för värre slutsatser och domar, än dem kans egna ord 
tydligen innebära. Vanan vid brist på uppriktighet, när de flesta men- 
niskor heldre urskulda än anklaga sig sjelfva, gör att man misstänker 
de ärligaste -för vida mera, än de sjelfva, kanske äfven med öfverdrift, 
påbörda sig. Detta har drabbat Swedenborg och flera af hans redligaste 
▼änner. De som äro förvissade om att ständigt genomskådas af for 
människor osynliga ögon och att i sitt inre minnes lifsbok, Fom följer 
med på grafvens andra sida, hafva ett omuteligt vittne till hvarje hyllad 
t«nke och önskan, den frågar mindre efter verldens dom, men är desto 
mera angelägen att fl sitt eget medvetande befriadt från all ond vij^a. 



zm 



Vislietens njutningar af Äktenskapsjcärleken samt äfven nå- 
got om dess helvetiska motsats — eller Dårskapens väl- 
laster af den okyska^ — och att detta arbete hvarken kan 
vara en följd af någon låg, förvillande passion eller sinlig- 
het, atan innebär de mest allvarliga och upplysande var- 
ningar mot de mångfaldiga faror i tid och evighet för hvil- 
ka menniskor af okunnighet om beskaffenheten af förhål- 
landema mellan de båda könen, äro utsatta, derom kan 
hvar och en öfvertyga sig, som af sanningskärlek studerar 
denna märkvärdiga skrift. Beklagligen finnes deraf ännu 
ingen annan upplaga på svenska, än en som är full af både 
öfversättnings- och tryckfel, samt säges vara utgifven i 
mindre goda afsigter(??) ; men den finnes på flera andra språk 
i våra universiteters och flera privata personers biblioteker. 
Att den framställer det ömtåliga ämnet i all sanningens 
nakenhet, får icke räknas den till last^ ehuru det gör den 
för mången obehaglig att läsa. Men i den mån sederna 
renas från både verkliga fläckar och falsk blygsel, får man 
ock lära att den förblandning af oskuld och okunnighet 
om vissa förhållanden, som just under den värsta osedlig- 
hets tidehvarf blifvit gjord, måste bortläggas. Den sanna 
oskulden måste veta hvad ondt och orätt är för att kunna 
sky det. I den mån sanningen får utöfva sitt rättmätiga 
välde i alla förhållanden måste falskhet och förställning ut- 
rotas. Menniskan skall då lära känna och erkänna sin 
rätta bestämmelse, som är for en bättre verld än denna, 
och sitt timliga lifs ändamål, som är att fc^r det ^vig^ 
fostras. Då skall det icke för den unga flickan döljas, att 
hon måste undervisas och beredas till det vigtiga kallet a^tt 
blifva maka och moder, eller hon sjelf tillåtas att låtsa som 
tänkte hon ej derpå, under det dock, särdeles i vissa bättre 
lottade klasser, allt göres för att hon skall behaga, — odi 
man skall inse den större angelägenheten utaf att hon ö& 
vas i kristliga dygder till nytta föc bommet ocb den plats 
hon fått eller får i samhället, än att for en osäker tid 



XIV 



glänsa och förlustas på '^fåfängans marknadn — med köpta 
nöjen och i ett flärdfullt umgänges lif. 

Men, vi måste lemna detta ämne, som skulle kunna 
föra oss till en långt ifrån vår närvarande afsigt ledande 
vidlyftighet, och återvända till det som för denna gång satt 
oss pennan i handen och den dermed sammanhängande bo- 
ken om äktenskapet. Vi påstå att denna bok, ehuru skarpt 
blottande sådana förhållanden, som anses oanständiga att 
läsa eller tala om, (huru mycket än derpå tankes) dock 
andas den renaste, sannaste sedlighet som någonsin varit 
yrkad. Den visar de hemska, eviga följderna af att lättsin- 
nigt missbruka eller vanvårda den heliga eld, som från sjelfva 
Gudomens eviga låga nedsänkes i menniskohjertat för att 
draga det till en oupplöslig förening med sitt väsens oum- 
bärliga hälft och efter det för tvenne makar gemensamma 
åliggandet, att bidraga till jordars och himlars befolkning, 
åter bära de två såsom ett helt sammansmälta individerna 
till deras lifs och sällhets himmelska ursprung, såsom saliga 
barn af en allvis, allgod och allsmäktig Fader i ett från 
sorger fritt och på aldrig tröttande fröjder öfverflödande 
hem. 

Denna äktenskapsbok förefaller mången af denna tids 
fariséer, pietister och andra (att ej tala om skrymtare af 
alla slag) såsom allt för litet nogräknad, eller än värre: 
såsom gynnsam för vissa oordningar och öfverträdelser. 
Men ett sådant omdöme bevisar blott en ofullständig och 
löslig bekantskap med dess innehåll. En sanning är dock 
att den innebär vissa tröstegrunder åt dem, som mot sin 
vilja och bättre öfvertygelse dukat under för en obändig 
naturs vilda kraf och deröfver bära en känsla af skam och 
Mygsel i ångerfullt bröst. Den talar till dem ungefär på 
samma sätt som Herren sjelf till den anklagade qvinnah i 
Evangelium: ^^Oack bort och aynda icke härefter/^ — Joh. 
8: 11. Hans föregående ord till hennes ^dfcZa^arö*', 7 ver* 



seD, torde äfven af Swedenborgs gåkallade ^motståndare'^ 
böra besinnas. 

Vi hafva i det föregående vågat yttra, att i anteck- 
ningarna om Swedenborgs drömmar 1744 intet säkert bevis 
* finnes att han fallit oflfer för sin nhufvudpassion» eller att 
han sökt nära, hylla, qvarblifva i dess band och försvara 
densamma. Den som arbetat så flitigt och i så många äm- 
nen som han, tyckes icke ha kunnat hinna med att låta sigaf 
någon annan passion än vettgirigheten och begäret att gagna 
kringföras. Hans nförnöjelser om nätterna,»» som utgif var en tro- 
ligen åsyftar, kunna väl vara af annat slag. Han hade ju redan 
då visioner, som kunde vara förnöjande nog, då en lastbar 
fröjd skulle sårat hans finkänsliga samvete. Eller var han 
i Södern då det heter: r»uti Venedig om den (dess?) sköna 
Palais,n så vet man att emedan den starka solhettan ma- 
nar till hvila och skyggd äro nätterna der för både arbeten 
och allmänna förlustelser hvad dagar och aftnar äro i Norden. 
Men — låtom oss antaga såsom möjligt eller troligt, att 
S. icke alltid kunnat hålla sin »hufvudpassionn i nödiga 
bandy — att han, till naturen en son af sin tid, ehuru till 
andan fostrad att gå långt framom den — icke alltid kun- 
nat motstå denna naturdrift, som hvarje sund menniska er- 
håller med lifvet och en tid bär omedvetet inom sig såsom 
växtens frö sin groningskraft, tills den, under vissa utveck- 
lingstillstånd och af förekommande anledningar, stundom 
våldsamt frambryter hos ynglingen och mannen med friska 
krafter, stark både andel ig och naturlig appetit samt öf- 
verflödig tillgång på näringsmedel af alla begärliga slag, men 
icke begåfvad med en sådan ställning i samhället att han 
vid ett eget hems helgade härd och i äktenskapets renande 
degel kan gjuta de känslor, som nedflyta från kärlekens 
och lifvets enda och eviga källa, men genom sina mottag 
i en förderfvad tid och ett förvilladt slägte missförstås, 
missledas, och missbrukas. Månne, i sådant fall, det icke 
varit af en ledande Gudomlig Försyn så tillåtet, att den 



XVI 

menniska, som från barndomen bereddes till det verktyg, ge- 
nom hvilket Herren ville för de förvillade och fallna, som 
skulle upprättas och återföras — den förlorade son, som 
skulle till henmiets ordning återbringas — uppdaga den 
alstrande och saliggörande kraftens: kärlekens djupaste 
mysterier uti dess nodstigande från sitt urväsende i Gudomen 
till dess obegränsade yttringar af ordning och oordning i 
den osynliga och synliga skapelsen — månne, säga vi, det 
icke möjligen kunnat till och med behöfvas, att en sådan 
person, ett sådant utvaldt och för ändamålet bildadt red- 
skap, som skulle både beskrifva himlarna och helvetena 
— äfven i deras grader och beskaffenhet, ändamål och or-» 
saker, måste sjelf om båda erhålla någon så väl erfarenhet, 
som kunskap? Hvad hade icke flera af det gamla testa- 
mentets profeter, såsom under vissa tillstånd representanter 
af sitt folk, att genomgå? Lät icke Herren sjelf sig frestas 
under menniskolifvet i tiden? Hans frestelser angrepo det 
menskliga, som var från mödernet; det gudomliga kunde 
ej af det onda åtkommas. Dessa frestelser fortgingo tro- 
ligen under hela den tid, under hvilken Hans antagna mandom 
skulle från det jordiska renas, af Gudomen genomträngas Det- 
ta var då först gjordt när Han sade: Allt är fuUkomnadt.* 
Att det är en himmelsvid skilnad emellan den Högste 
Oändlige och hans andlige tjenare, förstås af sig sjelft. och 
vår mening är icke att upphöja Swedenborg till någon an- 
stötlig jemförelse med hans och allas Herre. Men Herren 
antydde sjelf att Hans lärjungar och j^husfolk» skulle i vissa 
delar undergå detsamma som Han. Och om det tillätes att 
välja, skulle mången heldre underkasta sig kroppslig martyr 
än själens qval af frestelser. Dessa äro dock nödvändiga 
rensningsmedel. Genom dem skall menniskan lära känna 
sitt eget ärfda eller förvärfda elände och behofvet af högre 
bistånd. Bättring, afsky för synden och dess totala öf^er- 
gifvande är och förblif^er ett nödvändigt vilkor for fräls- 
ningen, hurn det än annorlunda må dogmatisoras; och lika 
nödvändigt är att känna den egna vanmakten fSrattbrin- 



XVII 



gas till ett rätt både sökande och mottagande af den all»* 
mäktiga hjelp, som ständigt, med sina välgörande vilkor, 
erbjudes. Derföre böra O^estelserna betraktas i förhållande 
till deras ändamål, och apostelen manar de troende ati 
deråt glädjas (Jacobs 1: 1: 2). 

Hvad na Swedenborg särskildt angår, så är lätt begrip* 
Hgt att en så rikt begåfvad person, som han var, måste äf* 
ven mera än andra försökas. Han behöfde troligen djupt 
känna de medfödda anlagen till det onda för att desto hög- 
re kanna stiga ur sjelfförödmjakelsens skärseld till den er- 
farenhet och det förkunnande af JSerran^ kärlek, vishet och 
barmhertighet, som alla hans andeliga verk ådagalägga. 

Ett af skälen till Swedenborgs frestelser torde ock 
finnas derati, att han ännu 1744 qvarstod uti vissa trod)e^ 
grepp, som han sednare bortlagt och motsäger. Han stäl- 
ler visserligen i allmänhet sina böner till Chris tus 3 men icke 
s&som till himmelens och jordens ende Gud. Han talar, i 
de anteckningar, som föranledt dessa reflexioner, om Far 
dren och den Helige Ande m. m. på gamla kyrkaos vanliga 
sätt och enligt det skenbara i Bibelns allmänna bokstafsme- 
ning. Dessa föreställningar skalle utrotas, hjerta och för&tånd 
likasom ombildas for mottagandet af de högre sanningarna. 

Swedenbofgs tydningar af sina })drömmar 1744» skola 
otvifvelaktigt förekomma mången läsare, som icke känn^ 
till motsvarighetsläran, högst löjliga och orimliga. Det är 
okunnighetens beqväma vana att beskratta och förkasta 
livad den icke förstår. Och mången högt lärd, som ärbd- 
lant med grundspråken till Bibelns bokstafsmening, kan vara 
en verkKg idiot i frågan om den heliga skriftens andlig» 
djup. Att äfven flera, som ana en sådan mening och tänkt 
på egen hand kunna utforska den, strandat mot svårighe- 
lema att finna den utan klaf eller nyckel — eller undervis- 
ning från himlen — derom vittna de många fåfänga f&rsd- 
ken att rätt tolka den hemlighetsfulla Uppenbarelseboken, 
Detta blef Swedenborg förbehållet, emedan han dertill ut- 
rustades för den tid, då det skulle ske. Och han förklarar 



• XVIII 

att ingen menniska kunde göra det utan att vara dertill 
kallad och undervisad af Herren sjelf. Den har ock af 
mången blifvit dömd att vara oförklarlig. Detta är äfven 
sant, om man håller sig endast till bokstafven, eller vill, 
såsom de fleste gjort, tyda dess profetior på verldsliga till 
dragelser, jordiska riken och makter. En och annan har 
lyckats att styckevis få ett skenbart sammanhang; men in- 
gen, före Swedenborg^ att förklara såväl hvarje dess minsta 
del som det hela och att. genom motsvarighetsläran hemta 
bevis för sin tolkning ur en mängd andra bibelställen. Lä- 
ser man nu i denna gåtolika bok om de qvinnor, som der 
nämnas, så är lätt att finna något annat der under, helst det 
står i de sista raderna af 17 kapitlet att den, som deruti 
omtalas '^är den stora staden, som rike ha/ver öf ver jor- 
dens konungarJ^ Och denna stad full af all orenlighet 
och styggelse kallas Babylon. Sedan, mot slutet, beskrifves 
en annan stad, det Nya Jerusalem, full af härlighet, och 
liknad vid en brud, prydd åt sin man. Och båda dessa 
städer betyda lärobyggnader, den ena förfalskad och för- 
derfvad af menniskofunder och dermed sjelf förderfvande 
dem som makt-hafva på jorden; den andra nederk ömmande 
af himmelen från Gud och erbjudande sin tröst och fröjd 
åt alla, som vilja vara Hans folk,*) låta sig af Honom, som 
allt förnyar, omskapas, vederqvickas och föras till segrens 
vinst. 

Att icke blott i Uppenbarelseboken, utan allestädes i 
Bibeln, der qvinnor nämnas, något mera betecknas än den 
deruti förekommande personen, vet hvar och en som läst 
Swedenborgs'Arcana Caelestia. Och att förhållandet mellan 
de båda könen, som, i två individer förenade till ett, ska- 
ades till Guds beläte (1 Moseb. 1; 27) ofta omtalas så- 
som bild af förhållandet mellan himlarnas Herre och Hans 
församling på jorden, vet hvarje tänkande Bibelvän, om ock 
obekant med den hufvudsakliga förklaringsgrunden deruti. 



•} Uppb. b 21: 2, 3, 4, 5, 7. 



XIX 

• 



Men den som kommer denna på spåren, fattar ock lätt be- 
tydelsen af de drömbilder som i Swedenborgs den tiden 
föregående jäsningstillstånd — tiden emellan 1743 och 45 — 
för honom framställdes — ömsom lockande, hotande, var- 
nande, eller speglande hvad inom hans hufvud och hjerta 
rörde sig. Och han såg icke bort från faran, döljande den 
för sig sjelf eller andra. Med ödmjukt barnasinne anropar 
han den Allsmäktige om hjelp att rätt komma från sig 
sjelf till Honom, icke mera vara sin utan helt och hållet 
JSans, och bekänner att allt som honom vederfares är ide- 
nåd. Så måste det ock tillgå med en man, som redan un- 
der sin andes vistande i en dödlig lekamen skulle, med 
Herrens beskydd och af Hans englar ledsagad, nedstiga i 
helvetiska afgrunder och upplyftas till de saligas himlar för 
att kunna beskrifva allt, erbjudande samtid och efterverld 
att välja mellan dessa riken, der, i det ena, kärleken her- 
skar med vishetens makt och alla innevånare täflande lyda 
det styrande väldet, älskande och tjenande hvarandra i sa- 
ligt beroende af ömsesidigt välbefinnande och njutande den 
frid som öfvergår allt forstånd, — men i det andra, allt 
lefver ett uselt tillstånd i motsats till detta, än undvikande 
det himmelska nedgjutandet af renande ljus och kärlek, än 
förvändande det till förderfvande mörker och hat, med allt 
det onda som deraf alstras och dermed sammanhänger. 

Detta, det ena och andra, har Swedenborg blifvit kal- 
lad och skickad att beskrifva fullständigare än någon annan 
före honom; men otro och illvilja hafva förkastat de gåfvor 
hans meddelanden erbjuda: fördom och smädelser hafva miss- 
tydt hans uppgifter och vittnesbörd. Det har. i andelig me- 
ning, gått tjenaren såsom hans Herre, dock vida lättare i 
personlig erfarenhet. Det är ock icke mannen som frågan 
nu mera egentligen gäller: han är på säker ort och lider af 
intet; men förlusten och olyckan är deras, som missförstå och 
misshandla de angelägna sanningar, som Swedenborg förkun-r. 
nat. De vigtigaste af dessa äro: l:mo om tron ^ på en 
Gud i Christi person och 2:o om efterlefnaden af de lagar 



XX 



som Hao sjelf angifvit, hvilka förklaras såsom för saligheten 
nödväiidige till alla de lydandes välfärd stiftade. Der 
dessa hufvudsakliga lifsprinciper förbises och förnekas, der 
föraktas icke blott Emanuel Swedenborg, Jesu Christi tje- 
<«are, utan Mven hans och allas Herre: den Gud som »är 
uppenbar vorden i köttet" — 1 Tim. 3: 16. — Många, af 
dem som föra Hans namn på tungan och säga sig höra Ho- 
nom till, erkänna Honom dock icke för allt hvad Han är, 
när de ställa bönen till en annan. De göra Honom dermed 
mera till en afgud än till den Ende, som har nall makt i 
himmelen och på jorden (Matth. 28: 18.) Alla dessa, i mån- 
ga sekter, att icke tala om dem hvilka i Honom se blott 
en menniska, förargas på den man, som med de kraftigaste 
bevis ur den hel. Skrifts både bokstafs- och andemening 
intygar att verldens Frälsare är samme Gud som skapat 
den från begynnelsen, regerar himlarna och vill dit förhjelpa 
alla, som låta sig af Hans Ord och Anda omskapas — fö- 
das på nytt (Joh. 3: 3). — 



Tillägg i Febr. 1860. 

Sedan föregående reflexioner hasteligen sattes på pap- 
per och bortskickades, dit, der de sedan hvilat, har myc- 
ket buller försports om Swedenborgs drömmar V14A, Hvad 
vi förmodat har inträffat. De 99 exemplaren ha blifvit 
ISsta af månghundrade personer och omtalade af än flera, 
söm blott hört deras onda eller goda rykte. Boken har 
ock blifvit känd i andra riken. En dansk baron, som länge 
égt och älskat Swedenborgs arbeten, säges ha öfversatt 
den på Tyska Och Franska; en lärd engelsman på sitt nu 
verldsbekanta modersmål. Flera svenska tidningar inne^ 
hålla än artiklar, än vinkar detom. En Gadomlig Försyns 
nä^rmaste ändamål med upptäckten af dessa drömmar just 
nu torde äfven vara denna allmänna uppmärksamhet och d^ 
dermed sammanhängande striden om deras halt Följderna 
skola sedan visa sig. Fiender och vänner till det svenska 
namn, hvilket nu i flera verldsdelar sprider en glans, som 



återfaller på mannens fädernesland, tills utländningar fått 
Teta att han der är mera okänd eller misskänd än annor- 
städes och derför beundra hans personliga storhet desto lifli- 
gare — fiender och vänner lia läst, hört och betraktat dessa 
ryktbara drömmar pä olika sätt: de förra i oviljans eller för- 
domarnas skugga, de sednare i sanningens ljus. Så kan 
man ock medelst en prisma se samma sak på motsatt vis. 
Den som genom det tresidiga glaset vänder sin blick upp- 
åt, ser föremålen rätt och i alla ljusets färger. Den som 
ser nedåt finner allt obestråladt och uppnedvändt. 

Märkvärdigt är, att, när så mycket talas och skrifves 
om Swedenborgs drömmar och de frestelser dessa röja, in- 
gen synes tänka på en jemförelse mellan hans ochlithers 
erfarenheter. Den sistnämnde har väl icke, så vidt vi veta, 
efterlemnat någon »bekännelse» om drömmar; men desto 
mera både talat och skrifvit om »djefvulen» och de många 
anfall af denne han på flerahanda sätt funnit sig lida. Till 
och med när hans barn skrek, sade han sig vilja utdrifva 
^der böse Oeist^ med lutans och sångens toner. Han dolde 
icke att han varit ej mindre ansatt af mörkrets för vanliga 
menniskor osynliga makter, än af ^de påfviskCy^ som aUe^ 
städes förföljde den djerfve sanningsvännen. En dansk poet 
säger ock om honom: 

Ene Luther, ingen Anden 

F0rde Krig paa Liv og D0d; 

Mindst med Påven, mest med Fanden, 

Om hvad "^Ord og Tro'' betod; 

Han som Odin i Valhalle, 

Derfor ene blandt dera alle 

Vinen drak af Guldpokal.» 
Med hjertlig beundran för den store mannen hafva vi 
betraktat hans lefverne och verksamhet i de flera vackra 
teckningar deraf, som tid efter annan, utkommit. Vi ha 
minst uppehållit oss vid de misstag, som han gjorde, till 
följe af sin egen och sin tids ställning. Men det har synts 
oss som kunde man i vissa delar äfven på honom lämpa 
hvad en snillrik dansk författare säger om »den hel. Bir- 

Sitta» — att han ^^stod i sin tids mörker och kämpade mot 
ess villor, såsom hjelten i en nattlig strid.» Dock gäller 
detta visserligen mindre om Luther, ehuru omständigheterna 
och en del af hans anhängare förde honom längre än hans 
afsigt var från begynnelsen. Kristi Kyrkas tillstånd under 
Luthers tid torde kunna liknas vid ett missväxtår, då de 



XXII 



brända fälten stå ofruktsarama, — eller kanske än rättare: 
vid en trädgårdsåker, öfverväxt med ogräs och trampad af 
djur; och Reformationens välgerningar, genom Guds ords be- 
kantgörande för folken, vid ett kornsäde, som, sedan det 
en kort tid grönskat här och der, hade en 200 årig vinter 
att genomslumra, tills en ny verldsvår kom att gifva lif åt 
de under snön forvarade kornen. Det är först i sednare 
tid som Luthers länge åsidosatta eller glömda och kända 
skrifter, dock mest hans predikningar, blifvit framletade och 
i mångfaldiga upplagor tryckta samt begärligt lästa, jerate 
många andra af liknande innehåll. Detta har inträffat se- 
dan den stora revolution i andeverlden, hvilken Swedenborg 
beskrifver och Joh. Uppenbarelse förutsagt, inträffat. Det 
är ock efter denna, som fromma kristna af flera bekännel- 
ser förenat sig om spridandet af den heliga Skrift, hvilken, 
under de sista 50 åren blifvit i millioner exemplar och på 
nära 200 språk af Bibelsällskaperna utsänd i hela den kän- 
da verlden. Hade icke Luther med sitt förvånande hjelte- 
mod, drifven af andans oemotståndliga kraft fuUbragt refor- 
matiqnsverket och bibelöfversättningen på ett lefvande tun- 
gomål, så hade Swedenborgs 200 år sednare bekantgörande 
af den heliga bokens andemening mött ännu större svårig- 
heter. Så mycken olikhet än visar sig i Luthers och Swe- 
denbofgs både personliga uppträdande och de systemer, som 
efter dem fått namn, fasthålla vi dock gerna den tanken, 
att båda i ett visst, dem sjelfva omedvetet sammanhang 
gått i samme Herres ärende med de olika gåfvor, som deras 
olika tider behöft. Luther blef dock icke rätt förstådd förr 
än efter 300 år. Innan hälften af samma tid, från Swe- 
denborgs jordiska lefnads slut, är tillända, skall han vara 
det i än vidsträcktare grad — och det är icke otroligt att 
en tredje skall fortsätta hans verk i större cirklar, än han 
fortsatt Luthers, och sålunda uppdaga än mera. Sweden- 
borg talar om tre himlar och tre mot dessa svarande samt 
för diras innevånare lämpade meningar i Ordet: den na- 
turliga — eller bokstafsmeningen ; den andeliga — eller an- 
demeningen och den himmelska. Genom Luther har den 
första af dessa blifvit lösgjord ur katolicismens »»babylo^ 
niska» fångenskap. Genom Swedenborg har den andra af 
Herren Sjelf blifvit erbuden åt alla, som läsa Bibeln. Den 
tredje är kanske långt borta. Herrans ord: Jag hafver 
ännu mycket säga eder; men I kunnen det nu icko bära 



XXIII 



(Joh. 16: 12. )j gälla ock för denna tid, dock i olika grad hos 
olika ^ personer under densamma. 

Återvändande till det buller med alla de omilda om- 
dömen och slutsatser, som upptäckten af Swedenborgs dröm- 
mar 1744 åstadkommit, faller det oss in att bedja de 
lutherska fienderna till Swedenborgska namnet eftersinna, 
eller efterfråga, huru katolska munkar och prester bedömde 
den store reformatorn då denne, sjelf munk, ingick äkten- 
skap med en nunna. Månne icke de, hvad än deras sam- 
veten om eller mot deras egen moralitet hade att förtälja, 
dock om detta giftermål dömde såsom nu lutheranerna om 
Swedenborgs drömmar? 

Det är dock ett högst märkvärdigt vittnesbörd för 
Swedenborg, såsom en högst ovanlig menniska, att, då in- 
gen samtidig vedersakare kunnat hos honom upptäcka något 
annat att klandra, än att han sade sig lefva i uppenbart 
umgänge med den osynliga verld, hvilkens tillvaro af de 
fleste i hans tid förnekades, så anklagas och fördömes han 
nu för sina anteckningar om drömmar^ ehuru dessa icke 
angått någon annan än honom sjelf. Sådant har väl aldrig 
förr händtl Hvad skulle då väl sägas om honom ifall han 
efterlemnat så många minnen af tvetydiga och plumpa ord, 
som dem man har efter Luther, både ur hans »Tischreden» 
och hans bref till vänner? Från de förra upprepas icke 
sällan följande vers: 

»Wer nicht liebt Weiber, Wein und Gesang 
Der bleibt ein Narr sein Leben läng.» 

Detta kunde dock sägas utan allt ondt medvetande, då 
kärleken till qvinnor kan egnas moder, systrar, en maka 
och döttrar jemte hrad i den allmänna kärleken till nästan 
gäller båda könen; samt vin och sång äro icke blott lofliga 
njutningar i hvarje anständig krets, der intet öfverskrider 
ordningens och förnuftets lagar, utan äfven i sjelfva kloster- 
lifvet och alla kyrkor, under ett sacraments utdelning; men 
värre missljud mot den djupa, det innersta i lifvet och tan- 
ken genomträngande sedlighet, som Swedenborgs läror yrka, 
finna vi uti ett bret från Luther till Melanchton år 1521. Det 
låter i svensk öfversättning så här: 

»Var du en syndare och synda tappert, men förlita dig 
på och fröjda dig ännu tapprare i Christo, som är syn- 
dens, dödens och verldens öfvervinnare. Så länge vi äro 
här, måste vi synda. Detta lifvet är icke rättfUrdighetenir 
boning. Det är nog att vi genom nådens rikedom erkänna 



XXIV 

Gods Lam, som borttager verldens synder; från detta skall 
icke synden lösslita oss, om vi än tusende, tusende gånger 
om dagen begå otukt*) och mord.»*<>) 

Den, som finner sådana ord och råd bättre än Sve- 
denborgs ^Lefvernesläran***) och sjelfVa hans drömmar 
1744 — den måste vi af allt hjerta — beklaga! 

*; All* goda ångUr lefva i åktenskap, siger Swedenborg, och det år tbni i 
himlarna, der allt år barmoniakt oeh för deraa innev&nare genomsk&dligt, tom 
tY& makar kunna sammanimålta till ett fullkomligt helt i fOritSndets och tU- 
jans, tankars och bOJelieri ostOrda samklang, dock utan att fOrlora det indlTi- 
daela, som binder dem vid hvarandra i kårleken till Ond och nåstan. Men en 
•Ofvervnnnen bOJelse fOr "otakt" drager oemotst&ndeligt till helvetet. 

**) Lntheri Epistlar, t. I. a Joh. Anrifabro eoll. Jhenae 1566. 4 p. 846. 

***) Denna Låra visar, att ingen menniska af egen fOrmlga kan slita syn- 
dens band, utan mSste sOka och mOta hielpen dertill af verldens Frålaare, med 
redlig vilja att sky allt ondt såsom synd emot Honom och Hans lagar; men ock 
att kårleken till det goda Jemte kraft att gOra det, inflyter frSn Honom i sanr- 
ma m&n som det andra Ofvergifves och afskys fOr Bana vi^aa skull. Hvad Luther 
kallar *Christi fOrtJenst,*' kallar Swedenborg ^Herrans Gudomliga Barmhertig- 
het,'' och d& Luther talar om en allena saliggörande Tro, visar Swedenborg att 
en Tro, som icke har sin grund i karleken, kan icke ega bestånd. 

1 dessa ordens skiljaktigheter kan dock en inre fOreningvpnnkt finnas, om 
det Ömsesidiga och gemensamma målet år Himmelen, med redlig stråfvan alt 
komma dit. 

Men vågarna kunna åfven vara olika: aen ena långre, mera krokig, tung 
-•ch svår; den andra mera lått och rak. 

Ti se ock bilder deraf i denna verldens gamla och nya sått att iMrda*. 



SWEDENBORGS 



DKÖMM AR 



1T44 



JEMTE ANDRA HANS ANTECKNINGAR. 



EFTER 0KI6INAL-HANDSKRIFTER. 



Ita provisum est a Domino, ut phantasin 
lis appareant prorsus sicat realiter forent. 

JHarium JSpirituaH 4860. 



-»»O-O 0-O-C • o 



Denna märkliga urkund var ursprungligen icke 
ämnad för en större allmänhet, och meddelades derför 
endast åt några få upplyste tänkande och för ämn£t 
intresserade. Sedan den numera blifvit öfversaU på 
Engelska^ Franska och Tyska språken^ finnes intet skäl 
att neka originalet en större offentlighet i Swedenborob 
fädernesland; hvarför nu ett oförändradt aftryck af Hr 
Klemminos upplaga^ med hans tillstånd och öfverlåtande 
af förlagsrätten^ uigifves tillgängligt i bokhandeln. 



■I^y>»'»^^'w WP»^»*^#Wi^^^^^ 



Från original-upplagan införes följande intyg^ såsom 
gällande äf ven för detta aftryck: 

På begäran af hr kongl. v. bibliothekarien Klem- 
ming har jag jemfört följande sidor 1 — 64 med original- 
handskriften af Swedenborgs egen hand, och intygar 
härmed aftryckets fullkomliga trohet, så vidt det varit 
möjligt att utreda de ofta svårtydda skriftdragen, 

Stockholm den 4 Juni 1859. 

F. A. Dahlgren. 



(Original-upplagans förord igenfinnas i början af 
de föregående Meflexionema.) 



\ 



1743 d 21 Juli reste jag ifrån Stockholm, aDkom d 
27 til Ystad, sedan jag passeradtStäderneTälje, Nyköping, 
Norrköping, Linköping, Grenna, Jönköping. TrefTade i Ystad 
Grefwinnan de la Gardie, med 2 dess fröknar, och 2 Gref- 
war, Gref Fersen, Major Landtishnsen, Mag: Klingenberg. 
d 31 ankom Gen: StenjQycht med dess Son, och Gap: Schächta. 

För motwind sknl kommo wi intet förr än d 5 Ang: 
til Segels, war i följe med Gen: Stenflycht, d 6 kommo in 
til Stralsnnd, d 7 bittida in vti Staden: samma dag reste 
Grefwinnan och Generalen bort. 

Vti Stralsund besåg jag åter festningen ifrån Baden- 
thore til och med Frän ek en, Stripseer och Kniper-thore, samt 
husen der Konung Carl d XII logeradt, Mejerfeldz palais: 
kyrckiome S:t Nicolai, Jacobi son^wid belägringen blef ruin- 
erad, Mariae. Giorde besök hos Öfwerst: och Commendantén 
Swerjn, Superintendenten Löper, Postdirectorn Crivits. Vti 
Nicolai kyrckia wistes ett Vhr, hwarpå åskan slagit ned 
åhren 1670, 1683, 1688, just på kl: 6 på wisaren. Besåg 
sedan nya wercket vtom Kniperthor: treffade Carl Jesper 
Benzelius. besåg wattnkonsten, som foumerar staden, be- 
står af 2:ne Slanggångar. 

d 9 Aug: reste ifrån Stralsund öfwer Damgarten; i det 
Meklenburgiska förbi Rimnits til Rostock, hwarest besågs 
8 kyrckior, 5 större oth 3 smerre, ett fruentimbers Closter 
for 8 til antahl, men woro i frihet. 

derifrån reste jag til Wismar, hwarest woro 6 kyrckior, 
de bestå äro Mariad och Georgii. 

d 11 derifrån, i wägen besågs Gadebusk, derest Bat- 
talien stådt emellan de Swenska och Danska; sedan til Ratze- 



barg, som omgifwit är med en moras, passerade derföre en 
long brygga. 

d 12 kom til Hamburg, logerade i Keisershof; hwarest 
ock Grefwinnan de la Gardie; råkade Baron Hamilton 
Reuterholm, Trivalt, König, Ass: Awerman, praesentei;^des til 
Prinsen Augustas, hans k: höghetz Bror, som talte Swenska, 
sedan af Öfwerstmarschalcken Lesch til hans kungl. höghet 
Adolph Fredrich, öfwergaf mina contenta, hwad som kommer 
at tryckas, samt wiste recensioneme af det förra. 

d 17 reste ifrån Hamburg, öfwer Elfvren til Buxtahude, ' 
hwarest en mil sågs den charmantesta campagne jag sedt i 
Tysland, passerade igenom en stendig trägård, af äppel, 
peron, plommon, walnötz, castanie-träen, sam[t] Lind och alm. 

d 18 till Brehmen, hwarest goda wallar, och förstäder, 
best är Nystadt, wid broen til den samma, befinnes 11 
strömqwarnar, liggiandes brede wid hwarandra; besåg Råd- 
huset på torget, samt den grosse Bolån, som är signeafen 
fristad, sedan Nicolai och domkyrckiorna, war vti Hospitalet, 
finnes Qck der några statuer. 

d 20 ifrån Bremen til Leer, igenom Oldenburg, som 
är ett Grefskap, tilhörande konungen i Danmark, goda 
wallar, med nog watn omkring; jemwel igenom Neuskants; 
wid Leera är en skantz, som kallas Leerort, den Holland 
innehafwer. Derifrån til Gröningen, som är en stor stad, 
vnder Printz Oranien, Yti Leewarden sågz palais för honom, 
samt för dess moder, som kallas princessans palais, jem wel 
rådhuset, med mehra; dit anlende man med treckscheut. 

ifrån Gröningen har man twenne wägar, neml*. til Har- 
lingen, och til Lemmer; til den förra går man med Treck- 
■f . scheut, til den senare med wagn; Aen man tog wägen til 

Harlingen igenom Lewarden. 

Ifrån Harlingen som är en stor stad, 

[Fortsättningen felar. Det är omöjligt att afgora om den varit ned- 
skrifven eller icke, ty ordet xfaci slätar 6:e sidan, hvarefter följa flera 
torna blad ; men sannolikt äro några (4? ) alldeles bortrifna. Pä de qvar^ 
blifna remsorna af tvenne bortskama blad synas stora siffror skrifna 
af en oöfvad (barn ?)hand.] 



1. vti vDgdomen och Gustavianska familien. 

2. vti Venedig om then skiöna Palais. 

3. vti Sverje om himelens hwita sky. 

4. vti Leipsig, om den som låg vti siadhett watn. 

5. om den som ramlade med keden ned i diupet. 

6. om konungen, som gaf i en torparestuga så dyrbart. 

7. om drengen som wille jag skulle resa bort. 

8. om mina f5rnöjligheter om nättren. 

— vndrade på mig at intet hafwa qwart af at giöra för 
egen heder, så at jag fant kenning deraf. 

— at intet wara porterad for Sexen, jag warit i all mina 
dagar. 

9. huru jag warit in exstasibus vigilibus fast hela tiden. 

10. huru jag satt mig emot andan* 

— och huru jag då tychte derom, men fant sedan det warit 
galenskaper, vtan lif och samanhang. 

— och at således en hop i det jag skrifwit moste wara, då 
jag det intet i den grad, försakadt andans kraft i ty 
äro fehlen alla mina egna, men veritates intet mina. 

— ja jag kom ibland wti impatience och tanckar, at jag 
tychte wille pocka enär det intet gick så lätt som jag 
wille, efter jag intet giorde för min skuld: mindre fant 
min owärdighet, och tackade för nåden. 

11. huru jag fant at sedan jag kom til Hag at driften och 
egen kiärlek för mitt arbete war förgångit, det jag sielf 
vndrade på. 

— huru som högen för fruentimber så hastigt ändades, som 
warit min hufwudpassion. 

— huru jag haft hela tiden bestå sömnen om n&ttren, som 
warit mehr än wäluilig. 

— huru mina exstaser för och effter sömnen. 

— mina klara tanckar i sakerna. 

Huru jag sadt mig emot den helge andes kraft, och 
hwad derpå hende, hur jag såg hideusa spöken, vtan lif, fas- 
liga inwecklade, och deriuom rörde sig. med ett diur som 
attaqverade mig och intet barnet. 



Tychtes ligga på ett berg, hwarvDder war ett dinp^ 
woro knölar, jag låg der, wille hielpa mig op, bollandes i 
en knöbl, vtan fotspiem, ett diup war invnder: betyder, at 
jag sielf wille bielpa mig ifrån afgrunden, som intet war 
giörligit. 

Hura ett fruentimmer lade sig wid min sida, så som 
jag wore wakande, jag wille wetahwilketden war, bon talte 
sacbta, men sade at bon är ren, men jag lacbtar illa, som 
war min skydzEngel, som jag tror, ty då begynte frestelsen. 

1744 Martii 24 X 25. 

1. Stod vtmed en macbine, som rördes af ett binl^ 
dess stenger inwecklade mig, mebr och mebr, och förde mig 
op, at jag intet kunde vndkomma: waknade: antingen at 
jag bör bollas i klemman mebra, eller at det angeck Palmo- 
nes in ntero, derom jag då str[a]xt derpå skref om : begge twå* 

2. War vti en örtegård, som hade monga afdeblningar^ 
wackra, deraf jag önskade mig äga en, men såg efter om 
der war någon wäg at spatzera vt, det jag ock tychte 
se, och tenckte på en annan: der war en som plockade bort 
en hoper osynliga kräk, och slog dem ihiäl, han sade wara 
wäggelösi^, som en har slept dit och inkastadt, som infesterade 
dem der; jag såg dem intet, doch ett annat kräk litet, det 
jag slepte ned på ett hwitt linne vt med ett fruntimmer: 
det war den orenheten, som hos mig bör vtrotas. 

3. Steg ned for en stor trappa, omsider war stege, hel 
fritt och dristigt, der nedanföre war ett bobi som gick i 
ganska stort djup nehr, war swårt at konmia på andra sidan^ 
at intet falla in i det bobiet, der. woro på andra sidan pep- 

% söner, dem jag rechte handen, åtkomma öfwer. waknade: äi 

fabran jag är vti att falla i afgrunden, om jag intet får hielp. 

4. Talte med wår successor i Swerje, som war wené i 
ett fruentiraber, nog och familiert, sedan med Carl Brokman, 
at han mötte wara för honom, som swarade något — med 
Erland Broman, at jag war här igenkommen. Wet intet 
hwad det betyder, om intet af det följande 




5. kom vti en magnifique kammare, och talte med en 
fruentimmer, som war hoflfmesterinna; hon wille beretta 
mig något, då kom drottningen in och gick derigenom i 
en annan kammare, tychte warit den samma som reprae- 
senterade wår snccessor, jag gick vt, ty jag war ganska 
gement klädd, warandes kommen ifrån min resa, long gamm- 
al sertout vtan hatt och peruque, jag vndrade på at hon 
wärdigade sig at komma efter mig, hon berettade, at en 
har gifwit åt sin maitress alla jouvelerna, men han fick dem 
tilbakars på det settet, at det sades henne, at han intet gifwit 
den bestå, då kastade hon bort jouveleme; hon bad mig gå 
in igen, men jag vrsechtade mig at jag war så owohlig klädd 
och hade ingen peruk, skalle först gå hem; hon sade thet 
intet hafwa at betyda: angår det jag då skalle skrifwa och 
begynna Epilogum af andra dehlen, det jag wille setta f[5r 
tahl til, men behöfwes intet: som ock är skedt: hwad hon 
berettade om jouvelerne, är veritates som enom är opteckt, 
men blifwit igentagne, af det hon förtömadt sig intet fådt 
alt: jag såg sedan joavelerne vti hendren och enstorrabin 
mitt vti 

25 X 26. 

Tyckte jag tog en nyckel, gick in, det examinerades af 
wachtmästaren, hvad nycklar jag hade, wiste dem op alla 
om jag skalle hafwa twå, men tychte Hesselias[?] hade en 
annan: jag kom i arrest, bewakades, kom til mig monga 
åkandes, jag tychte jag intet illa giordt, kom doch i hog at 
det torde illa anses, hur det slår vt, at jag tagit den nyclen : 
waknade. monga tydningar, at jag tagit nyckeln til ana- 
tomien, den andra som Hesselias[?] hade, war til medicinen : 
som ock at nyckeln til Palmones är arteria Palmonaris och 
således til all motnm corporis; eller spiritualiter. 

Jag begiärte bot för min siakdom, det gafs mig en hop 
slarfwor at köpa för, jag tog halfparten, och af andra helften 
såg vt, men gaf alt igen slarfwoma, han sade at han sielf 
wille köpa mig som kunde lenda til bot, var mina kr[o]p8ens 



tanckar som woro slarfwor, dermed jag wille bota mig, som 
intet dogde. 

Kom sedan vt. ocb såg monga swarta bilder, en swart 
kastades til mig, jag såg at han intet kunde foga sig med 
foten; war at ratio nataralis intet kunde foga sigehopmed 
spirituali, jag tror. 

d. 30 X 31. 

Såg en hop fruentimber, en som skref ett bref . tog det, 
men wet intet hwart det tog wägen; hon sådt och enguhl 
man slog henne i ryggen, wille hon skulle få mehra stryk, 
men war nog; angår, som jag tror, hwad jag skrifwer och 
skrifwit wår philosophie. 

Såg ett hel wackert fruentimmer som wid ett fönster 
der ett barn lade rosor, tog mig i handen och förde mig. 
betyder det jag skrifwer, och min plåga, som skulle leda 
mig, som jag tror. 

Såg en process af manfolck, som war magnifique, vt- 
smyckad, så wackert, at jag intet wackrare sett, men för- 
swan snart; war, som jag tror, experiencen, som nu är i 
stort flor 

April: 1x2. 

red i wädret med en hest; gick i alla rum, kök och 
annorstedes, och sökte efter en, men fant intet, woro rum, 
illa städade, enteligen fördes jag i wädret in vti en sahl, 
ther fick jag twå sköna bröd, och så fick jag igen honom: 
war nog folck, och städad sahl. betyder Herrans nattward. 

Konung Carl sått i ett mörckt rum, och talte något 
men nogot otydligt, frågade sedan en wid bordet om han 
intet fådt weta, hwad han frågade, han sade ja. Han slog 
sedan igen fönstema, och jag hielpte honom med Gardineme; 
sedan satt jag mig på en hest, tog intet den wägen jag 
tenckt, ytan öfwer backar och berg, red fort, fölide med mig 
ett helt lass, jag kunde intet rida vndan, doch wardt besten 
wid lasset trött, och wil hafwa honom in til någon, han 



kom in, och hesten blef som en slachtadt och blod rödt 
creatur, och låg. betyder at ji^ fadt alt hwad jag tenkt til 
min oplysning, och at ja% tager, kanske en orett wäg, lasset 
war mitt resterande arbete som följde mig, som på den 
wägen blef så, trött och död. 

Gick vtur en wagn, wagnen kördes vti en Siö, wid in- 
körandet ropade kasken åt andra wagnen at han skulle achta 
sig, war också fahra då han inkörde, jag sl^ på andra 
wagnen, der syntes bakefter en skerm, som spendes nt, som 
en skierm: jag tillika med den som bakpå satt tog skiermen 
gick in och bandt den ehop. war at begynnelsen af mitt 
arbete war swårt, den andra wagnen åtwarnades at wachta, 
och at jag bör draga ehop seglen, och intet giöra noterna 
så longa. 

2x3. 

Kommo twenne personer, som kommo in vti ett hos 
som ännu intet war tilredt men doch bygt, the gingo om- 
kring, och syntes intet wara gunstige, wi sågo wår macht 
war borta och fruchtade dem; en kom til mig, och sade att 
de äma mig ett straff nestkommande skiärstorsdagen, om 
jag intet flydde bort, jag wiste intet at komma vt, han sade 
willa wisa mig wägen, waknade. war at jag vti en otilred 
och ostädad koja hos mig inviterade de högsta, och at de 
fant det ostadigt, borde straffas, men wistes mig nådigast 
wegen at vndslippa deras wrede. 

War en tiggare, som ropade han wille hafwa fläskt, de 
wille gie honom annat, men han enstendigt ropade fläsk, 
waknade, samma betydning, jag tror. 

Såg twenne hopar soldater, blåa, som marcherade, i 
twenne corps förbi mitt fenster, som stod på glent, jag wille 
se vt, på den första marchen, som tychte mig wara magni- 
iique; waknade; är nådig wacht, at jag intet förgås. 

NB 3x4 April: 1744, Som var dagen för Påska, 

Fant hela den natten intet, ehuru jag ofta waknade 
trodde alt war borta och bestelt, och jag lemnad eller bort- 



/ 



■*-. 



körd. Om morgonen syntes det jag red, och wistes mig 
hwartbän, men då jag såg, war mörkt, fant jag wara igenom 
mörckret wilse faren men så lystes det op, jag såg mig farit 
will, såg wägen, sam[t] skogar och lundar hwartbän jag fara 
skulle, och bakom dem himmelen, waknade; då kom som 
en tancke af sig sielf, om prima vita, och i följe, om altera 
vita, och tychtes mig alt war fult med nåd; kom v ti en 
gråt, at jag intet älskadt, vtan fast mehra förtörnadt den 
mig har ledt och wist wägen ända til nådenes rike, och at 
jag owärdig blifwit tagen til nåder. 

4x5 gick til Gudz bord 
Sades at en courir war ännu kommen, sade jag at 

det lär[?] wara at [MU d«tta år ö/verstruiét-l 

Siöngz melodien och en rad jag minnes af Psalmen 
Jesus är min wän then bäste, 

Syntes mig at knoppar woro vtslagna, gröna. 

5x6. 

Påskdagen war d. 5 April : då jag gick til Gudz bord, 
frestelsen påstod ännu, mest eftermiddagen til kl: 6, doch 
intet wist, war en ängslan, som wore man fördömd, och vti 
helfwetet, doch war altit hoppet, som then helge ande gaf, 
dervti starckt, efter Paul: ad Bom: Gap : Y. 5. den onde gafs 
macht at med åtskilliga tanckar ^iöra det innersta oroligt; 
Pingstdagen efter nattwarden, war jag innerligen nöjd, men 
doch ytwertes bedröfwad, frestelsen kom eftermiddagen, på 
helt annat sett, men starck. ty jag war försäkrad at fådt 
syndemes förlåtelse, men doch kunde jag intet styra mine 
flygande tanckar, at emot betre wett* något vtlåta mig, 
iir" - som war den Ondes, igenom tilstedielse, bönen lindrade dem, 
som ock Gadz ord, tron war der helt, men förtröstan och 
kiärleken tychtes wara borto ; jag lad mig kl : 9, frestelsen 
med darrande påstod, til kl. 10^: då kom jag i en sömn, der 
mig representerades hela min frestelse, hur som Er. [land?] 
B. [roman?] mig sökte på åtskilligt sett och få mig på sin 



t 



»^ 



sida, at wara med af detpartie, (: wellust, rikedom, fåfenga.) 
men han kunde intet få mig dit, jag blef än mehr enwis 
emot, enär han gjorde mig fSracht, sedan war jag hop 
med en orm, mörckgrå, som låg och war B: [ro mans?] hund, 
jag slog monga resor med en klabba efter honom, kände 
aldrig hitta på hufwadet war fafengt: han wille bita mig, 
men kunde intet, jag tog honom i dess gap, han kunde 
intet bita mig, jag ei heller giöra honom mycket ondt, ent- 
eligen fick jag honom i kefterna, och kramde han hårdt, 
och vti nosen, den jag kramade at de[tj språk vt, som 
etter, sade, at hunden hörde wel mig intet til, doch som 
han wille bita mig, moste jag tuchtan; derpå tyohtessäja, 
at han intet fådt mig til at säja ett ord med honom, trätte 
så med honom, då jag waknade, war det ordet jag sade, 
hoU din mun ; här itf kan ses vtan widare vttydning hura 
frestelsen warit, men huru stor Gudz nåd deremot warit, igen- 
om Christi förtienst, och den helge andes werckan, hwilcken 
ware ährad ifrån ewighet til ewighet: mig föll in strax den ^' 
tancken, huru stor Herrens nåd är, som tilräknar oss det 
wi stådt emot i frestelse som och oss tilegnas, som doch är 
endast Gudz nåd och werckan, är hans och intet wårt, och 
öfwerser hwad swagheter wi derwid haft, som doch most 
warit mongfaldiga; som ock hwad stor härlighet wår Herre 
gier, efter en liten tidz wederwärdighet. 

Sedan somnade jag, och syntes hela natten, huru jag 
på åtskilligt sett först fogades tilhopa med andra, igenom 
det syndigt warit, sedan huru jag alt lindades, igenom vnd- 
erlige och obeskrifwelige circuitioner så at jag hela natten 
inaugurerades på ynderligit wis, och så sades, mott nogon 
jacobit är mehr än ttflUig så togs jag på slutet emot med 
ett famntag, sedan sades, at han bör intet kallas så eller 
så som nemdes, men så, som jag intet mins, om det intet 
war jacobit; detta kan jag intet beskrifwa, war en series^ 
mystica. 

Sedan waknade och somnade jag monga resor in, och 
alt war swar på mina tanckar, men så, at det war sådant 



.•* 



10 

lif och sådan härlighet i alt, at jag intet kan beskrifwa det 
minsta, ty det war alt himmelskt, då för mig klart, men 
kan doch sedan ingen ting vtföra, war vti himmelen med 
ett ord, och hörde tahl, som ingen menniskio tango med det 
lifwet dere[s]t, och den deraf följande härligheten och innersta 
delice, kan vtsäja. 

Ytom dess war jag wakande, som vti ^n himmelsk ex- 
stase, som också obeskriflig är. 

kl: 9 lade jag mig til sengz, kl: 9 a 10, steg jag op, 
warit vti 12 a 13 timar i sengen. Den Högste ware lof, 
ähra, pris, helgat ware thess nam[n], helig, helig, Herre 
Gad Zebaoth. 

huru jag lärde igenom prof hwad det wil säja, at intet 
älska Englar högre än Gud, som hade så när kastadt öfwer- 
enda hela wärcket, men i anseende til wår Herre bör på 
den ingen achtning giöras, men i anseende til deras hjelp, 
enär kierleken, är longt invnder 

Jag fant vti mig som strålar, at det wore största lyckan 
at blifwa matyr, til [o: ty] i anseende til den obeskrifweliga 
nåden, förknippad med kierlek til Gud, giör at man önskar at 
vtstå denna plågan som är ingen ting emot det ewiga,och 
wore det minsta at opfra sitt lif. 

hade ock vti mitt sinne och min kröp söm en kensei 
af ett obeskrifweligit nöje, så at om den warit i högre grad, 
hade kroppen likasom dissolveras af allena nöje. 

detta war natten emellan förste och andre dag Påsk, 
samt hela andre dagen påsk. 

6x7 Aprill NB NB NB 

Om aftonen kom jag vti en 4i|ian sort af frästelse, 
neml; emellan 8 och 9 om aftonen, då jag läste Gudz mir- 
åder giorda igenom Moses, jag tychte at något af mitt för- 
stånd blandade sig dervti, at jag intet kmide hafwa then 
starcka troen, som sig borde, jag trodde och intet trodde, 
tenckte at derföre Englarne och Gnd wisade sig för herdar 
och intet philosophen som låter sitt förstånd wara med i spelet, 



11 

som at det går altid thil, at fråga hwarföre han tog wädret^ 
då han kallade ehop gräshopporna, hwarföre han förstock- 
ade pharao, icke giorde strax, med mehra sådant, det jag 
wel vti mitt sinne log åt men giorde doch så mycket, at 
troen intet war fast; jag såg på eiden och sade wid mig 
sielf, så skalle jag ock icke tro at elden är, som doch at 
Ytwertes sinnema äro mehra fallaces, än hwad Gad srelf 
säjer, som är ipsa veritas, bör snarare tro det än mig sielf, 
med sådana tanckar och flera passerade jag den 1 eller 1^ 
timan, och log i mitt sinne åt frästaren; är at merckia, at 
samma dag gick jag til Delpht, och hela dagen hade den 
nåden at wara vti diupa andeliga tanckar, så dinpa och 
skiöna jag någonsin warit, och hela den dagen, som war 
andans wärckan, den jag fant hos mig. 

kl: 10 lade jag mig til sengz, och war något betre, en 
half tuna derefter, hörde jag ett buller vnder mitt hufwud, 
jag tenckte at då frestaren for bort; strax kom öfwer mig en 
rysnii^, så stark ifrån hufwud, och hela kroppen, men [o: med] 
något dån, och det några resor, jag fant at något heligt war 
öfwer mig, jag somnade derpå in, och wid pass kl: 12, 1 eller 
2 om natten, kom öfwer mig en så starck rysning ifråir 
hnfwad til föttren, med ett dån, som monga wäder stött til- 
samman, som skakade mig, som war obeskriflig och prostem- 
erade mig på mitt ansichte. då medan jag prostemerades i 
det momentet war jag hel waken, och såg at jag kastades 
ner, vndrade på hwad det wille säja. och jag talte som jag 
wore waken, men fant doch at orden lades mig i mannen, 
och [sade] o als mechtige Jesu Ghriste, at da af så stor nåd 
bewärdigar at komma til en så stor syndare, giör mig wärdig 
til then nåden, jag hölt ehop mina hender och bad, och då 
kom en hand fram, som kramade hårdt mina händer, strax 
derpå continnerade jag min bön, och sade at tu har lofwadt 
at taga til nåder alla syndare, tu kan intet annat än hoUa 
tin ord, i det samma, sått jag vti hans skiöte, och såg honom 
ansichte emot ansichte, war ett ansichte af den heliga min 
och alt, som intet beskrifwas kan, och leendes, så at jag 



\1ft 



12 

tror, at hans ansichte så ock warit medan han lefde: han 
sade til mig, och frågade, om jag har sandzhetz pass, jag 
swarade, Herre det wet då [o: da] better än jag, nå så giör sade 
han, det är, som jag fant vti mitt sinne betyda, älska mig 
werckeligen eller giör hwad tu lofwadt, gud gifwe mig nåd 
dertil jag fant at det stod intet i mina krafter, waknade,' 
med rysningar; kom åter i ett sådant stånd at jag war i 
tanckar hwarken sofwande eller wakande, tenckte, hwad mon 
detta wara, är det Christns Gadz son jag sedt, men det är 
synd at jag twiflar derom, men som befalt är at man skal 
pröfwa andarna, så tenckte jag efter alt, och fant af det 
som natten förvt passeradt, at jag war af den helge anda 
hela natten purifieradt och omlindat och bewardt, och så- 
ledes praeparerad här til, som ock at jag f&ll på mitt ansiclite, 
och orden jag talte, samt bönen kom intet af mig sielft, 
ytan orden sattes i min mun, doch at jag talade, ocli at 
alt hwar heligt, så fant jag, at det war Gudz Son sielf, som 
kom ned med ett sådant dån, och som prostemerade mig 
til mareken, af sig sielft, och giorde bönen, och så sade det 
wara Jesum sielf: jag bad om nåd, at jag skulle derom så 
lenge twifla, som ock at det kom i min tancke at begiära 
miracle, det jag fant wara otilbörligit. derpå f5ll jag til 
bönen, och bad allenast om nåd, mehra kom jag intet vt 
med, doch sedan, lade jag til, och bad at få kiärleken, som 
det är Jesu Christi werk och intet mitt. emedlertid gick 
ofta rysningar öfwer mig. 

Sedan wid dagningen kom jag åter i sömn, och då hade 
alt i tanckar, huru Christus binder sig med menniskior, kom 
heliga tanckar, men de woro så, at de äro ovtransakelige 
til [o: ty] jag kan icke det minsta föra det til pennan, 
hwad då passeradt; ty jag wet allenast jag warit i sådana 
tanckar. 

Så såg jag min fader, vti en annan habit, nestan röd- 
achtigt, han kallade mig til sig, och tog mina armar, der 
jag hade halfarmar men [ei] manchetter frammanfore, han tog 
bei^e manchettema fram och knytte dem med mina band, 




13 

at jag hade manchetter, som betydde, at jag är intet ibland 
Presterskapet, vtan är och bör wara en civil betient. Sedan 
frågade han mig, huru jag tycker om den qvaestionen, at en 
konung har gifwit wid pass 30 lof, som woro inwigde til det 
andeliga ståndet, at gifta sig, och således ändra sitt stånd, 
jag swarade, at jag har tenckt och skrifwit något om sådant, 
men det har ingen rapport härtil, straxt derpå fant jag at 
swara, efter mitt samwete, at det intet bör tillåtas at byta 
om sitt stånd, hwarcken den eller den, til hwad han op- 
gifwit sig, det sade han ock wara af samma mening, men 
jag sade har konungen resolveradt, såblir doch derwid,han 
sade sig skulle legga sitt votum skrifteligit, om de äro 50 
så blir derefter. det jag observerade war merckwerdigt, at 
jag intet kallade honom min fahr, vtan min Bror, tenckte 
derefter, huru det kom til, tychte at min fahr war död, 
och denne, som är min fahr^ moste således wara min Bror. 

Jntet at förgäta, kom ock i de tanckarna, at den helge 
ande wille wisa mig til Jesum, och prsesentera mig honom, 
som ett werck som han så tilredt, och at jag intet borde 
tillegna mig något, vtan hans är alt, fast han vtaf nåd, 
tilegnar oss det samma. 

Så siöng jag den Psalmen, jag då vtwalt^ Jesus är 
min wän Ihen beste, n. 245. 

det har jag nu lärt i det andeliga, at der intet annat 
är än ödmiuka sig, och intet annat begiära, och det med 
all ödmiukhet, Christi nåd; jag lade til af mitt egit, at fa 
kiärleken, men det är förmätit, ty enär man har Gudz nåd, 
så lemnar man sig til Christi behag, och giörer efter sitt 
behag, man är lyckeligast, enär man är i Gudz nåd; jag 
moste med ödmiukaste bön be om tilgifwelse, innan mitt 
samwete kunde Stellas til fredz, ty jag war doch i frestelse 
innan det skedde: den helge ande lärde mig det, men jag 
efter mitt dumma förstånd gick öfwer ödmiukheten, som är 
granden til alt. 



14 

d. 7x8. 

War hela natten hora jag gick diupt nehr, för stegar 
och andra mm, men hel tryggt och säkert, sa at diaphet 
intet giorde mig någon fahra, kom ock tå för mig i drömen 
then versen, at hwarcken diuphet eller annat mehra, ware 
kommand eller 

Sedan tychte jag wara med flera hos en Prest til mål- 
tidz, jag betalte för samma måltid en lowisd'or wid pass, 
och så mehr än jag bordt, men då jag war på wägen der- 
ifrån, hade jag med mig twenne Silfwerkerl, jag tagit bort 
ifrån bordet, det giorde mig ondt, och jag sökte efter at senda 
dem til[ba]kars, som ock tychte jag hade förslag til; som 
betyder, jag tror, at jag i frestelsen betalt mitt, (det war 
gadz nåd) och än mehr än jag bort (gadz nåd), men at jag 
derjemte lärdt mycket i det andeliga derigenom, som be- 
tyddes med Silfwerkerlen, dem jag wille återsenda til Presten, 
det är at til Gudz heder gifwa til den allmenna kyrckian 
igen på något sett, som tychtes mig ock lärer ske. 

Sedan war jag vti ganska stort följe til en annan Prest, 
der jag tychte warit tilförene, när wi stego vt, tychte jag 
wi woro så monga at wi skulle öfwerhopa Presten, tychte 
intet om at wi woro så monga, och at Presten blefwe be- 
swärad: det betydde, at jag hade så monga ostyrliga tanckar 
enär det intet wara bör, dem jag intet konde styra, de ock 
liknades, dem jag förut såg, med Pålackar, Hasarer, som 
ströfwa, men tychtes doch de gå bort. 

Jag war ock vti den frestelsen, at tanckar inföllo mig, 
dem jag intet skulle kunna styra, ja såhårdtatjagopholtz 
ifrån all annan tancke, allenast at gifwa dem en gång tygeln, 
at gå emot andans kraft, som förer på en annan wäg; så 
hårdt, at om Gudz nåd intet warit starckare, hade jag most 
ftallit derin, eller blifwa galen, jag kunde ibland intet fa mina 
tanckar at contemplera Ghristum, jag sedt. doch liten stund 
allenast; kom den andans rörelse och kraft åt mig, at jag 
helre wille blifwa galen, dermed betyddes det til den andre 
Presten: jag kan likna det wid twenne wichtskålar, på ena 



15 

ligger wår wilja och arga natur, på den andra Gudz kraft, 
hwilcka wår Herre steller således i frestelse, at han låter 
dol; ibland komma til ett seqyilibrium, men så snart det 
wil wäga ned på den sidan, hielper han det op; således 
har jag fannit efter werdzligit wis at tala, hwaraf följer at det 
är så litet wår kraft, som den drager alt ned, och är oppostt 
snarare, med [o: än] medhielpande til andans kraft; och således, 
at det är endast wår Herres werck, det han så disponerar. 

då fant jag at saker i tanckame frambrachtes, det longt 
tilfSrene blifwit insatte, så at jag fant derigenom Gadz ordz 
sanning, at det är intet det minsta ord eller tancke, som 
icke Gud wet, och om wi intet får Gudz nåd, wi äro an- 
swarige före. 

det har jag lärdt, at det är det endaste i den statu. det 
andra wet jag intet, än at med ödmiukhet. tacka Gud för 
sin nåd| och bedia om den, och at wi anser wår owerdighet, 
och Gudz oendeliga nåd. 

det war ynderlig, at jag kunde hafwa twå tanckar, hel 
serskilte på en gång, det för mig, som occuperade helt och 
hoUit andras tanckar, och derjemte den frestelsens tanckar, så 
at ingen ting war mechtigt at fördrifwadt; hölt mig så fongen, 
at jag intet wiste hwarthän fly, ty jag bar det med mig: 

Sedermehra, enär för mig opkom åtskilligt jag longt 
förut tenckt och inrotadt, war som mig liksom sades, at jag 
funne reasöner at enskylla mig, som ock war en stor tenta- 
tion, eller tribuera mig det goda jag giordt eller betre sagt, 
skedt igenom mig, men Gudz ande förtog och det, gaf mig 
in at finna annorlunda: 

denne siste war i dymåhl starckare än de förre, at den 
gick innerst, och at jag hade deremot starckare andens be- 
wis, ty brast jag vnderstundom vt i en swettning, det som 
opkom war intet som det skulle fördöma mig mehr, ty jag 
hade den förtröstan starck, at det war mig tilgifwit, men at 
jag skulle enskylla mig, och giöra mig sielf fri. Jag brast 
esomofftast vti i tårar, intet af sorg, vtan af den inner- 
liga gledien at wår Uerre welat giöra en så owärdig syndare 



16 

så stor Dåd : ty fant jag af alt detta snmma, at det enda^ 
ste är at kasta sig med ödmiukhet vti wår Herres nåd, 
at finna sin owärdighet, och tacka Gud i ödmiukhet, for 
thess nåd, ty om någon glorification dervti är, som går til 
ens egen heder, ware glorification af Gudz nåd eller annat, 
så är det impnrt 

då jag war i mina tanckar, som kom mig ofta för, om 
det skulle henda sig, och någon hölt mig för en helig man, 
och derföre giorde werde af mig, ja som hos wisst enfaldigt 
folck sker, intet allenast venerera, vtan ock adorera en för- 
ment helig eller helgon, då jag fant at i den ifwer jag då 
war wille jag giöra honom alt ondt, til det högsta, på det 
intet något af den synden skulle låda på honom; och at 
jag med alfwarsamma böner borde blidka wår Herre, at jag 
intet får någon dehl af en så fördömlig synd, som skalle 
låda wid mig. Ty Christus, hwaruti al gudomlighet ful- 
komligen är, bör allena tilbedias, ty han tager the störste 
syndare til nåder, och anser intet wår owärdighet, at wi 
derföre skola med bönen adressera sig til andra än honom: 
han är alsmechtig och den endaste mediator, hwad han giör 
för andras skul, de helige äro giorde, det är hans och intet 

wårt, at wi skola [De 3 tista orden ö/verstrukna,'] 

Jag fant mig wara mehr än andra owärdig och den 
störste syndare, som wår herre gifwit mig at gådiuparein 
i wissa saker med mina tanckar än monga andra, och at 
der ligger sielfwa kellan af synden, i tanckarna, som foras 
i wärcket, så at mina synder kommit på det settet af dinpare 
grund än monga andras: der vti fant jag min owärdighet 
och mina synder större än andras: ty det är intet nog at 
giöra sig til owärdig, som kan bestå af ett som hiertat är 
doch longt ifrån, och af en förstellning, men at finna det, 
at man är, det är andans nåd. 

nu medan jag war vti andan och tenckte, och sökte, 
som jag kunde få igenom tanckarna kunskap om, at evitera 
alt hwad impurura wpre, men jag merckte doch, at det wid 

alla 



17 

alla tillfellen stack sig fram, som toarneradés i tancken, af 
den grund af egen kerlck, som det, när någon intet regard- 
erade mig efter min inbillning, at jag al tid tenckte, om da 
wiste, hwad nåd jag hade, så skulle du annorledes giöra, 
som war straxt impurum, och hade til grund egen kiärlek, 
omsider fant jag, och bad Gud om förlåtelse; och önskade, 
at andre mage hafwa den samma nåden, som kanske det 
haft eller far: så at jag då merckte klart hos mig, ämna 
ett det faseliga äple, som intet war omwändt, som är adams 
rot och arfsynd; ja ock oendelig annan rot jag har till synden. 

Jag hörde en wid bordet, giöra til sin granne den frågan, 
om någon kunde vara melancholiqve som hade öfwerflödigt 
penningar, jag log i mitt sinne, och wille swara, om det mig 
i det selskapet anstådt, eller frågan mig blifwit giord, at en 
som har alt öfwerflödigt, är intet allenast vnderkastad mel- 
ancholie, vti det ännu högre är, som är sinnets och siälens, 
eller andens som dervti opererar, vndrade at han moverade 
det; det jag så mycket mehra kan bewittna, som jag igenom 
Gudz nåd fådt mig beskärdt til öfwerflöd, alt hwad jag i 
timmelig motto behöfwer, kan rikeligen lefwa af allenast 
min inkomst, och vtföra det jag [har] i sinnet, och doch af 
revenuen hafwa öfwer, och så kan jag wittna at den be- 
dröfwelse eller melancholie, som kommer afbristafsoutien, 
är i semre grad och lekammelig, men intet »qvivalerar 
den andre; men som andens kraft är i den ene, wet intet 
om så i den andre, ty kan synas som den ancfre war på 
kroppens wägnar starck: doch detta går jag intet in vti. 

[De rista 33 orden, från men iom äro dfverstrukna med ett tjockt 
blicklager, straxt efter nedskrifvaodet] 

Såg boklåda, tychte straxt at mitt arbete skulle giöra 
mehr än andres, men hirtade mig straxt, at den ene tienar 
den andre, och wår Herre har mong sin lOOOde vtwäg[a]r, 
at preparera enn, så at hwar och [en] bok bör lemnas i sitt 
werde, som ett medium proximum eller remotum efter hwars 

2 



18 

och ens förnufts tilstånd. doch wille högferden strftx fram, 
den Gud styre, som har machten i hendren. 

hade så mycket af Herra[n]s nåd, at då jag wille besluta 
at holla mine tanckar i puritate, at jag fant mig hafwaen 
innerliga glädie, men doch en plåga i kroppen, som intet 
kunde bära den himmelska sielenes glädie, ty lemnade jag mig 
ödmiukst i Gudz nåd, at giöra med mig efter sitt behag. 
Gud fSrläne mig ödmiukhet, som jag ser min skröplighet, 
orenhet och owärdighet. 

[På 29:de sidan finnas endast 20 rader skrifna, och dessa Sr« alldeles 
dfverhöljda med ymnigt påstruket bläck. Följande har dock efter myc- 
ket bemödande kunnat läsas, likväl delvis endast såsom gissning.] 

vnder alt detta war jag i alla de sälskaper som förr och 

ingen kunde det minsta mig någon ändring, som 

war Gudz nåd, men jag wiste hwad det inte torandes 

säja at jag wet den mig skedde höga nåden, ty jag fant at 
det til intet annat ändamåhl kunde lenda, än at antingen 
tencka om mig det ena eller andra efter hwars och ens mot 

eller med. eller giöra ingen nytta om, i privat 

af glorification af Gudz nåd som til egen 

amour 

Jag fant ingen närmare liknelse til mig, än [om en?] 
bonde sattes i weldet til förste eller kung, så at han skulle 
äga alt hwad hans hierta skulle Ivsta, men doch war något 
hos hononipsom giorde at han wille lära det han sielf intet 

wiste. men af liknelsen finner man vt, at det är 

tin nådiga hand som giör den stora fröjden, doch war jag 
ängslig at han intet kan stella sig i den nåden. 

8x9. 

tychte mig hafwa en hund i knäen, som jag vndrade 
på kunde tala, fråga om hans förra husbonde swaben, han 
war swartachtig, ja han kystemig;waknade, och ropade om 
Christi barmhertighet, at jag hyser mycket högmod, som 
snickrar mig. 



19 

Sedan tychte jag at den min böndag, som war dagen 
förvt, har mycket inpackatz til armeen. 

sedan kom ett swartklädt vngt fruentimber in och sade 

at jag fbör gå til då kom på ryggen som hölt mig så 

fast, hela ryggen med handen och alt, at jag intet knnde 
röra mig, jag bad om hielp en wid, som hielpte henne bort 
men jag war intet mechtig at röra armen %ielf, war den 
frestelsen dagen förvt, och at jag intet är capable at giöra 
något godt af mig sielft: sedan hördes som en hwissland, 
som han for bort, och jag ryste. 

Sedan såg jag i s:t Peters kyrckia en som gick in i vndra 
rummet, der Petras ligger, och han bars vt, och sades at 
en ännu giömmer sig der. 

tychtes jag wara fri at gå in och vt, Gud lede mig. 

Sedan skg jag alt det orent war, och erkende mig wara 
oren ifrån hufwud til benen, med orenlighet: ropade om Jesu 
Christi barmhertighet. 

Så tychtes, at jag fattig syndig menniskia kom mig 
för, den jag ock läste dagen de[r]på. 

9x 10. 

Hela dagen, d 9 war jag i böner, lofsonger, Gudz ordz 
läsande, fastade; förvtan om morgonen, då jag war ock 
något vti andra saker, til thess samma frestelse kom, at jag 
som twingades at tencka, det jag intet wille. 

Denna natten som [o : sof] jag hel tranqwilt, kl: 3 a 4 om 
morg: waknade jag, och log waken, men som vti en vision, 
jag kunde se op och wara waken, enär jag wille, såatjag 
intet war anna[r]s än wakande, doch i andanom, war en in- 
wertes och kenbar öfwer hela kroppen glädie, tychte alt pa 
öfwerswinnerligit sett huru alt abouterade, flög likasom op, 
och giömde sig vti ett oendeligt, som ett centrum, der war 
amor ipse, och at derifrån extenderade sig omkring och så 
ned igen, således per incomprehensibilem circulum, a centro, 
som war amor, omkring och så dit igen, denna amor vti en 
dödelig kropp^ hwaraf jag tå war full, liknade then glädiea, 



20 

som en kysk man har da är [o : han] är i werckelig kiärlek och 
in ipso acta med sin maka, sådan amaenitas extrema war 
saffunderad öfwer min hela kropp, och det lenge, hwilcket 
jag också hela tiden tilförene, helst wid nest för än jag in- 
somnade, och efter sömnen | ja Itima; nu medan jag war i 
andanom, doch waken, ty jag kände lyfta op ögonen och 
wara waken^ komma in igen vti det, så såg och merckte 
jag, at den innerliga och werckeliga glädien kom denrtaf, 
och at så mycket man knnde wara dervti, så mycken wel- 
fägnad hade man, och så snart man kom vti en annan 
kiärlek som intet concentrerade sig dit, at man då strax war 
vtur wägen, som til någon kiärlek til sig, eller som intet 
der concentrerade sig, då war man dervtur, kom en liten 
köld öfwer mig, och en sort af liten rysning, som och at 
det qwalde mig, hwaraf jag fant hwaraf mitt qwahl ibland 
har kommit, och fant då hwaraf det stora qwahl kommer, 
enär anden bedröfwer en, och at den på slutet stannar Yti 
en ewig pina, och får helfwetet, enär man owärdeligen ynd- 
får Christum i nattwarden, ty anden är som plägar en 
owärdighet då. i samma stånd som jag war, kom jag än 
dinpare i andanom, och fast jag war waken, intet knnde 
regera mig sielf, ytan kom som en öfwermechtig drift, at 
kasta mig på mitt ansichte och taga ehop henderne och 
bedia hwad tilforene, om min owärdighet, och med dinpeste 
ödmjukhet och wördnad bedia om nåd, at jag som den störste 
Syndaren, får syndernes förlåtelse, då jag merckte och [o: at] 
jag war i det stånd, som natten näst för den sista, men widare 
intet kunde se, emedan jag war waken: det vndrade jag, 
och så wistes mig i andanom, at menniskia i detta tilstånd, 
är som en menniskia som wänder fötterne op, och hnfwudet 
ner; och kom för mig hwarfore Moses moste afkläda sig 
sina skor, då han skulle gå til den helige; och at Christns 
twettade Apostlames fötter, och swarade Petrum, at när 
fötterna äro twettade är alt nog: Sedan i andanom fant jag, 
at det som går ifrån sielfwa centro,. som är amor, är den 
helge ande som repraesenteras igenom watn, ty det nemdes 



21 

och aqva eller unda; i summa, enär man är i det ståod 
at hafwa ingen kiärlek, som concentrerar sig, hos sig sielft 
Ytan som concentrerar sig vti det allmenna bestå, som reprse- 
senterar här på jorden seu mmido morali, den kierleken in 
spiritaali, och den intet för sig eller societetens skull, vtaa 
för Ghristi skull, hwarest kierleken är och centrum, då är 
man vti retta statu, Christus är finis ultimus, de andre ära 
fines medii, de der directe föra dit. 

Sedan somnade jag in och såg en min bekant ^id ett 
bord, som helsade på mig, men jag observerade det sent, 
innan jag helsade ingen, han blef förtömad, och gaf mig några 
hårda ord, jag wille vTse[c]hta mig, kom enteligen dertil, och 
sade at jag plägar wara i tanckar, och intet se enär någon 
helsar på mig, som ib]a[n]d at jag kan gå förbi på gatan 
mine wenner och intet se dem, tog en bekant som der war 
til wittne, som sade ja, och jag sade, at ingen wille, (Gud 
gifwe det blefwo så) wara höfligare och ödmiukare än jag, 
hwilcket war för den förra nattens skull, at jag warit i 
andra tanckar än som bordt wara, så wille wår Herre, af 
sin oendelige nåd, vrsechta mig; men min wän swarade intet 
thertil, tychte[8] doch öfwertygad wara, som jag trodde. 

10 X 11. 

kom vti ett nedrigt rum, der woro monga, såg doch 
allenast ett fruentimber, war i swart, intet elak, hon gick in 
longt i en kammare, jag wille intet gå med, hon kastade 
til mig handen åt dören; sedan gick jag vt, och fant mig 
några resor heftad af ett spöke, som hölt mig hela ryggen 
öfwer, enteligen förswan det, jag kom vt, kom ett fuhlt spöke, 
som likaledes giorde, war en fuhl gubbe, enteligen slapp jag 
dem. war mina tanckar jag hade dagen förvt, at jag såg 
mig wel alt för owärdig, och at jag intet skulle i min lifs- 
tid vthärda, men doch förtröstade jag mig, at Gud är mechtig 
i alt, och at hans kraft giör det, men doch war något hos 
mig, at jag intet vnderkastade som sig bordt Gudz nåd, at 
giöra med mig efter sitt behag. 



22 

då jag kom vt, såg jag på en lechtare, mycket folck 
sittiande, och si en starck watoström kom ned igenom taket, 
som war [så] starck, at han percerade alt hwad han råkade, 
det woro de som höUo för hohlet, at det intet inkom, som 
o[c]k de som drogo sig vndan, at den intet skalle råka, de 
som dissiperade den i droppar, den som afstyrde den at den 
gick vtom lechtaren: det war, s^m jag tror, at den helga 
andas kraft som flöt in vti kroppen och tanckarne, dem 
jag en dehls stoppat til, en dehl drog mig vndan, en dehl 
afböjde, ty folcket betyder mina tanckar och volantatem. 

Sedan kom jag vt derifrån, och fick lika som i tanckarne 
på wisst sätt mäta och i dehlar partera det som gick ifrån centro 
til peripheriema; det tychtes wara himmelen, ty det war der 
sedan ett himmelskt skeen: det jag wel kan tencka något 
om, men ännu intet tors förwissa mig, ty det angår något 
som ske skal: 

medan jag war i första anfechtningen, ropade jag Jesum 
til hielp, och det gick bort; hölt och mina hender ehop vnder 
hufwndet, och så kom det intet igen andra resan, war doch i 
rysningar när jag waknade; och hörde då och då ett dumt 
låt, wet intet hwarifrån. 

Sedan föll jag vti tanckar, enär jag war waken, om 
icke detta kunde wara phantasie, då merckte jag at troen 
wacklade, men så bad jag med ehopknepta hender, jag må 
styrckias i troen, som ock straxt skedde. Som ock kom i 
tanckar om min wärdighet fram för andre, bad likaledes, och 
det forswan straxt, så at, om wår Herre tager det minsta 
sin hand ifrån enom, så är han vtom retta wägen, och sielfwa 
troen, så hos mig, som det så ögonskenligen röjdt har. 

Jag sof denne natten wid pass XI timar, war hela 
morgonen vti min wahnliga statu jucunditatis intemse, med 
doch ett qwahl derjemte; det jag mente komma vtaf andans 
kraft, och min owärdighet: kom omsider i the tanckar med 
Gudz tilhielp, at man böra wara nöjd med alt Herren behagar, 
ty det är hans, och at man då intet-resisterar andan, enär 
man får af Gud den försäkran, at det är Gudz nåd, som 



23 

det giör til wårt bestå, ty som wi äro hans, som [o: så] 
moste wi wara nöjde med hwad han be[ha]gar giöra med 
det som hans är, doch bör man derom bedia wår Herre, ty 
det står icke det ringaste i wår macht: hap gaf mig då 
sin nåd dertil, jag gick något in med mina tanckar, och 
wiile förstå hwarföre det så sker, som war en synd, dit 
böra intet tanckarne gå, ytan bedia wår Herre at kunna 
stjTB, dem; det är nog at han så behagar; vtan i alt bör 
man åkalla, bedia, tacka honom, och med ödmiakhet er- 
kenna wår owärdighet. 

ännu är jag matter i kropp och tanckar, ty det är 
något som jag intet wet, än min owärdighet och det jag är 
ett vselt creatur, som qweljer mig, hwaraf jag ser huru 
owärdig jag är til den vndfågna nåden. 

merckte och det at strömmen, som föll ned, percerade 
klädren på en som der sått, då den drog sig vndan, kanske 
på mig är kommen en droppe, som trenger så hårdt, hwad 
skulle om strömmen; ty tog jag det 

Symbolum 

Ske Gudz wilje, jag är Tin och icke min. [utstruket,] 
Gud gifwer nåden thertil, det är intet mitt. 

Jag fant at man kan hafwa andeligit qwahl, fastän 
man är igenom andan försäkrad at hafwa fadt Syndernes 
förlåtelse, och har hopp och förtröstan at wara i Gudz nåd, 

detta lärer [De två tista orden uUirukna.'} 

d 11 X 12. 

war jag hela natten vti dröm, det minsta drager jag 
mig till minnes, war som jag lärdes hela natten, i monga 
stycker, dem jag intet mins, jag war vti sömn inemot 11 
4imar, hwad jag ihogkommer, tychtes jag 1 wara det nemdes 
substantialia eller essentialia, hwarom man sig bör beflita, 
och sökia 2. sades ock Thymus^och glandula renalis, hwaraf 
jag giörer den vttydningen, at som Thymus skiljer ifrån bloden 
det orichtiga serum, och glandula renalis det återför i blodet» 
sedan det &r renat, så sker thet ock i oss, som jag tror 



24 

spiritaalier. 3. syntes min Syster Gaisa, som lät sig gidn 
illa, och sedan lade sig ner och skrek, enär wårmorkom, 
tog hon en hel annan min och annat tahl, hwars vttydning 
skal gifiraa hlrefter* 4. war en Prest, som i en stor f8r- 
samling predikade^ och på slutet talte emot en annan, och 
[o: om] han nemdes eller ei, wet jag intet ^ men såstegen 
op, och talte emot honom at det intet borde så wara, jag 
war med dem sedan i privat selskap, och då på frågan, 
sades at straffet på sådant är ährröret, wid 3 marcker Sw. 
bot, han tychte intet det weta, at det war så straffbart; sades 
at en begynt med hwad kostadt 1 marek, så 2 marcker, <fec. 
som betyder, at man intet bör predika emot någon, eller 
tala, eller skrifwa, ty det är straffbart och ährörigt; tydet 
rörer ens heder och ähra: 5. sedan rördes mina knäen af 
sig sielf, som lärer betyda, at jag blifwit ödmiukad något, 
som ock så är, som är Gudz nåd, hwarföre jag ödmiokast 
tackar. 

Sedan fant jag hos mig, som ock kanske af den 3 
punckten i drömmen, at vti hwar enda tancka, jag [o: ja] 
den wi tro nära ren, stijcker sig oendelig mycken synd och 
imparitet, som ock vti hwar åtrå som kommer ifrån kroppen 
i tanckarne, de der härstamma af ganska stora rötter; fast 
än tancken sknlle synas ren, som är doch dervnder, at man 
tencker så af en redhoge, af hypocrisi, och mycket annat, 
som man något ock wid eftertancken kan finna så at ingen 
kan så mycket mindre giöra sig fri ifrån synd, at ingen 
tancke är som icke mycken oreulighet eller impm-itet blandar 
sig vti, hwarföre är best at giöra sig hwar tima och stund 
skyldig til helfwetets straff, men at Gudz nåd och barm- 
hertighet, som är i Jesu Christo den öfwerser, ja jag har 
ock merckt, det hela wår wilje, wi hafwa fådt, som regeras 
af kroppen, och införer tanckar, är oppositus emot andan, 
som giör detta, hwarft^re en continuerlig strid är, och wi 
på intet sett kunna uniera oss med andan, vti den af nåden 
med oss, hwarigenom wi äre som döde til alt det som gådt är, 
men til ondt äre wi wåre egne. ty bör man sig altid giöra 



■/ 



25 

skyldig til otahlige synder, ty Herren Gud wet alt, ochwi 
ganska litet af wåre synder, som allenast i tanckar inlöpa; 
men allenast i giemingar, då wi blifwa derom Ofwertygade. 
är ock at merckia det [uutruket.] 

12 X 13. 

Förmerckte jag, at wara så, jag igenom anden tenckte 
dagen förvt, som ock mig repraesenterades lika som med en 
sort andelig Hus skrifwelse, at wiljan har det mesta i för- 
ståndet at säja, vti Jnspiratione, nemligen at tanckamadå 
flyga af kroppen in, och vti expiratione lika som vtdrifwas, 
eller föres til retta, så at sielfwa cogitationes har sina 
activitatis vices som Pulmonum respiratio, emedan Jnspiratio* 
hör til voluntatem, exspiratio ad naturam, så attanckama 
har sina vices vti hwar vice respirationis, i ty då elaka 
tanckar inföllo, war allenast at draga åt sig anden, så foUo 
the: här af ser man ock orsaken, at vti en starck cogitatione 
Pulmones hoUas vti 8eqvilibr[i]o, stilla, mehr ad naturam, och 
at då inspirationes gå fortare än som exspirationes, elliest 
är twert om: som ock at man i exstasi hoUer andan, då 
tanckame är som borta: jemwel vti sömn, då både inspiratio 
och exspiratio hörer naturam til, at då repraesenteras det, som 
högre ifrån inflyter. Hwilcket af cerebro också kan deduceras, 
at vti inspiratione alla organa intima med sielfwa cerebro 
expanderas, och tanckame få då sitt vrsprung och lopp. 

Sedan kom jag dit, hwarest vnderliga stora och höga 
wäderqwamar gingo med faseligit lopp, jag kom då vti ett 
möicker, at jag kröp på mareken, och war rädd at någon 
winge skulle taga mig, som hade giordt af med mig, jag 
kom och vnder en winge, som då stadnade, och jag brachte 
mig wel dervti, så at wingen halp mig: war det jag dagen 
forvt warit i strid med mina tanckar, som betyda qwam- 
wingame, och at jag ibland intet wiste, hwart hän jag 
skulle, doch med Gudz nåd, dempades de, och jag således 
brachtes helbregda fram; ware Gud derföre ährad och lofwadt, 
som intet anser min swaghet. 



26 

Sedan tychte jag wara i följe med några, som sbkte 
liksom at willa giöra gall, men de såg, at de moste klifwa 
op, men det kände de intet, och eliiest war det ogiörli^t 
at giöra goll; det continuerades något, då omsider jag war 
med twenne, som assererade ändoch stiga op, fastän war 
Herre intet war med, jag sade det låter sig intet giöra, och 
gick så op före, hade ett rep och drog, merckte at derinynder 
war det som drog starckt emot, enteligen såg jag at det 
war en karl, som jag rådde med och lyftade op, och så 
fegnade jag mig, och sade at det wara som jag sade. Be- 
tyder som jag tror, neml. at gullet betyder det godt är, 
auram qaod bonam est och Gudi behageligit, dit man moste 
klifwa op at få, och at det intet står i wår macht, e- 
hura wi förmena igenom egne krafter det giöra, och at 
man finner, at det är som drager starckt emot, men om- 
sider winner det, igenom Gudz nåd. 

Sedan war jag alt lenge i samma tancken, som blef 
alt rödliosare, hwilcken liushet betyder at dervti är Gnds 
nåd; och at alt gick derpå vti [o: vt], at giöra werckeligen 
med Gadz nåd och i trone, som Gud gifwe, det som godt är, 
och at det exeqvera, at det är at giöra gall, ty då far man 
af wår Herre alt hwad behöfwes, som enom nyttigt är: detta 
representerades ganska starckt, at det efTectaeras bör hwad 
gådt är, och at gullet dervti låg. 

Sedan enär jag steg op, war jag i en stor reddhoga 
för wår Herre, som vti en köld, som wid den minsta winck 
eller tancke, det jag war rädd för, giorde mig skiälfwa, 
hwilcket war Gudz nåd att wisa det jag moste med finachtaa 
och bäfwan söka saligheten: och som jag har mitt symbolam 
ske tin wilje, jag är tin och intet min, gifwit mig ifrån 
mig til wår Herre, så giöre med mig efter sitt behag; och 
i kroppen war likasom något missnöjd, men vti andanom 
glad deråt, ty det är wår Herres nåd, som det giör; Gud 
styrcke mig dervti 

war continuerlig i en strid med dubbla tanckar, som 
stridde emot hwarandra; jag beder tig o alsmechtige CKid 



27 

at få then nåden at wara tin, och icke min, förlåt mig, om 
jag sagt at jag är tin och icke min, thet hörer mig intet 
til, det är Gudz, bidier om den nåden at få wara din^ och 
at jag intet lemnaa til mig 

13 X 14. 

tychte httru andans nåd hela natten arbetade med mig; 
9>kg Hedvig min Syster, med hwilcken jag intet wille hafwa 
att beskaffa, som betyder at jag intet bör röra oecon:[omiam] 
anim:[alem] vtan lemna den: tychtes sedan enär longsamt 
war hon först sade til sine barn gå vt och läs, sedan, at 
man kunde spela brädspel eller kort, hwartil de satte sig 
at fomöta tiden: som ock wara wid måltiden, tror det be- 
tyder at det intet är straffbart, enär man giör det rett. 

Låg hos en som intet war wacker, men doch tychte 
om, som hade som andra, der jag tog, men frammanföre 
woro sådant med tänder, tychtes wara Archenholtz i fruen- 
timbers [skepnad], hwad det betyder wet jag intet, an- 
tingen at intet röra något fruentimber. eller at vti politicis 
blir mordant, eller annat. 

Hela dagen war jag vti dubbel tancke, som wille för- 
störa det andeliga med liksom försmädelse, så at jag [fant] 
at frestelsen war hel starck, igenom andans nåd brachtes jag 
at festa mine tanckar på ett trä, så på Ghristi korss, och 
på Ghristum korssfestan, så ofta jag det giorde, föllo de 
andre tanckame som af sig sielfwe platt; jag dref med 
sanmia tancke så stark[t] derpå at jag tychte med korsset 
trycka frestaren, och köra honom bort, då jag war på en 
stund fri, sedan moste jag hoUa tanckarne så fast derpå, at 
så snart jag det slepte vtur mine tanckar och inwertes syn, 
foU jag vti freste-tanckar, Gudi ware lof, som gifwit mig 
det wapnet. Gud af sin nåder, bibehoUe mig dervti, at jag 
städse må hafwa min korssfeste frelsare för mine ögon, ty 
jag torde intet se på min Jesu den jag sedt, ty jag är en 
owärdig syndare, vtan då bör jag falla på mitt ansichte. 



'\ 



28 

och Jesas är som tager mig op at se på sig, ty får jag se 
på Christmn korsfestan. 

Ux 15 

Tychtes mig rasa vtföre trappor, rörde allenast litet 
wid hwart trapsteg, kom lyckligt alt vtföre vtan fahra; kom 
en röst ifrån min käre fader, du alarmerar så Emanael, han 
sades wara ond men det skulle gå öfwer; war at jag för 
dristigt i går brukade Christi korss, doch var Gndz nåd, 
at jag kom vtan fahra. 

så klengde jag mig på en lafwe, slog halssen af en bouteill, 
hwaraf flöt tjockt tyg, och fylte golfwet, flög nedi som jag 
tror, att med Gudz nåd och intet min macbt, vtrotadesigår 
en hoper ondt vtur tanckame. satt på det som skrifwit war, 
som är hwad jag ännu skal giöra. 

hörde en biörn som rytade såg honom intet, torde intet 
blifwa vti öfra wåningen, ty der war ett aas som han kunde 
luchta af, jag gick så ned vti en doctor Morsi kammare, slog 
fensterna til: som betyder tentation, så wel af girighet, som 
kanske annat, och at jag går i mine anatomiske speculationer. 

Doctor Morsus tychtes fria til en wacker flicka, fick 
hennes ja, hade tilgång til at taga henne hwar han wille, 
jag skemtade med henne, at hon sade ja gierna med mehra, 
war en wacker flicka, blef större och skiönare, war det jag 
om musculis skulle "NTiderretta mig och eftertencka. 

jag hade en öfwernaturlig god och long sömn vti 12 
timar; då jag waknade, hade jag Jesu korssfestan och dess 
korss för ögonen, kora andan med sin vita caelesti qvasi 
exstatica så högt, och likasom lemnade mig at gå dervti 
högre och högre, så at om jag gådt högre, hade jag af 
samma werckeliga vita gaudii dissolveras 

kom så för mig i andanom at jag gådt för wida, at jag 
i mina tanckar embrasseradt Christmn på korsset, då jag 
kyste hans fötter, och sedan removerade mig derifrån, som 
fallandes på knä och bedia för honom korssfestan, tychte, 
at så ofta jag det giör, förlätes mig mina swaghetz synder: 



29 

kom för mig at jag kunde hafwa samma for mioe kröps 
ögon i beläte, men det fant jag wara longt ifrån det retta, 
och wara stor synd, 

d 15 X 16 

Tychtes jag klijfwa for en stege vtur ett stort dinp, 
efter mig kommo andra fruentimber, dem jag kende, jag 
stog stilla och fbrskreckte them, med wilje, gick så op, rå- 
kade emot en grön wall, och lade mig, de andre kommo 
efter, jag helssade them, woro fruentimber, de lade sig brede- 
wid mig, en vng och en litet äldre, jag kyste begges hender, 
och wiste intet hwilcken jag skalle älska; det war mine 
tanckar och onvrage d'esprit, twenne sort, de der enteligen 
kommo op med, dem jag återfeck och helsade på, och 
tog igen. 

Sedan kom jag der mycket manfolck woro samlade, 
en stor hop vngt wackert folck på ett stelle i en flock, 
kommo nya til, som Henning Gyllenborg ridandes, jag gick 
dit och kyste honom, och stod wid honom: betyder jag 
återkommer [til] mine res memorise, och imaginationis, och 
helsar dem åter igen, ergo jag kommer igen til den öfre 
och Tndre facnlteten. 

Sedan kom jag hem, och war hemma i mitt hus, monge 
kommo til mig, jag wiste jag hade giömdt ett litet wackert 
fruentimber och gosse, dem jag doch giömde, war elliest 
slett forråd på en hop, wille ännu intet hafwa fram mitt 
Silfwer, innansom jag skulle tractera, ei heller fora in vti 
en inre magnificqve kammare, som war innan före wel vt- 
stofferad: betyder at jag kommit hem til mig igen, och at 
jag wonnit den kunskapen, som här nu opskrifwen är, och at 
jag med tiden lärer få giöra nytta deraf, och setta fram 
silfret, och föra dem i den wackra kammaren. 

Tychte at jag anklagade en, men mins intet huru, 
dock på slutet strök jag öfwer, och något vrsechtade, emed- 
an han sielf sagt så, men orden woro nergrafne. betyder at 
jag anklagade mig, men doch vrsechtade. emedan jag alt 
sielf tilstådt. 



30 

Sades Nicolaiter^ och NicolafåS nicolai, om det betyder 
mitt nya namn wet jag intet^ det merckwerdigaste war det, 
&t jag nu repraesenterade den inre menniskian, och som en 
annan än mig sjelf, som at jag helsade på mina tanckar, 
skremde dem, mine res memoriae, anklagade en annan, så at 
nu är wändt, at jag reprsesenterar en som är emot en ann- 
an, eller inre menniskian, ty jag har bedt Gud, at jag intet 
mötte wara min, vtan at Gnd techtes låta mig blifwa sin. 

dett har na wahradt vti 21. dagar. 

Jag fant sedermehra at det mesta betydde annorledes, 
1 de twenne fruentimber war, at jag wille helre wara vti 
philosophiske studier, än som vti andeliga, som snarare wiste 
min inclination. 2 at jag kyste Henning Gyllenborg, och 
så[g] så mycket folck, war at jag intet allenast fegnade ndg 
at få wara i werlden, vtan ock wille skryta af arbetet. 
3 Nicolaus nicolai war en philosophe, som skickade hwart 
åhr til Augustas panes, först dettes, som jag fant min 
skyldighet at åter försona mig med wår Herre, emedan ji^ 
i andelige saker är ett stinckande as. Ty gick jag til 
Envojen Preis, och han reste til Pastoren Pombo at jag 
mötte få Herrans nattward å nyo, som ock bewiljades mig^ 
jag mötte honom wid Envojen, och gick in med honom 3 som 
war wår Herres providence ; jag åt samma dag hos Envojen 
Preis, men hade ingen appetit. 

' d 17 war til Herrans nattward 
hos Pastorn Pombo. 

17 X 18 

faseliga drömmar, huru bödeln steckte hufwuden han 
slog af, och lade lenge det ena stekta efter det andra 
vti en tom vng som aldrig blef full, det sades wara hans 
mat; han war ett stort qwinfolck, log, hade en liten flicka 
med sig. 

Sedan hora then Onde förde mig i åtskillige diapoch 
bandt mig, jag mins det inte alt. kastades bunden öfwer 
alt i helfwetit 



31 

horn en stor procession ansteltes, hwarifrän jag war 
Tteslnten; och at jag skulle kommit derifrån; men jag wille 
med arbete dit, satt mig der, men de rådde mig gå derifrån, 
jag gick: doch hade jag annat rum at kunna se den. 
hwilcken ännn intet war kommen. 

doch som jag är wiss at Gud giör nåd och miskund 
med alla fattiga syndare, som sig omwenda willia, och med 
stadig tro fly til hans obegripeliga barmhertighet, och freisaren 
Jesu Ghristi.förtienst, så giör jag mig wiss om hans nåd 
och lemnar mig i hans beskydd, emedan jag tror wisserligen 
hafwa fådt syndernes förlåtelse; hwilcken är min tröst, det 
Gud för Jesu Christi skuld, styrckie. 

war denna dagen skoftahls vti inwertes ängzlan, och 
ibland i förtwiflan, doch försäkrades jag om syndernes för- 
låtelse, således stog vt ibland en starck perss til kl: ti då 
jag med Gudz hielp föll in i en sömn, då mig tychtes säjas, 
at något kommer at biudas inifrån; sof vti 1^ tima, fast än 
jag om nattelr sofwit öfwer 10 timar; har haft med Gudz 
näd öfwematurlig sömn« som och hela | åhret. 

d 18 X 19 

tychte at wi lenge arbetade på at taga in ett skattull, 
derest lågo dyrbare saker vti, och det lenge, lika som det 
wore wid Tröja, enteligen gick man på invnder och skafwade 
af det, bars sedan in som öfwerwunnit, och man sågade och 
silade, betydde huru som man arbeta skal på at winna 
himmelen 

tychte hafwa ett slett vhr hos mig, men hemma kost- 
eliga vhr, dem jag intet wille byta med guU vhr, betyder, 
at jag lärer få kunskaper, som ädla äro. at få anwenda min 
tid vppå. 

Syntes jag nedwid omgiordas med stratis lamellatis, 
80m på åtskillig sett omwecklas, och i det samma kom 

som. betyder at jag bewaras widare, at blifwa vti 

retta fine. 



\ 



32 



war en ganska höflig hund, mörckbrun som följde mig, 
enär något kräk kom, reste han på sig, enär watn^gaf han 
sig dit, at kenna diupet: kanske det betyder Tobi» hond. 

såg ett vnderligit diur i ett fenster, men qwickt, också 
mörckbmnt, som f5r [o : for] in igenom ett annat fenster och 
det som war på ryggen, skrubbas af och wendes vti en näs- 
duk; jag såg efter, och såg honom än litet, men intet kmide 
wisa honom en annan, derinne war ett apothek; jag frågade, 
om jag skulle skiuta honom, tör betyda at jag vnderwisas 
skal om hwad tienar til betring och mehra. 

tychte sedan som wis[t]es, at mig säjes eller skal låta 
förstås enär jag far wilse. 

s^ J^S König och Prof: Winbom kommande, neml^en 
at jag kom at lefwa med dem, sokendagen med de som 
intet äro Christne, ty E. han sades intet wara Christen*, 
Winbom kom gående, som betyder söndagame, 

Denna dagen war jag^' också något orolig i mitt sinne, 
emedan tanckarna flögo emot min wilja mot och med, dem 
jag intet hoUa kunde, war i Gudztiensten, och fant at 
tanckarne i trones saker, om Ghristus, hans förtienst, dylikt, 
så de som äro med och confirmerande, förorsaka doch oro, 
och sleppa conträira tanckar fram, dem man intet kan af- 
wärja, enär man wil tro af sitt förstånd och intet af Herrans 
nåd, enteligen gafs det mig af Andans nåd, atji^ fick tron, 
vtan reasonnement, en försäkran om det, då jag såg mine 
tanckar som confirmerade det, såsom vnder mig, log i mitt 
sinne åt dem, mycket mehra åt de som stötte dem och 
woro conträira; tron syntes wara longt öfwer mitt förstånd! 
tanckar. då fick jag f5rst frid, Gud styrckie mig dervti, ty 
det är Hans werck, och så mycket mindre mitt, som mine 
tanckar, ja de beste mehr förstöra än befodra det. då ler 
man åt sig sielf, så wel när man tencker emot, som ock at 
man wil confirmera med sitt förstånd det man tror. är der- 
före den högre, jag wet intet om det är den högste, enär 
menniskan får den nåden, at intet melera sitt förstånd rti 

trones 



33 

trones saker, ehor det synes at wår Herre hos wissa ad- 
mitterar at det går förvt försäkringar, af det som rörer för- 
ståndet; saliga äro de som tro och intet se. detta har jag 
klart skrifwit in prologo n: 21. 22. men doch af mig sielft 
intet kunnat erindra mig eller komma dertil, vtan Gudz 
nåd, mig owetande, werckade det, då jag sedermehra af sielfwe 
effecten och mutationen i alt mitt inwertes wäsende fant det, 
ty är det Gudz nåd och werckan, hwilcken ware ewinnerligen 
ährad; ty ser jag häraf, huru swårt de lärde, framför de 
olärde, haf^a at komma til denna tron, och således öfwer 
sig sielfwa, at de le åt sig sielfwa, ty adoration af sitt egit 
förstånd moste alraförst häfwas och störtas ned; hwilcket 
ftr Gudz werck och intet menniskians. Jemwel ock är Gudz 
werck, at bibeholla enom derwid. denna tron blir således 
separerad ifrån wårt förstånd, och sitter öfwer det. Detta 
är pura fides, den andra är impura, så lenge hon melerar 
aig med wårt förstånd, bör taga sitt förstånd fangit vnder 
trones lydno. at man tror bör wara derföre han har sagt, 
som är en Gud, öfwer alt, sielfwa sanningen. Detta är, som 
l&rer fÖQstås dermed, at wi böra wara som barn. enliop af 
det jag sedt stemmer härmed in, och kanske det ock, at så 
månge hufwuden stecktes, och kastades i vgnen^ som war 
den Ondes spis. 

at och confirmativerna förmörcka tron, ses deraf at för- 
ståndet intet går lengre än til probabiliteter, der vti altid 
ligger likasom probatio maioris eller minoris, ty äro con- 
firmativerna af egit förstånd altid vnderkastade dubitation, 
som förmörcker trones Hus. men så är den tro endast Gudz 
gåfwa, den man bekommer, om man lefwer efter Gudz befall- 
ningar, och således trägit beder honom derom: 

d 19 X 20. 

Hade en hel annan sömn, drömde mycket, hwarefter jag 
Lom i rysningar, men kunde intet något draga mig til 
minnes, ty wid hwar gång förgingo de mig» 

3 



34 

jag hölt mioa hender ehop, wid wakandet tyolite jaig 
at de trychtes af en hand eller finger tilsanimaäa, som med 
Gadz hielp betyder at wår Herre hördt mina bdner. 

sedan vti en vision, som intet är sömn intet wakande, 
intet exstasis, kom mig in at konung Carl första gången 
stridt som fåfengt, sedan i andra slaget med Saxame wandt 
i seger, och war fall med blod. Sedan än Camaenae hafvra wnnnit; 
hwilcket betyder at med Gadz nåd jag wannit striden, och 
at Jesa blod och förtienst hulpit mig; och at jag i stadierna 
skal winna mitt ändamåhl. 

Jag steg op nu en hel Gud op, Gadi ware tack och 
lof, jag wil intet wara min, jag är wis9 om och troTy at 
tu o Gud låter mig wara Tin^ i alla mina UfsdagouTj aek 
tager intet tin heliga ande ifrån mig^ som etyrcker och oppe- 
holler mig 

denna dag war jag i starckaste frestelse, så at då jag 
tenckte på Jesum Christum kommo straxt gadlösa tanekar 
in med, dem jag intet kände rå före, efter mitt tycke, jag 
slog mig sjelft, men kan bekiänna, at jag aldrig warit wid 
så friskt mod som denna dagen, och icke det ringaste för- 
sagd eller smertad som de andra dagarna, fast frestelsen war 
starckast, af orsak at wår Herre gifwit mig den stareka 
tron och förtröstan, at han hielper mig för Jesu Christi 
skul och sitt löfte, så at jag då fant hwad den troen hade 
för werckan. 

War ock wid det modet, at jag war så ond på satan, 
at jag wille slås med honom med trones wapn; deraf finner 
man hwad retta tron vtan reasonerande eller styrckiandé 
af sina reasöner har för werckan; men det är Gudz nåd 
allena: skulle det förr bendt hade jag blifwit aldeles för- 
sagd; jag war doch rädd at jag förtörnadt wår Herre med 
likasom forcerande at fria mig, hwarom jag doch med öd- 
miukhet som jag kunde bad om förlåtelse, det lärer f5r* 
modeligen betyda Carl d XII som war hel blodig 



35 

21 X 22. 

syntes mig at jag gick wiise i mörcker, och intet gick 
▼t med andra, jag sökte wäggarne, och kom omsider vt i 
ett wadLert hos, derest woro folck, som vndrade på mig, 
at jag kom den wägen, de mötte mig, och sade, at ^ denna 
intet är wägen, sade jag i wind lärer wara öpning hit, de 
nekade, betyder at jag werst gådt wilse den dagen. 

så war en stor hund, som kom vnder tecket der jag 
låg, och slekte mig på halssen, jag war rädd han skulle bita 
mig, men det skedde intet, och sades han skulle intet bita 
mig: betyder de nefwentanckar jag haft, at jag stengdes 
ilrån at tencka på hwad heligt war 

Sedan war jag med Commedianter, en sade at en swenak 
war kommen, som wil til mig, wi körde in, rettes en stor 
trappa för honom, det war en hund, som war omswept, med en 
bwalp, som diade, betyder mina faselige tanckar. det hen [g] de 
wid ett metspö något dylikt, wille intet gå bort^ enteligen vti 
ett annat mm sletz det af, betyder at jag blifwer fri ifrån. 

Tti vision syntes mig, som det sletz sender något i 
luften, lärer betyda at mina dubbla tanckar skola slita sender. 

Enär jag waknade hördes det ordet, alt nådy som be- 
tyder at alt hwad händt, är nåd, och til mitt bestå. 

Sedan kom jag i twekan, emedan jag tycktes wara så 
wida skild från Gud, at ännu intet kunna tencka på honom 
så lefwande, om icke jag skulle wenda min resa hem, kommo 
en hop inwefwade[?] skiäl och kröps rörelse, men jag repade 
mod, och fant at jag är kommen at giöra det allra bestå 
och Gndz ähra at befodra, fådt talent, alt dertil hulpit, 
anden warit med mig ifrån vngdom til det ändamåhlet, hölt 
Jag mig owärdig at lefwa, om jag annat än går den retta 
^Wägen, log således åt de andra förförande tanckarne. 

Således om wellusten, rikedom, höghet, som jag efter- 
satte, det jag alt fant wara fafenga, och at den är lyche- 
ligare, som intet är deraf i possession, vtan nöjd, än d^ 
der är, ty log jag åt alla skäl som bestyrckte. och således 
loed Gudz hielp resolverade mig. Ond hielpe. 



36 

tychte hönan gala, som sker strax efter hon wärper ägget 
widare förmerkte jag at tron wel består vti en säker 
iförtröstan man får af Gud, men doch består i wercket, at 
man giör det godt är, hwar och en efter sitt pund, til sin 
nästa, och det altmera, och at man giör det af tro det Gnd 
flå befalt, och intet reasonerar widare efter, vtan giör kier- 
lekz werk, \^der trones lydna, fast än det wore emot kroppens 
Inst och dess persvasioner emot. så at en tro vtan gierningar 
är ingen rett tro: moste werckeligen försaka sig sielf. 

22 X 23 

Swåra drömmar, om hundar som sades wara mine landz- 
men, och som didde min hals och intet bet; med mehra 
huru jag wille giöra med twenne, men gick intet af, mor- 
gonen föll jag i faseliga tanckar, som ock dagen förvt at 
den onde har fådt mig, doch med den förtröstan at han 
war vtanföre, och snart skulle sleppa mig: enär jag war i 
fördömlige tanckar, de wersta som ske kunde i samma stund 
steltes Jesus Ghristus mig för inwertes ögonen starckt, och 
den helge andes werckan kom öfwer mig, så at jag deraf 
weta kunde, at diefwulen war borta. Dagen derpå war jag 
då och då i anfechtni[n]g och vti dubbla tanckar och strid, 
efter middagen war jag mest roligt humeur, och tenckte på 
Gud, fast war i det werdzliga; jag reste då til Leiden 

23 X 24. vti Leiden. 

tychtes jag slåss med en fruentimber i flychten, som 
kiörde mig i siön och op, enteligen slog jag henne med tall- 
riken i pannan, så hårt som ske kunde och klemde hennes 
ansichte; så at hon tychtes wara öfwerwunnen; war mina 
anfechtningar och min strid med mina tanckar, dem jag 
öfwerwunnit. 

— tychtes säjas interiorescit, integratur, som betyder 
med mina anfechtni[n]gar at jag inwertes renssas. 

— Sedan dicterades för mig hela natten, något heligt, 
som slötz med sacrarium et sanctuarium, jag fant mig liggia 



37 

i sengi! med en, och sade om du intet hade sagt sanctnarinm, 
skulle wi giöra: jag wände nug ifrån henne, hon med sin 
hand rörde min och den blef stor, så stor han nånsin warit, 
jag wende mig om, applicerade, wek sig, doch trengde han 
in, hon sade at han är long, jag tenckte på vnder det, at 
barn moste bli af, och gick af en merveille. 

war en wid sengen som lura derefter, men hon gick 
bort först. 

detta betyder yttersta kierlek för den helge, ty all kier- 
lek har derifrån sitt vrsprung, är en series, i kroppen är den 
werckeligen i projectione seminis, när hela saten[?] är der, 
och ren, så betyder det kierleken for sapientia. det förra 
har warit for veritate doch som eu lyssnade derpå och det 
intet giordes förr än den war borta, betyder at derom bör 
tigas, och ingen höra af det, ty för werdzligit förstånd är 
det impurum, i sig sielft purum. 

Sedan somnade jag in litet, och syntes mig flyta nog 
olja med något blandadt senap vti, som lär wara mitt lefweme 
som kommer, och der lärer wara förnöjelse med någon weder- 
werdighet, eller at det betyder en läkedom för mig. 

detta skedde i Leiden, om morgon d 24 April: 

24 X 25. vti Amsterdam 

war jag hela natten vti wid pass 11 timar hwarcken 
i sönm eller wakande, vti en vnderlig dwala, wiste alt hwad 
jag drömde, höltz mine tanckar opbundne, som giorde mig 
ibland swettas; den sömne[n]s statum kan jag intet be- 
skrifwa, hwarigenom mine dubble tanckar likasom skildes 
åt eller sletz sönder: ibland annat drömde, at jag talade 
några gånger med kong Carl d XII, och han talte alt med 
mig, det jag vndrade på, med på brutit fransöska. det jag 
intet förstod; som ock då jag talte åt andre, ochjagmente 
han intet hörde, war han bredewid, som jag blygdes före jag 
sagt. betyder at Gud talar med mig, och at jag det minsta 
deraf förstår, ty det är repraeseutationer, dem jag ännu rett 
litet förstår af: och at han hörer och mercker alt hwad som 



38 

sftjes, och hvar tancke, som man har; som ock år sa wiasi, 
at ingen tancke vndslipper, den han icke ser, och i gnmé 
alt. lOOOOsende falt mehr än jag sielft. 

25 X 26. [crutrukH.] 

Tychtes at fruentimmer och manfolck woro satte i ett 
skepp, at fara af; och en hölt min hud [hund?] den jag tog 
af honom, han wiste mig wl^en hem i eu wacker kammare, 
der ock win war. betyder kanske at jag mitt arbete skal 
öfwerskicka til England: och at js^ skulle den dagen föras 
dit, derest jag borde roa mig, som ock skedde til EL Hinr: 
Posch. [Pasch?] 

25 X 26. vti Haag. 

En skiön och kostelig sömn, in mot 1 1 timar. med re- 
prsesentationer åtskilliga, hur ett fruentimmer som war gift 
förföljde mig, men jag sauverades, betyder at Herren frelser 
mig ifrån frestelser och förföljelser. 

Ett gift fruentimber wille hafwa mig, men jag tychte 
om en ogift, den förra blef ond och förföljde mig, men jag 
ämådde doch den ogifta, ock war med henne och älskade 
henne: lärer betydt miua tanckar 

War ett fruentimmer, som hade mycken wacker egen- 
dom, som wi gick omkring, som jag skulle gifta mig med, 
hwar [o: war] pietas och tror jemwel sapientia, som ägde 
de egodehlar, war ock med henne, älskade henne på wahn- 
ligit sett, som tychtes wara för sielfwa giftermåhlet. 

som ock på ett wisst sett repraesenterades, at jag 
intet borde besmitta mig med andre böcker, som angår 
theologica och dylika satzer: ty det har jag i Gudz ord och 
af then Helge Anda. 

d 28 X 29. 

förra natten tychte js^ se konung Carl d XH, den jag 
tilförene dediceradt mitt arbete, men jag tychte nu at han 
war opstånden af döda, och at js^ gick vt, och wille nu 
dedicera honom, lika som en annan. 



39 

jag gick en väg fram, war en twervi^, wistes mig at 
ga opy jag gick också, men tychte at det war allenast några 
dagar igen, gick så tilbakars i planen, woro der mycket 
folck, jag wille gå vt och trengdes helt starckt. 

jag gaf några frnchter til en trägårdzmestare at för- 
9elja, han sålde, och brachte mig tilbakars twå Garoliner, 
men sades at han behollit for sig 13 daler, det jag intet 
brydde mig om. 

tyckte mig låta mitt watn, ett fruentimber innom sengen 
såg derpå, hon war fet och röd, jag tog henne sedan på 
bröstet, hon drog sig intet mycket vndau, hon wiste mig 
sitt hemliga och något fuhlt, jag wille intet hafwa at be- 
skaffa med henne. 

Alt detta synes, som mig tyckes, at jag bör anwenda 
min öfriga tid på det högre är, och intet på det werdzliga 
at skrifwa, som longt vnder är, vtan på det som angår 
sielfwa centrum af alt, och hwad Ghristum angår. Gud 
ware så nådig och oplys mig widare, hwad min plicht 
ftr, ty jag är ännu i något mörcker, hwart hän jag bör 
wända mig. 

tychtes en som har skrifwit kort til konung Fredrick 
jtum tychte det war kort, befalte några resa til den, som 
först war ett fruentimmer sedan en liten karl. at på åt- 
skilligt sett vexera den med amour och dylikt, de giorde sitt 
bestå, doch såg jag intet de skadat honom eller giordt honom 
tort; han sade nu emellan d 36 och 37 dagen (som war 
dagen ifrån min frestelse) at han wille låna en hop och gå 
til himmelen, och intet betala dem han lånt vtaf ; det sade 
jag til swaben, at han skulle beretta det til konungen, alt 
syues betyda, at om jag går fort med det andra, jag före- 
satt mig, at jag lånt en hop af det andeliga, at dermed gå 
il himmelen, det jag intet wille betala om intet sent omsider. 



30 April 1 Maj : 

Såg en med en wärja, som stod wacht, werjan war 
f 44ig och hwass, och något stack på rockarmen, jag war i 



40 

fara för honom, jag såg han war något dmcken, och således 
kunnat giöra skada: betydde at jag dagen förvt drnckit 
något mehr än jag bordt, som intet är spiritus, men camis, 
och således syndigt. 

sedan hade jag med mig Eleasar min afledne bror, 
som jag tychte, denne blef attaqverad af ett willswin, som 
hölt honom och bet, jag wille draga swinet ned med en hake, 
men knnde intet; sedan gick jag op, och såg at han låg 
emellan twenne willswin, som åto hans hufwud, fick ingen 
som halp honom, jag sprang der förbi: betydde, som jag 
tror, at jag dagen förvt, har nog curerat pelliculam, och 
tagit til lifs öfwerflödigt, som ock är opus carnis och intet 
spiritus, ty sådant är swina lefwerne, och förbiudes af Paulos, 
kall[a]s commessationes. 

dagen derpå wachtade jag mig något derföre, men kom 
i en temmelig starck frestelse, at jag nu hädan efter skulle 
så twinga min appetit, kom vti en vnderlig situation, odi 
likasom chagrin; men blef doch hastigt frelsst derifrån, sedan 
jag bedit och sungit en ^alm : helst då jag intet wil wara min 
egen, vtan lefwa som en novus homo in Ghristo. 

några dagar å rad derefter, war jag mehrendels några 
timar vti en andelig ängzlan, vtan at kunna säja orsaken, 
ehuru jag tychtes wara försäkrad om Gudz nåd, doch efter 
middagen war jag vti en ganska stor förnöjelse, och ande- 
lig frid. 

Enär jag reste ifrån Haag, vti Marslandzskuten, som 
war d 1 Maj, tychtes min Bror Jesper wara i fengelse insatt 
för min skul, som ock en annan, jag har ock lagt i wagn 
något och fördt in, det jag tychte mig wara answarig före, 
kommo domare, som skulle döma honom, de hade twenne 
papper skrefna vti sine hender; emedlertid såg jag foglar, 
som kommo flygande til mig, och jag med en vddig knif 
alt hitte på halsen at the dödde. sedan kommo domarene 
och giorde min Bror Jesper fri, den jag då kyste och gladde 
mig öfwer. betydde at jag warit rasande i mine tanckar. 



41 

dem jag doch med andens hielp dödade; och atjagderfSre 
förklarades fri. 

Yti Harderwik, som war wid ankomsten i England, sof 
jag allenast några timar, och då syntes mig mycket, som 
lärer angå mitt arbete här, det war^ 4 x ö Maj; efter 
Engelska stylen ; 1 huru som jag förlorade en zedel, och den 
som fant den fick derföre allenast 9 styfwer: som ock en 
annan, som hittat en sådan zedel, och den köptes för allenast 
9 styfwer; och sade jag påskemt, at det war pietasterit för- 
modeligen hnra man är fatt i England, en dehl redlif^t, en 
dehl oredeligit 3. wore som vndrade på mine kopparstycken, 
som woro wel giorde, och wille se mitt concept, som om 
jag kände så concipera dem som de woro giorde. lärer betyda 
at mitt arbete winner approbation, och de tro at jag intet 
knnnat giöra det. 3. kom mig til hända ett litet bref, 
som jag betalte före 9 styfwer, enär jag öpnade det låg 
invti en stor bok med rent papper, och mitt vti monga 
skiöna desseiner, det Öfriga war rent papper; der sått ett 
fmentimber på wenstra handen; som sig flyttade på högra, 
och blädde i boken, ock desseiner kommo fram, jagtychte 
det wara meningen af brefwet, at jag skulle i England låta 
rita en hop sådana deseiner eller mönster: frnentimbret hade 
en ganska bred gorge, och på begge sidorne ända ned hel 
bar, hndet war gläntzande som glaserad, och på tummen 
war en miniaturmålni[n]g; som lärer betyda, at jag med 
Gndz hielp, lärer i England vtföra en hop wackra desseiner 
i mitt arbete; och at sedan speculation wender sig ad priora, 
som förr warit in posterioribus, som omskiftni[n]g af rummet 
synes betyda. 4. tychtes jag wara befalt at gå med Bergen- 
stiema på en commission, hwartill penningar ordinerades, 
tychte det wara bortom sicilien, med hwilcken commission 
jag war- hel nöjd: men tychte doch at man kommer der at 
achta sig för scorpioner: lärer betyda något som jag sedan 
lärer fa i commissis sedan mitt arbete blifwer ferdigt, om 
kanske jag kommer at werckstella det på någon annan ort: 
och kanske vti någon annan sak. 



42 

d 5 X 6 Maj: i London fick jag af en ator mao stryki 
det jag tog til godo; sa skulle jag settia mig pi heaten at 
rida med wagnen, men så wred hestea hofwadet och fick 
mig wti hafwodet och hölt mig : hwad det betyder wet jag 
eiy något moste jagsfö^^edt mig emot en gudfrachtig sko* 
makare, som war med mig pä wägen, hos hwiloken jag di 
logerade: eller at jag intet tenckt på mitt arbete: 

Summa stunmarum: det är intet annat ännadhwari- 
genom wi blifwa saliga. 2 nåden är vti Jesu Ghristo, som 
är nådastohlen. 3. kiärleken til Gad i Christo är som salig- 
heten befodras igenom. 4. och at man då låter fSra sig 
af Jesu anda. 5. alt hwad af oss sielf kommer är dödif 
och intet annat än synd, och wärdt ewig f&rdömelse, 6. ty 
intet godt kan komma än vtaf Herran. 

d 19 och 20 i London 

d 20 skalle gå til Herrans nattward i Swenska kjrrkian, 
då jag tiiförene fallit in i monga förderfwelige tanckary at 
jag merckt at min kropp continuerligen rebellerar, som ook 
representerades mig igenom skum, som skalle tag^ bort: 
om morgonen til Söndagen, kom mig igenom andan helt klart 
i mannen, at det är det manna, som kommer ifrån himmeleo, 
så at det war hwarcken i sömn eller wakande, men hel klart 
kom det mig i tanke och munn som betydde Chriatam i 
Herrans nattward, dagen förvt disponerades jag så, at jag 
hade innerlig ro och frid i Herrans skickelse, som ock hela 
tiden kende den helige Andens starcka werckan, den Ar- 
nöjelse och det jordiska himmelriket, som fylte hela kroppen. 

kände doch intet hoUa mig i styre, at icke jag sökta 
efter könet, men intet så i vpsåt at bedrifwa eSecter helst 
jag tychtes i drömmen at det så aldeles intet war emot 
Gudz skickelse, i folie med Prof: Öhlreck på nägra stellen; 
hwarom jag aldrig blef åtwarnad, som om annat jag begådt; 
doch hende det mig, hwad för några dagar förvt mig i 
drömmen föresteltes, at jag på en dag skalle komma i tweane 
lifsfahror, som det ock mig hende, så at om God då lotet 



43 

warit min wfthrn, hade jag satt lifwet til på tirenne steilen, 
particnlariteten wil ji^ ei beskrifwa. 

doch wahrade den iowertes jucunditeten så starok, helat 
en&r jag war för mig allena, vtan selskap, mornar, aftnar, 
dagar, at det kan liknas wid en himmelsk glädie här på jorden; 
det jag hoppas at behoUa, så lenge igenom wår Herres nåd 
allena, jag kan gå rena wägen, och hafwa retta afseendet, 
tjr om jag går på sidan, och i werldzHgit söker mitt nöje, för- 
swinner det; om inwertes principen som är Gadz andes in- 
flnxoB är altid med, är Gadi best bekant, hwar minsta dehls 
eznltation är det, hwaraf det är sensibilt tv tenckte jag, at 
enär jag har det himmelska nöje, hwad må jag söka efter 
det werdzliga, som i comparaison är intet, inconstant, skade- 
Ugit, stridande deremot, och det förstörande. 

igenom åtskilliga skickelser fördes jag vti kyrkiao, som 
Manwianske Brödeme hafwa, som beretta sig wara de rette 
LntterskOy och känna den heliga andans wärckan, som de 
beretta hwarandra, och endast anse Oudz nåd, och Christi 
blod och förtienst, och enfaJdeligen gå till wercka: derom 
betre en annan gång, men mig läror ännu intet wara tillåtit 
at foga broderskap med dem : derass kyrckia repraesenterades 
mig 3 månader förvt, som jag henne sedan såg, och alle 
der irara. klädde som prester. 

Juni: 11 X 12. 

war jag i tanckar om de som resisterade den heliga 
anda, och de som lemnade sig af honom regeras : syntes mig 
en man i hwitt med en wärja, en annan gick emot honom, 
men jblef blesserad af hans wärja, denne itererade åter samma 
strid, då han blef stucken wid örat och tinningame, rett 
swårt: kom åter en annan, som stridde med honom, den 
samme blef ock igenom stungen, at blodet syntes : jag hade 
ett longt spiut, tenckte om han skulle komma til mig, at 
jag wiUe hoUa det framför mig, och i det samma han war 
intet longt ifrån mig, såg jag att kan kastade wärjan ifrån 
flig, ooh gidL sin wäg. och som jag vndrade derpå, merckte 



44 

jag at en gick framför mig, som hadewendt om sin werja 
och wille gifwa honom den, och giffra sig på nåd och onåd, 
isom war orsak at han kastade om sin wärja. 

d 15 X 16 Jani, d 16 war en söndof, 

fördes mig reprsBsentation af mitt förra lefweme, od 
huru sedan jag gick der afgronder woro på alla sidor, odi 
at jag wände om: då kom jag i en ganska härlig land, be- 
satt öfwer alt med skönaste fikona-trä i skiön wext od 
ordning, på en tychtes der wara qwar wissnade fikon, ländes 
war med grafwar omsteng[d], doch intet den sidan jag wbi; 
jag wille öfwer en spong, som war högt ijord och grispl, 
men jag wågade mig intet för fahrligheten skall : sågnagot 
stycke derifrån ett stort och ganska skiönt palais med ^T^tx^ 
der wille jag taga logement tychte mig, at altid hafwapro- 
spect af landen och grafwame, ett fönster longt vt på flygeln 
war ock öpit; der jag tychte wille hafwa mitt .rom. Be- 
tyder at om söndagen jag skulle wara i det andeliga, som 
betyder den härliga Ineden, palais lärer wara min dessein 
af mitt arbete, som syftar åt landen, dit jag ämar dermed 
at se. 

d 20 X 21. 

tychtes at det delibererades om jag sknlle admitteras 
societeten der, eller i ett derass råd; min fader kom vt, 
och sade mig, at det jag skrifwit om providentia war det 
wackraste, jag erinrade mig, at det war allenast en litea 
tractat. — derefter en natt, fantz jag i kyrckan men nake% 
allenast med siortan, at jag intet wågade mig fram: som 
lärer wara, at jag ännu intet är klädd och beredd som sig bör. 

26 X 27. 

war jag på ett stelie med monga; gick förbi min trä- 
gård, som såg ganska illa vt, war ytan twifwel i comparaison 
emot det himmelska. — så hörde jag lenge som skata med 
Canoner emot fienden, lengz och twertz före, förestelte mig 
at fienden war slagen, kom också båd at dansken attaqker- 



45 

ade med 10,000 man, gick mest pä med w<rje handkaflen, 
blef aldeles slagen, war ock på annat stelle, wille resa vt 
och bese slagtningzplatzerna. woro monge der jag w^r, som 
irille rynmia, emedan de woro af danska partiet, men jag 
rådde dem at bli qware, at de hade ingen fahra, vtan en 
dansk soldat. — såg sedan som det war en stor skiärm, 
som bewarade mig. — at jag hade fehl på wänstra foten, 
det jag intet wetat af, som war omlindat, hwilcket snart 
skalle komma til rätta igen. — en liten fogel i stor buhr 
som lenge warit giömd, doch lefde och hade mat och dryck, 
gick vt och in i bahren. — såg Eric Benzelius med en 
peruk af twå lockar baktil, gick trött och gammal, följde 
honom, och såg at han gick i en kyrckia, och satte sig 
alranederst. 

d 1 X 2 Juli 

Skedde mig ganska vnderligit^ jag kom vti starcka 
rysningar, sådana som då Ghristus giorde mig den gudom- 
eliga nåden, den ena på den andra, så til en 10 a 15 efter 
hwarandra, jag wäntade at jag skulle kastas på mitt an- 
sichte som förra gången, men det skedde intet, wid sista 
rysningen lyftes jag op, och jag kende med hendema en rygg, 
tog öfwer hela ryggen som invnder på bröstet; strax lade 
det sig ned, och jag såg framma[n]til jemwel ansichte, men 
det helt obscurt; jag stod då på knä, jag tenckte om jag 
skulle så leggia mig ned bredewid, men det skedde intet 
likasom det intet war lofgifwit: rysningar alla gingo ned- 
ifirån kroppen, op til hufwudet: detta war vti en vision, då 
jag hwarcken war wakande eller sofwande, ty jag hade alla 
mina tanckar tilsammans; war den in wertes menniskian se- 
parerad ifrån den vtwertes, som kiände det: när jag war 
hel waken, kommo slika rysningar flere gångor öfwer mig. 
detta moste warit en helig ängel, emedan jag intet kastades 
på mitt ansichte, hwad det wil betyda, wet wår Herre 
hesU tycktes förvt säjas mig, at jag skulle hafwa något för 
min lydoo eller annat. Oudz nåd bewisas then inwertes 



46 

och vtwertes meoniskian hos mig, Godi ware alleuMt lof 
och åhra. 

Vtaf det efter följande och annat mercker jag, at det 
wil betyda, at jag påfinna skalle veritates de sematiombiii 
internis, men på ryggen, och obscort framtil; emedan }sg 
innan det kom tychtes mig säjas det wara en annunciation 
af det jag härtils i det arbotat, som ock sedan syntes mig 
at jag kom til at wexla om mine sletta styfrar vti bettn 
mynt, då mig gafs något litet gall, doch war bredewid 
och koppar. 

3x4 Juli. 

Tog likasom afsked med en särdeles tendresse hos henne, 
kyssande: då en annan ett stycke deriirån syntes, effecten war, 
då jag war wakande, som jag war in continno oestro amor- 
is: doch sades, och som beklagades, at det intet förstås 
me.[?] som betyder at jag nu lychtadt hwad jag skrifwitde 
sensibus in genere, och operation! facultatnm interiorum, 
hwilcket som det är vtkastadt intet begripas kan: och at 
jag nu kommer til andra dehlen som är cerebmm. 

d 7 X 8 Juli. 

Såg huru alt ifrån en aflong glob concentrerade sig til 
högst op i för nederst af globen, war som en tunga; som sa 
sedan spridde ifrån sig. betyder, som jag tror, at det innerst 
war sanctuarium, och som ett centrum af den nedanståeade 
globen, och at sådant til en stor dehl skal optenkas, 
tungan vtwiste: tror at jag är der til destinerad, 
war ofehlbart betydelsen af det sanctuarium jag«hade M 
bestella med, som bekreftas af det, at alla objecta scientianioi 
igenom fruentimber sig prsesenteradt mig: som ock at war 
delibereradt, om jag skulle admitteras vti societeten derest 
-min fader war. 

kom ock på de säkra tanckar, at Gndz Son war kiår- 
leken, som at giöra godt för menniskioslechtet, tog Tppi 
sig derass synder, ja in til det hårdesta straffet: ty om 
jostitia war, moate ske miserieordia per amorem. 



47 

d 9 X 10. 

MTB^T hop och talte med konungen som war sedan Tti 
«n kammare, sedan med hans Printzar, dem jag blef be- 
kant med, the talte sin emellan om mig, jag sade at jt^ 
ir försynt vti amonr och veneration, då jag wille gå bort, 
»åg jag at bordet af drottningen war tillagadt, jag war 
intet så klädd som sig bordt, ty jag som förr tagit af mig 
hastigt den hwita tröjan, skulle gå op och taga på mig den, 
talte med min fader, som kyste mig at jag påminte honom 
at intet swärja, i det kom drottningen op med sina: betyder 
det at jag kommer i bekantskap med Gudz barn, ty dagen 
fSrvt vtsåg jag mig ett annat logement. 

d U X 15 

Talte med Brita Behm, som jag tychte föda en Son, 
men som sveden longt för detta war död, vndrade jag på 
huru det kunde ske, men barnet blef dödt; i dess stolle 
woro begge rosenadierna; hon tog mig vti enkostelig, stor 
wagn, hwars magnificence war öfwermottan och förde mig til 
Gref Horn: ther lagades til en måltid, jag gick bort, skulle 
sedan konmia dit, flög jemnt, men kom til en wacker stad, 
den jag såg, merckte mig flyga wilsse, wände om. betyder 
mitt arbete om sensibus internis och cerebro, som Iik[n]as 
wid Brita Behms barn, at jag for i en kostlig wagn til Gref 
Horn, som prsesident i Cantzeli collegio, och primasregni; 
fftr til en annan stad, kanske til animam förlongt. 
v > Giek på en spong öfwer watn, ett skepp bredewid, kom 
^^;^^^I en grop; tenckte då på bröd, at hwar dag dit föres bröd 
«törre och mindre: lärer wara den luterska församlingen; 
Christus liknas wid det andeliga brödet. 

d21x22. 

Såg en församling, der hwar och en hade en liten Gröna 
på hufwudet, och twå som stodo fremst, med ganska stora 
oeh härliga Cronor, en talte med glädie, som war balft fran- 
syska, hälft tyska. Myddf de 4<im fédt martyr Cfronar, 



48 

dem jag tenckte på dagen förvt; men hwilcka då [o: de] 
twå woro, om det war Huss, wet jag ei. 

Ett litet barn wille holla af mig, tog mig til sig, men 
jag tychtes omsider wägra det: betydde, at man moHe 
wara såsom barn emot wår Herre, på hwilcka tanckar 
jag sedan föll, emedan barn nn twenne gångor represente- 
rade sig, som ock natten förvt. det är, at man intet sielf 
sörjer så för det andeliga, som at det igenom ens egen 
kraft kom, ei heller för det werldzliga, ytan som ett barn 
kastar all omsorg på wår Herra. 

Trengde mig i en försambling> tychte gå vt i tid, men 
war alt fult, trengde mig doch fram, kom på en tom beack 
om war duk på, som jag wille teckia mig med. behfdde 
at jag med egen omsorg vnlle homma i den församlingen^ 
och at jag wille holla mig för andra obekant, det jag ock 
dagen förvt giordt: men den omsorgen bör kastas vnder 
wår Herre 

Enär jag waknade, kom jag vti en vision, at se myck- 
et goll för mig, och luften fall. betyder at wår Herre, 
som disponerar alty gier mig til mitt andeliga och tuerd^ 
liga aZt hwad jag behöfwer, enär jag som ett barn kastar 
min omsorg på honom, 

d 22 X 23. 

syntes taga ett ganska högt flygande men vti en sådan 
cirkel at jag kom ned richtigt då jag blef matt. — Sig 
en skiön sahl med en kostlig tapet, om wäggame, af eti. 
helt stycke, betydde det ^'a^ dagen förvt hade i sinne oA 
hierta, alt det wi låta Christum draga försorg om oss i 
det andeliga och werldzliga^ är alt. 

Såg at en gosse rände bort med en min siorta, och jag 
rände efter honom, lärer wara atjag intet twettat fötterna. 

d 24 X 25. 

förytan annat syntes jag wara med monga i selskap, 
ooh wi giorde oss lustiga, tychtes skulle wara gest hos ea^ 

kom 



49 

kom bort derifrio» at resa, tychtes skalle komma tilbakars, 
men då jag for, for jag derifran, det jag intet tenckte, 
mötte mig en, som sade sig bafwa til skurit åt mig til en 
aeng sparlakan, doch något emot min wetenskap: om jag 
med mitt arbete skal taga en annan wäg, och Ubredee det 
tu ett annaty wet jag irdet; detta är mig mörckt. 

d 27 X 28 [ÄMäradt fram »X»'] 

Såg min fader i en skiön skrud frammanf5re en för- 
samling, han talte med mig wänligit, och wille föra mig in 
til en i et inre rum, som tychtes sofwa, och beretta om 
mig; jag gick sackta derifran, warandes rädd att w&cka 
honom op. t&or, ai jag då.begynte at läsa Bihelen om 
qwellen^ och at jag war rädd lördagz afton^ cU intet prm- 
pairercuU mig som sig bordt 

d 29 X 30. 

Såg ett diur stort med wingar, ibland såg vt som en 
menniskia, doch med stort gap, han tordes intet röra mig, 
jag for efter honom med wärja, hade ingen wåha och macht 
i ajrmame at treffa honom, enteligen såg jag honom stå för 
mig med skutgewär, och han skii^t vtur ett som etter, hwilcket 
doch skadde mig intet^ ty jag bewarades, då strax derpå 
•tack jag in wärjan i gapet på honom, doch med intet stor 
kraft; jag gick högre op,tychte säjas som han wore dödat. Jag 
tenokte på dagen förvt om, gtuinnan och draken i apocalypsij 
oeh ihiskade jag kunde få wara instrumental dräpa draJeen, 
>.J:tOfii doch inM står något i min men allenast i ChidzmaM 

30 Juli: 1 Ang: 

war lenge vti heliga rysningar, doch derjemte i en starck 
sömn, tenckte om något heligt skulle se, tychtes, at }Mg 
kastades på mitt ansichte, men k[a]n det intet wisst för- 
säkra, sedan togs jag derifran, och fant vnder ryggen på 
mig en som jag tychte wara bekant, förtröt at han tagit 
mig ifrån det, sade ock, då han ifrån mig gick, at han int^ 

4 ^ 



50 

skulle sa giöra mehr: påstodo sedan rysningarne, men wid- 
are såg intet: war at heligt kom Ul mig och ed rörde 
mig» och jag fördee til detta mitt arbete jag i dag begynte 
at ekrifwa om eeneibtUj och at jag wiUe at det inUi 
ehulle draga mig ifrån det angelägnare, 

sedan wäntade jag vppå en procession afhästaTykom- 
mo också hwitguhla skiöna stora hestar til stort antaU: 
sedan mehra, med skiöna spann hestar, som kommo til mig 
feta, stora, skiöna, med skiöna sehltyyg ornerde: sam be- 
tyder mitt arbete jag nu begynt^ den eencare det om Ce^ 
rebro: aå at jag nu finner hafwa Chidz tiletånd dertä, 
eom jag tror giör mig dervtinnan bistånd. 

4x5 Ang. 

såg en komma emot mig med dragen wärja, jag tychte 
hafwa ock wärja med silfwerfeste, men enär han kom, hade 
jag intet, vtan en söndrig skida, han lade sig på min rygg, 
och bet mina händer, jag ropade om hielp, men det fans 
intet. 

Sedan hade jag at giöra med en hora, vti As:[6es8or?l 
B[renners?] närwaro, tychte skryta deröfwer, at jag war så 
star(^. Betyder, at jagf&rsedt mig emot min Oudy dagelig^ 
en msd tanckar, som hengde wid mig, derifrån ingen 
mennieka vtan allena Ghid kan hielpa mig^ som ock ont jag 
skrytit för D.[?] H. om mitt arbete, jag ämade mig dagea 
derpå til 6ndz bord, men fant derigenom at ingen menniska 
.Ytan allena Gud kan forlåta synderna, afhölt jag mig: hwar- 
för om bichtandet är gifwit mig ock at anmerckia. 

8x9. 

kom i Swerje, såg riket dehlt vti twenne riket, det 
större war wid Upland det andra bort åt Örebro, twenne 
konangar, denne senare mindre, doch sades sig streckia åt 
Bohas, jag war med honom, och det ökte sig, jag tychte at 
för mig war en fallmacht, på at wara secret: i Jawa,.nieB 
at jag intet fantz tienlig dertil. som intet kunde med språket, 



51 

doch war jag med. sedan om små foglar som satte sig 
omkriDg hjifwtidet, som skulle plåckas af. Betydd^ aijo^ 
intet rett ordineradt och fördt vt det om eorpore reticvlaH 
mdlpighiL 

Ang: 26 X 27. 
dagarne förvt war jag ganska beswärad och som be- 
tungad af mina synder^ som jag tychte intet woro mig til- 
.gifha, soip hindrade mig sista gången at begå Henfans 
nattward: då tychte jag dagen fÖrvt blifwit lettad: om 
natten syntes mig mina plant» pedis woro hel hwita, som 
. betyder det mina eynder äro förlåtne; som ock en hop 
annat, at jag åter war welkommen igen. 

d 27 X 28. 

Tychtes jag taga en bok vtnr min faders Bibliotheque; 

kom sedan i ett skep, satt med en annan der styre plägar 

wara, på högra handen war en annan; då jag stodop, satt 

«ig en annan i mitt stolle, ja då jag wille taga det in igen, 

• satt han sig högre op, och gaf mig ram, ett froentimmer 

sått på wenstra handen, framfor mig ett annat, jag steg op 

och lät henne sitta der, hon satt sig, men då war ingen 

fiiuttile vtan karmstohl, och jag då framman före, det togs 

in win, som såg vt som oxleggwin, vti remmare, mig gafs 

en remmare, den jag på en gång drack vt, war det liof- 

.Iigaste jag kunde smaka, kom in ytan at kenna det, som 

det wore himmelsk nectar: den mannen sått altid i sitt rum 

, högst wid röret, betyder huru jag får hielp. til mitt arbete 

f-i ifrån högre handy eå at jag allenast brukas som ett in-- 

strumentj hwarför jag ock hade med mig en i ft)lie, hwars 

syssla jag sade wara, at sopa rent; betyder och mig. 

d 1 X 2 Ang. [Sept.] 

Tenkte at d 2 Ang. [Sept.] gå til Gudz bord, emedan 

jag försäki^ades, efter mitt wett, att wara befriad ifrån mina 

synder, men. så såg jag en stor hund, som til mig sprang, 

. men gjsrde mig intet ondt, jag wiste den til en annan som 



52 

statt bredewid mig, den han ei heller giorde ondt, anUng- 
en det war at dagen förvt jag wille ekryta af en min 
vieUj eller at de andre emiabrar amhring nUg 

Sedan tychte jag förnimma at Dideron gådt ifirån sm 
konang han war i så stor nåd hos; och begaf sig til de 
danska, och der blef död, och at han[s] hustro, som war falsk, 
wållt detta, wäntade på hans Ijk. hör nu etraw, som oeh 
inspirerade han mig^ aU jag borde intet hegifwa mig ifrån 
Christi f&rsamling, och dit at taga Herrans nattward^ oeh 
ai jag då blef andeligen död igen^ widare kunde jag intet 
fSrstå, så at derinvnder är ett mysterium, jag afhöh mig 
derifrån, war af den helige ande optend, som gemenUgea 
enär jag steller mig efter befallning. 

d 16 sept om en söndag efter nud- 
dagen. 

om natten mellan d 15 och 16 såg jag i sömnen twenne 
konungar, konungen i Franckrike och Polen som proponerade 
sublima ting, sedan en liten flicka, som siöng för mig enär 
jag gick vt: betydde det jag skriftmt war til behag; som 
war det sista på första capiUet om sensu taetus 

strax efter middagen enär jag sof, syntes mig ett fraen- 
timmer, men såg intet ansichtet, war ganska tiock, i ganska 
hwita kläder, jag wille köpa något af henne at dricka, 
hon sade sig intet hafwa qwart, doch war en bredewid, som 
gaf mig sin rett at få et glas, som hon hade giömdt i sina 
kläder, hon sökte derefter, då jag såg hur gs^nska tiock (lon] 
war, som hafwande, efter letande i klädefollame på armen 
fick hon igen det, som skulle wara at dricka, mente det wara 
chocolade, men det war win, jag tyckte det intet wille taga, 
enär det war chocolade, men så waknade jag strax: tychtes 
mig då som ock förr en eller annan gång hafwa kenning nog 
starck af lucht af win : jag vndmde mest på hennes stiiöhwita 
kläder, detta kan jag intet wel weta hwad det betj/der, om det 
war det fruentimretya;^ haft då det sades sanctuariumemedan 
jag ei nu såg ansichtetfOohathonwarhafwandeSfSomlår 



53 

betyda aU jag im är i wercket at rett ekrifwa oeh föda 
dM jag förehafwer; emedan jag famt mig den dagerkgan^ 
eka iUuetrerad i de eaker eam jag vnder händer hade 

d 17 X 18. 

såg konungen af Preussen, och en som sade sig gå bort 
at settia owenskap emellan konungarne af Preussen ooh 
Franckrike. 

d 18 X 19. 

ty/chtes gå en marek öfwer som war nog knagglig, med 
en jernkepp i banden^ som sedermehra intet war tung at. 
gå med, kom til ändan af samma marek, låg vti en seng, 
der kom en ganska stor oxe emot mig, swart, med bom, 
som tycbtes wille stonga mig, jag war redd men det sades 
åt mig, at du skulle komma igenom: wahnade; står mig- 
något före enär jag gådt igenom företa capitlet om eeneu 
Tactue. 

d 21 [ÄMdradt /rån 27.] 

Som war en Söndag, innan jag somnade war jag i. 
tanckar starckt om det jag bar vnder bender at skrifwa,.t&« 
sades mig boll munn på dig eller jag slår dig, såg då en 
sittia på en is, ocb jag war redd, kom liksom vti en vision, 
jag hölt med tanckame in, ocb kom i en sådan wabnlig 
rysning, som war at jag intet skulle så lenge bolla i der- 
med, helst om söndagen, eller kanske om aftnarne. 

d 29 X 30. 

Som war lördagen til en söndag, såg jag en gafwel af 
det skiönaste Palais som någonsin kunde ses, sken som solen 
mitt på: mig sades at vti societeten skulle wara beslutit at 
jag blef ett membrum som wore immortale, bwiloket ingen 
fftrr warit vtan en som död warit och lefwat; andre sade 
at det wore flere, jag kom i tanckar, om icke det wore ange» 
lignast at wara bos Gud och så lefwa, så at detta, aneåg 
det jag då bräckt til slut omformie orgamcie in genere, och 



54 

fdmemligast slutet: sedan sade en at han wille helsa pa 
mig kl: 10, han wiste intet hwar jag bodde, jag swarade 
då som jag tychte at jag bodde i gafwelen af det palais: 
som betydde at det jag då med Oudz hielp ahrifwit om 
formie war sådant^ at det föra skulle mig än widare^ at se 
det härliffore är Sedan war jag med fruen timmer, men wille 
intet röra dem, som jag haft med de heligare fdrr at be- 
skaffa, hwarwid mycket inf5ll mig, som jag lemnade vti 
Gndz behag, emedan jag [är] sam ett instrument hwarmed 
han giör efter sitt behag, men skulle önska at wara med 
de förra, doch intet min wilja vtan Gndz. Gud låté mig 
härvtinnan intet mig försedt. det jag intet tror. 

d 3 Oct: eftermiddagen. 

kom jag i en liten sömn, reprsesenterades huru alt war 
innerst vti onitatibus, ratio caussB, finis, så at wåre tanckar 
considerade och som der nnitat6s, invti sig föra ingen an- 
nan finem och rationem, än den som der in kommer af 
spirita Dei eller corporis, om af corpori är alt synd ifrån 
det innersta, ty wi syfta intet annat efter än det som 
strefwar emot det andeliga hwad som regerar kunna wi sielf 
merckia om man eftersinnar, af wåra amoribus, som jemwel 
f5lja med. 

d 3 ad 6 

Åtskilliga resor, har förmerckt at det gifwes andar af 
allehanda slag, den ena anden som är Ghristi, är den enda 
som har all beatitudinem med sig, af de andra lockas man 
på 1000 sett at gå in med dem, men olyckelig den som det 
giör, kom mig före en och annan gång Coram och dathan 
som förde fremmande eld på altaret, och det kunde intet 
libera, så är det enär annan eld föres in än som den som 
kommer af Ghristo: jag såg ock som en eld, som kom til 
mig. derföre är det at skilja andarna, som är en sak man 
intet ytan igenom Christum sjelf och dess anda kan giöra; 
vti hwad faslig fahra jag warit den natten 29 X 30 repre- 
senterades mig derefter i sömnen, at jag war på en is, som 



55 

sedan knapt bar, kom widare til ett faslig stort swalg, en 
på andra sidan knnde intet komma att hielpa mig, ty gick 
jag tillhakars : men Gud igenom Ghristum är endast som mig 
hulpit härvtinnan: som är som min Herre och hushonde, hwars 
träl jag är, ware ähra och tack, vtan hwilcken ingen kan 
komma til Ond. 

6x7. Oct. 

War ganska mycket och doch nådigt, huru ett swart 
floor eller hnd, som war öfwerdragen, skinande, doch hade 
intet bestånd, det sades intet holla, ty wecklades det ehop, 
och lofwades at oplysa mig betre, syntes och som ett inner- 
ligit lamen ; wille sielf thet giöra om söndagame. war at 
jag ffådt med mitt förstånd ochphantaaie in vH nåffoty soni 
Uknas wid det sivarta floret^ som intet haller streck, åter såg 
ett dinp, som är fahrligheten jag är vti med mina tanckar. 
Elliest berettades något om min bok, man sade at den wore 
en Liber divinus de Dei cnlta et amörc, jag tror det war 
ock något om spiritibns, jag trodde jag hade något derom 
vti min de Infinito, men swarades intet dertil: jag kom 
aédan i tanckar och i vnderrettelse, at all amor til hwad 
Ung det wara må, sam til mina arbeten jag har vnder hender, 
enär man älskar dem^ ach intet sam ett medium til den enda 
HBomor^m sam är tilGhidachChristtmiJesum,wareenamar 
meretricius, hwaiföre ock sådant altid liknas med mere^ 
irieatiani i Ghidz ard; det är ock den sam mig wedelrjfarit 
är; men enär man har kierlek för Cfud detförnemsta, så 
har man dertil ingen^nnan kiärlek, än den man finner der- 
igenom at befadra den til Ond. Tychte ock se Zaar Peter 
och andre store knesar, som förachtade mig emedan jag hade 
halfarmar; wet intet hwad anhang de wore af; det har 
gifwitz mig åtskilliga resor skiönt bröd med raehra, 6nd 
gifwe, sam jag tror, det är det andeliga brödet 

Ytaf detta och det föregående finnes hum snart och 
lett en menniskia är f&rförd af andra andar, hwilckereprat' 
sentera sig efter hwars ach ens amawr, ty amoresreprm- 



56 

•mUroé med andar, jemwel i sielfwa wereket som fraen* 
timber i dra- 

d 7 X 8 

tyohte wille gå en wäg fram, men såg en liten gosse, 
som gick en liten stig, jag följde honom, men war en dimba, 
jag tychte at, soldater war vtwid, jag gick hakad och rädd, 
men tychte doch det wara intet fiender vtan af wårt egit 
folck, men jag fant mig intet se någon wäg fram, wände 
om, och kom in i ett ostadigt mm, begiärte en annan Gam- 
mare, fick ock, begiärte watn, han sade det warfersktocb 
grumlat, begierte så miölck, waknade; war aijaffwiuiipå 
en wilse wäg, och följdt mitt förstånd vti en dimba, då 
man är rädd jemwel f är sitt egitfolchy som det worefiendar, 
men enär man går retta wägen, är man redd f&r ingen; 
watnet är ai, det är ännu grumlad, miölch at det bör änmk 
mehra styrckias 

Såg sedan in visione en som hade in swart kappa, 
men den togs vtaf, och han förswan; somwa^atdet/örra 
swarta förswan; enär man går allenast den wägen, at man 
liter endast på Ghid och Christum, och intet på etgsielf^ 
eller setter sig Jdött Ul arm, sitt egit förstånd elliest fant 
man, at wi äro soldater at strida emot Satan continuerligen, 
enär man har Guds anda och lif tå är det dagelig en 
fnctoria, mentwert om, är det dagelig en clades, man faller 
ifrån det ena til det andra, ty bör man intet desperera vicm 
lita på Ovdz nåd: i förra natten ty chtes jag sedt fallmacht 
af en Gaptéin Leutnant eller dylikt, men jag sökte secret: 
Bierchenias at säja det jag wille blifwa wid min förra be- 
stelning at wara assessor, som betydde at jag intet då för- 
stod hwad det wille säja at wara soldat^ och strida emot 
satan, ty Gud sender änglar med honom som strida fSr 
honom, detta är den swarta mantelen, som är afdragen, och 
Gud sielf har tecktz oplysa mig vti. 

Såg jemwel in visione ett hierta fult med blod, wa/r 
hierleken 



57 

d 8 X 9. 

denna natten war den förnöjsamaste ibland alla, emed* 
an jag säg Regnom JnnocentisB; såg nedanföre mig den 
skidnaste trädgård, som ses kunde, derpå hwart trä sattes 
kwita rosor efter hand, kom sedan vti en long kammare, 
ther stodo hwita skiöna kiärl med miölck och bröd vti, så 
iqqpetitligit, at intet appetiteligare knnde förestellas, jag war 
i selskap med ett frnentimmer, som jag intet mins serdeles, 
så giok jag tilbakars, kom til mig ett litet wackert och 
oakyldigt barn, som sade mig at hon det fraentimret har 
gådt bort, vtan at ti^it afsked, bad mig köpa åt henne en 
bok, som hon wille taga op, men wiste mig intet, vak- 
nade, vtom dess tycbte jag tractera på min räkning en 
hoper Tti ett hus eller palais för sig sielft, der wobo be- 
luipte; bland dem RikzRådet Lagerberg, tror Ehrenprens 
och andra, som alt war på min depence, tychte det kosta 
mig mycket, men tanckarne gingo fram och tilbakars, at 
det wore depence, ibland skiötte jag der intet om, ty jag 
merckte, at alt bestodes af den Herren, som hade den 
egendomen, eller wiste mig det. War vti Regno Jnnocenticb^ 
oeh oitjag tracterade de andra och werlddiga vtan at se dem, 
cm det betyder mitt arbete j at intet wara liksom m^ed dem^ 
fast jag tra^rar dem dermedy eller något annat: bwmet 
war sjélfwa innocentia^ af det wardt jag ganska rörd, och 
9nskade wara i ett sådant rikCy der al^ inno[cen]ce woret 
béUa[ga]de at jag wid wakln]andet kom derifrån: hwad 
det fruentimbret war^ som gick bort vtan af sked, wet jag 
if0tet hwad det ml säja. 

war dagen derpå eller d 9, så klarsynt at jag såg läsa 
den granna bibelen vtan minsta incommoditet. 

d 9 X 10 

in visione som en eld i stenkohl, som brend[e] starckt, 
som betydde ignem amoris. Sedan war jag ehop medfroen* 
timmer, som hade tender på ett wisst stelle, dit jag wille 
men tendema hindrade, ^om betydde atjag dagern förvt hoUU 



58 

på med mitt arbete^ som är helt serekilt i/rån thetandray 
och en hel annan åmour,om den shtMe rådoy och intet an- 
ses som ett parlage[f] eller leksak i anseende til det (indra: 
jag war då vH en hel resolution enär jag wah\n'\adej at 
abandonera detta arbete, som ock skedt om intet sedan 
i sömnen, tychtes mig wara skickad på ett stelle med ett 
bref, jag fant intet wl^en, doch Hedwig min Syster 8å[g] 
brefwet, sade det wara til Ulrica Adlersteen, som fantz hafwa 
lenge lengtat efter mig, jag kom dit, såg Schönström ock; 
sedan hade jag för mig continuerligen sensus hur de gå op 
åt cerebram och neder, hwcmgenomjag styrcktes at eontinM' 
ra med arbetet^ gifwe Cfud det wore intet em4>t hans bAag, 
som jag af sömnen intet kan a/taga^ vtan at setUa wdg 
vti försök om jag wille abandonera det, tU hunlcben re- 
solution Ovd doch halp mig^ Ghudi wwre endast lof och 
ähra men ett barn föll på min fot och stötte sig, och skrek, 
jag wille hielpa op det, och sade hwarföre så rasa; töar 
vtan tmfwel at jag wiUe rasa för fort vti detta 

d 10 X 11. 

Syntes som jag war i seng med en, men intet rörde 
henne, kom sedan med en herre, den jag frilade om jag 
kunde få tienst hos honom, emedan jag förloradt mitt igenom 
kriget, men sades nej, de spelte liksom bazett, penningame 
gingo af och an, jag war doch altid med them; frågade ndn 
dreng om han sagt at jag ägde något, sade nei, sade at han 
intet annat skalle säja. betyder den moravtanskakj/rekianf 
at jag är der och intet antagen, och at jag säjer det jag 
intet har kunskap i religione^ vtan det aJtförloraåt^ och de 
som spela basett, tvinna här och fher 

d 12 X 13. 

Syntes som en blef slagen och hadflengd, och sedan så 
ofwantil som nedan före predikade af större ifwer och dref 
det samma : betyder at enär man blir tuchtad af war Herre 
får mansedan större ifwer och anda at fortfara i det som 



59 

anden förer en til, så ut tuchtan och strof et ffiör ökning 
dervtij jag war i tanckar förvt om dagenj at jag war så 
fämöjdy som ga/mina tanckar något fritt lopp^ torde strajfet 
ändra det, kwarpå detta kom til swars. 

Sedan tychte jag säja til mig, at Herren sielf wille 
▼nderrétta mig; ty som jag fant^ är jagidett ståndatjag 
wet dervtinnan mtet, än at Christus bör tvära alt i alla^ 
eller Oud igenom Cfhristum, så at nn intet sieffwa hun[nä] 
det ringaste dertil giöra. mindre strefwa, ty är best at gifwa 
sig på nåd och onåd, och widare kunde m4X,n dervti wara 
hel passive wore fullkomligast^ jag såg ock i vision, hora 
skiöna bröden på en talrik prsesenterades mig, som warför^ 
bod, at Serren sielf trille vnderretta mig^ enär jag nu kom^ 
mit först i det stånd, at jag intetwety och alla prcsconcepta 
judicia äro mig betagne^ som är början til at lära, neml: 
at först blifwa ett barn^ och så ammas op vti kunskapeny 

som mig nu sker, 

d 13 X 14. 
Ibland annat sades mig, at jag för 14 dagar sedan be- 
gynte at se mycket wackrare vt, och wara lik en ängel, Oud 
gifwe det wore så, Oud stå mig hervtinnan bi och intet 
to^ge sin nåd ifrån mig 

d 15 X 16. 
Vti en vision at en war vnder en stor börda och bar 
bräder, föll i kull vnder bördan, och en annan kom til hielp, 
men hur han blef h alpen såg jag intet: i sömnen, at jag 
omsider gick op för en spong, och såg diap och fahrlighetp- 
er för mig, sedan klengde jag mig op för ett rep, efter en 
annan, men såg intet ändan, har jag kunde komma op. be- 
tyder at de som sielf willa strefwa och hielpa sig til himr 
melriket^ eller til det högre ör, fåfengt arbeta sjelfwa, och 
med stendig fahra, som lett är enär man addresserar sig 
til Oudy som hielpen har vti sådant och 

d 18 X 19 Octob: 
hnru som en stor hand, den jag mente wara banden 
flög åt mig, bet mig vti benet, kom en som hölt hans &s- 



go 

liga gap, at han intet knnde giöra mehr ondt war <U jof 
dagen /ärvt hörde på medicinska Chlleg: araiåKm^ ochjuf 
förhofmigHanchamef at de ehulle nemna mig^ som den scm 
förstod anatomien betre, doch war jag glad at det intet sihedr 
de. syntes i vision natten derefter huru en snefot jpick ifrån 
mig, som torde waraatjagble/ igenom det bettet éotnsn^idy 

d 19 X 20 • 

barn jag såg det ena diuret efter det andra, de der 
slogo vt sina wingar, woro de drakar, jag flög öfwer dem 
bort, docb en stötte jag på. sådana drakar betyda amores 
spurios^ som unsa sig som de intet wore drakar innan man 
får se ivingame^ detta både jag na vnder hender at skrifvraom. 

d 20 X 21. 

War ganska nådigt och merckwerdigt, dagen förvtfani 
jag mig wara owärdig til all den nåd Ghid täches bewisa 
migy emedan hos mig så diupt war rotad kierlek tU mig 
sielf och högmoden^ bad derföre Ghud at taga den ifrån 
mig, emedan det intet står i min macht, fant mig omafl- 
oneh vti en vnderlig sitiuitiony som jag intet/örr befunnit 
mig vti, at jag likasom desper[er]ade om Chidz nåd^ ehmru 
jag doch wiste at Oud så nådig är^ och mig isynnerhet 
bewist större nåd än andra, det war en ängzlan i sOden, 
men intet i sinnle^t^ så at den intet war kenbar, än vU 
sielfwa sinnet, vtan någon smerta i kroppen; jag somnade 
derpå in, syntes mig twenne bandar som följde mig tett 
efter, longt omsider blef jag vtaf med dem, och sades mig 
i tanckarne, at denna vnderliga smertan war at cnrera mig 
ifrån desse; så at en sådan smerta är, enär roten skall 
v B tagas bort, af det som, så diupt rotadt är^ hianlcket för* 
tienar at ganska wel minnas och hafwa i tanekame 

Sedan såg jag en stor konung, som war konungen af 
franckrike, som gick vtan svite oeb hade en ringa hofstad, 
ocb intet af det kunde ansees som en konung, en med mig 
tycbtes intet willa erkenna honom för konung, jag sade at 



61 

han är sådan som intet bryr sig derom: war höflig emot 
alla. Ytan alteration, talte ook med mig; då han gick Tt 
hade han ei heller något svit, vtan tog på sig andras börda, 
och bar som kläder; kom derifrån i stort annat selskap, der 
>war en mycket större ståt: Sedan såg jag drottningen, då 
-Cammarherren kom och bugade sig, giorde hon jemwel lika 
dinpt reverence; och war intet högmod hos \L'mti^: betyder 
at vH Christa hor intet det ringaete högmod vtan at han 
ffiör eig lika med andra ehuru han är den störste kowungeny 
och intet bryr sig om det som stort är^ jemwel at Juin 
tager andras börda vppå sig; drottningen som är sapienUOj 
är likaså, och har intet egen kierlek^ och ser sig intet i 
Hg sielft högre^ för det hon är drottning. 

d 26 X 27 Oct: 

Sades mig förr at d 27 oct: shdk komma igen då 
jag tog mig före cultum et amorem Dei; syntes jag wara 
Christum sielf, som jag vmgickz med som med en annan, 
▼tan fazon, han lånte litet af en annan, några fempunig, 
jag förtröt at han det intet giorde af mig, jag tog optwenne, 
deraf jag tychte sielf låtit falla en, och jemte en annan til, 
han frågade hwad det är, jag sade jag funnit twå, en lärer 
fallit ifrån honom, jag gaf them, och han tog emot; på 
sådant innocent wis tychtes wi lefwa ehop, som war status 
innocentiaB. 

Sedan war jag i min kammare med en annan bekant 
•Uar slecht, och sade at jag wille wisa honom det jag 
kgerade better, gick så vt med honom först vti ett birum, 
mm bar longt bort, kammare innanför kammare, men hörde 
{ntet mig til, en i sengen frågade, hwad han wille: jag gick 
▼t med honom vti min sahl, då jag öpnade dören,^ såg jag 
en hel marcknadzplatz wara der logeradt, strax frammanför 
mig mycket kram, dervtom syntes en flanck af stort palais, 
men detta togs neder, då syntes frammanföre och på sidorna 
helt fult af skiöna kiärl, porcellain som mig tychtes, nyss 
opsatte, på sidan war alt i opsettiande; som ock sedan 



62 

gick in Yti min lilla kammare som ock lyste : detta befyder aU 
det arbete jag nu för hender tager i Ovdz namn, framma[ny 
/dr de cuitu Dei, på sidan de amore, och atjoff intet bår 
taga af annars kramj vtan mitt, som det war i min saU 
den jag hyrde, min kammare och bredewid war det andra 
arbetety och de rum på sidan, war det som intet mig tfZ- 
hörde. Gud lede mig på den retta wägen^ Ghristns sade at 
jag intet bör fttretaga vtan honom. 

Satt mig på en skiön swart hest, war twå^ han war 
modig, gick först afwägSy men sedan wände sig, war det jag 
skulle företaga, som än war för mig mörkt, men kommer 
omsider på retta wägen. 

enär jag gick med min wän igenom en long gång, kom 
en wacker flicka och föll honom i famnen, och som ynckade 
sig, jag frågade om hon kende honom, swarade intet, jag tog 
henne ifrån honom och ledde henne wid armen, d!«^ ierar mät 
andra arbete dit hon addresserade sig^ hwarifrånjagtog 
henne i detta* 

om morgonen syntes mig vti en vision den maroknad 
som en disting war vti min faders hos i upsala, i sal«i 
ofwanföre, vti ingången och elliest öfwer alt, detta betyder 
det sammaj så at det bör she^ så mycket wissare 

Om morgonen då jag waknade kom åter på mig en 
sådan swimning eller deliqviam, som jag hade för 6 eller 
7 åhr sedan i Amsterdam, då jag begynte oecon:[omiainj 
Rcgni anim:[alis] men mycket subtilare, så at jag syotes 
wara när döden, kom enär jag såg ljuset, kastade mig på 
mitt ansichte, gick doch småningom öfwer, emedan små 
sömner betogo mig, så at detta deliqvium var inre och 
diupare, men strax gick öfwer, betyder som då atmitt kuf" 
wud städas och renssas werkeligen ifrån det.^ som hindra 
ekola dessa tanckar, som ock förra gången skedde^ emedan 
det gaf mig penetration^ helst vti pennan, som. ock nu re- 
praes^nterades mig at jag syntes skrifwa en fijn styl. . 

XPå'99:e sidan finnas endast do 4 sista orden. Efter flera alldelsi 
torna sidor kommer följande anteckning:] 



63 

d 11 X 12 [Maj?] 

— tyohtes med öhlreick wara med 2 fraentimmer. han 
lade sig, och som jag tychte efter åt warit hos ett fraen- 
[tim]mer: han decoayr[er]ade det, det kom mig in, som jag 
berettade, at jag ock legat hos ett och min fader såg det, 
men gick* förbi, och sade intet ord derom. 

— Jag gick ifrån öhlreick och i wägen war diupt watQ, 
men på sidan war ganska litet, en gång, dit gick jag på 
sidan, tychte mig intet böra gå i diupa wattnet 

— tychte at en racqaet slog lös opöfwer mig, som 
sprider en hop gnistor af wacker eld: kiärlek til det höga. 
kanske. 

Yeritates sen virgines hajus genii turpe dncnnt venum 
däri, se tam pretiosas et charas cnltoribas suis aestimant, 
Qt indigne ferant, si q vis licitatur, magis si eas emptum 
reniat; caeteris, qvi illas pro vili habent, movent sapercilia. 
Qvare ne ab illis sub censam, et ab his in contemptom 
cadant, amatoribos se gratis offerre malunt Ego qvi sam 
illarom famolos, non aasim non iis morem gerere, ne fo- 

mnlitio priver. [sista punkten, från Ego, är öfverkors&d.] 



»^>»^« 



64 



På Anihon och Johan GrUl af HuUman på Petter HM- 
wiane rftkning f5r Joh: spieker i London. 

Gyllsfi 

174A d 20 Jan: bekommit wexel pa Balairet i Haag 500 
som berettes coors 42) » { — 

til contribution 640daler 

til Gelsingens Sterbhns 327 — 

d 30 Maj: 1744 Tttog i London 15 Pund, 

15 schilliDgar a 43^ 684 

d 23 Jalj: 1744 af Joh: Spieker 60 Pnnd 

Sterling på förslag til 45^ . . . 2715 

summa. 6516. 
d 11 Octob. 5 P: 5 Sh: a 46 . . . 241^ 

jBfuiUman k Sone, n: 13 igenom JPWmttf Jenmnfz 

1743 d A Sept, vttog floriner 500. 

12 Novemb: oms 500. 

1744 d 21 Dec: TtafHr MackeiiLondon60Pand 
Sterling lärer wara 46 daler a P. St. . . . 2760- 



Bihaig. 



65 



Bihaiff. 

•itrin Spiritiale § 4679. Oläst i Tafels i]qpplaga, IV, 
«8. 33, 89; facsimile ibid., YII: 1, suppl. Sid. 48 af ori- 
ginal-handskriften i oktav på K. Yetenskaps-Akademiens 
bibliotek. 

4679 Odar prunarum 
Swiska Incht, som de äro när de äro kokade, betyder 
nöje som ächta folck hafwa wid sammanlegandet, nemligen 
sielfwa nöje at allenast wara hos sin maka, ligga när den. 



•tarin SpiritHale § 4787. Oläst i Tafels npplaga, ni: 
1, SS. 111, 112; oläsligt facsimile ib., VII: 1, snppl. Sid. 
218 af original-handskriften i folio på K. Vetenskaps- Aka- 
demiens bibliotek. 

4787 Ärmkläde, hnfwa, gaffel. 

Ärmkläde betyder perceptions gåfwan in [och?] vtwärtes, 
och hufwan betyder vtwertes förståndz gåfvran, frontimber 
hafwa den, och då den tages ifrån dem, mista de de vtwertes 
gåfwoma, som och bewistes med det at de som taga sådant 
och fruentimbren mjsta den. 

likaledes stnmipor, skor, böxor, lifstycke klutar[?] mössa, 
hatt, signification tages af det som det bekläder 



•iarioM Spiritoaie § 5763. (Om yttersta domen 1757.) 
Oiäst i Tafels npplaga, III: 2, s. 33; oläsligt facsimile ib., 
VII: 1, snppl. Sid. 413 af original-handskriften i folio. 

5763 Största dehlen til monga millioner, som lenge con- 
tinaerades, kommo ned fÖr det de sågo ned, oeh sanunan- 

5 



66 

fogades med de som andre woro, och vtom woro. Hwar- 
igenom de sammanfogade sig med dieflar, tog fdrswar af 
dem, contraherade som med sine ^gne, fick lusta styra omkring 
sig, och giöra illa alle dem som de sågo wara vtan för- 
swar: alle de hörde intet til bergen vtan de begifwit sig och 
tagit sitt hemwist der ibland dem som förr warit der, som 
warit beskedelige, hwilke att de intet skulle förföras nu woro 
borttagne af Herren och giömde på monge stellen: — Ja 
p& några stellen, hafwa de som opkommit drifwit bort alla 
dem som förr warit der, och satt sig i stelle. — de som 
således opkommit, äro af den andre resurrectione, hwilcke 
ock blifwit nedkörde och bortbragte och de andre i stallet, 
som ock alla de som blifwit döde som barn och opfostrade 
i andelifwet kommit i stelle, de der giöra novum coelamet 
novam terram. 



•ii^iM Spirttoale § 6027. Oläst i Tafels upplaga, III: 
2, sid. 158; oläsligt facsimile ib., VII: 1, suppl. Sidorna 
471, 472 af original-handskriften i folio. 

6027 De conjugio inter keisarinnan i Ryssland och 
d«la Gfir^ie. 

1. woro de tilsammans och giorde bekanskap, hos hwar- 
andra, och fingo för hwarannan tycke, 

9. Bedan informerades hon om hans slecht. reste til derass 
societete hwarest de woro, til R: Ekebladz, til hwilcken 
god ingång war, och berömdes, sedan til Gref Persen, 
men der war ingen ingång, och sades at dess andar 
woro sådane, at de wel intet nekade Gud, Gudz ord 
och Theologien^ men doch intet tenckt derpå. 

3. d|^ förut skildes de lagardie ifrån sin fru, med hwilcken 
han i blådicl haf( uxqgenge, sedan sellan, dooh refererade 
^i^: t^ sygpdrium^ om divortium kunde bafwa rnm 
b^pke imdersökte ^^t, och funno at ingen likhet war 
uti affeefioneme, och så blefwo de skilde. 




67 

4. Sedaa talte kejsaricnao med sin företräderska^ hvilcken 
då war med sin afledne mao, och fantz iotet w^ra.af 
serdeles begrep, men berettades, at sedan hon kommit 
til styrelsen, och hon lärdt språket wel, har haft twenne 
hon i hemlighet rådfört, dem andra intet wetat i^f, och 
på derass [råd] resolveradt; wisades likasom de hade ip- 
gång på sidan, och der kommit op i en kammare, der 
ingen fick gå in; men sedan kommo de i någon onåd, 
och drogo sig undan, sedan rådgiorde hon uppenbarligen 
med flere. 

— hon förtröt wel på hwad som skedt, men doch kunde 
hon dertil intet giöra. 

— hennes man war ganska begifwen på supande. 

5. Sedan kom keissarinnan at tala med den Biskop i Lubebk 
hwarmed hon warit förlofwadt, men hon fandt intet be- 
hag för honom, helst då ock syntes jemte honom ett 
fruentimmer af wackert ansichte, som war hans mait^ee, 
och den han mycket älskade, den han ei i werlden hade 
öfwergifwit. 

— wistes sedan hwarest nu han war hemma, som war nedre 
uti helfwete, derest så [o: såg] illa ut, och han hade 
ringa syssla för sig, som der plägar wara. Hwarigenom 
tycket för honom förgick. 

6. Sedan talte hon med en ifrån Helsten och Meklenburg, 
som friat, at se honom, men hon fant olikhet, och intet 
wille weta vtaf honom, som hon ock giordt i werlden. 

7. Sedan reste hon ut omkring, och kom longt ifrån sitt 
hemwist, då som det plägar ske, hon intet wiste hwarest 
hon war hemma, som ock hwilcken hon sielf war; på 
wägen mötte henne Gr. Delagardie, och beledsagade, 
begge okiände då, och då finge de återigen tycke för 
hwarandra, beledsagade henne omkring til en wäg som 
bar hem til. då de kommo af hendelsse at skidas ||;. 

— andra gången reste hon också omkring, di jag iatet såg 
hw$kd som heude 



68 

— tredie gången reste hon den wägen som fdrsta gången, 
och då jemwel ex providentia Domini mötte henne dela 
Guardie, och då sågo de, som ske plägar, at den ena 
hwar [o: war] bestemd f5r den andra, och holt welaf 
hwarandra, och fördes då hem, hwar til sin societet. 

& Eeisarinnan kom at förestå den bestå societeten af 
Ryssarna som har mycken kiärlek för henna; Ex Keissar 
Petter tog då afsked ifrån den societeten, hwart sedan 
han kommit wet jag ei; han hade 2ne förklädda Jesuiter 
hos sig, de så intagit hans sinne, at han intet kände 
öfwergifwa dem, hwilcke hemligen sökte at föra honom 
til de Catholska. 

•— Delagnardie fick ock en wacker societet at förestå. 

9. Den sista gongen, då hon beledsagades hem af de I: Grardie, 
då kom de lagaardie til hennes palais, och wart emellan 
dem beslatit om giftermåhlet, war nog lenge tilsammans 

10. Då det war beslatat, sendes en Engel härifrån op til 
himmelen som war i wackra hwita kleder, at få derifrån 
en prestman, at wiga dem, som skedde allenast på det 
settet, at han frågade begge om samtycke, och när han 
det hördt, önskade han dem Gndz nåd och welsignelse, 
mehra intet, detta skedde d 5 Martij 1762. 

[I margen:] 

då reste han til henne 4 par bestar före, gran. 

11. Sedan emottogs lyckönskningar, 1 af små barn, som 
fördes at tala i från himmelen, hwaraf hon blef så rörd, 
at hon gick ut i ett annatrum, och af himmelsk fegnad 
af derass tahl, gret, 2 då hon kom tilbakars kommo 8 

^ stycken större barn, och giorde en wacker lyckönskan. 

när de utgick, kyste hon dem alla 3. Sedan fuliwexte, 
som dödt barn, och blifwit i himmelen opfödde. 4. sist 
kommo sådana i från Ryska nationen som ock blifwit 
opfödde i himmelen, och aflade sin lyckönskan. 

12. Sist så hördes från himlarnes societeter, hwarefter annan 
ofwanfrån korta lyckönskningar, doch wackra i ordning 
efter provinciema der, som påstod nog lenge, til lOOde 



^'. - ■■■- • 

v.: '• i' 

■ t ■ 



69 

eller 2 a 300, hwarefter annan, och woro monge som 

wille ännn lyckönska, men som det gick så lenge ut på 

tiden, giorde monge tillsammans en lyckönskan, och sa 

widare. 

Hördes också en mnsique instemma i ordning med barnas 

affectioner som der warit 

13. Sedan giordes måltid, som -stat prächtig, hwarwid woro 
30 personer, 

14 Sedan om morgonen, sedan de legat tilsanmians, satte 
de sig i en wagn tilsammans, då såg jag honom ombytt^ 
rödt riddarband, och då reste de til honom, enär de 
ditkommo, så war huset förbytt nti en skiönt palais, 
med monga ram, det han ganska förundrade sig öfwer. 
de gingo deromkring, skiönt öfweralt 

— Sedan gingo de uti öfre wåningen, fant betienter som 
hörde til societeten, dem hon strax igenkende efter wahn- 
ligheten, och woro flere rum, derest ännu inge woro, ett 
sort teckn at societeten torde ökas. 

15. Sedan kommo in någre som hade lof at giöra repr»- 
sentationer, de der med wackra representationer repre- 
senterade regeringen. 

16. Sedan foro de til henne i det förra rummet 

17. Deras kiärlek blef så starck^ athon åstundade wara ett 
med honom jemwel til kroppen, som ock skedde, och 
funno sig wel vti det, at det kan ske, när det åstundas. 

— då syntes de lika som lyftas op ifrån högen. 

— kunna således wara ett, och wara 2 til kroppen, doch 
med ett Ijf. 

18. De la Gardie har warit af den hugen at altid tala om 
nyttiga saker discursive, så ock courant och vivide, som 
monge doch spiritualiter, och således tala af förstånd^ 
och intet som sker af sola memoria. 

19. Det wisades sedan, hura de äro som intet neka Gud, 
Gudz ord, och theologien, men doch intet tencka något 
derpå, fördes ned något til dem, hwilcka ganska mycket 
klagade sig, at de äro inwertes ärliga, och hafwa som in- 






TO 

wdites som aggar dem, de gifwa godt at äta, som då 
sades grädde och skiön mat, men det giOr dem intet 
godt, alt godt werkar intet hos dem, efter handgifwa 
de sig i något giöra, men så snart det är alt, så kofumer 
det igen. — de äta giäma pepparotz streng. 

20. Sedan reste de omkring nti wagn uti societeten, at wisa 
sig, som sker i werlden. 

31. Sedan syntes hon, och war hel wacker. 

32; Emedlertid och sedan 

28. Om Keisar Peter, at han förestod den societe, men let sig 
intala af 2 Jesuiter CSrklädde, som blef opteckt, de der 
hade communication med deras rådkammare öfwerst op i 
meridie, och han således tog afbräde, och for neder til de 
semre af samma nationen, hon wille intet förfdrdehla 
honom, talte med honom, men han tog afsked af sig sielfb. 

94. Sedan kommo dr. Ulrica med sin gemåhl, at giöra visit 
hos dem, han först talte med Ryska Keis: och wistes 
al höfiighet; sedan dr. ITlrica först til Delagardie, och 
sedan til Ryska Keis: och giorde sitt tahl, först simpelt 
och sedan inre och inre, som beswarades i ordning, och 
något widare. 

35. Begge \roro d 35 Martii in statu innocenti» tilsamman. 
och gingo omkring, och sågos af monga omkring såsom 
små Barn; 
- Sedan fick och Lud. XV Rex[?] också wara in stato 
innocentisd, och syntes han andre såsom barn af 5 a 6 
ähr, och gick in til lupen, som flfydde bort, och til ett 
Lejon, och satt sig der, som kastade sig om ifrån 

iiarinn Srfaritnale § 6035. Det på Svenska skrifna 
oläst i Tafels upplaga, lU: 2. sid. 163; facsimile ib., VH: 
1. suppl. Sid. 475 af original-handskriften i folio. 

6035 Status epiritwUxB gvaUa est respectu ad statmk 
mttwndem. 

Status spiritnalis in qvo smit omnes spiritus et angeli, 
imtnmerabilia habet, qo» non cadunt in ideas natorales, et 



71 

ikide non eiihrimi pössQirty hoc dclvi, sed usqne non potui 
ilesoribere, fitino datam est scire qvalis illé status est, 

1. sit exernplam, man wet at skilnad är emelläii könen, 
qwin och mans, denna skilnaden fSfmercka de med sina 
yarietates, — 

— ja samma skilnad faller in i alla idéer, uti gestas, i 
tahl, och alt sådant kan éxprimeras lingva spirituali. 

— samma skilnad faller in nti decoramenter uti husen, at 
man kan se af dem at der är betydande könet, — 

— sammaledes wisar det sig vti det som vtantils är, så at 
man kan se at det liknar arten af det könet. 

— sammaledes vti hwart meuble uti hus, och så i alt som 
tenckes och ses. 

2. Hwarföre ock alla kamrar i hus äro så formerade med 
fenster, och alla der warande meubler efter derass bruk, 
efter hustrurs, efter mans, efter jungfrurs, efter barns, 
efter drengars, sammaledes decoramenter i tak, wid fen- 
ster, på dörrar, sa at det och det faller strax in til hwad 
behof, 

3. alla affektioner, passioner, goda och elaka effigieras 

likaledes, 

— och det med alla sina varieteter in specie, så hwar 

species har sitt serskilt 

— och alt sådant kan oendeligen varieras, Och då behålla 
sin likhet in communi^ 

4. Sammaledes conjunctionerna emellan affectioner, med 
oendeligit mehra. 

5. Sammaledes i alt hwad man tencker ifrån det ena til 
det andra som til exempel difBcnltéter, faciliteter, be- 
swären, begiären, nyttorne, med alt annat, de kanna 
tenekas i redighet, de kunna opskrifwas, de kunna opteck- 
nas, de kunna i pricka effigieras ad visum och ses. 

6. alt sådant kan intet inkomma in idéas cogitationis natu« 
ralis, derest icke rationale har sin existence af spirituali. 

7. variationeme af alt som ses, äro ock relativa efter situm 
ad plägas, hwarföre ock hwar och [en] weta sina stellen 
och sittia — 



72 

På sista sidan af BitrinM Sfiritnale, sista delen i folio, 
finnes följande egenhändiga anteckning af Swedenborg (icke 
omnämnd i Tafels npplaga). 

[E?]:B). opwigla Nordencrantz, bewist med bref 

til 

— opwiglas Brita Behm, tilstådt af henne ocherkendt. 

— wistes huru med drab:[anten] stierncrona skalle 
talat, som ei så skolat bifalla [?] om at döda 
mig. -* nogot tilförene med Beutercrona, hwars 
sphsera af mig kiendes, som den som wille döda 
mig, hel starck 

— öfwertygad med några prof at han dehlt i sterb- 
hos, och giordt orett efter wenskap och mutor, 
ytan conscience. 

— med någon om den mö som han forgiör^ den han 
solt, tagit f5r sig, tenckt opp 

— förra tiden wille låta köra ned mig på isen, anstalt 

— omgådz med dödande tankar, så lenge han hollit 
vti, at jag haft | starbo 

^- öfwertygad at wille ophissa Brita Behm at om 
axmars[?J dehl begynna process; 

— Hatet som han haft wistes med en Vipersoppa, 
som gafs mig i sömnen, der[e]st helt swart war. 
Sedan med en vddwass knif wid dess sida. 

talat med stöken och Fahlfors at fora mig på andra 
sidan siön at giöra af med mig, men förgefwes. 
2 med Daniel om sådant, men förgefwes, 3 med 
til en annan i starbo by at hafwa mig i skogen. 
3. sökt efter mig der men för folcketz syn intet 
tohlas. 4. haft i anslag och wilja at sticka knifwen 
i bröstet, 5. klädt sig vt i drengkläder sökt efter 
mig sielf vte. 6. taladt med den och sedt den 
hemma hos sig som blifwit s[k]ickad[?] neder[?] 
at taga lifwet af mig, 7. hon lagt spinlar i kött, 
hwaraf jag gaf op galla. 



73 

■^ir 

Pro memoria {Från 1771.) 
Oa 86 flatte d^auoir par le moyen de Monsieur de Sue- 
denborg des nouvelles de ce qu^est devena un prince de Saxe 
Coburg Salfeldt, nommé Jean Guillaome, qui s^est perda 
Pannée 1745, sans qa'on ait pu auoir la moindre connoissance 
de son sort. on ne mande aoreste ni son age, ni rienqni 
pnisse d'ailleurs regarder son personnel. 



Härom kan ingen komma i någon ehrfarenbet, emedan 
de sielfwe intet weta bara de dödt eller omkommit i werlden 
ty döden för dem är ei som en död, utan som en ingång i 
andra lifwet, och en continuation af det förra, ocb deraf i 
full tro och tancka, at ingen död är till; hwarföre at fråga 
någon om dess affard ifrån denna werlden, synes dem som 
en fråga om en sak, som intet kan wara bendt. Dessutom 
är swårt att antreffa en, som för 27 åhr sedan är afleden, 
han är redan fast uti en Societet^ uti bwilcken är mig swårt 
at inkomma; at fråga Änglarne derom, så hafwa de ei 
heller en sådan kunskap, och at fråga Herren Gbristum sielf 
derom, är en t6r ringa sak. J öfrigit önskar jag Herrens 
welsignelse. 

Afvanstående fråga är på en främmande Ministers be« 
gjäran skrifwen af B: R: Grefwe Rudenskjöld. Assessor 
Emanuel Suedenborg bar med egen band tecknat det ganska 
märkvärdiga svaret. 

[Originalet, ett qyart-blad, tillhor Engeströmska biblioteket i Stock- 
holm. Den sista anteckningen ar af exceUensen Lan von Engeitröm,'] 



Om Hästens betydelse och om Hieroglypherna. Efter originalet 

i Engeströmska biblioteket. 

Qnoniam non potest non bodie apparere sicut alienum, 
quod Eqvus significet Jntellectnm veri, et in opposito sensu 
ratiocinia sicut ex intellectu confirmantia falsam, velim ad- 
bac plura e Yerbo loca, ubi nominatur Eqvus, adducere, qy» 



74 

sint h»c ^Nam contira Mare elcandescentia toa, Jehovalu 
qvod eqvites saper Eqvis tois^ Corros tai salos, calcaati Mare 
Eqvis tuis, latam aqyamm^^ Habak: III: 8. 15. ^UDgnl» Eqwih 
tam Jehov» sicat rapes repatantut» Esaj: V: 38. Pr» intsn- 
patione tua obdormivit et Camis et Eqvns, Psalm: LXXVI: 
6. 7. Evertam thronam Regnornm, ac evertam Carmmei 
Eqvitantes in eo, ac descendent Eqvi et Eqvites eoram, 
Hagg: U: 22. Exscindam Eqvum ex Hierosolyma, contra 
loqvetnr pacem gentibns, Saab: IX: 10: in his locis per 
Eqram significatar Jntellectaé veri Ecclesi», per Gorram 
Doctrina inde, ac per Eqvitantes et Eqvites illi qvi in in- 
tellectn et doctrina ex Verbo sunt. Adhuc evidenlios ex 
his ^Gongregate vos e circnita snper Sacrificiom meimi,8a- 
tiabimini snper mensa mea Eqvo et Gnrm, sic dabo gloriam 
meam inter gentes^ Ezech: XXXIX: 17. 20. 21. 'Gon* 
gregamini ad Gaenam magnam Dei, et comedites carnes Eqvo- 
mm et Sedentium super illis, Apoc: XIX: 17. 18^ i^tiur 
ibi de l^ova Ecclesia a Domino instituenda, et qvod tnnc 
aperietnr intellectus Verbi, ac instmentar in Doctrina veri 
inde, qvid alioqvin forent nisi ladicra, qvod satiarentor snper 
mensa Domini Eqvo et Gurra; et qvod comederent camés 
Eqvorum et Seden tiam super illis. Prseter allata patet 
significatio Eqvi et Gurrus ex bis ^Accinge gladinm tuum, 
Fotens! conscende, Eqvita snper Verbo veritatis^ Psalm: 
XL Yl: 5. 6. Gantate, extoUite Eqvitantem super nobi- 
bus^ Psalm: LXVIII: 5. Jehovah Eqvitans super nobe, 
Esaj: XIX: 1. 2. Psallite domino Eqvitanti super Gnlo 
eseli antiqvitatis, Psalm: LXVIII: 14. Dens Eqvitavit super 
Gherubo, Psalm: XVHI: 11. Tunc del itiaberis in Jehovah, 
et Eqvitare te faciam super excelsa terrse, Deutr: XXXU: 
12. 13. Eqvitare faciam Ephraimum^ Hosch: X: 11: per 
Eqvitare in illis locis significatur instruere et instrui in veris 
doctrinsB, et sic sapere; per excelsa terrffi significantur sublimia 
Ecclesiae; et per Ephraimum etiam significatur intellectoi 
Verbi. Similia per Eqvos et Gurrus sigmficantur, per Qva^ 
ttt<Mr Gurrus exeuntes iilter montes wb et per qvatoM>r EqVM 



i5 

filis alligatos, qvi erant rafi, nigri, albi et grandinati; qvi 
étiam Yooantur spiritos, et dicuntur exivisse a stando juxta 
Dominum totins Terrsd, Sach: VI: 1 ad 8. 15. Similia étiadi 
jfer haec ^Cam aperuit Agnns sigilla libri, ordine exiveraiit 
Eqvi; primo Eqvus albas, secundo Eqvo&rafus, tertioEqyas 
niger, et qvarto Eqvas pallidas, Apoc: VI: 1 ad 8; per Libram, 
CQJas sigilla Agnus aperuit, intelligitar Verbum, qvod inde 
non aliud exire potaerit qvam intellectas ejus, patet; qvid 
alioqyin föret, qvod ex Libro aperto exirent Eqvi. Qvod 
Eqvns significet jDtellectum veri, et Gurrus Doctrinam, con- 
stat ex iisdem in sensu opposito nominatis, in qvo Eqvus 
significat Jntellectum per ratiocinia falsificantem vera, et 
Gurrus doctrinam seu hseresin inde, ut in seqnentibus ^V» 
descendentibus in ^gyptum pro auxiliis, et super Eqvis in- 
nituntur, et non respiciunt ad Sanctum Jsraelis, nam Mgj" 
ptus bomo et non Deus, et Eqvi ejus caro et non spiritus, 
Esaj: XXXI: 1. 3. Pones supra Jsraelem Regem, qvem 
elegerit Jehovah, modo non multiplicet sibi Eqvos, ac reducat 
populum in JEgyptum ut multiplicet Eqvos, Deutr: XVII: 
14. 15. 16; haec dieta sunt, qvia per ^gyptum significatnr 
tiaturalis homo, qvi per ratiocinia ex sensibus corporisper- 
irertit vera Verbi, qvid alioqvin, qvod Eqvi ^gypti caro et 
non spiritus, et qvod Rex non multiplicaret eqvos, hoc est, 
falsa religionis. ^^Aschur non servabit nos, super Eqvo non 
eqvitabimus'^ Hosch: XIV: 4 Hi in Gurru, et illi in Eqvis, 
Hos vero in nomine Dei nostri gloriabimup^ Psalm: XX: 
8. 9. Mendacium Eqvus ad salutem, Psalm: XXXIII: 17. 
Dixit Sanctus Jsraelis, in fiducia erit virtus vestra, sed 
dixistis non, super Eqvo fugiemus, et super Veloce eqvita<^ 
bimus, Esaj: XXX: 15. 16. Ponet Jehovah Judam sicut 
Eqvum glori»; pudefient eqvitantes Eqvis, Sach: X: 3. 4. 5. 
Adducam contra Tyrum Regem Babelis cum Eqvo, et cnm 
6urru^ et cum Eqvitibus, prsB abundantia Eqvorum obteget 
le pulvis eorum, pr» voce Eqvitis et Gurrus commovebuntur 
niuri tui, per ungultus Eqvorum suorum conculcabit omnes 
(llateas toas'^ Ezech: XXVI: 7 ad 11; per Tyrpmin VerbO 



76 

significatnr Ecclesia qvoad cognitiones boni et veri, et per 
Regem Babelis falsificatio et propbanatio illarum, inde est 
qvod hic dicatur ventarus cum Eqvo et Corra et Eqyitibus, 
et qvod prse abandantia Eqvorum obteget pulvis eomm. 
Yae Urbi sangvinum, tota mendacio plena, et Eqvos hinniens 
et Gurrus saltitans, Nab: III: 1 ad 4;per urbemsaDgvinnm 
significatnr doctrina ex falsificatis veris Verbi: prseter aliis 
in locis, ut Esaj: V: 26. 28. Jerem: VI: 23. Gap. VIII: 16. 
Gap: XLVI: 4. 9. Gap: L: 37. 38. 43. Ezech: XVU: 15. 
Gap. XXni: 5. 20. Habak: I: 6. 8. 9. 10. Psalm: LXVI: 
11. 12. Psalm: GXLVU: 10. JnteUectus veri Verbi falsi- 
ficatns et deperditus etiam significatnr per Eqvum mbram, 
nigrum et pallidum, in Apoc: VI: 4. 6. 8. Gum itaqve Eqvus 
significat Jntellectum veri, et in opposito sensu Jntellectom 
falsi, patet qvale est Verbum in sensu spirituali. 

Notum est, qvod in JEgypto fuerint Hieroglyphica, et 
haec inscripta Columnis, ac parietibus Templorum, etc: et 
qvod non aliqvis hodie sciat, qvse res per illa significatas 
sunt; illa non fuerunt aliud qvam Gorrespondentise naturalium 
et spiritualium, qvibus ^gyptii plus qvam alii populi in 
Asia suo tempore studuerunt, et secundum qvas vetustissimi 
in Grsecia suas Fabulas conscripserunt; stylus antiqvissimus 
nec fuit alius: bis hoc novum addam, qvod omnia qy® in 
Mundo spirituali coram Angelis et Spiritibus apparent, sint 
unice Correspondentias; propter qvam causam tota Scriptnra 
Sacra per Gorrespondentias scripta est, ut per illam, qvia 
talis, conjunctio bominum Ecclesiae cum Angelis Gseli esset. 
At qvia ^gyptii, et cum illis alii in Begnis Asis caBperunt 
Gorrespondentias illas vertere in Jdololatrias, ad qvas filii 
Jsraelis proni erant, ideo vetitum bis erat revocare illas in 
aliqvem usum a seipsis, ut clare patet ex Primo praecepto 
Decalogi, ubi haec, ^^Non facies tibi Sculptile ullius figur», 
qvee in Gselis superius, et qvse in terra inferius, et qvaa in 
aqvis subter terram: non incurvabis te illis, neqve servies 
illis, qvia Ego Jehovah Deus tuus, Deutr: V: 8. 9, praeter 
pluries alibi: ab eo tempore Scientia correspondentiarum 



77 

obliterata est^ et saccessive in tantam, ut hodie vix sciator 
qvod faerit, et qvod aliqvid sit. Nanc qvia a Domino in- 
staoranda est Nova Ecclesia fandanda super Verbo, qv8B 
per Novam Hierosolymam in Apocalypsi intelligitur, placuit 
Domino illam Scientiam revelare, et sic aperire Yerbum 
qvale est interius in suo sinu, h. e. insensu spirituali; qvod 
factum est per me in Arcanis Gsslestibus Londini editis, et 
ieinde in Apocalypsi Bevelata Amstelodami. Qvoniam Sci- 
entia illa correspondentiarum fuerat antiqvis Scientia sci- 
entiarum, et inde Sapientia, interest ut aliqvis e vestra 
Academia isti scientiae operam impendat, qvod fieri imprimis 
potest ex Correspondentiis in Apocalvpsi Revelata detectis 
et ex Verbo demonstratis : hoc si ex optato est, volo Hiero- 
OLTFHiCA -fioYPTiACA, qvcB fion alivd sunt qvam Corre- 
spondentuBy evolvere^ et in publicum dåre; qvod nec fieri 
poteat ah aliqvo alio. 

Em: Swedenborg. 



Bref till K. YetenskapS-AkademieD. Efter originalet l dess föryar. 

Kongl. Wetenskaps Academien! 

Det åligger mig nu at till Kongl: Academien ingifwa en 
här bos följande Methode at finna Östra och Westra Lengden 
til Siös och til Landz igenom Månan^ den jag låtit utkomma 
i Amsterdam; och emedan den är den enda, som låter sig 
giOra igenom Månan, will jag följande berettelsse derom 
framgifwa. — Då den war af trycket utkommen, sende jag 
deraf Exemplar til Haag och till Academierna i Holland och 
Tysland, som ock til Köpenhamn; och sedan til den Kungl: 
Wetenskaps Societeten i Paris: och då jag war ankommen 
til London, anmälte jag den til Mjlord Morton Presidenten 
af Societeten derstedes, som skedde den 19 Maj: innewarande 
åhr, hwilcken berettade mig, at den 24 derpå följande Maj: 
skulle Board of Longitude, det är en Commission af utsedde 
Lärde, uti Ammiralitetz huset sammanträda och besluta om 



■ * i- - 

78 ' 



det af Hr Harrison angifna Uhrweroket at finaa Longitad^ 
ines loconim til Siös; då jag ock mig instelte, och dfver* 
lemnade 10 Exemplar af detta ^ dem Secreterarea emottog, 
framwjste, och lade på bordet: och emedan de förmente at 
ingen Methode igenom Månen wore til finnandes, så resolverade 
Commissionen samma dag d 24 Maj: för Hr Harrison at 
undfå det utlofwade Praeniiuro. — Sedan detta war skedt, 
har jag förnummit at åtskillige Lärde Astronomi hafwi^ 
denna Methode hos sig gillat, och nu utarbeta Ephemerides 
at Stella den uti wercket, som ske kan bwar natt til 1. 2 
a 3 gångor då månen tillika med stiemome äro synliga, 
och så snart de Ephemerides äro» giorde, far man finna 
dess richtighet. 

Betreffande säkerheten och möjeligheten af det an|^&^ 
Uhrwercket at finna Longitudines locorum til Siös, hwilcketi 
den omförmelte Commission i London har approberadt, lär- 
er tjden ut^sa och utröna, helst då Holland, Franckrike 
och Hispanien, med egne Skeppare, derest Autorn af Uhr- 
wercket sielf intet är närwarande, det komma at bepröf- 
va, i synnerhet af dem som fara til Ostindien. 
Stockholm d 10 Sept: 1766 

Em: Swedenborg 



Anteckning om andliga dyrbarheter. 

1. Ett wackert rödt Skåp, bestående af 5 rader, 5 lådpf 

i raden. 
2* Ed wacker klädning — en wacker mössa. 

3. En liten Crona med 5 små diamantier uti, som brukas 
i himmelen på ena sidan på hnfwudet. 

4. En liten skiön roos med en helt lysande diamant uti. 
hwilcken sedan sattes uti en gullriug. 

5. En Caraph eller smycke på hnfwudet. 

6. Ett halsband af diamanter 

— En pendent af gull och en dian^ant uti. 



TO 

7. Armband af diamanter. 

8. Ölirhengen, hwardera af 3 diamanter på sidome. 

9. En ask i en låda, hwaruti äro lysande Ghrystaller be- 
tydande regeneration in ffitemam. 

10. Något dyrbart uti handen, som lades uti en wacker ask 
d 28 Nov: 1770. 

11. En pendent af en jouvel forme, hwaruti en wacker 
diamant. 

12. En wacker hatt för mig. 

13. Ett kosteligit, som af andar intet kan ses, utan alleniMSt 
af Englar, d 28 Maj: 1771. 

En kiepp med wacker Gullknapp, d 13 Ang: 1771. 

[D«nna egenhindiga anteckning är skrifven på peimen till ett 
axemplar af Vtta Christiana Religio 1771, tillhörande bokhandlaren 
H. EuBmiiKe i Stockholm.] 



>^^^V#<#^Wi 



80 



ABMirkBlBgar. 



De h&r anförda ändringar, tillagg och utstrykningar Iio Sw:8 egna, 
och alldeles samtidiga med den öfriga akriften. 

Sida. 

1 Reseanteckningar af Swedenboro för åren 1733, 
1736--1738 äxo, ehoru utan tillgäng till den svårläs- 
liga original-handskriften, utgifna af Tafel 1840, 44. 
En ny upplaga, befriad från de många läse- och glöm- 
ske-fely af hvilka den enda nuvarande lider, lär förbe- 
redas. 

— 3:e stycket. Det rätta namnet JBadenthor står icke i 
handskriften; ser der snarare ut som Banerthor, hvilk- 
et är felaktigt. 

3 Fortsättningen af reseanteckningarna^ antingen den 
biifvit nedskrifven eller ej, kan icke ha varit vidlyftig, 
då endast återstod att förtälja resan från Harlingen 
till Haag, der Swedenborg qvarstannade till den l:a 
Maj 1744, med undantag ^ en utflygt till Leiden och 
Amsterdam den 23 — 25 April samma år. 

3 S 1 — 7 tyckas innehålla korta antydningar om dröm- 
mar, hvilka Sw. haft innan han företog sig att öfver 
dem föra ordentlig anteckningsbok. 

Af förteckningen öfver Swrs till K. Yetenskaps- 
Akademien år 1772 lemnade handskrifter är det be- 
kant, att han redan under åren 1736 — 40 upptecknat 
några drömmar på 5 qvartblad i ett vidlyftigare mscr., 
hvUka dock nu mera antagligen icke finnas i behåll. 
Bladen uttogos nemligen ur bandet och lemnades i fa- 
miljens vård; men då de förmodligen voro af samma 
art som de här meddelade, kan man ej undra om de 
biifvit förstörda, afsigtligt eller genom vanvård. De 
äro förgäfves efterspanade vid olika tider. 

— S 8 — 11 äro iakttagelser öfver det nybörjande, för- 
ändrade yttre och inre tillståndet. Särdeles märkliga 

äro 



81 

Sida. 

äro de som angå ))hafvadpassionen,>> hvartill bjerta be- 
lysningar ofta förekomma i det följande. De af Sw:s 
aJla biografer gjorda uppgifter om ett motsatt förhållande, 
kunna således anses giltiga blott för tiden efter 1743. 
[Jfr Sw:s anteckningar från senare tider, såsom Diariwm 
Spirituale på många ställen, t. ex. 1663, 3122, 3189, 
3194, 3895, 3922, 4575, 4679; l>öamö/*« conjugialiet 
scortatorioy t. ex 44, 51, 52, 451, 505, 512.] 
4 De egentliga drömmarna begynna här; x emellan två 
data betecknar natten. 

— 5:te ^tycket, 4:e raden. 'Ordet (2er är osäkert; möjligen 
är det utstruket. 

6 5:te raden, ratio ändradt från homo 

7 3x4 April. Påska ändradt från Pingstdag 

8 sista raden. 9 4:de radeo» £r. B. kan också be- 
"■ tyda JEric Benzeliua, 

11 2:a stycket, 10 — 12:e r. då medan — wiUe säja 
är ett tillägg. 

12 5:e, 6:e raden, eller giör — nåd d«HiZ är ett tillägg. 
11 — 12 SwEBENBOBGs första uppenbarelse skedde, till följe 

af denna anteckning, den 7 April 1744 i Haag; den 
ett år senare i London inträfilade var således högst 
den andra i ordningen. 

13 4:de raden, wid pass 30 ändradt från 30 a SO 

15 6:e stycket, 2:a raden, andens bewis ändradt från 

'■h' sielens bewis 

IT 9:de raden, det faseliga tillagdt. 

— 10:de raden, ja ock — synS^n är ett tillägg. 

— 4:e n nerifrån. Mrtade är en provinsialism, 
liktydig med åtrade, 

— sista raden, proooimum eller remotum är ovisst. 
18 2:a » den — hendren är ett tillägg. 

— 2:a ^f nerifrån, hyser mycket högmod ändradt 
från är fvU med högferd 

20 8:e raden, innerliga och werckeUga glädien ändradt 
från fegnaden 

— 15:e raden nerifrån, drift ändradt från kraft 

— 10:e ff » det stånd 'åudreiåt frkn den gradu 

21 2:a stycket, näst sista raden, sin oendelige tillagdt. 

22 3:e stycket, 3:e raden, kom det intet igen ändradt 
från öfetes det intet 

6 



82 

Sida. 

23 sista stycket, 3:e raden, mente ändradt från dömde 
26 5:e raden, twenne ändradt från en 
-r- 2:a stycket, 2:a raden, liuaare och utstruket framför 
rödliuaare 

— 2:a stycket. 3:e raden, giöra werckeligen etc. ändradt 
frän giöra gull eller det som gådt är 

^^ 2:a stycket, 5:e raden, det mellersta at är felaktigt 

skrifvet två gångor. 
28 4:e stycket. 3:e raden, gich ändradt från jlog 

30 3:e » 8:e »» först [egentl. forat^ dettes 
skall kanske betyda : föret såeoniy i egenekcip af^ skid- 
derf Ett på samma rad straxt efter ^a^, utstruket 
sedan har kanske varit ämnadt att motsvara ordet 
först, då tankegången här plötsligt omkastades. Ni- 
colaus Nicolai är väl endast en fantasifigur^ med Ni- 
colaiternes stiftare inpassar han icke. 

— sista orden pä sidan kastades — helfwetit är ett tillägg. 

31 4:e, 6:e raden, doch hade — kommen är tillagdt. 

— 5:e stycket, l:a raden, hemma utstruket före hos 

32 5:e » 3:e » Efter /an< at har först stått: 
då wår Herre den hög 

33 4:e raden, in prologo o: till Regnum Animale 

34 6:e ^ med Saxarne tillagdt. 

35 2:a stycket, 4:e raden. né/tcfm^an(;Ä;ar förmodligen lika 
med nehentanckar, bitanckar. 

40 l:a raden, såg ändradt från sade 

— 2:a, 3:e raden: 2:a stycket, 7:e raden; 3:e stycket, 3:e 

raden, Jemför berättelsen om uppenbarelsen i April 

1745 (^^ät ej så mycket^^), Diarium Spir. 397, samt 

CuNOs Aufzeichnungen (1768) sidan 44. Curerat 

pelliculam = ^^smort kråset.« 

— sista stycket, l:a raden. Marslandzskuten möjligen = 
Maaslandsskuiten, trekschuit från Maaslandf 

— sista stycket, 2:a raden. Maj ändradt från Aprii. 

42 l.a stycket. Sw. hade således redan då vanan, att i 
fremmande land bo hos fattigt folk. 

43 3:e stycket. Moravianerne förekomma sedermera på 
många ställen i Diarium Spirituale, 

45 1x2 Juli, 8:de raden, bröstet och en utstruket efter 
^åg 

Den 2:a Juli skref Sw. pä fortsättningen af Re- 
gnum Animale, om sensationerna, och antecknade der: 



83 



Sida, 



^^Propter haec accidebant mihi mirabilia ista nocte inter 
1 et 2 Juli'' samt vidare : ^^Haec quse scripsi praenun- 
tiata mihi sunt mirabiliter, vide somuum Juli 1 et 2. 
Scripsi Juli 2.^^ Se Tafels upplaga, IV, sid. 202» 
VI: 2, sid. vui, samt Wilkinsons biografi öfver Sw., 
sid. 85. 

46 3:e stycket, 3:e raden, in continuo oeatro amorU = 
i ständig kärleks yra. 

— 3:e stycket, 7:e raden, som är skrifvet 2 gångor. 

47 14 X 15. Brita Behm var Sw:s moster, född 1670, 
gift 1684 med Prof. Johan Schwede, enka 1697, död 
1755. Jemför sidan 72. 

49 29 X 30, 4:e raden, i armarne tillagdt. 8:e raden, säjaa 
tillagdt. 10:de raden, få wara instrument at tillagdt. 
ll:e raden, står ändradt från är; allenast tilUtgdt. 

52 3:e raden, andre kan möjligen också vara onJh 

— 4:e stycket, 2:ä r. med ett belte ntstruket {'öre i ganska 

53 29 X 30, 5:e raden, andre kan möjligen också vara 
anden 

55 3:e raden. Gud igenom ChristumånårskåthknChristus 

57 12:e » framför wiste står ett (hälft?) ord heller <o 

58 2:a raden nerifrån, hds. har oriktigt betydder 

60 20 X 2J, l:a raden, jag war om aftonen utstruket 
framför dagen 

— 20 X 21, 2:a raden, meningen har först varit: fant 
jag hos mig hafway men straxt blifvit ändrad; hafwa 

är utstruket, men hos qvarstår orätt. 

62 sista stycket. Ett tredje sådant deliqvium är utan 
tvifvel den af Sw:s vän Springer omnämnda van- 
magten. Se Tafels Urkunden, 1, sid. 166. 

— • sista stycket, 6:e raden. I hds. står oriktigt ansiehtet 

63 l:a ri Jemför sidan 42, sista stycket. 

64 Af några räkningar och qvittenser i Engeströmska 
biblioteket, jemte Sw:s egna ord bär ofvan sid. 17, 
synes att hans förmögenhet måtte hafva varit betyd- 
lig. Jfr. äfven sid. 72 om Starbo och processen med 
Brita Behm. 

69 S 18. courant och vivide äro osäkra; de två första 

orden tillagda. 
66 — 70 I öfverstekammarjunkaren, grefve C. J. Ekebladb 

journal (handskrift på Kongl. Biblioteket) finnes för 

den 16 Juni 1762 följande anteckning: 



# 



84 



Sida. 



'^Assess: Svedenborg var der [i KuDgsträgården],och 
hvilken förtelgde om Ryska Eeisarinnans giftermål med 
min MorFar i Paradiset bvilket jag lämnar i sit värde.^' 

Brudgummen var således Ekeblads morfar Magnus 
Julius De la Gardie, f 1741; bruden var den nyli- 
gen (Jan. 1762) aflidna kejsarinnan Elisabeth. 
70 5:e raden, pepparotz streng = pepparrotskött, 

72 Starbo en gård i Uppland; tillhörde redan J. Swj:dberg. 

73 4:e raden. Ordet Salfeldt är tillagdt af annan hand, 
statssekreteraren M. Benzelstjernas. — Den 19-årige 
prinsen Johan Wilhelm uppgifves, så väl i samtidiga 
som yngre källor, hafva dödt den 4:e Juni 1745. — 
Papperet är förut aftryckt i Allmänna Journalen for 
den 13 Okt. 1813, med felet démande för ne mande 
och 77 år för 27. 

— 5:a stycket, l:a raden. Efter éhrfarenhet står ifrån 
himmelen, men är åter utstruket. 4:e raden, deraf 
ändradt från derjemie. 

73 — 77 Denna skrifvelse är tryckt i Engelsk öfversättning, 
London 1824, och som bihang till the White Horse^ 
London 1841. Sw. skickade sjelf originalet till D:r 
Hartlet; for så vidt han ej utskrifvit två exemplar 
har det sedan kommit till Sverige. I Handlingar 
rörande Skandinaviens Historia^ IX, sid. 314, äro de 
sista raderna aftryckta; likaså i Tafels Urhunden^ 
III, s. 96, med uppgift att skrifvelsen skulle vara ställd 
till K. Vetenskaps-Akademien i Stockholm, hvilket dock 
ej synes vara troligt. 

76 ll:e, 10:e rad. nerifrån, ut per illam — cceli esset 
är tillagdt i kanten. 

77 10:e, ll:e raden. Första meningen har varit: ut 

e vestra Academia aliqvis eligatur qvi isti 

— ll:e — 13:e raden, qvod fieri — demonstratis är ut- 
struket, men åter inprickadt. 

79 Carl Delsen, som förut egde exemplaret af V, C. Ä., 
berättade (ironiskt?) att Sw:s arfvingar förgäfves ef- 
tersökt dessa dyrbarheter. — En lång lista öfver mera 
materiela sådana, tillhöraode Sw. 1770^ finnes i Enge- 
strömska biblioteket. 



.^>.#s^- 



85 

Swedenborgs drömmar meddelades först såsom en histo- 
risk urkund, utan några deraf föranledda omdömen. Då 
denna upplaga deremot föregås af reflexioner i Swedenbor- 
gisk anda, torde det vara billigt att betraktelser från opar- 
tisk ståndpunkt få följa i slutet bch någorlunda återställa 
den rubbade jemnvigten. En uppsats som varit synlig i 
Aftonbladet, må derför här finna plats. 

Swedenborgs drömmar 1744. 

Manuskriptet till dessa drömmar utgör egentligen en 
anteckningsbok, förd af Swedenborg under en resa till och 
vistelse i Holland åren 1743 och 1744. De egentliga rese- 
anteckningarne äro dock få och största innehållet utgöres 
af beskrifningar på åtskilliga besynnerliga drömmar, som 
Swedenborg vid nämnde tid hade. Efter uppteckningen af 
hvarje sådan dröm bifogas vanligen uttrycket: »Detta torde 
betyda», eller äfven: »Detta betyder», och hvarpå följer ett 
slags utläggning af drömmen, som förefaller den fördoms^ 
frie läsaren fullkomligt godtycklig, men hvari man redan 
spårar första uppränningen till Swedenborgs sedermera ut- 
vecklade s. k. korrespondenslära. Swedenborg yttrar äfven, 
att hans hufvudpassion varit för det ändrft könet, och i 
många af drömmarna förekomma frtintimraersfigurer och be- 
skrifningar på scener af ett högst orent innehåll. Efter en 
dylik, i de mini^ta detaljer högst vidrig, beskrifning säger 
Swedenborg vid reflexionen häröfver endast, att dylikt i 
verldsligt afseende vore impurt, men i sig sjelft purt. På 
flera ställen beklagar sig författaren öfver att hela dagen 
vara förföljd af fasliga tankar, från hvilka han ej kunde 
blifva fri annat än för något ögonblick, då han möd inner- 
lighet anropade Herren Christus och tog sin tillflykt till 
hans körs. Dessutom förekomma äfven på jindra ställen 
böner och uttryck, tillkänuagifvande en djupare religiositet, 
äfvensom på ett ställe en dröm förekpititlier, déri Herren 
sjelf uppenbarar sig, och Swedenborg tager dérina dröm'helt 
naivt för en omedelbar gudomlig uppenbarelse. Sjelf ty ckels 




86 

dock Swedenborg ännu ej ansett dessa sina nattliga dröm- 
mar för annat än verkliga sådana, och betraktar de deri 
uppträdande personerna såsom blott fantasibilder; men då 
märke lägges till tidpunkten för desamma, hviiken inträf- 
fade endast ett år f[3rrän Swedenborg ansetts hafva haft sin 
första uppenbarelse till följe af hviiken han sedan offent- 
ligen uppträdde som andeskådaro, så inses lätt att dessa 
drömmar varit liksom en öfvergång till den egentliga ande- 
skådningen. I skriften namnes äfven, att Swedenborg några 
år förut också upptecknat drömmar; men handskriften öf- 
ver dessa har ej kunnat återfinnas. 

Äro ni; dessa 'drömmar så märkvärdiga, som Sweden- 
borg tyckes vilja anse dem? Visserligen icke. En sömn, 
störd af mer eller mindre lifliga, oroliga och fantasirika 
drömmar, hör så litet till det ovanliga, att kanske mäng- 
den af till mognare år komna personer någon gång under 
sin lifstid varit deraf besvärade. Ett dylikt drömlikt till- 
stånd är vanligt icke allenast i många kroppsliga sjukdo- 
mar, utan äfven när själen af en eller annan anledning 
befinner sig i öfverretadt tillstånd. En sådan öfverretning 
kan uppkomma genom öfveransträngning i studier, genom 
sorg eller bekymmer och icke minst genom häftiga passio- 
ner. Sålunda drömmer tjufven företrädesvis om stölder, 
mördaren om blod och mord, den girige om penningar, spe- 
laren om spel och den okyske om sinnliga njutningar o. s. 
v. Det är i detta afseende som en särskilt uppmärksamhet 
bör fästas vid drömmen, att den liksom upptäcker för men- 
niskan de oftast mest fördolda gömslorna i dess inre, och 
om man ej i enskilta fall kan tillräknas drömmarnas be- 
skaffenhet, är man dock så till vida ej utan skuld, som 
ett oftare förekommande af samma synder i drömmen ej 
gerna är möjligt, utan att själen i vakande tillståndet deråt 
har sin riktning. 

S. har ej härvid fästat det minsta afseende, då hans 
orena drömmar ej det ringaste bekymra honom. För öfrigt 
äro drömmar af gammalt ansedda att ej vara utan bety- 




87 

delse, hvarföre drömtyderi ookså blifvit idkadt i alla tider 
ocb äfven förekommer i bibeln. Men denna drömmames 
särskilda betydelse hör dock endast till undantagen och i 
allmänhet kunna de endast anses såsom betydelselösa foster 
af vår, äfven under sofvande tillståndet, ständigt verksam- 
ma inbillning. Alldeles orimligt är det att såsom S. vilja 
fästa en särskildt betydelse ocb utläggning af hvarje dröm, 
och denna af den mest godtyckliga beskaffenhet. 

Det kan ej förefalla särdeles förvånande, att S. varit 
särskildt hemsökt af oroliga drömmar, då dels hans ovan- 
liga verksamhet som tänkare och skriftställare lätt kunde 
föranleda en själskrafternas tillfälliga • öfverausträngning, 
dels den omtalta hufvudpassionen och de ofta omnämnda 
fasliga tankarne tillkännagifva en öfverretning af annan 
natur, hvilkas gemensamma resultat voro de besynnerliga 
drömmame. Hade S. under detta tillstånd rådfrågat en 
läkare eller blott en vanlig förståndig menniska om sina 
drömmar, skulle denna gifvit honom det enkla rådet att 
först genom någon hvila söka återställa själskrafternas rub- 
bade jemnvigt och för det andra genom bön. och kristlig 
kamp söka blifva herre öfver de fasliga tankarne. Hade 
detta skett, så är mycket sannolikt, att drömmame upp- 
hört och S. fortfarit att som dittills vara en berömd lärd, 
men ej hunnit till den sedermera tillkomna tvetydiga äran 
af profet och andeskådare. Den annars så lärde och snill- 
rike mannen förbisåg dock denna enkla utväg och fördju- 
pade sig i stället i grubblerier öfver sina drömmar, och re- 
sultatet blef det af alla kända. Anmärkningsvar dt är att 
den, som litet sednare uppträder med de höga ansprå- 
ken af profet och särskildt meddelare af gudomlig up- 
penbarelse, ännu så kort fbrut är så litet ren, att han 
ej alls kan styra sina tankar, till hvilken punkt många en- 
faldiga kristna hunnit; ehuru vi visserligen medgifva, att 
denna beherrskning af tankaruQ är ett ganska svårt pro- 
blem och väl aldrig lyckas utom på den rent kristliga vä- 
gen. Ibland drömmame förekomma, såsom förut nämdt är. 




88 

äfven en, der S. tyckte sig vara i Guds egen närvaro, ocli 
denna dröm tager S. helt enkelt för en omedelbar gudomlig 
uppenbarelse. Det är dock icke ovanligt, att personer, som 
ofta sysselsätta sig med djupa religiösa betraktelser, och 
detta gjorde onekligen äfven S., understundom i sina dröm- 
mar tycka sig förnimma Guds omedelbara närvaro, och om 
sådana drömmar i sig sjelft väl alltid äro anmärknings- 
värda, så äro väl få nog inbilska att betrakta dem såsom 
uppenbarelser, hvarifrån direkta meddelanden från den Hög- 
ste kunna iuhemtas. Då S. ofta i sina sednare skrifter 
säger sig hafva talat med Gud, såsom en vän med sin vän, 
så vet man häraf, hvad man derom bör tänka, äfven om 
ej andra skäl talade deremot. 

I ett nyligen på svenska öfversatt och utgifvet arbete, 
kalladt »Swedenborg, hans lefverne och sk riftem, af William 
White, säger författaren bland annat, att Herren sjelf för- 
beredde S. under första delen af hans lifstid till hans sed- 
nare teologiska verksamhet, men af den nu granskade dröm- 
boken finner man lätt, att S. sjelf beredde sig härtill på 
det mest godtyckliga sätt. I samma arbete, »Swedenborg, 
hans lefverne och i^kriftem, som är skrifvet med den mest 
lifliga swedenborgiska öfvertygelse och tydligt i den mening, 
att för sekten vinna anhängare, förekommer märkvärdigt 
nog följande stycke (sid. 41): »'Det har under sednare tider 
blifvit vanligt att anse Swedenborg för en clairvoyant, att 
ställa honom i förbindelse med mesmerismen och att göra 
honom befryndad med de franska och amerikanska spiritua- 
listerna, såsom Gahagnet och Andrew Jackson Davis. 
Detta misstag härleder sig från okunnighet. I andeverlden 
umgås hvar och en med andar, som äro med honom lik- 
stämmiga^ och om man antager, att någon menniska in- 
träder i andlig åskådning, följer deraf, att hon kommer i 
beröring med likstämmiga andar^ det vill säga sådana, som 
återgifva och upprepa hennes egna åsigter, tankar och 
känslor. Det är då klart, att under sådana omständighe- 
ter äro uppenbarelserna helt och hållet beroende af den 



89 

uppenbarades karakter och måste af sauningsälskande per- 
soner i alla afseenden mottagas med största varsamhet. 
Swedenborg dereraot försäkrar, att han varit under Herrans 
särskilda beskydd, så att han omedelbarligen från Honom 
sjelf emottagit de läror han förkunnat och icke i något 
hänseende från andar. Hvar och en må naturligtvis för 
sig sjelf afgöra, till hvad grad och med hvad förtroende 
han vill emottaga denna försäkran: men alla böra hafva 
kännedom om verkliga beskaffenheten af Svedenborgs sia- 
reskap och om hans eget vittnesbörd om sina uppenbarel- 
sers ursprung. I sin dagbok skrifver han vid denna tid» 
»Andar berätta i allmänhet osannfärdigt och digta. Då 
andar begynna tala med raenniskor, bör man ej tro dem, 
ty nästan allt hvad de säga är af dem sjelfva sammansatt 
och osannfärdigt ; och om de hade tillstånd att berätta om 
himlen och de ting, som deruti äro, skulle de framställa 
så många osanningar, likväl med bestämdt påstående om 
att allt vore sanning, att det skulle väcka menniskors för- 
våning; derföre har det icke varit mig tillåtet att vid sani: 
tal med andar sätta tro till deras framställningar. De 
älska förställning; hvilket ämne som behandlas anse de sig 
förstå och yttra hvarjehauda omdömen deröfver, såsom om 
de förstode det; och om man lyssnar till dem och sätter 
tro till dem, söka de att på flera sätt bedraga och missleda" . 

Hvad säger läsaren härom? Utgör icke detta den skar- 
paste sjelfkritik öfver hela swedenborgianismen ? 

Den ortodoxa kristendomen har alltid och skall alltid 
betrakta bibeln såsom en för alltid afslutad uppenbarelse, 
och afvisa alla efteråt uppträdande profeter såsom falska, 
hvilket också deras läror alltid i ett eller annat afseende 
bekräfta, de må för öfrigt kalla sig Mahomed, Swedenborg 
eller Josef Smith. Men ganska eget och märkvärdigt blir 
dock alltid att, såsom här, påträffa sjelfva den grumliga 
och orena källan till ett påstådt profetiskt kall. Särskild 
uppmärksamhet förtjenar ocksjl, att detta manuskript blif- 
vit funnet just då det tyckes höra till ordningen för dagen 



90 

att flra Swedenborg. Så firades år 1857 en jubelfest i 
England och på andra ställen der han och hans lära upp- 
höjdes, och fortidet år har Svenska Akademien låtit öfver 
honom slå en medalj. 

Atterbom yttrar i sin afhandling öfver Swedenborg, att 
det fanns en tid, då man ansåg honom vara blott rätt och 
slätt en fåne; och om man äfven med Atterbom med rätta 
anser detta omdöme orimligt, så får man å andra sidan 
medgifva, att den nu upptäckta handskriften, om detta vore 
det enda minne han lemnat efter sig, ej skulle jäfva om- 
dömet, ty om man ej kände, att den lilla skriften hade 
den berömde mannen till författare, så skulle man ej kunna 
anse den vara författad af någon annan än en redan på 
dårhuset befintlig eller åtminstone snart derför mogen person. 



I den litterära, theologiska och psykologiska fejd Swe- 
denborgs anhängare länge fört till hans förmån, har man 
städse lagt stor vigt på, att ingen utgångspunkt kunnat 
uppspanas, för att i hans personliga förhållanden finna skäl 
emot honom. Det torde dock ej kunna nekas, att»Dröm- 
mame» erbjuda dessa, för dem som, obundne af förutfattad 
åaigt, fritt hunna bilda sig ett omdöme. 

1:0 Ar klart att han intill 1744 och äfven under det 
året (se sid. 42) fört ett oregelbundet lif i förhållande till 
det andra könet, (Detta har ej förr än nu blifvit offent- 
ligen bekant; men har länge varit i tysthet, traditionsvis 
kändt af de äldre och högre Swedenborgarne i Sverige.) 

2:0 Är det tydligt att hans diet icke var den bästa^ 
utan än ytterst återhållsam, än motsatsen. Schleiden har 
redan antagit detta, ensamt på grund af Sw:s ryktbara up- 
penbarelse på källaren, i April 1745: denna förmodan upp- 
höjes till visshet genom de sammanlagda data vi erhålla 
af drömmarna, sid. 40, och af Cunos Aufzeichnungen fråa 



91 

1768, sid. 44. I betraktande härvid förtjänar ock tagas 
yttrandet om Sw. af hans värdinna i Amsterdam (Cumo 
sid. 140). 

3:0 Är det omotsägligt, att hans kroppsliga helsa var rub- 
bad. Om vi äfven afse från den stora nervretning och svag- 
het, hvilken såväl de hiskliga som de vällustiga drömmame 
1744 röja hos den 56-årige mannen, återstå dock de tre 
deliqvia 1737, 1744, 1752 (se anm. till sid. 62), och till- 
låta oss ana hans tillstånd under de långa absencer då 
hans värdfolk fruktade honom vara död. — Läkare-veten- 
skapen må afgöra om N:o 1 och 2, särskildt eller i före- 
ning, kunna ha föranledt ]N:o 3. 

4:0 Ar det uppenbart att hans andliga helsa ar 1744 
var i största skakning (till följe af N.o 3?). Jemnvigten 
synes hafva blifvit dyrt köpt, och återställd endast på det 
sätt sid. 32 — 34 af Drömmame utvisa, genom bindande 
af förståndet. Hans starke spekulative ande, vand vid lös- 
ningen af de mest storartade problemer inom filosofiens 
och naturvetenskapernas område, kunde dock icke bindas, 
utan inkastades nu på en helt annan bana, sökande att 
böjd under de theologiska dogmerna, utforska och fatta 
dem, då de dock endast kunna tros, samt otillfredsställd 
af bibelns ord inlägga en annan, inre mening deri; och 
under sådana förhållanden synes det vara helt följdriktigt, 
att dess verk blefvo hvad de äro. Också igenfinna vi i 
dessa jemte de djupaste och snillrikaste tankar, de ädlaste 
och finaste bilder och scenerier, samt förträffligt uttryckta 
sanningar, icke sällan motsatserna till allt detta tillika med 
alltför tydliga reminiscenser från det gamla lefnadssättet, 
uti de orena skildringar, hvilka, förlagda till andarnes verld, 
likväl utöfva kroppsliga verkningar på den åldrige filosofen. 

5:0 Ett femte personligt skäl anse vi oss finna i det 
obetviflade factum, att Swedenborg på dödsbädden för en 
tid förlorade sin andeskådning. Kunna vi icke med fullt 
skäl häri finna en analogi med det hos döende vanliga upp- 
flammandet af kroppens och själens krafter? det vill här 



92 

säga att förståndet frigjordes från den fixa föreställning, 
under hvilken det så länge varit fanget. — Vi förmoda, 
att läkare-vetenskapen skall kunna undersöka och afgöra 
äfven denna fråga. 



^^Drömmarne'^ låta oss äfven finna ursprunget till Sw.s 
korrespondens-lära och visa oss dess tillämpning, d. v. s. 
att den bestod i en helt vilkorlig, subjektiv uppfattning. — 
Om korrespondensen mellan det andliga och jordiska må i 
sig sjelf vara en sanning, så lär den dock väl vara för 
djup att kunna af menniskor utforskas. Allt hvad vi på 
detta fält känna, vare sig i symboler, bilder eller skrift, 
från uräldsta till nyaste tider, öfvertygar oss att folken 
eller individerne kunnat framställa endast för dem särskildt, 
deras tidsålder och intellektuela utveckling giltiga, relativt 
sanna theorier, läror och förklaringar. Man har gjort Swe- 
denborgs Arcana eoelestia, m, fl., till ett undantag, afslö- 
jande den absoluta sanningen; men huru skulle en menrd- 
sha kunna förmå detta? Swedenborg säger dock uttryck- 
ligen, att han sjelf genom egen spekulation, genom förnuf- 
tets upplysning under Ordets betraktande och läsande, fun- 
nit den inre meningen i Skriften; icke att en guddomlig 
uppenbarelse eller Gud sjelf, som i andra fall, omedelbart 
gifvit honom densamma. Hvad blir då skillnaden mellan 
detta och andra menskliga verk af dylik beskaffenhet? in- 
gen, utom måttet af snille, lärdom och talang hvarmed de 
äro utförda. Alla länders litteraturer hafva dylika exem- 
pel att framvisa; för att endast anföra några från Sverige, 
hafva vi Bureus och Laurell, hvilka i runorna funno all 
vishet mystiskt inväfd; Rudbeck, som hos Plato fann be- 
skrifningen öfver Sverige och dess inrättningar, samt med 
stor lärdom och följdriktighet ifrade för och bevisade dessa 
och andra sådana hyperboreiska satser, under lika lång 
tid som Swedenborg, och med samma vidlyftighet. En an- 
nan ser i siffrorna nyckeln till alla kulter och myther, samt 



93 

genojnför denna åsigt med nästan otrolig kunskapsrikedom. 
Äter en annan upptäcker i den fornnordiska mythologien 
och i Isländska språket en helt annan mening och bety- 
delse, än de lärdaste arkeologer, språkforskare och Islän- 
darne sjelfve hafva funnit, eller kunna förstå. Hvad hin- 
drar en tredje att i Skriften finna ännu en annan inre me- 
ning bredvid den som Swedenborg utvecklat, genom ständig 
spekulation förvandla denna åsigt till en fast föreställning, och 
deråt offra hela sin öfvertygelse och verksamhet? Ja, utan 
tvifvel skulle äfven denne finna sina anhängare och trogne. 
— Den som har tid, lust och skriftställareförmåga skall 
säkerligen kunna, såsom en snillets lek, utföra en sådan 
inre öfversättning af hvilken bok som helst. 



Af Cunos Au/zeichnnngerij sid. 86, 141, 147, se vi 
att Swedenborg sjelf icke kunde besvara eller vederlägga 
Cunos såväl mundtliga som skriftliga inkast mot åtskilliga 
af hans läror, utan endast åberopade sin egen auktoritet 
för deras sanning. Det torde derför åligga Swedenborgs 
anhängare, att fullgöra denna pligt, utan yrkande af sam- 
ma auktoritetstro. — Vi skulle också gerna önska en till- 
fredsställande lösning af den frågan, hvarför Swedenborg 
icke i andeverlden hört och sett något helt och hållet nytt 
och fremmande både för honom och andra; icke träffat och 
namngifvit verkliga personligheter, som på hans tid voro 
borttappade af historien, men dem sednare forskningar åter- 
gifvit henne; utan endast anfört sådana personer eller facta, 
hvilka han kände genom egen erfarenhet eller som lärd 
man; endast lärt sådana saker, som en hvar kan theore- 
tiskt uppställa, eller på den reproducerande fantasiens väg 
åstadkomma genom härmning och förvridning af menskliga 
förhållanden. I andeverlden och himlarne borde eljest oänd- 
ligt mycket hafva varit att hemta a^f fullkomlig nyhet för 
menniskorna, mycket som de icke kunna ana, och som der- 
för sannolikt en gång kommer att på det högsta öfverraska 



94_ 

en hvar. Vi äro neniligen öfvertygade, att det andra lif- 
vets mystér består deri, att vi, såsom menniskor, icke kun- 
na fatta henne; minst af allt kunna vi tro det varakopie- 
radt af lifvet på jorden, så som Swedenborg framställer det- 
samma i alla sina skrifter, och hvarå vi uti Hr KlemmiDg» 
upplaga af Drömmarne hafva ett nära till hands liggan- 
de exempel i berättelsen om De la Gardies och Elisabeths 
giftermål. 



Vi hafva framställt dessa kortfattade tankar utan nå- 
gon slags afsigt att nedsätta Swedenborgs värde^ hvarken 
som menniska, vetenskapsman, filosof eller theolog; specielt 
anse vi honom som andlig skriftställare hafva i flera fall 
kommit sanningen närmare, än de orthodoxa vare sig ka- 
tholska eller lutherska kyrkorna. Vi bestrida icke ens hans 
märkvärdiga divinationsförmåga (»second sightn; ettarfsom 
delvis ännu fortgår i slägten); men vi kunna alldeles icke 
anse denna gåfva som något bevis for hans andeskådning; 
det är endast denna sista egenskap vi icke kunna tiller- 
känna honom, och hvilken vi tro kunna enkelt och natur- 
ligt betraktas på sätt ofvan antydda fem punkter angifva. 
Icke heller är det vår afsigt att inleda, eller ingå i nå- 
gon polemik med hans anhängare, dem vi akta som gode 
medborgare, och hvilkas religiösa tro vi af hjertat nnna dem 
behålla; ty om vi äfven skulle lyckas i det otroliga att 
omvända endast en, eller i det omöjliga att förorsaka hela 
Nya Kyrkans fall, hvad vore vinsten?! Af jordens 1000 
olika religionssekter, åtorstode ju dock 999; och vi taga 
for säkert, att dessa enkla betraktelser om det psykologi- 
ska fenomenet Swedenborg icke ingå i de medel den Evige 
använder för mensklighetens högsta uppgift, hennes förening 
om och uti en sann christen religion. 



.....-..- ^ritMtiafr» Jt^^itmt^m; kaudv n ut 

■'-'■• Budirllg» IViMteiUar. t«K tnntii 
itin litiibuUie t (iitfi o^ Clinm*, 

ii-.iknk iJ Mia ttferMiniluieiins niMUmiKir. 

(Am it«l «V lAu g^. a tnfdB mHO^ tt)>(.laeMi snart cUn=imi 

'1111 «TBr tiSti mi-dilölu». att om liolcl«ni Biilint i 
Tittet analullt-A dlul rid ilomxlDl emot KrUaiTyakan 



ÄSDESKAOAREN SWEnt^BOKG. 



