Biographica Wilhelm Bergman
J 
| 


| 


, RE A RR br FP, ; SE 
HA Slaka 0 Ef C€ri (4 Aero Cselisrerstik 

: är . / PV sg a 
YI, Pl TA velt RREN 7 on RAN. E KTRS fö 


FI 3 > ÖR : q 
HU i he V, SIergqman a 72 vara FT (RA GER TJÄRA 
2 Jamaa ST ser send lepedilen 6 Holk Ute le ere 7) 


en : 3 q / / / a ; 
Ce eflerr at Car Aarider., FL ST RA Su Ö Mäsakra TAS 
€ / 


pd Re 
CS f SÄ ERA Ad 
Få 


ES Pr 
Hastdlos = Pre dike h 
SE02< SO 
AfprXERAl” 


eo 


Ara IE ärren leken MaA nat) EEE ger 
PAREN ÄRR ANREP 


"ESSEN SN EnnerOgart fl mma 
minler emalelafn PÅ Lfesa bas arg 


Cor / 
pr PÅ AE : 
ller fl Serge NE SR RR 
ERA SRA sken Meg? 

Ae få af AMG RESA ST 
Mäss ARR MAG förda 2 
FA Fikta AL JA AEogend 
SES 2 og SR ocg JArLa ESA 
Årsrengen 2 VBA Af AO LA BAL 
sär ären om RAR fak mana 
Aa SA fork rdr 


2. NN 


ST IET Re lplaZr sil ola FCC are 


jr 


SR Pe a ee ee EE ee fon san nn 
URI 
> 2 N 


flis Moi a ENE a 
Mana? Medel Lid förd, Aron Hörn Äg 
Fräs fra förde af Ar Leperd PR 2 AR 
bgja uno. 
Gonrsypl mf Megprin för can Ar AARN PR 
AA lurgs karna bal tefperLen ff] 4 4 
fra dere 2 $ 
ad RER SR "För ds 
era E ss ör rn AN 
ES LLLarnn LAR FAR 20 Arfa 
TS Ellrrpude. Des SEA VG fa) 


He Rs 3 ib 
pga och kh 


i 
ST 
| 


ÅT 


ASO AR 7 


OR 


I 
+ 


NE SSA 


CER 


2 


ITF 


189 


TOFTI 


S” 
MAZER 


HOFPREDIKANT, 


5 
5 
Oo 


FE, 


AA 
MM 
(& 
A z 
ja] < 
VA Z 
= 
— 
> 


ARKIVARIEN I RIKSARKIVET 
DEN 
AR 


DR EMANUEL WILHELM BERGMAN 


I FINSKA KYRKAN I STOCKHOLM 
OKTOBER 


JORDFÄSTNINGT 


RE 


an 
FER 22 


STOCKHOLM 
TRYCKT HOS NYA TRYCKERI-AKTIEBOLAGET 1897. 


Må jag få dö de rättfärdiges död, och blifve mitt slut 
såsom deras! 4 Mos. B. 23: 10. 


Dessa ord innehålla en värdig önskan inför en 
bår, hvarest vi ju påminnas om jordelifvets vigt och 
betydelse. På lifvets slut och utgång beror ställnin- 
gen i en kommande verld. Hvad vi upptagit i anden, 
hvad som ingått i vår varelse såsom tankar, rörelser, 
afsigter och begärelser, allt detta bildar vår invertes 
hjertemenniska. Och af den menniskans beskaffenhet 
beror, hvad vi hafva att vänta efter detta lifvets slut. 

Kortare kan nu icke en säll och värdig död be- 
skrifvas, än så: det gäller att dö som de rättfärdige. 
Att blifva en rättfärdig, det är sålunda förutsättningen 
för att en gång få en salig död. Och icke behöfva 
vi, om vi annars fattat något af den kristna trons inne- 
börd, leta efter svaret på den frågan: hvem är då 
rättfärdig?  Rättfärdig är den, som funnit syndaför- 
låtelse och lif i Jesus Kristus. Har menniskan kännt 
evighetens kraf, har hon kommit på skam i sig sjelf 
med allt sitt eget, har hon blifvit grundligt utblottad 
på egen kraft, egen visdom och egen berömmelse och 
har hon som arm syndare tagit sin tillflykt till nåden 


ag 


i Kristus Jesus, då har hon blifvit rättfärdig. Den 
rättfärdige hvilar på klippan Kristus. Då är syndaren 
renad i Jesu blod genom tron. Och den sålunda rätt- 
färdiggjorde föres allt djupare in uti Kristus. Jesus 
Kristus tager allt mera hand om hjertat samt formar 
och utbildar den inre verlden efter sin vilja. Så ut- 
mejslas under den himmelska mästarehanden den nya 
menniskan, evighetsmenniskan i hjertat. Rättfärdig- 
heten vinner allt kraftigare välde och utbildas i lif- 
vets alla förhållanden. I umgängelsen, i den jordiska 
kallelsens uppgifter, i allt utgestaltas allt renare och 
klarare Kristi bild. Kristus blifver syndarens allt. 

En sålunda rättfärdigs död är ingen död. Döden 
är blott en öfvergång till fullare och rikare egande af 
det, som blifvit grundlagdt. Döden, vare sig den är 
väntad eller kommer plötsligt och oförberedt, finner 
dock den rättfärdige beredd. Hela den nya lifsrigt- 
ningen i Kristus har intet annat varit än en beredelse 
att möta Herren. Olika långt komma de rättfär- 
diga här. Kristendomslifvet kan hinna blifva mer 
eller mindre utpregladt. Men evighetsgrunden är dock 
lagd, och döden blifver intet annat än en födelse till 
det eviga lifvet. 

Vi äro här samlade kring en rättfärdig mans stoft. 
Döden kom alldeles oväntadt, hastigt och lätt. Han 
somnade stilla in på arbetsrummet och föll så bok- 
stafligen på sin post. Men han var beredd på dödens 
möte, ty hela hans lif alltifrån ungdomen hade varit 
en vandring inför Guds ansigte i Kristus Jesus. 

Vi, som fingo blicka in i hans inre verld, kunde 
icke misskänna dragen af Kristi bild. Hans fina, ädla 
personlighet bar omisskännligt pregeln af en åt Gud 


Si 


helgad och hängifven själ. Den i Jesus Kristus uppen- 
barade sanningen egde han icke blott såsom en med 
tankens klara öfverbevisning omfattad öfvertygelse, 
utan framför allt som en i personlifvets centrum upp- 
tagen och der i fruktbärande tro inplantad sannings- 
och rättfärdighetsbild. Kristendomen var för honom 
först och sist en helig lifssanning, infödd i hjertat. 
Men den blef för honom tillika en helig speculation, i 
och genom hvilken den forskande anden sökte tränga in 
till lösningen af tillvarons djupaste spörsmål. Hans 
tänkande kunde aldrig lösgöra sig från troslifvets djupa 
sanningsgrund. Och sällan får man lika afgjordt som 
hos honom möta en ren och fast läroståndpunkt på 
grundvalen af Jesu lefvande församlings urgamla tro 
och bekännelse. Han visste att äfven på tänkandets 
område skilja mellan Kristus och verlden. 

Just derföre att andens blick, renad af bättring- 
ens tårar, sökte allting i dess centrala djup, sattes 
på personligheten ödmjukhetens och barnaenfaldens 
pregel. Han hörde till dem, som kunna tala genom 
sin tystnad, uppbygga utan ord och utan anspråk. 

Ja, uppbygga! Uppbyggligt är det alltid att få 
intryck af en menniska, som är mera än hon synes. 
Uppbyggligt är att se en man, hvars lugna, anspråks- 
lösa och trogna uppfyllande af kallelsens pligter har 
sin rot i en djupare blick på tingens betydelse och 
sammanhang. Uppbyggligt är att se, huru allt hvad 
till jorden och dess förhållanden hör får ställas på sin 
rätta plats och ses i sin riktiga belysning. 

Så har den i Herren hänsofne vännen Emanuel 
Wilhelm Beryman genom Guds nåd i sitt lif och i sin 
vandel varit oss en sannskyldig uppbyggelse. Aran och 


Ar NASA 


tacksägelsen härför tillkomma allena Gud. Och vare 
det fjerran ifrån oss att vid hans bår tala i annat 
sinne om hans kristliga dygder, än allenast för att 
uppväcka oss sjelfva till känsla af samvetsförpligtelse 
inför lefvande Gud. "Ty har Gud i en medmennisk: 
mött oss med någon gåfva och nåd, så äro vi san- 
nerligen ansvariga för, huru vi i vårt eget lif göra oss 
till godo intrycken af den menniskans bild. 

Vår broder har dött den rättfärdiges död. Vare 
det särskildt eder tröst, I, som stått honom allra när- 
mast! I veten, hvad han varit som make och fader. 
Derom må vi nu icke tala; sådant hör till hemmets 
helgedom. Blott det må här sägas eder: han har gått 
bort ifrån eder för att på ett ännu väsentligare sätt 
förblifva hos eder. 

Och vi alla, som haft honom kär, må vi inför 
Gud nedlägga vår tacksägelse för hvad han varit för 
oss och, höjda öfver naturens saknad och sorg, prisa 
Gud för att vår broder fått gå hem i frid. Gifve 
Han oss nåd att, såsom en hvar det från sin stånd- 
punkt kan, tillgodogöra oss frukterna af hans lefnad 
och af hans bortgång! Säll är du, Emanuel Wilhelm 
Bergman, som fått dö den rättfärdiges död! Och nu 
säger jag dig å allas våra vägnar ett sista tack för 
hvad du varit genom Guds nåd och ett sista: farväl! 


Farväl, farväl, Guds vän, som gått 
Till Jesum och Hans trogna flere! 
Här nere 

Förvärfvat har du arf och rätt 

Med Herrens hus och med Hans ätt. 
Ty bar han ock på händren dig 


” 
[| 


I döden hem till Gud och sig. 

Väl dig, som lyktat ångestfulla striden! 

Väl dig, som ingått ren och skär i friden! 

Väl dig, hvars minne bär Guds vittnesbörd i tiden! 


Jag uttalar ock ett erkänsamhetens ord för hvad 
den aflidne på grundvalen af sin samvetsväg och hjer- 
tetro verkat i det offentliga på den plats, der han 
genom Försynens goda ledning varit ställd. Andra 
må det tillkomma att härom vittna. Här må blott 
bringas i åtanke den intresserade tjenstvillighet i em- 
betet, som sträckte sig vida öfver den formella rättens 
fordringar. Menniskor hafva kunnat se, "hvad som 
varit uppenbart. En blott ser och väger och upp- 
skattar värdet af en sådan mans insats i den väsent 
liga, djupa andeströmningen inom vårt folk. 

Och skulle nu till sist vår hädankallade broder i 
ljuset af evighetens upplysning i korthet tälja oss 
sin lefnads saga, så skulle hans bekännelse lyda så: 
en syndare, frälst af nåd och evigt bergad genom kär- 
leken i Jesus Kristus. 

Slutligen må vi samla våra hjertan i stilla bön 
och frambära inför den Evige tackoffret för vår bro- 
ders förlossning: 

Vi tacka Dig, evige Fader, genom Din älskade, en- 
födde Son Jesus Kristus, vår Herre, för den nåd, Du 
denna Din hemkallade tjenare bevisat. Vi prisa Dig 
och gifva Dig äran för den uppbyggelse, vi undfått 
genom hvad af Dig har varit i hans lif. Vi tacka 
Dig, att Du genom en så lugn och stilla död burit hans 


> Ur Johannes Dillners sångsamling. 


CE 


själ hem på Dina händer. Herre! Hvad Du gör är 
allt godt och väl. Lofvadt vare Ditt namn för vår 
broders saliga förlossning! 
Så vilja vi nu viga stofthyddan till jordens hvila 
intill uppståndelsen. Af jord är du kommen o. s. Vv. 
Psalmer: 
487: 3—5. 


221: 


