Om aktiebolag enligt svensk rätt: Akademisk Afhandling

This is a digital copy of a book that was preserved for generations on library shelves before it was carefully scanned by Google as part of a project 
to make the world's books discoverable online. 

It has survived long enough for the copyright to expire and the book to enter the public domain. A public domain book is one that was never subject 
to copyright or whose legal copyright term has expired. Whether a book is in the public domain may vary country to country. Public domain books 
are our gateways to the past, representing a wealth of history, culture and knowledge that's often difficult to discover. 

Marks, notations and other marginalia present in the original volume will appear in this filé - a reminder of this book's long journey from the 
publisher to a library and finally to you. 

Usage guidelines 

Google is proud to partner with libraries to digitize public domain materials and make them widely accessible. Public domain books belong to the 
public and we are merely their custodians. Nevertheless, this work is expensive, so in order to keep providing this resource, we have taken steps to 
prevent abuse by commercial parties, including placing technical restrictions on automated querying. 

We also ask that you: 

+ Make non-commercial use of the filés We designed Google Book Search for use by individuals, and we request that you use these filés for 
personal, non-commercial purposes. 

+ Refrainfrom automated querying Do not send automated queries of any sort to Google's system: If you are conducting research on machine 
translation, optical character recognition or other areas where access to a large amount of text is helpful, please contact us. We encourage the 
use of public domain materials for these purposes and may be able to help. 

+ Maintain attribution The Google "watermark" you see on each filé is essential for informing people about this project and helping them find 
additional materials through Google Book Search. Please do not remove it. 

+ Keep it legal Whatever your use, remember that you are responsible for ensuring that what you are doing is legal. Do not assume that just 
because we believe a book is in the public domain for users in the United States, that the work is also in the public domain for users in other 
countries. Whether a book is still in copyright varies from country to country, and we can't offer guidance on whether any specific use of 
any specific book is allowed. Please do not assume that a book's appearance in Google Book Search means it can be used in any manner 
any where in the world. Copyright infringement liability can be quite severe. 

About Google Book Search 

Google's mission is to organize the world's information and to make it universally accessible and useful. Google Book Search helps readers 
discover the world's books while helping authors and publishers reach new audiences. You can search through the full text of this book on the web 



at |http : //books . google . com/ 



;OPT"^ 



"AWVAHO LAW LJBRARY 




3 2044 059 629 279 




HARVARD LAW LIBRARY. 



Kec...,^ ^^ ^^^^ 



le , 

DigitizedlLjOOglC 



Digitized by 



Googk 



\ 



Digitized by 



Googk 



OM 



KTIJMJOL ' 



>j\. AL- ii A A in. 



t JO ^OSTRÖII 



OM ^ 



AKTIEBOLAG 

ENLIGT SVENSK RÄTT. 



AKADEMISK AFHANDLING 



AF 



JOHAN^ HAaSTRÖMÉR. 



UPSALA, 1872. 

AKADEMISKA BOKTRTCKEBIET , 

so. BB9UX0. 



-K 



Digitiz^^Ä^ÖOgle 



u 



1" 



"S, 



Qc<.,ä^. 4.100^ 



Digitized by 



Google 



Register. 

Sid. 

Inledning 1. 

Förra afdelningren: 
Öfversigt af den främmande aktiebolagsrättens ntveckling. 

I. Den romerska rätten 6. 

II. Medeltidens och den nyare tidens rätt intill slutet af ader- 

tonde århundradet 34. 

m. Den nyaste tidens rätt. 

England 41. 

Frankrike 58. 

Tyskland 72. 

.Danmark, Norge och Finland 78. 

Senare afj^elningren: 
Den svenska aktiebolagsrätten. 

I. Historisk öfversigt 82. 

II. Den nn gällande svenska rätten: 

1 Kap. 

Aktiebolagets begrepp, dess rättsliga natur ooh dess förhällande 
till staten. 

§ 1. Aktiebolagets begrepp 106. 

§ 2. Aktiebolagets rättsliga natur 114. 

§ 3. Aktiebolagets förhållande till staten 138. 

2 Kap. 

Om aktiebolagets bildande 146. 

§ 1. Aktieteckningen 147. 

§ 2. Bolagsordningens antagande 164. 

§ 3. Om aktiebolag, hvilkas bolagsordningar icke af Konungen 

blifvit stadfåstade 169. 

§ 4. Om bolagsordningens stadfästande af Konungen 173. 

§ 5. Bolagsordningens offentliggörande 189. 

3 Kap. 
Det fUlbildade aktiebolaget. 

A. Aktiebolagets inre rättsförhållanden '. 193. 

§ 1. Aktieegames rättigheter 194. 

§ 2. Aktieegames skyldigheter 201. 



Digitized by 



Google 



Sid. 

§ 3. Om aktierättens öfvergång 208. 

§ 4. Oni aktie egares legitimation gentemot bolaget och om 

aktiebrefg v indikation och doftande 214. 

§ 5, Om förpliktelse n till aktiebeloppets inbetalning, då aktien 

Yäilat egare 220. 

§ 6. Om bobgsstiiniman 224. 

§ 7, Om iiktiebolä^etE stjrelse 239. 

§ 8. Om aktiekapitalets förökande eller förminskning 248. 

§ 9. Ora ntJelaing af aktiebolagets vinst 254. 

B. Aktiebolagets yttre rättsförhållanden 277. 

4 Kap. 

Om aktiebolaget! npplästLing 286. 

Slutoid 292, 



Digitized by 



Google 



Ordet aktiebolag har i det allmänDa språkbruket icke 
någon fast betydelse. Det hSntyder allenast därpå, att an- 
delarne i ett bolag äro något mer bestämda och oafhängiga af 
innehafvarens person, men i hvad mån detta behöfver vara 
fallet, för att detta språkbruk skall gifva andelarne namn af 
aktier och föreningen namnet aktiebolag, låter svårligen säga 
sig. I det juridiska språkbruket är däremot ordet aktiebolag, 
åtminstone sedan år 1848, en teknisk term med fullt bestäm- 
bar betydelse*). För att ett bolag skall vara ett aktiebolag i 
juridisk teknisk mening fordras en bestämning, som enligt det 
allmänna språkbruket icke är väsentlig, nämligen att bolaget 
uppträder och verkar med ett visst kapital, på hvars grund- 
val det inlåter sig med tredje man, utan -att delegarne ikläda 
sig någon personlig ansvarighet för bolagets förbindelser. In- 
sätta alla eller någon af bolagsmännen i bolaget sin person- 
liga kredit, är föreningen icke ett aktiebolag i juridisk tek- 
nisk bemärkelse'). På andelarnes bestämdhet och oafhängig- 
het af innehafvarens person kommer däremot här icke så myc- 
ket an. Det är visserligen det vanligaste, att ett aktiebolags 



^) Samma betydelse har ordet i den tyska rätten (Allg. Deutsches 
Handelsgesetzbuch, 2 B. 3 Tit.: Von der Aktiengesellschaft). I förslaget 
till Code de commerce (art. 13) bar också motsYarande foreningsform 
namnet société par actions (Vavasseur, Traité théorique et prattique des 
sociétés par actions, Paris 1868, introd. p. IX), men denna benämning 
utbyttes sedermera emot société anonyme (Code de com. art. 19). 

2) Sedelutgifvande banker och folkbanker, som äro grundade på per- 
sonlig ansvarighet, äro således icke aktiebolag i juridisk mening, ehuru 
allmänna språkbruket kallar andelarne aktier och icke torde lägga hinder 
i vägen for att benämna bolagen aktiebolag. 



Digitized by 



Google 



grundkapital är deladt i lika stora lotter eller aktier^), att 
delaktighet i bolaget uppkommer genom att tillskjuta en eller 
flera dylika lotter, och att sedan hvarje lott, oafhängig af in- 
nehafvarens person (således ärftlig och förytterlig), medför en 
motsvarande andel i hela bolagsförmögenheten, samt att det 
antal lotter, en bolagsman innehar, också utgör måttstocken 
för de öfriga rättigheter, som med delaktighet i bolaget kunna 
vara förenade. Men denna organisation är icke den enda, 
som förekommer, än mindre den enda rättsligen möjliga. 
Att aktier af olika storlek förekomma i samma aktiebolag, 
är ingalunda ovanligt, och intet lärer väl hindra, att till och 
med aktiebolag kunna bilda sig, som stå öppna för nya in- 
satser på hvad tid som hälst, och i hvilka insatserna, af hvad 
belopp de än må vara, omedelbart^) medföra andel i bolaget. 
Aktiens storlek är visst icke häller alltid bestämmande för de 
med densamma förenade rättigheter. Så händer det, att en 
viss klass aktier har ett företräde framför de öfrige, hvilket 
icke står i något förhållande till deras storlek relativt till de 
senare, och det vore till och med tänkbart, att måttet af de 
förmåner, aktierätten medför, för hvarje aktie bestämdes efter 
en särskild grund och föreningen dock bibehölle karaktär af 
aktiebolag. Oafhängigheten af innehafvarens person kan också 
på allahanda sätt inskränkas. Här möter man dock en be- 



*) Ordet aktie (lat. actio) betydde utan tvifvel ursprungligen, stäldt 
i samband med ett bolag, det rättsanspråk, som delaktigheten i bolaget 
medför (jmf. Kuntze, Die Lehre von den Inhaberpapieren, Leipz. 1857, 
SS. 500 o. f.). Numer eger det såväl i det allmänna, som i det juridiska 
språkbruket trenne olika betydelser. Det betecknar nämligen: l:o del 
af grundkapitalet (jmf. Code de com. art. 34; Allg. D. H. G. B. art. 
207, m. 2), 2:o aktierätt (jmf Code de com. art. 35; AUg. D. H. G. B. 
art. 207, m. 3) och 3:o aktiebref Qmf. Loi du 24 Juillet 1867 art. 3; 
Allg. D. H. G. B. art. 207, m. 4). I 1848 års lag § 7 förekommer ordet 
i alla tre betydelserna. 

*) Många aktiebolag finnas, där tillfälle gifves till successiva insatser 
af hvad belopp som hälst, hvilka, då de uppnått en viss summa, med- 
föra en aktierätt, t. ex. folkbanksaktiebolag och åtskilliga hushållnings- 
förenings- och dylika aktiebolag. 



Digitized by 



Google 



stämd gräns, bortom hvilken bolaget förlorar karaktären af 
aktiebolag : rätten till andel i bolaget kan icke helt och hål- 
let bindas vid innehafvarens person. Är densamma ett jus 
personalissinmmy som upphör med delegarens bortgång och 
icke medgifver något slags öfvörflyttning, blir föreningen in- 
.tet aktiebolag. Alla de föreningar och sällskap, i hvilka rät- 
ten till andel i den gemensamma förmögenheten upphör med 
innehafvarens utträde eller död, falla således utom aktiebola- 
gens område, äfven om de skulle röra sig med en bestämd 
kapitalfond, och hvilken åsigt än må vara den rätta i fråga 
om dylika föreningars ställning till tredje man. 

Frånvaron af alt personligt ansvar för bolagets förbin- 
delser eller, såsom den plägar kallas, den begränsade ansva- 
righeten är redan i sig en juridisk egendomlighet, som erbju- 
der stort intresse. Men icke mindre intresse erhåller aktie- 
bolagens studium därigenom, att denna egendomlighet fram- 
kallar en nästan allmän tillämpning af åtskilliga rättsliga an- 
ordningar, hvilka visserligen äfven stå andra bolagsformer till 
buds, men af naturliga skäl där icke finna samma användning. 
Då insatserna i bolaget strängt begränsas till ett bestämdt 
mått af ekonomiska krafter, hvarutöfver den enskilde delega- 
ren icke är pligtig att offra något för bolaget, kunna bolags- 
männen här utan större risk uppoffra sin individuela vilja till 
förmån för bolagets säkrare bestånd och möjligheten af en 
kraftfull bolagsförvaltning. Också möter i alla aktiebolag den 
anordning, att den enskilde icke kan uppsäga bolagsförhållan- 
det och utbryta sin lott, samt att pluraliteten i bolagsangelä- 
genheter kan fatta beslut, som binda minoriteten. Den om- 
ständighet, att bolagsmännen icke med hela sin förmögenhets- 
rättsliga personlighet, utan blott med en begränsad del däraf, 
stå inom bolagsförhållandet, gör också, att de icke med den 
ängsliga noggrannhet, som i ett bolag med personlig ansva- 
righet är naturlig, behöfva fästa sig vid sina medbolagsmäns 
personlighet, utan kan här, ehuru bolagsförhållandet är oupp- 
sägbart, den enskilde dock bibehållas \id förfoganderätten öf- 
ver sitt i bolaget insatta kapital därigenom, att bolagslotterna 



Digitized by 



Google 



göras fritt förytterliga. Dessa rättsliga*) företeelser äro icke 
väsentliga för aktiebolaget, men så nära öfverensstämmande 
med dess natur, iitt man möter dem, om ock ibland något 
modifierade, nästan vid hvarje aktiebolag, och deras juridiska 
behandling finner därför sin rätta plats inom aktiebolagsrätten. 

Vi förbehålla oss att längre fram närmare bestämma aktie- 
bolagets begrepp; det sagda torde vara nog för att beskrif- 
ningsvis angifva, hvilken af vår tids många associationsformer 
vi gjort till vår uppgift att i denna af handling enligt svensk 
rätt behandla. 

Nutiden har sett aktiebolag uppstå i vårt land för nästan 
alla möjliga lofliga ändamål. Särskildt hafva de industriella 
och kommersiella företagen med sådan förkärlek valt denna 
associationsform, att det kunnat sägas, att det tidskifte, vi 
nu genomlefva, ur de ekonomiska förhållandenas synpunkt, huf- 
vudsakligen kan betraktas såsom aktieföretagens. Inom de 
yttre konturer, som 1848 års aktielag uppdrager, och h vilka 
för öfrigt, såsom vi framdeles skola se, dess tillämpning något 
vidgat, företer denna mängd af aktiebolag, trots en skenbar 
likformighet, i rättsligt hänseende ganska olika skiftningar 
och erbjuder en mångfald af rättsfrågor, som kräfva lösning. 
Ämnet är således tillräckligt rikt, för att vi hälst skulle af- 
stått från den i sig intressanta blicken å den historiska ut- 
vecklingen samt nutida utländsk rätt och omedelbart gripit 
oss an med den nu gällande svenska rätten, om detta sätt 
att gå tillväga icke altifrån början skulle utestängt möjlig- 
heten af en tillfredsställande lösning af vår uppgift. Väl är 
aktiebolagsinstitutet af ganska nytt ursprung, och väl tro vi 
icke, att genom dess upptagande i vår rätt några främmande 



*) Det är uteslutande från den rättsliga sidan, si i denna afhandling 
komma att behandla aktiebolagen. I huru nära förbindelse än förmö- 
genhetsrätten, och icke minst aktiebolagsrätten, står med den politiska 
ekonomien, torde det i alla fall förblifva det enda rätta att i den veten- 
skapliga behandlingen helt och hållet skilja dessa synpunkter åt. Faran 
af en förblandning af dem blir annars altför stor, hvarå Auerbach, Das 
Gesellschaftswesen in juristischer und yolkswirthschaftlicher Hinsicht, 
Frankf. ti. M. 1861, lemnar ett slående exempel. 



Digitized by 



Google 



rättsgruDdsatser blifvit densamma påtvingade. Men det gäller 
här, såsom nästan alltid, att, behöfva vi icke stadiet af den 
historiska utvecklingen för att där uppleta ursprunget till och 
därigenom förklaringen af nutida rättsinstitut, så behöfva vi 
studera det forna och fatta detsamma i dess motsats mot det 
nuvarande för att kunna komma till full klarhet om det se- 
nare. Hvad den moderna utländska rätten beträffar, så er- 
kändes vid aktielagens stiftande, att förslaget till denna lag 
var uppgjordt efter utländskt mönster; ett studium af detta 
mönster måste därför för oss vara lärorikt. Utan att vidga 
synkretsen genom att taga kännedom om utlandets rätt kan 
man icke häller komma till någon lösning af de allmänna 
frågorna om aktiebolagets natur och dess ställning till staten. 
Äfven å det område, där de enskilde själfve stifta lag, vinnes 
stundom nödig belysning endast genom att efterse, huru mot- 
svarande förhållande utvecklat sig i utlandet. Vi vilja där- 
för, innan vi öfvergå till framställningen af Sveriges nu gäl- 
lande aktiebolagsrätt kasta en blick på aktiebolagsrättens hi- 
storiska utveckling och på den lagstiftning, som å detta om- 
råde i utlandet är gällande. 



Digitized by 



Google 



Förra afdelningen. 

Öfversigt af den främmande aktiebolagsrättens 
utveckling. 

I. Den romerska rätten. 

Romarnes aUmänna bolagsteori har så nyligen på vårt 
språk blifvit framstäld*), att vi blott anse nödigt att här er- 
inra om dess allmännaste hufvuddrag. 

Med bolag (sociefas) förstods enligt romerska rätten en 
genom aftal grundad förening af gods eller arbete eller båda- 
dera för ett gemensamt') ändamål'). Detta aftal kräfde icke 
för sin giltighet någon viss form, icke häller fordrades för det 
åsyftade rättsförhållandets uppkomst något mer än blotta af- 
talet: de blifvande bolagsmännens sammanstämmande vilja, 
uttryckt på hvad sätt som hälst^), grundade bolagsförhållan- 



*) Hos MoNTGOMEBY, Om bolagskontraktet i 1734 års lag, Helsingfors 
1870, SS. 11 o. f. 

*) Hvar och en af bolagsmännen måste i en eller annan form gifva 
sitt bidrag, och hvar och en måste hafva andel i de förmåner, föreningen 
åsyftade. I annat fall gälde aftalet åtminstone icke såsom societas. L. 
5 § 2 D. pro socio (17: 2); jmf. L. 29 § 2 eod. 

') Huruvida ändamålet behöfde vara förvärf af ekonomisk vinst, är 
omtvistadt. Sintenis, Das practische gemeine Civilrecht II, Leipzig 1861, 
§ 121, Arndts, Lehrbuch der Pandekten, Mtinchen 1852, § 317, och 
Baron, Pandekten, Leipzig 1872, s. 616, förneka detta. Af annan me- 
ning äro Ladenburg i Zeitschr. fiir das gesammte Handelsrecht XIII 
(1869) SS. 180 o. f. samt där anförde författare. I alla de fall, som före- 
komma i D. pro socio, synes föreningens yttersta ändamål hafva varit, 
om också icke pekuniär vinst, dock ekonomiska förmåner för delegarne. 
Närmast kunde föreningen afse blott rättsgemensamhet, rerum communio 
(L. 58 pr. D. h. t.), eller gemensam verksamhet, commune negotium (L. 
52 pr. eod.) eller båda delarne (L. 52 § 13 eod. m. fl. ställen). Jmf. 
Brinz, Lehrbuch der Pandekten I, Erlangen 1857, § 111. 

*) L. 4 pr. D. h. t. 



Digitized by 



Google 



det. Societetsaftalet var således ett af den romerska rättens 
få s. k. konsensualkontrakt. Aftalets verkan var uppkomsten 
af ett obligatoriskt förhållande socii emellan, i kraft af hvil- 
ket hvarje bolagsman egde ett emot de öfrige riktadt rätts- 
anspråk på utfästa prestationers fullgörande samt på andel i 
de förmåner, bolagsföreningen afsåg att bereda. Någon sam- 
eganderätt till de rättsobjekt, som föreningen afsåg att göra 
till gemensam egendom, medförde icke aftalet omedelbart'). 
För detta ändamål måste ett faktiskt öfverlemnande (collatio 
L, 58 § 1 D. h, t.) komma till, hvarigenom bona comrmmi- 
cata blefvo gemensam egendom, hvari hvarje bolagsman egde 
en ideel andel (L, 58 pr. D. h. t). Bestod insatsen i bola- 
get af fordringar, skulle en formlig cession ega rum*). 

Förvärfvade en af bolagsmännen eganderätt till något, 
som enligt bolagsaftalet borde blifva gemensamt, blef detta 
icke omedelbart medegendom, men öfrige bolagsmän kunde 



*) Arg. L. 20 C. de pactis (2: 3): Traditionibus et usucapionibus 
dominia rerum, non nudis pactis transfenintur. Däremot synes härför 
icke kunna åberopas (MoNTGOMEEY, anf. st. s. 13) L. 13 § 1 D. de prsescr. 
verb. (19: 5): Nemo societatem contrahendo rei susb dominus esse desinit, ty 
på detta ställe sättes societas emot aftal, vid hvilka man icke gör en sak 
gemensam, utan fullständigt afhänder sig eganderätten till densamma. — 
Ett undantag från regeln om traditionens nödvändighet egde dock rum 
vid societas omninm bonorum (In societate omnium bonorum omnes res, 
quae coguntinra sunt, continuo communicantur. L. 1 § 1 D. h. t). Man 
sökte dock bevara konseqvensen medelst en fiktion (— quia, licet spe- 
cialiter traditio non interveniat, tacita tamen creditiir intervenire L. 2 eod). 

2) Detta gälde till och med vid societas omnium bonorum (Ea vero, 
quae in nominibus erunt, manent in sno statu, sed actiones invicem prsB- 
stari debent. L. 3 pr. D. h. t.). Orsaken till cessionens behöflighet var 
väl denna. Ett uttryck af fordringshafvarens vilja, att fordringsrätten 
delvis skulle öfvergå på öfrige bolagsmän, kunde väl anses ligga i bolags- 
aftalet. Men ett dylikt viljeuttryck var enligt äldre rätten icke tillräck- 
ligt for att actio skulle öfvergå (om någon öfverlåtélse af jus obligatio- 
nis kunde, som bekant, enligt romerska rätten aldrig blifva fråga), utan 
måste detta åstadkommas på en omväg genom ett mandatum ad agendum 
(Gaius II: 39), och ett dylikt aftal var väl svårt att lägga in i bolags- 
kontraktet såsom sådant. 



Digitized by 



Google 



8 

tvinga honom att göra det förvärfvade gemensamt*). Utveck- 
lade en af socii i förhållande till tredje man en verksamhet, 
som enligt bolagskontraktet ålåg honom till bolagets fromma 
(commune negotium L. 52 pr. D, h. t.)^ och uppkom ur denna 
verksamhet en obligatorisk rättighet, kunde de öfrige fordra 
att genom rättighetens delvisa cession komma i åtnjutande af 
sine anparter i densamma: utan dylik cession egde de intet 
rättsanspråk emot tredje man 2). Uppkom åter ur en bo- 
lagsmans verksamhet för gemensamt bästa, till hvilken bolags- 
kontraktet berättigade honom, en förpligtelse, hvilade denna 
å honom allena, icke å samtlige bolagsmän^), men han egde 
naturligtvis att af de öfrige fordra godtgörelse för hvad han 
i bolagets intresse utöfver sin anpart fick utgifva (L, 52 § 
15 JD. h. t). Var i dessa fall aftalet slutet i samtlige bolags- 
mäns namn, gjorde detta intet till saken ; en dylik vid aftalet^ 
gifven hänvisning å bolagsmännens inbördes rättsförhållande 
saknade rättslig betydelse. Slöto samtlige bolagsmän i egna 
personer aftal med tredje man, blefvo de naturligen omedel- 
bart berättigade eller förpligtade, och synes därvid bolagsför- 
hållandet utöfvat det inflytande, att de icke blefvo förpligtade 
(och väl ej häller berättigade) pro parte virilt^ utan efter 
den andel, de i bolaget egde (pro portione, qua socii fuerwnVf), 

*) Si quis societatem contraxerit, quod emit, ipsius fit, non commune; 
sed societatis judicio cogitur rem communicare. L. 74 D. h. t. Detta 
synes äfven galt vid societas omnium bonorum. Jmf. L. 73 D. h. t. 
Glöck, Ausfiihrliche Erläuterung d. Pandekten 15 Th., Erl. 1813, s. 382. 

>) Arg. L. 74 D. h. t. 

3) Jure societatis per socium aere alieno socius non obligatur, nisi in 
communem arcam pecuniae vers» sunt L. 82 D. h. t. Detta ansvar för 
den händelse, att penningesumman influtit i gemensamma kassan, grun- 
dade sig å romerska rättens grundsatser om in rem versio (L. 10 § 4, 
L. 13 D. in rem verso 15: 3), och å dess heskaflfenhet utöfvade bolags- 
forhållandet såsom sådant intet inflytande. Jmf. för öfrigt Montgomery, 
anf. st. s. 16, och V. Vangerow, Lehrb. d. Pand. 3 Th., Marburg 1856, 
§ 653; Thöl, Das Handelsrecht I, Götting. 1862, § 37. 

*) L. 44 § 1 D. de sedil. ed. (21: 1); jmf. L. 4 pr. D. de exerc. 
►act. (14: 1). Se Höpfner, Commentar iiber die Heineccischen Institu- 
tionen, Frankf. a. M. 1818, § 911; GlCck, anf. st. s. 451; v. Vangerow, 



Digitized by 



Google 



9 

Insatte bolagsmännen en inom eller utom bolaget stående per- 
son till institoT eller vanlig mandatarius för ledningen af bo- 
lagets samtliga angelägenheter eller en viss gren af dess af- 
färer, förvärfvade denne genom aftal med tredje man rättig- 
heter närmast för sig själf och blef också själf ensam genom 
dessa aftal förpligtad. Bolagsmännen kunde enligt äldre rät- 
ten endast på grund af en öfverlåtelse från hans sida göra 
några rättigheter ur dessa aftal gällande, och tredje man egde 
endast föra talan emot honom, icke emot bolagsmännen. Den 
pretoriska rätten medgaf dock hufvudmännen i några fall, och 
särskildt då de endast på detta sätt kunde erhålla hvad dem 
tillkom *), en actio utilis pro rata emot dem, med hvilka fuU- 
mägtigen kontraherat, samt desse senare en institoria eller 
quasi institoria actio emot hufvudmännen in solidum^). Gåfvo 
bolagsmännen vid bolagets slutande en bolagsman eller annan 
person en dylik samfäld fullmagt, kunde dock otvifvelaktigt 
en af bolagsmännen, då han så fann för godt, för sin del 
återkalla denna fullmagt^). Uppstod under bolagets fortvaro 
fråga om att utse en gemensam institor eller mandatarius, er- 
fordrades därför samtlige bolagsmäns samtycke, ty det var en 
allmän regel i. det romerska bolaget, att en gemensam åtgärd 
förutsatte viljeenhet emellan bolagsmännen ; majoritetens beslut 
band icke minoriteten*). 



anf. st. § 653; Thöl, anf. st. § 37. Vid societates venaliciarise et ar- 
gentariae utöfvade bolagsförhållandet i detta hänseende än större infly- 
tande. Se MONTGOMERY, anf. st. ss. 20—25. 

') Marcellus ait, debere däri actionem ei, qui institorem prfieposuit, 
in eos, qui cum eo contraxerint — eo nomine, quo institor contraxit, si 
modo aliter rem suam servare non potest. L. 1 & 2 D. de inst. act. 
(14: 3). Jmf. Glöck, anf. st. XV, ss. 324 o. f. 

2) L. 13 § 2, L. 14 D. de institoria actione (14: 3); L. 10 § 5 D. 
Mandati vel contra (17: 1) ; "ne in plures adversarios distringatur qui cum 
uno contraxerit" L. 2. D. de exerc. act. (14: 1). 

3) v. Håhn, Die materielle Uebereinstimmung der röm. und germ. 
Kechtsprincipien, Jena 1856, s. 360. 

*) L. 11 D. Si serv. vind. (8: 6), L. 28 D. de com. div. (10: 3). 



Digitized by 



Google 



10 

Soctetas upplöstes genom uppsägning från en bolagsmans 
sida (JDissociamur renuntiatione L, 4 § 1 JD. h. t). Skedde 
emellertid uppsägningen dolose (i egennyttig afsigt, på det 
den uppsägande ensam måtte kunna tillegna sig en vinst, som 
annars skulle blifvit gemensam §4 1. 3: 25; L. 65 § 3 D, 
hy t,) eller intempestive (i ett sådant ögonblick, att det med- 
förde uppenbar skada för bolaget L, 65 § 5 D. h. t.)^ gälde 
den regel, att de öfrige befriades från den uppsägande, men 
denne icke från dem (socium a se, non se a socio liherat), 
hvilket på grund af L. 65 § 6 D. h. t^) väl bör tolkas så, 
att, om bolaget efter uppsägningen lemnade vinst, den upp- 
sägande icke fick någon andel däraf, men om det lemnade 
förlust, han fick bära sin anpart i densamma^). Ett pacium, 
ne äbeatur saknade, åtminstone då bolaget var slutet på 
obestämd tid, all rättslig betydelse. Var uttryckligen aftaladt, 
att bolaget skulle ega bestånd en viss tid^), synas källorna 
icke fullt ense om verkan däraf. Några lagsställen (X. 14, 
L. 17 § J2 D. h. t) förklara ett dylikt aftal utan betydelse 
(sannolikt var detta den äldre åsigten). Ett annat ställe (L, 65 
§ 6 eod.) synes anse en uppsägning före öfverenskommen 
tid alltid vara att betrakta såsom intempestiva. En bolags- 
mans död*) upplöste bolaget äfven emellan de öfverlefvande , 



*) Itaque si quid compendii postea factum erit, ejus partem non 
fert; at si dispendium, seque praestabit portionem. Jmf. Höpfner, Ueber 
den einseitigen Riicktritt von dem Gesellschaftsvertrage, i Arch. f. d. 
Civil. Praxis 17 B. s. 262, s. 440. 

^) Därmed kommer väl ungefår på ett ut den tolkning, som Schlie- 
MANN, Zeitschr. f. d. ges. Handelsr. XVI (1871) s. 9, framkastar, nämli- 
gen att societas genom en dylik uppsägning blifvit ett s. k. negotiura 
claudicans. Ty L. 65 § 6 afser väl resultatet af hela bolagsverksamheten 
under den tid, som förflöt efter den orättmätiga uppsägningen, intill dess 
den uppsägande kunde anses vara berättigad att träda ut. 

3) Detta synes icke hafva varit synnerligen vanligt. Hvarken Gaii 
eller Justiniani Institutioner omnämna detta fall. 

*) Genom en socii capitis minutio eller konkurs upplöstes också bo- 
laget. — L. 4 § 1 D. h. t. : Dissociamur . . . capitis minutione, egestate. 



Digitized by 



Google 



11 

såvida icke frän början annat varit aftaladt^). Det pre- 
sumerades således, att man vid ett bolags ingående gjort 
dess fortbestånd beroende af att alla dess medlemmar qvar- 
stodo, men, var öfverenskommelse träffad därom, att bola- 
get, oaktadt en medlems bortgång, skulle fortfara emellan 
de öfrige, så lände denna till efterrättelse. Däremot var det 
icke möjligt att göra det aftal, att en afliden socii arfvinge 
skalle blifva medlem af bolaget i den aflidnes ställe. Arfvin- 
gen var oaktadt ett dylikt aftal hvarken berättiigad eller för- 
pligtad att i bolaget inträda 2). 

För att göra gällande sina rättigheter ur bolagskontraktet 
egde den enskilde .bolagsmannen actio pro socio. Denna kunde 
anställas icke blott vid bolagets upplösning för att få slutlig 
uppgörelse, utan äfven under dess fortvaro för att uttvinga 
öfverlåtelse af en realrätt eller en fordran, eller ersättning 
för utgifter, gjorda i bolagets intresse^). Ofta var denna actio 
pro socio tillräcklig för att leda till rättslig lösning af alla de 
tvistefrågor, hvartill bolagets upplösning kunde gifva anledning. 
Men uppstod fråga om fördelningen af ett objekt för en real- 
rätt, som redan blifvit gemensam, var actio pro socio ick<* på 
sin plats. Då stod actio communi dividundo till buds, här så- 
som vid all sakrättslig gemensamhet, den måtte vara uppkom- 
men på hvad sätt som hälst^). 



*) Morte unius societas dissolvitur, etsi consensu omnium coita sit, 
plures vero supersint, nisi in coeunda societate aliter conveniret. L. 65 
§ 9 h. t.; § 5 Inst. 3: 25. 

2) Nemo potest societatem heredi suo sic parere, ut ipse heres socius 
sit L. 35 D. h. t. Idem (Papinianus) respondit societatem non posse ul- 
tra mortein porrigi; et ideo nec libertatem de supremis judiciis constrin- 
gere quis poterit vel cognatum ulteriorem proximioribus praBferre L. 52 
§ 9 D. h. t (Jmf. Basil. Lib. XII Tit I: L och Salkowski, Quiestiones 
de jure societatis, praBcipue publicanorum, diss. inaug. Regiom. 1859). 
Här hänvisas således till den regel, att man icke kunde binda sin frihet 
att testamentera. Ett annat ställe antyder ett a^nat skäl : det orimliga 
i, att någon utan egen vilja skulle komma in i ett rättsförhållande af så 
intim art, som bolaget L. 65 § 11 D. h. t. 

3) Nonnumquara ne«essarium est et manente societate agi pro socio 
L. 65 § 13 D. h. t. Af annan mening är Brinz, anf. st. § 111. 

*) Nihil autem interest, cum societate, an sine societate res inter 



Digitized by 



Google 



12 

Sådan var i sina grunddrag den romerska rättens bolags- 
teori. Vi förbehålla oss att längre fram från den moderna 
bolagsrättens ståndpunkt kasta en jämförande blick tillbaka 
på det romerska bolaget. Det finner man dock lätt, att icke 
påminner detsamma om nutidens aktiebolag. Det är icke häl- 
ler inom romames allmänna bolagsteori man velat finna före- 
bilden till denna moderna föreningsform, utan i ett särskildt 
slags romerska bolag, för hvilka i flera väsentliga hänseen- 
den gälde säregna bestämmelser, de s. k. societaies publica- 
norum v, vectigalium. 

Som bekant är för den romerska statens finansförvaltning 
utmärkande, att staten icke omedelbart genom aflönade tjän- 
stemän tillgodogjorde sig sina inkomstkällor, utan förpaktade 
desamma åt de mestbjudande^). Dessa arrenden stäldes på 
längre eller kortare tid, vanligen, synes det, på ett lustrum 
(L, 3 § 6 D. de jure fisci 49: 14)^ men stundom till,^och med 
på 100 år^). De utbjödos distriktvis; ibland omfattade ett 
dylikt distrikt en hel provins^). För att kunna öfvertaga ett 
dylikt arrende, som kräfde en väl ordnad förvaltning med tal- 
rik personal, fordrades betydliga ekonomiska krafter. Också 
synes det af ålder varit vanligt, att bolag bildade sig för detta 
ändamål*). Emellertid trädde, åtminstone i äldre tider, icke 



aliquos commnBis sit, nam utroque casu locns est communi dividundo 
judicio L. 2 pr. D. comun. div. (10: 3). 

*) Så skedde såväl med portoria, decumse och scriptura, som metalla, 
salin» och piscaria. Om också icke uttrycket societas vectigalium kan an- 
ses hafva omfattat soc. aurif odinarum, argentifodinarum, salinarum m. fl. 
dylika (jmf. dock L. 13 D. de public. 39: 4), så är dock otvifvelaktigt, 
att dessa senare rättsligen voro med de förra likstälda, och att de lag- 
ställen, som blott omnämna soc. vectigalium, äfven å de öfrige voro till- 
lämpliga. Se L. 1 pr. D. quod cujuscunque univ. (3: 4), L. 63 § 8 D. pro 
socio (17: 2). Jmf. Mabquardt, Röhl Alterthiimer III: 2, Leipzig 1853, 
SS. 217 o. f. 

*) Marquardt, anf. st. s. 140. 

') Cic. In Verrem H: 2, 70. 

*) Se angående publikanerbolagens äldre historia Salkowski, Qusestiones 
de jure soc. § 2; Salkowski, Bemerkungen znr Lehre von den jurist. Per- 



Digitized by 



Google 



13 

t 

bolaget i något kontraktsförhållande till staten, utan öfvertogs 
förpaktningen af en eller flere mancipes, som genom att ställa 
prcBdes eller medelst suhsignaiio prcediorum lemnade staten sä- 
kerhet för kontraktets uppfyllande. Desse mancipes förenade 
sedan med sig bolagsmän, som därigenom själfve icke trädde 
i något rättsförhållande till hvarandra enligt regeln: socii m^i 
socius mens socius non est (L. 20 D.pro socio). Sannolikt tillhörde 
i dessa tider ledningen af bolagets, eller kanske rättare bolagens, 
angelägenheter uteslutande manceps^). Liksom han ensam afslu- 
tit kontraktet med staten, så slöts af honom eller i hans namn 
alla aftal med tredje man, och han ensam blef ur desamma 
berättigad och förpligtad, ehuru hans bolagsmän emot honom 
egde actio pro socio för att utbekomma hvad bolagskontraktet 
försäkrade dem om. 

Denna form för ifrågavarande bolag synes fortlefvat ända 
in i senare tider för vissa mindre betydande statsförpaktnin- 
gar^). Däremot möter oss i de större förpaktarebolagen en 
annan organisation. Huruvida fortfarande en eller flere man- 
cipes voro de, som i sitt namn allena ingingo aftalet med sta- 
ten, synes ej med bestämdhet af källorna^). Däremot är det 
säkert , att de icke mera framträda såsom företagets ensamme 
ledare, hvilka genom särskilda bolagsaftal förenade med sig 
personer, som med hvarandra icke kommo i något bolagsför- 
hållande, utan bilda nu alla, mancipes såväl som öfrige, ett enda 
bolag, societas vectigalium, hvars vigtigare angelägenheter synas 
blifvit afhandlade på bolagsmännens möten^). I spetsen för bola- 



sonen, Leipz. 1863, ss. 30 o. f. ; Xenopolus, De societatum publicanorum 
ronianorum historia ac natura juridiciali, Berol. 1871, §§ 15 o. f. Hufvud- 
källan är Polybius VI: 17 (15). 

1) Salkowski, Jurist. Pers., s. 31; Cohn, De natura societatum juris 
romani, quse vocantur public», Diss. inaug., Heidelb. 1870, ss. 14 o. f. 

2) L. 1 pr. D. de loco publ. fruendo (43: 9). Salkowski, Jurist. Pers., 
s. 32; jmf. Xenopolus, anf. st. s. 34. 

') Detta synes vara den allmänna åsigten. Salkowski, Jurist. Pers., 
s. 35 anser däremot mancipes härvid hafva handlat såsom bolagets agenter. 

4) Cic. In Verrem II, 2:70,71; Xenopolus, ant. st. s. 46. 



Digitized by 



Google 



u 

get stod en, vanligen, synes det, på ett år^), vald magister so- 
cietatisr) Honom ålåg ledningen af bolagets verksamhet. Han 
skulle föra bolagets räkenskaper, tahulce accepti et expensi^) ^ 
mottaga bolagsmännens insatser samt uträkna och utbetala åt 
hvarje bolagsman hans andel i bolagets vinst. Under honom 
arbetade en talrik personal af dels socii^ dels mercenarii, 
hvilka för uppbörden voro stationerade i städer eller å andra 
mer betydande platser*). I dessa sociefates vectigalium funno 
en stor del af de romerska kapitalen användning. Det fanns 
enligt Polybii vitnesbörd knapt en enda förmögen man i 
Rom, som icke hade andel i förpaktarebolagen ^). 

Det inses lätt, huru föga de rättssatser, som gälde för 
den vanliga societas, kunde motsvara förpaktarebolagens be- 
hof. Företag sådana som förpaktningen af statsinkomsterna 
i en hel provins eller bearbetandet af ett bärgverk kräfde 
framför alt, att föreningens bestånd för en längre tid var för- 
säkradt. Synnerligen betänklig var då här den bestämmelsen, 
att genom en bolagsmans frånfälle bolaget upplöstes, enligt 
regeln i sin helhet och i alla händelser, såvida icke sär- 
skild öfverenskommelse träffades, i hvad den dödes lott vid- 
kom. Också finna vi den romerska bolagsteorien i detta 
hänseende modifierad till förmån för societates vectigalium ^). 



*) Ibland synes bolaget samtidigt haft flere magistri. Ciceeo, anf. st. ; 
Thoplong, Du contrat de Société, Préf. XXVm. 

«) Cic. In Verrera U, 2: 74. 

3) Cic. In Verrem II, 2: 70, 74, 76. 

*) Cic. In Verrem H, 2: 70: Canulejus, qui in portu Syracusis ope- 
ras dabat. 

5) MOMMSEN, Köm. Geschichte I B., Berlin 1856, s. 828. 

®) Det är tvänne ställen i Dig. pro socio, som handla härom. Det 
ena är af Ulpianus och lyder sålunda (L. 63 § 8) : In heredem quoque 
socii pro socio actio competit, quamvis heres socius non sit: licet enim 
socius non sit, attamen emolumenti successor est (jmf. L. 40: heres 
socii, quamvis socius non est, tamen ea, qusB per defunctum inchcata 
sunt, per heredem explicari debent: in quibus dolus ejus admitti po- 
test). Et circa societates vectigalium ceterorumque idem observamus, 
ut heres socius non sit, nisi fuerit adscitus, verum tamen omne emo- 
lumentura societatis ad eum pertineat, simili mod o et damnum agno- 



Digitized by 



Google 



15 

Om vi tolkat hithörande ställen i Pandekterna rätt, sä fram- 
går af desamma, att vid societates vectigalium icke nå- 
gon uttrycklig öfverenskommelse behöfdes om bolagets fort- 
varo trots en socii frånfälle, utan var det regel, att en bolags- 
mans död icke upplöste bolaget emellan de öfrige, så vida icke 
en öfverenskommelse i motsatt syftning uttryckligen var in- 
gången eller framgick ur omständigheterna i det särskilda 
fallet. Men icke nog därmed. Bolagskontraktets verkningar 
sträckte sig här utöfver de enskilde bolagsmännens lifstid. 



scat, quod contingit, sive adhuc vivo socio vectigalis sive postea, 
Qaod non similiter in voluntaria societate observatttr, Jmf. L. 3 C. pro 
socio (4: 37) och Basil. Lib. XII, Tit. I: LXI. Angående de många olika 
tolkningame af orden voluntaria societas se Salkowski, Quasstiones de 
jure soc, s. 120. Att de beteckna den vanliga societas, torde i hvarje 
händelse vara obestridligt. Cohn, De natura soc. jur. rom., quae voc. 
publ., SS. 45 0. f. försöker dock en annan tydning. * 

Det andra stället är af Pomponius (L. 59 pr.): Adeo morte socii sol- 
vitur societas, ut nec ab initio pacisci possimus, ut heres etiam succedat 
societati. Haec ita in privatis societatibus ait: in (andra läsa: societatibus : 
at in) societate vectigalium nihilominus manet societas et post mortem 
alicujus, sed ita demum, si pars defuncti ad personam heredis ejus ad- 
scripta sit, ut heredi quoque conferri oporteat: quod ipsum ex caussa 
SBstimandum est. Quid enim, si is mortuus sit, propter cujus operam 
maxime societas coita sit aut sine quo societas administrari non possit? 
Detta ställe synes böra öfversättas sålunda: "i en soc. vect. fortfar bo- 
laget äfven efter en medlems död (med hans arfvinge: detta framgår af 
motsättningen emot det närmast föregående), men endast under den för- 
utsättning, att den dödes bolagslott (hans plats såsom verklig socius) 
blifvit skrifven på hans arfvinges person (d. v. s. denne blifvit inre- 
gistrerad såsom den förres blifvande efterträdare), så att den (platsen så- 
som socius) bör inrymmas äfven arfvingen : men äfven detta fall bör be- 
dömas efter omständigheterna (d. v. s. äfven om en dylik adscriptio skett, 
kunde icke omständigheterna i det särskilda fallet frånkännas en viss be- 
tydelse i fråga om, huruvida de öfrige socii voro skyldige att fortsätta 
bolaget och däri upptaga arfvingen). En annan tolkning gifves af Mont- 
GOMERY, anf st. SS. 30, 31. Den ytterliga varsamhet, hvarmed man 
här bryter med de grundsatser, som gälde för den veliga societas, an- 
tyder, enligt vårt förmenande, att dessa stadganden varit verkliga modi- 
fikationer i allmänna bolagsrätten, och att de leda sitt ursprung från en 
tid, då teorien ännu icke nödgats inrymma societates vectigalium plats i 
en helt annan del af rättssystemet. 



Digitized by 



Google 



16 

Dog en bolagsman , kunde hans arfvinge icke fordra att få den 
dödes andel i bolaget till sig utskiftad. Fullständigt inträdde han 
väl i den dödes plats endast i det fall, att han genom ömse- 
sidig öfverenskommelse upptogs till medlem i bolaget, men 
hans arfslott i bolagets förmögenhet förblef outbruten, och han 
tog i förhållande till sin anpart i densamma del i vinst och 
förlust, till dess bolagstiden var ute. En bolagsman kunde 
emellertid (vid bolagets ingående eller under dess fortvaro) 
träffa den anordning, att hans plats såsom bolagsman skulle 
öfvergå på hans arfvinge. Dock skulle ett dylikt aftal tolkas 
med en viss varsamhet: var den aflidne den, med beräkning 
på hvars verksamhet bolaget ingåtts, eller en person, utan 
hvilkens medverkan bolaget icke kunde förvaltas, kunde det 
icke förmenas de öfrige att upplösa bolaget. Dessa satser 
inneburo en vigtig afvikelse från den allmänna societetsläran till 
förmån för sécietates vectigalium^). De gjorde möjligt, att 
dessa bolag kunde fortlefva genom generationer^). Också visa 
Taciti Annaler (XIII: 50), att de flesta förpaktarebolag , som 
under Neros regering funnos, ledde sitt ursprung från den fria 
republikens tid ^). 

Var nu äfven genom dessa modifikationer i den allmänna 
bolagsrätten förpaktarebolagens bestånd tryggadt, så återstodo 
dock flera dess bestämmelser, hvilka för desamma måste vara 
synnerligen hinderliga. Den vanliga socieias var tydligen af- 



*) Här ingicks väl också alltid bolaget in tempus, kanske kunde det till 
och med ske in perpetuum. Måhända är det därför, det vanliga societas i 
L. 63 § 8 D. h. t. benämnes voluntaria (jinf. § 4 Inst. 3: 25: Manet societas 
eousque, donec in eodemconsensu perseveraverint, at cum aliquisrenuntiaverit 
societati, solvitur societas; L. 5 C. pro socio (4: 37): Tamdiu societas durat, 
quamdiu consensus partium integer perseverat) i motsats mot societatea 
vectigalimn, där ingen ensidig uppsägning kunde ifrågakomma. 

*) Möjligen öfvertogo de efter omständigheterna förpaktningen än af 
ett, än af ett annat distrikt. Sghmid, i Archiv f. die Civil. Praxis 36 B., 
Heidelb. 1853, s. 176. 

') Publikanerbolagens vidsträckta verksamhet och rikedom skildras af 
Tboplong, Du contrat de société, Préf. XX- XXXIV. De synas hafva burit 
namn efter den provins, hvars inkomster de förpaktade. Cicero, Ad 
familiares XIII ep. 9: societas Bithynica. 



Digitized by 



Google 



17 

sedd för en trängre krets af personer, emellan hvilka ett lik- 
sonoi broderligt förhållande förefanns^). För bolag; af sådan om- 
fattning som societaies vectigalium lämpade sig föga dess rätts- 
regler. Man erinre sig, att hvarje socius var egare till en 
ideel andel i bolagets egendom, fordringsegare till en ideel 
anpart af dess fordringar. Å beskaffenheten af dessa rättig- 
heter utöfvade bolagsförhållandet icke något inflytande: han 
kunde såsom hvarje egare fritt förfoga öfver sin ideela andel 
och när som hälst fordra densamma utbruten 2), såsom hvarje 
annan fordringsegare enskildt indrifva sin andel i bolagets for- 
dringar. Däremot kunde icke utan hans vilja ett enda förfo- 
gande vidtagas med objekten för dessa hans rättigheter, lik- 
som Öfverhufvud en oenighet emellan bolagsmännen gjorde 
hvarje gemensam åtgärd omöjlig. Det är icke svårt att inse, 
hvilka hinder detta måste lägga i vägen för en ordnad och 
kraftig bolagsförvaltning. Nu kunde man visserligen för att 
möjliggöra denna gifva magister societatis såsom bolagets in- 
stitor en synnerligen vidsträckt fullmagt, men äfven en dylik 
anordning hade sina olägenheter. Magister societatis förvärf- 
vade, såsom ofvan nämnts, rättigheter närmast för sig själf, 
och äfven sedan pretoriska rätten inrymt hufvudmännen en 
actio utilis^ förblef dock han den egentligen berättigade, och 
det äfven sedan han lemnat sin plats ^). Å andra sidan hvi- 

*) Societas jus quodammodo fratemitatis in se babet L. 63 pr. D. 
h. t. Betecknande är också stadgandet om beneficium competenti» bo- 
lagsmännen emellan (L. 63 pn D. h. t. ; L. 16 D. 42: 1) och att ett ådö- 
mande på grund af actio pro socio medförde infami. L. 1 D. 3: 2. 

*) Ett uttryckligt pactum, ne dividatur, i fråga om något som för 
bolaget var gemensamt (ett dylikt låg icke i bolagskontraktet såsom så- 
dant och var icke häller identiskt med ett pactum, ne abeatur. Se L. 
14, L. 16 § 1 D. h. t.), saknade otvifvelaktigt ursprungligen aU rättslig 
betydelse. Senare tillerkändes det dock här, såsom vid annan communio, 
den verkan, att om socius sålde sin andel, emot köparen kunde sättas en 
exceptio, om han yrkade delning före öfverenskommen tid. Se nyss anf. 
st. och L. 14 § 3 D. com. div. (10: 3). Huruvida denna modifikation 
egde rum före den tid, då societates vectigalium blefvo allmänna, är väl 
omöjligt att afgöra. 

') Såsom ofvan nämnts, valdes^ magister societatis vanligen blott på 
ett år. 

8 



Digitized by 



Google 



18 

lade å honom de i bolagets namn åtagna förbindelserna, äfven 
sedan han afgått från sin befattning. För de aftal, hvilka af 
honom slötos, blefvo enligt pretoriska rätten jämte honom 
socii ansvarige, och detta omedelbart och in solidum. Då nu 
detta naturligen var det sätt, hvarpå de flesta aftal kommo 
till stånd (ty sällan uppträdde väl alla delegarne själfve ome- 
delbart), hvilade således det stora bolagets alla förbindelser 
till hela sitt belopp å hvarje bolagsman, huru ringa hans an- 
del i bolaget än var. 

Alla dessa societetsrättens bestämmelser berodde emeller- 
tid mindre på romarnes uppfattning af bolaget, än på grund- 
satser, som genomgingo hela don romerska rätten. Då denna 
omständighet, enligt vår åsigt, blef af afgörande betydelse för 
den juridiska metod, hvarigenom ytterligare modifikationer 
kommo societates vectigalium till del, vilja vi taga dessa grund- 
satser i ett närmare skärskådande. 

Som bekant, har såsom för den romerska rätten karak- 
täristiskt blifvit utmärkt dess stränga fasthållande af den en- 
skildes obetingade själfständighet och dess därmed samman- 
hängande uppfattning af alla rättigheter såsom absoluta till 
sitt innehåll ^). Gränserna för en rättighet kunde vara trånga, 
men inom dessa gränser herrskade den berättigade suveränt^). 
Denna uppfattning måste också blifva af betydelse för de fall, 
där flere personer gemensamt voro berättigade till samma 
objekt. Också fattades medegendom såsom tii förhållande, 
där hvar och en oinskränkt och uteslutande egde sin ideela 
andel af saken. De båda eganderätternas faktiska koexistens 



*) Se framför alt Ihering, Geist des röm. Eechts II, Leipzig 1866, 
särsk. SS. 125 o. f . ; se äfven Schmidt , Der principielle Unterschied 
zwischen dem röm. u. germ. Kechte I, Eostock 1853,* särsk. ss. 29 o. f., 
SS. 323 o. f., jmfd med v. Hahn, Die materielle Uebereinstimmung d. röm. 
u. germ. Kechtsprincipien, Jena 1856, ss. 1 o. f., ss. 312 o. f.; Stahl, 
Eechts- und Statslehre I, Heidelb. 1854, ss. 509 o. f.; Ahrens, Juristi- 
sche Encyclopädie, Wien 1857, ss, 332 o. f. 

2) Om korrektiven emot ett ovärdigt bruk af denna juridiska magt- 
fullkomlighet: den offentliga meningen, censuren, folkdomstolame, se IHE- 
BING, anf. st. ss. 135 o. f. 



Digitized by 



Google 



19 

i samma sak hade emellertid till följd, att den ene egaren 
icke kunde vidtaga något förfogande med saken eller en reel 
del af densamma utan att i och med detsamma förfoga öfver 
den andres ideela anpart, och därför fordrades för ett dylikt 
förfogande samtlige egares viljeöfverensstämmelse^). Sin ideela 
andel kunde man däremot efter behag och utan hänsigt till med- 
egarnes intresse förfoga öfver. En af egarne kunde också när 
som hälst yrka sakens delning genom domstols åtgärd. Denna rätt 
kunde man dock, åtminstone på senare tider, för en viss tid från- 
säga sig^). Men källorna betona, att man trots en dylik Öfver- 
enskommelse dock hade rätt att sälja sin anpart, ehuru, om 
köparen före utsatt tid yrkade delning, samma exceptio kunde 
sättas emot honom, som emot hans fångesman ^). Längre än 
till ett pactum, ne dividatur kunde man icke gå. Att afsäga 
sig den fria dispositionsrätten öfver sin ideela anpart var oför- 
enligt med den romerska uppfattningen af eganderätten såsom 
ett absolut herravälde öfver en sak ^). Samma uppfattning gör 
sig gällande i det fall, då flera gemensamt ega en fordran. 
Här kan till och med en reel delning sägas inträda ipso jure ^). 



V Jmf. Sghmidt, anf. st. s. 244. 

') Si conveniat, ne omnino divisio fiat, hujusmodi pactum nullas vires 
habere manifestissimum est; sin autem inträ certmn tempus, quod etiam 
ipsius rei qualitati prodest, valet. L. 14 § 2 D. com. div. (10: 3). Orden 
quod — prodest synas dock antyda, att ett dylikt aftal skulle fylla något 
i sakens beskaffenhet grundadt behof. 

») L. 14 § 3 D. com. div. (10: 3). 

*) Blott så småningom och till begränsadt antal nppkommo de s. k. 
jnra in re aliena. Det äldsta af dem var, såsom redan namnet antyder, 
servitus. Den var dock antingen till sitt innehåll (vid servitutes prse- 
diormn) eller sitt bestånd (vid servitutes personarum) strängt begränsad. 

*) En dylik delning var dock icke möjlig, då prestationen till sin 
natur var odelbar, men själfständigheten af hvarje delegares rätt gör sig 
äfven här gällande, så mycket som möjligt är. För att realisera rättig- 
heten erfordrades icke en medverkan af alla de berättigade. Hvar och 
en krediter kunde indrifva fordringen. L. 2 § 2 D. de verb. obl. (45: 1). 
Var emellertid prestationen icke sådan, att om den fullgjordes åt en, äf- 
ven de öfrige blefvo godtgjorda (L. 11 § 1 D. de aq. et pluv. are. 39: 3), 
så var debitor endast under den forutsättning skyldig att å en krediters 



Digitized by 



Google 



20 

Hvar och en är absolut herre öfver sin anpart i fordringen, 
eger i själfva verket en från de öfriges alldeles oafhängig for- 
dringsrätt. Denna delning inträder så väl då gemensamheten 
är ursprunglig, beroende därpå, att det faktum, som grundar 
fordringsrätten, omfattar flera personer (L. 11 § 1 D. de 
duoh, T. 45: 2)^ som då den har sin grund däri, att fordrings- 
rätten från en ensam kreditor (t. ex. genom arfsföljd) Öfver- 
går på en flerhet af personer (Ea^ qum in nominihus sunt, 
non recipiunt divisionem , quum ipso jure in portiones heredi- 
tarias ex lege duodecim tdbularum divisa sunt. L. 6 C. fam. 
erc. 3: 36; L. t C. Si unus ex plur, 6: 32)^). Nu kunde 
visserligen tillämpningen af satsen: nomina sunt ipso jure di- 
visa ^ utestängas genom ett uttryckligt af tal, att fordringsrätten 
odelad skulle tillkomma de berättigade. Men däraf blef rätts- 
verkan den, att hvem som hälst af dem kunde indrifva det 
hela och därmed göra slut på obligationen*^). Ville man så- 
ledes, att innehållet skulle hållas samman, så blef det i stället 
en flerhet af obligationer med samma innehåll^). Däremot fin- 



kraf fullgöra prestationen, att säkerhet stäldes honom for de öfriges an- 
språk (L. 1 § 36, L. 17 pr. D. depos. 16: 3). Trädde en penningepre- 
station i stället för prestationen in natura, erhöll hvarje kreditor blott 
sin andel. Denna regel kom i den klassiska rätten alltid till användning vid 
condemnatio. L. 25 § 9 D. fam. erc. (10: 2). Jmf. Windscheid, Lehrb. 
d. Pandektenrechts, § 299. Intressant är jämförelsen med de grundsatser, 
som gälde vid praedial-servituter, där flere voro medberättigade. L. 4 § 3, 
L. 6 § 4, L. 19 D. si serv. vind. (8: 5). Jmf. Babon, Die Gesammtrechts- 
verhältnisse im Köm. K., Marburg 1864, ss. 142 o. f. 

*) Windscheid, anf. st. § 292. 

*) Ex quibus colligitur, unumquemque perinde sibi acquisiisse, ac si 
solus stipulatus esset, ezcepto eo, quod etiam facto ejus, cum quo com- 
mune jus stipulantis est, amittere debitorem potest. L. 31 § 1 D. de nov. 
et del. (46: 2). Angående correal-obligationema (uttrycket är hemtadt från 
L. 3 § 3 D. de lib. leg. 34: 3) se WraDSCHEiD, anf. st. §§ 292 o. f., Baeon, 
anf. st. SS. 205 o. f., samt den af Windscheid citerade talrika litteratur. 

•) In utraque obligatione una res vertitur. § 1 Inst. 3: 16. Jmf. 
i fråga om den passiva correalobligationen : Duo eandem pecuniam debent. 
L. 19 D. de duob. r. const. (45:2^. Källomas språkbruk är dock vacklande. 
Se KuNTZE, Die Obligation -u. die Singularsuccession, Leipz. 1856, ss. 161 — 
171. Jmf. äfven Hasse, Beytrag zur Revision d. bish. Theorie von d. 
ehel Gtitergemeinschaft; Kiel 1808, ss. 47 o. f. 



Digitized by 



Google 



21 

nes, sä vidt vi veta, icke nAgot ställe i källorna, som antyder, 
att man kunde ordna förhållandet så , att för rättighetens reali- 
serande fordrades allas samverkan eller att någon å samtliges 
vägnar egde handla. Det skalle också altför mycket stridt 
mot den romerska uppfattningen af fordringsrättens absoluta 
beskaffenhet, att en person skulle varit medegare till en for- 
dran och dock, ehuru objektet ej lade hinder i vägen, icke 
kunnat utan de öfrige delegarnes medverkan realisera sitt in- 
tresse i densamma. 

Den regeln, att majoritetens vilja icke band minoriteten, 
var säkerligen icke häller en specialregel för societas, föran- 
ledd däraf, att man fattade denna såsom ett å inbördes för- 
troende hvilande förhållande, som, när enighet brast, enligt 
sakens natur borde aldeles upplösas, utan grunden, var nog en 
allmännare. Till en prestation , bestämd till omfång och inne- 
håll, kunde man väl förpligta sig, men att förbinda sig till 
något så vidtomfattande och obestämdt, som att underordna 
sin vilja under andras i gemensamma angelägenheter, stod icke 
samman med den individuela själf ständighet, som den romer- 
ska rätten strängt fasthåller. Ätt lemna andra bestämmelse- 
rätten i sina angelägenheter, låt vara att de äfven på samma 
gång voro de andras, skulle säkerligen betraktats såsom in^ 
dignum cive romano atque homine libero, och ett dylikt aftal 
hörde icke till dem, som staten skänkte sitt skydd. 

Med denna uppfattning af de enskildes själfständighet 
i förmögenhetsrättsligt hänseende sammanhänga utan tvifvel 
de grundsatser om rättigheters förvärfvande och förpligtelsers 
åtagande genom annan person, hvilkas användning inom bolags- 
rätten vi ofvan visat^). Blott i ett ofritt förhållande (dominicä 
eller patria potestas) kunde en person kontrahera, en annan 
ensam erfara verkningame af kontraktet. En fri människa 
kunde icke nedsjunka till ett blott verktyg för en annans 
vilja^), till en medelperson utan själfständigt intresse i det 



*) Jmf. Unger, Die Verträge zu Gunsten Dritter, Jena 1869, ss. 3 o. f. 

*) Per liberas personas, qusB in potestate nostra non sunt, acquiri 
nobis nihil potest. Pauli sent. V: 2 § 2; L. 126 § 2 D. de verb. obl. 
(45:1). 



Digitized by 



Google 



22 

aftal, som af honom blef slutet. Detta förblef den allmänna^) 
regeln, äfven sedan pretoriska rätten infört ofvan nämnda 
modifikationer, hvilka under vissa förutsättningar gåfvo hufvud- 
mannen en talan jämte ombudet, och grundade ett anspråk 
mot den förre jämte talan mot den senare. Ett undantag fanns 
dock från denna regel, nämligen i fråga om en förmyndare. 
Genom rättsärender för myndlingens räkning berättigade och 
förpligtigade visserligen äfven denne sig själf. Men dessa 
rättigheter och förpligtelser öfvergingo vid förmynderskapets 
upphörande ipso jure å myndlingen, och äfven under dess 
fortvaro svarade han icke med sin egen förmögenhet för de 
för myndlingens räkning öfvertagna förbindelser 2). 

De förändringar i bolagsrätten, hvilka förpaktarebolagens 
behof kräfde, skulle således inneburit en brytning med grund- 
satser, som genomgingo hela romerska rätten, och alt detta 
till förmån för en enda art af bolag, en helt enstaka företeelse 
inom det romerska rättslifvet. Nu fanns emellertid i den 
romerska rätten erkända andra personföreningar än societates, 
nämligen universitaies eller corpora^)^ hvarunder föllo kommu- 
ner, korporationer, gillen och skrån (civitates^ municipia, vici, 
curice, collegia^ sodalicia)^)^ med hvilka äfven själfva staten 



*) Af annan mening är Savigny, System Bd. III § 113, men se Schmid 
i Archiv f. die civ. Praxis 36 B., s. 177 och Windscheid, anf. st. § 73 
not. 16. Speciela undantag gjordes dock i senare tider i fråga om för- 
värfvande af besittning och därigenom egendom (placet per liberam per- 
sonam omnium rerum possessionem qnseri posse, et per hane dominium. 
L. 20 § 2 D. de acquir. rer. dom. 41: 1, L. 41 D. de usurp. et usuc. 
41: 3. Paulus, Sent. V: 2 § 2, yttrar därom: utilitatis caussa re- 
cpptum est) samt ifråga om forsträckning (från kreditors sida. L. 9 § 8 
D. 12: 1). Angående några andra påstådda undantag, se Brinz, anf. st. 
II § 370. 

2) Se Schmid, anf. st. s. 178 och Windscheid, anf. st. § 442, not 2 samt 
de på sistnämnda ställe anf. lagrum. 

3) Ordet corpus synes dock endast blifvit begagnadt om de universitates, 
hvilkas existens mer berodde på medlemmarnes fria vilja, således t. ex. 
icke om civitates, jmf. Windscheid, anf. st. § 57, not 4; Pfeifek, Jurist. 
Pers., Tiib. 1847, ss. 26, 37. 

*) Deras historia skildras af Dikksen, Civilist. Abhandl. II, Berlin 
1820, SS. 1 o. f., jmf. äfven Ppeifer, Jurist. Personen, ss. 2—18. 



Digitized by 



Google 



23 

(respuhlica) i förmögenhetsrättsligt hänseende likstäldes. Få 
frågor hafva inom rättsvetenskapen varit föremål för så liflig 
diskussion, som den, huru det romerska begreppet tmiversitas 
rätteligen bör fattas. Enligt den äldre åsigten låg det i dess 
väsen, att subjektet för dess rättigheter och förbindelser at- 
gjordes af ett ideelt, från de enskilde medlemmarne, såväl 
som från medlemmarne i sin totalitet skildt rättssubjekt, hvil- 
ket dessa endast kunde anses representera^). På senare tiden 
har dock riktigheten af denna uppfattning, som länge var 
allena herrskande inom rättsvetenskapen, blifvit bestridd såsom 
saknande stöd i källorna^). Och ser man på dessa, så be- 
teckna de verkligen just medlemmarnes totalitet, deras kollek- 
tiva enhet (universi, tmiversitas) i motsats mot de enskilda 
(singuli)y såsom förmögenhetssfärens subjekt. Däremot synes 
det ingalunda förenligt med källorna att anse, att denna juri- 
diska tankeoperation endast afsett föreningens ställning till 
den yttre verlden^), och att så snart frågan icke var om ett 
uppträdande utåt, enheten upplöste sig och det endast fanns 
en flerhet af personer, medberättigade i samma förmögenhets- 
massa. De ställen, där universitas betecknas såsom fordrings- 
egare och gäldenär, kärande och svarande*), kunna väl tol- 
kas såsom endast afseende förhållandet till tredje man, möjli- 
gen äfven några lagrum, där densamma utmärkes såsom egare^). 



*) Savignt, System Bd. II ss. 235 o. f.; Weiske, Praktische Erör- 
terungen I (enligt Schmids framställning anf. st. s. 162); Puchta, Insti- 
tutionen § 191. 

*) SiNTENis, Das praktische gemeine Civilrecht, Leipz. 1860, § 16, not 
49; Salkowski, Zur Lehre v. d. jur. Personen, ss. 3 o. f.; Montgomkry, 
anf. st. SS. 90 o. f. 

5») IHEEING, anf. st. ni: 1, ss. 219, 20, s. 333; Salkowski, anf. st. 
SS. 17, 18 ; jmf. MONTGOMERY, anf. st. s. 94. 

*) Si quid universitati debetur, singulis non debetur. L. 7 § 1 D. 
3: 4; Actor pro republica vel universitate intervenit, non pro singulis. 
L. 2 D. 3:4. 

^) Universitatis sunt, non singulomm, veluti quaj in civitatibus sunt 
theatra et stadia et similia et si qua alia sunt communia civitatum. L. 6 
§ 1 D. de rer. div. (1: 8). 



Digitized by 



Google 



24 

legattagare och servitutsinnehafvare ^). • Men det hpter också : 
Bes, qu(B puhlicce stmt, nullius in honis esse creduntur; privatcB 
autem sunt, giice singulorum sunt (L, 1 pr. D. de div, rer» 
1: 8), samt på ett annat ställe; Ideoque nec servus communis 
civitatis singulorum pro parte intelligiiury sed universitatis 
(L. 6 § 1 eod.), och det framhålles vidare, att, om univer- 
sitas frigaf en slaf, denne icke var att betrakta såsom med- 
lemmarnes frigifne^). Dessa källornas vitnesbörd medgifva 
intet tvifvel därom, att detta åskådningssätt äfven omfattade 
det inre förhållandet, och att medlemmarne således icke häl- 
ler i sitt förhållande till föreningens förmögenhet betraktades 
såsom dennas subjekt. Härmed är naturligen icke sagdt, att 
medlemmarne voro utestängde från alt slags rättsanspråk å 
denna förmögenhet. Men juridiskt måste dylika rättigheter 
hafva fattats såsom rättigheter emot tmiversitas eller sakrätter 
till den förmögenhet, hvartill eganderätten icke desto mindre 
förblef odelad hos univer sitas ^), 



*) Nulla dubitatio est, quod si corpori, cui licet coire, legatum sit, 
debeatur; cui autem non licet, si legetur, non valebit, nisi singulis lege- 
tur. L. 20 pr. D. de reb. dub. (34: 5); L. 21 D. quibus mod. ususfr. (7: 4). 

*) Et ideo tam contra civem, quam pro eo pösse servum civitatis 
torqueri Divi Fratres rescripserunt. Ideo et libertus civitatis non habet 
necesse veniam Edicti petere, si vocet in jus aliquem ex civibus. L. 6 § 1 
eod. Se också L. 10 § 4 D. de in jus voc. (2:4); jmf. Brinz, anf. st. §226. 

3) Så lärer det väl vara obestridligt, att den nyttjanderätt, som upp- 
låts borgarene till viss statens eller kommunernas egendom (Montgomery, 
anf. st. s. 93) icke fattades såsom någon primär rätt, utan i början så- 
som en obligatorisk rättighet samt, sedan pretor medgifvit en utilis in 
rem actio (äfven emot staten eller kommunen L. 1 § 1, L. 2 D. si äger 
vectig. 6: 3), såsom en sakrätt till patrimonium universitatis, ur hvilken 
sakrätt senare utvecklade sig emphyteusis, jmf. Puchta, Instit. (1871) § 
245. Hvad åter angår res publicse i inskränkt mening, de till allmänt 
bruk upplåtna vägar, vattendrag o. s. v. (Montgomery, anf. st.), så är det 
sant , att vid inkräktningar därå en actio popularis stod öppen för hvarje 
medborgare, men rättsteorien fattade icke den, som anstälde talan, såsom 
fullföljande någon sin egen rättighet, utan betecknade honom såsom det 
allmännas representant. L. 43 § 2 D. de procurat. (3: 3); se Walter, 
Gesch. d. röm. E. II § 801 och Eudorff, Eömische Eechtsgeschichte 
n § 46. 



Digitized by 



Google 



25 

Därför vi^'a vi emellertid visst icke påstå, att det romer- 
ska rättsmedvetandet fattat universitas såsom en verklig person, 
ett rättssubjekt af samma art som människan. I den romerska 
divisio personarum (Gaius I §§ 9 — 13) inrymmes ingen plats 
åt universitat^s^ om dess egodelar heter det, att de äro nullius^ 
fastän ipsius tmiversitatis esse creduntur, och om densamma 
säges endast: personce vice fungitur (L, 22 D. 46: lyy Det 
är tvärtom sannolikt, att romarne aldrig fallit på den tanken, 
att i stat, kommun o. s. v. ett själfständigt intresse af rätten 
skyddades, ganska möjligt till och med, att de ansågo .det 
rättsligen skyddade intresset gå upp i de nuvarande enskilde 
medlemmarnes^). Men i åQi[i juridiska konstruktionen var utan 
tvifvel den juridiska personen icke blott en förmedlingsform 
för föreningens rättsliga förhållanden till yttre verlden, utan 
den var inåt, som utåt, alt och medgaf icke plats åt några 
delrätter för de enskilde medlemmame. Är detta riktigt, så 
berodde obestridligen den juridiska personligheten hos romarne 
på en fiktion^)^ ehuru fiktionens ändamål här icke, såsom an- 
nars, var att inpassa en ny rättssats i dittills gällande rätt 
(fiktionens historiska funktion), utan att underlätta eller, rät- 
tare sagdt, möjliggöra en juridisk konstruktion af ifråga- 
varande förhållanden. Ätt detta var en svaghet i den romer- 
ska rättsteorien kan icke bestridas, så vida man numer får 



*) Jmf. äfven L. 16 D. de verb. sign. (50: 16): publica appellatio in 
compluribus caussis ad Populum Romanum respicit; civitates enim priva- 
torum loco habentur. 

*) Se hos IHEEING, anf. st. III, s. 344, åtskilliga yttranden af icke- 
jurister, hvartill kan läggas det af iHERrao, I s. 211 citerade yttrande 
hos Cicero, Tusc. Disp. lU: 20 § 48: nolim mea hona (statens förmögen- 
het), Gracche, tibi viritim dividere libeat, sed, si facias, partem petam. 

*) Jmf. uttrycket "personse vice fungitur" om universitas med de stäl- 
len, där det om de pretoriska arfvingame heter: vice heredum habentur. 
L. 2 D. 37: 1; heredes esse finguntur Ulp. fragm. XXVIII: 12. År vår 
åsigt riktig, kan således begreppet juridisk person sagas hafva varit 
resultatet af en blott teoretisk betraktelse, (jmf. Montgomery, anf. st. 
8. 94), ehuru visserligen det praktiska behofvet föranledde de rättssatser, 
som nödgade teorien att uppställa detsamma. 



Digitized by 



Google 



26 

anse fiktionens dogmatiska funktion vara ntdömd^). Men upp- 
fattningen af dessa personföreningar såsom verkliga personer 
(hvar och en må efter sin åsigt betrakta det såsom fel 
eller förtjänst), var för romarne främmande, och att konstruera 
deras rättigheter såsom de enskilda imedlemmarnes hindrade 
den rättigheternas karaktär af exklusiv magtfullkomlighet, som 
tillhörde systemet. Huru skulle det med denna stått samman 
att upphöja en enskild borgares intresse i en statens fordran 
eller i en statens egendom till värdighet af en primär juridisk 
rättighet? 

För staten och det allmänna bästa måste den frie roma- 
ren offra sin oinskränkta själfbestämmelserätt, och hvad inom 
staten och kommunen i detta hänseende gälde, hade blifvit tilläm- 
padt äfven å öfriga universitates^ så att för dem af ålder 
galt den regel, att majoritetens beslut band minoriteten^). Å 
deras administratores hade också blifvit öfverflyttade de bestäm- 
melser, som gälde för tutor. De rättigheter och förpligtelser, 
som alstrades ur desses ämbetsutöfning, tillkommo dem allenast i 
deras egenskap af representanter, så att de endast under sin 
ämbetstid kunde föra talan eller sökas för desamma och aldrig 
stodo i något ansvar med sin egen förmögenhet^). Redan de 
ofvan framstälda bestämmelser, hvilka utsträckt förpaktarebo- 
lagens fortvaro Öfver de enskilde medlemmames lif^), hade 



*) Härom få vi längre fram tillfälle att yttra oss. 

*) L, 160 § 1 D. de diversis regulis juris antiqui (50; 17): Eefertur ad uni- 
versos, quod publice fit per majorem partem. Onekligen talar detta starkt 
emott att romame någonsin skulle konstruerat staten på grundvalen af 
ett fordrag. Ihering , anf. st. I ss. 202 o. f. ; Schmidt, Der princi- 
pielle Unterschied zw. d. röm. u. germ. Kechte, s. 34. Däremot v. Hahn, 
Die materielle Uebereinstimmung d. röm. u. germ. Rechtsprincipien, ss. 
40 o. f. 

3) L. 3 § 2 D. 50: 8; L. 4 § 2 D. 42: 1. Actor municipum sam- 
manställes med tutor pupilli och curator furiosi. L. 5 § 9^D. 13: 5. 
Jmf. Schmidt i Arch. f. d. Civ. Praxis 36 B , s. 181. 

^) Föreningens bestånd trots medlemmames växling framhålles just 
såsom något karaktäristiskt for universitates. In Decurionibns vel aliis 
universitatibus nihil refert, utrum omnes iidem maneant, an pars maneat 
vel omnes immntati sint. L. 7 § 2 D. 3: 4. 



Digitized by 



Google 



27 

närmat dem till tmiversitates och aflägsnat dem från de van- 
liga societates. Kom så härtill deras hälft publika ändan^ål 
och slutligen, framför alt, den omständighet, att för tmiversi" 
tåtes just gälde de rättsregler, som förpaktarebolagen behöfde, 
men på sin plats inom societets-teorien ej kunde vinna utan 
genomgripande förändringar. Det kan då icke förvåna att 
finna societates vectigalium förflyttade från de vanliga bolagens 
krets in ibland universitates. Där finna vi dem hos Gahts, 
hos hvilken det heter: Neque societas neque collegium neque 
hujusmodi corpus passim omnibus häbere conceditur; nam et 
Legibus et Senafusconsultis et Principalibus Constitutionibus 
ea res coércetur, Paucis admodum in caussis cancessa sunt 
hujusmodi corpora, ut ecce vectigalium puhlicorum sociis per* 
missum est corpus haJbere, vel aurif odinarum, vel argentifodi" 
narum, et salinarum, L, 1 pr, D. quod cujusc, univ. (3: 4/). 
I följd af detta stadgande^) synes man förr aldrig ifrågasatt, 
att icke societates vectigalium såsom sådana enligt romerska 
rätten varit corpora eller universitates^). På senare tider har 
dock den åsigt blifvit framstäld, att instituten societas och 
universitas båda skulle förekommit vid publikanerbolagen, 
men afsett olika förmögenhetsobjekt och olika ändamål. Det 
skulle nämligen stått publikanerne öppet att bilda föreningar 
med korporativ natur för andra ändamål än själfva bolagens, 
såsom till understöd för hjälpbehöfvande, för att underhålla 



*) I § 1 heter det vidare: Quibus autem permissum est corpus hä- 
bere collegii, societatis, sive cujusque alterius eorum nomine, propri- 
um est ad exemplom Reipublicae habere res commiuies, arcam communem, 
et actorem sive syndicum, per quem tamquam in Kepublica, quod com- 
muniter agi fierique oporteat, agatur, fiat. 

*) Hvartill må laggås: L. 3 § 4 D. 37: 1: A municipibus et socie- 
tatibus et decuriis et corporibus bonorum possessio agnosci potest ; L. 22 
D. 46: 1: hereditas personae vice fungitur, sicuti municipium et decuria 
et societas; L. 31 § 1 D. 47: 2: Si quis tabulas instrumentorum rei pu- 
blicse municipii alicujus . • . Idemque scribit et de ceteris rebus publicis 
deque societatibus. 

») DiRKSEN, Civilist. Abbandl. 2, s. 45; Pfeifee, Jurist. Pers. ss. 
37, 38; SCHMID, anf. st. s. 166; Puchta, Institutionen § 191; Tboplong, 



anf. st. XXm. 



Digitized by 



Google 



28 

en samlingslokal o. dyl.^). Denna hypotes saknar emellertid 
hvarje stöd i källorna. Rätten att bilda korporation gifves 
icke åt publikanerne, utan afseende på, om de äro socii eller 
icke, utan just åt socii publicanorum, och deras korporativa 
förening benämnes uttryckligen societas. Intet antyder, att 
societas publicanorum på de ställen, där den behandlas såsom 
universitas^ ses från någon annan sida, än såsom förpaktare- 
bolag, eller att den area communis, som ofvan anförda lagrum 
omtalar, var något annat än den gemensamma bolagskassan. 
Voro nu dessa bolag universitates^)^ kunde de icke på samma 
gång vara socieiates i teknisk mening^), ty dessa begrepp voro 
kontradiktoriska^). Ätt de icke desto mindre i rättskällorna 



*) Weiske, Erörterungen (enligt Schmids framställning i Arch. f. d. 
Civ. Praxis, 36 B., s. 167); Eenaud, Das Kecht der Actiengesellschaften, 
Leipz. 1863, s. 4; Kuntze, Krit. Vierteljahrschrift VI, s. 61; förslagsvis 
äfv. Eanda, Arch. f. Wechselr. u. Handelsr. XV, s. 342. Ett liknande 
försök att bortförklara förpaktarebolagens natur af corpora återfinnes hos 
COHN, De natura societatum juris romani, qusB vocantur public», ss. 26—44. 
Till Koeslees artikel i Zeitschr. f. d. ges. Handelsr. IV, ss. 275 o. I hafva 
vi icke kunnat förskaffa oss tillgång. 

*) Såsom verkliga corpora fattas förpaktarebolagen af Hermann, Rechts- 
charakter d. Actienvereine, Leipz. 1858, ss. 20 o. f ; Unger, Krit. Ue- 
berschau VI, Munchen 1859, s. 174; äfv. IHERING, anf. st. El, s. 
343, not. 467. Brinz, anf st. § 229, är böjd därför, men ryggar till- 
baka för den konseqvens att nödgas anse ansvarigheten begränsad till 
area communis. 

') MoNTöOMERY, anf. st. s. 38, anser, att det berott på socii själfve 
att antaga korporativ organisation eUer att bilda sig till en vanlig societas. 
Det är troligt, att detta varit rättsligen möjligt, och tänkbart, att smärre 
förpaktarebolag begagnat denna möjlighet. Men icke synes härför kunna 
åberopas ordalagen i L. 1 D. 3: 4: '^permissum est corpus habere", ty 
detta uttryck gäller också collegia, och för dem var väl den korporativa 
organisationen enda formen för en rättslig tillvaro (se L. 3 D. de coUeg. 
et corp. 47; 22). 

*) Gerber, System des deutsch. Privatrechts, Jena 1858, §49; Her- 
mann, anf. st. s. 15; Beseler, Syst. d. gem. deutsch. Privatrechts, Berlin 
1866, § 68. Ett slags förmedling försöker dock Xenopolus, De soc. 
publ. rom. historia ac natura juridiciali, ss. 61 o. f Af annan me- 
ning äro naturligtvis de författare,, som anse begreppet universitas icke 
hafva afsett annat än förhållandet utåt. Salkowski, anf. st. s. 41; 



Digitized by 



Google 



29 

bära namnet societates^)^ kan väl icke anses som något bevis 
därför, ty de måste väl betecknas med den benämning, de bnro 
i allmänna lifvet, och att de dUr icke bytte om namn^ därför 
att rättsteorien bytt om uppfattning i fråga om deras juridiska 
natur, lärer väl icke förvåna någon. Ätt åtskilliga rättssatser 
om dem innehållas i titeln pro socio kan icke häller tillerkän- 
nas någon betydelse. Ingen har funnit betänkligheter vid att 
förklara aktiebolaget vara en juridisk person, men andra bo-, 
lag icke, enligt lagar, som behandla alla bolagsarter tillsam- 
mans; och såvidt vi veta, har ingen författare, huru afgjordt 
han än varit anhängare af aktiebolagets juridiska personlighet 
och motståndare af det öppna bolagets, lösryckt det förra från 
det senare och behandlat det tillsammans med stat, kommu- 
ner och andra juridiska personer. För öfrigt är det, på 
några få undantaga) när, endast skiljaktigheter hos de van- 
liga societates gentemot societates vectigalium, som i titeln 
pro socio påpekas^). 

Naturligen är det icke vår mening, att förpaktarebolagen 
genom något lagbud ^) med ens förvandlades från societates 



jmf. MONTGOMERT, anf. st. s. 40, hvilken for öfrigt synes anse, att socie- 
tates vectigalium aldrig i alla afseenden blefvo universitates. 

*) MONTGOMEEY, anf. st. 8. 38. 

») Dessa undantag äro L. 5 pr., där emellertid, anmärkningsvärdt nog, 
societas vectigalis uppräknas såsom en särskild art af bolag, ehnm upp- 
räkningen c^rfömtan vore uttömmande (sive universorum bonorum, sive 
negotiationis alicujus, sive vectigalis, sive etiam rei unius), samt L. 65 
§ 15, där det talas om att actio pro socio kan anställas under ett för- 
paktarebolags fortvaro, då "non refertur in medium (väl := arcam com- 
munem) quod ad altenim pervenerit". Hvad detta sista ställe angår, må 
anmärkas, att romerska rättskälloma på intet ställe angif^a, hvilken actio 
stod till buds vid rättstvister mellan universitas och medlemmame angå- 
ende deras rättigheter och skyldigheter såsom sådana (jmf. Ihkring, anf. st. 
III, s. 343, not 467). Att nu societas publicanorum och dess medlenunar 
måste egt en dylik actio, är uppenbart, och af detta lagställe synes, som 
om denna varit actio pro socio. 

^ Nämligen de ofvan anmärkta i fråga om verkan af en socii«ddd. 

*) Sannolikt var i början bildandet afcorporaalldelesfritt, men denna 
föreningsfrihet inskränktes under tidemas lopp genom leges, senatus- 



Digitized by 



Google 



30 

till imiversitaies y utan sannolikt föranledde det praktiska 
behofvet, att genom pretorns medverkan^) alt flera af de 
rättsregler, som gälde för universitates, å dem tillämpades, 
till dess rättsteorien nödgades inrymma dem plats blaod de- 
samma. Genom bestämmelser i bolagskontraktet, som för bo- 
lagsmännen ovilkorligen var bindande, dä det icke stred mot 
allmän lag^), kunde de nu anordna en, trots inträffande me- 
ningsskiljaktighet^), kraftig bolagsförvaltning. Hvad magister 
societatis i bolagets namn slöt, alstrade nu rättigheter och 
förpligtelser för honom endast såsom administratör rerum so- 
cietatis och öfverflyttades* vid hans afgång ä efterträdaren*). 
Hvad enligt societetsteorien var uti bolagsmännens condomi- 
nium^ betraktades nu såsom bolagets egendom, hvad enligt 
denna var deras fordringsrätter, fattades nu såsom bolagets, 
men materielt blefvo deras rättigheter beståndande, de blott 
antogo en annan form^), nämligen den af rättigheter emot bo- 
laget. Den materiela förändringen låg blott däri, att bolags- 
rättigheterna numer voro undandragna den enskildes partiela 
förfoganden och underkastade majoritetens disposition, bvar- 



consalta och principales constitutiones (L. 1 pr. D. 3: 4), så att alla 
corpora, hvilka icke egde offentlig auktorisation, behandlades såsom illicita 
(se L. 3 D. 47: 22). En dylik auktorisation kunde gifvas genom en all- 
män rattssats (L. 1 pr. D. 47: 22) eller i form af speciel koncession. 
Hvilketdera nn än varit fallet med societates yectigalinm, så var väl de- 
ras nya privaträttsliga ställning äldre än dessa politilagar. Jmf. Bru^, 
anf. st. § 234. 

*) Salkowski, Jurist. Pers. s. 33, not. 43. 

*) Jmf. om coUegia sodalicia: His autem potestatem facit lex pac- 
tionem, quam velint, sibi ferre, dum ne quid ex publica lege corrumpant. 
L. 4. D., de colleg. et corpor. (47: 22). 

») Subsidiärt gälde väl enligt L. 160 § 1 D. 50: 17, att enkel ma- 
joritets beslut band minoriteten. Jmf. Salkowski, Qusestiones de jure 
societatis, s. 50. 

*) Item magistri societatum pactum et prodesse et obesse constat. 
L. 14 D. 2: 14; jmf. L. 10 D. 3: 4. 

^) Ett närmare utförande af den juridiska konstruktionen af bolags- 
männens rättigheter kan ses hos V. Hahn, anf. st. ss. 347 o. f. 



Digitized by 



Google 



31 

till må läggas den väl icke häller den tiden ovigtiga omstän- 
digheten, att den enskildes kreditorer icke kunde bryta bo- 
laget samt följaktligen måste träda tillbaka för bolagskredito- 
rerne*). Att societates vectigalium genom dessa rättssatser 
närmat sig de nutida aktiebolagen är obestridligt. Rättare 
sagdt, innebära de .dock ett närmande till den moderna bo- 
lagsrätten i allmänhet. Att förpaktarebolagen varit aktiebolag 
i modern mening, är däremot mycket tvifvelaktigt. Huruvida 
andelen i ett förpaktarebolag fritt kunde föryttras, är om- 
tvistadt. Man har funnit stöd för ett dylikt antagande hos 
Cicero, Oratio in Vatinium c. 12: 29, där det heter: Eri- 
puerisne partes illo tempote carissimas^ par tim a Ccesare, par- 
tim a puhlicanis? Att pars såväl hos icke-jurister, som i 
rättskälloma användes för att beteckna andelen i ett förpak- 
tarebolag med ty åtföljande rättigheter och skyldigheter^), är 
obestridligt*), och på grund af detta Ciceros yttrande har 
man antagit, att andelen i tit förpaktarebolag fritt kunde 
föryttras, såsom enligt regeln är förhållandet med en nutida 
aktie^). Det saknas emellertid i rättskällorna hvarje antydan 



») Gl^ck, anf. st. 15 D., s. 454 och efter honom Sintenis, Civilrecht 
§ 121, 89 b., antaga, att äfven vid societas bolagsborgenäreme egde ett 
jus separandi till bolagsformögenheten. Så "billig" enligt nutida rätts- 
åsigter en dylik sats .kan förefalla, lärer den val emellertid enligt ro- 
merska rätten varit juridiskt omöjlig. Dessa författare torde också vara 
ensamme om sin åsigt. 

2) I hvilka senare väl ofta ingick förpligtelse till perspnlig verksam- 
het. L. 9 § 4 D. 39: 4. Socii vectigalium, si separatim partes admi- 
nistrant . . .; se Montgomeby, anf. st. s. 30. 

') Cic. pro Eab. Post. 2: multa gessit, multa contraxit, magnas partes 
habuit publicorum; Cornelius Nepos, Attic. 6: Ad hastam publicam num- 
quam accessit; nuUius rei neque prsBs neque manceps factus est, sed ta- 
men partes vectigalium habuit; L. 63 § 8 D. 17: 2; L. 9 § 4 D. 39:4. 

^) Åsigten framstäldes först af Obelli i ett universitets-program (se 
hos SCHMID, anf. st. s. 166 och till en del hos Montgomery, anf. st. s. 
28), och omfattas i viss mån af Salkowski, Jurist. Pers. ss. 39, 40. Jmf. 
äfv. Endemann,' Das Deutsche Handelsrecht (1868), § 55. Af annan me- 
ning äro Bknaud, Actienges. s. 6; GOHN, De natnra soc. jur. rom., qu» 
voc. publicfö, SS. 99 o. f.; MONTGOHEBT, anf. st. 88. 28 o. f. 



Digitized by 



Google 



32 

i denna riktning, tvärtom synaEi ofvan anförda stadganden i 
fråga om bolagslottens öfvergång genom arf tala emot, att 
den, som tillhandlat sig en bolagslott^ skulle kunnat påyrka 
inträde i bolaget. Däremot hindrade väl intet, att öfrige bo- 
lagsmän kunde medgifva, att en bolagslott öfverflyttades från 
en person till en annan. Denna frågas besvarande är emel- 
lertid icke af afgörande betydelse för den, om förpaktarebolagen 
varit aktiebolag eller icke. Detta beror på, i hvilket förhål- 
lande socii stått till bolagets borgenärer. Att SQcii icke kunde 
sökas omedelbart för bolagets förpligtelser ur de aftal, ma- 
gister societatis slutit, är uppenbart^), men detta gör dem 
icke till aktiebolag. Endast vidden af deras ansvarighet är 
i detta hänseende afgörande. Hvad denna beträffar, är den 
åsigt synnerligen allmän, att i socieiates publicanorum åtmin- 
stone funnits en klass af delegare, som under inga omstän- 
digheter kunde förpligtas att tillskjuta något för gäldande af 
bolagets skulder, nämligen de s. k. affines, hvilket namn man 
i anledning af ett yttrande hos Livius^) anser hafva tillkom- 
mit de arfvingar till aflidne socii, hvilka icke fullständigt upp- 
tagits såsom bolagsmän, men på grund af stadgandet i L. 63 
§ 8 D, pro socio fortfarande togo del i bolagets vinst och 
förlust^). Dessa affines skulle svarat för bolagets skulder alle- 
nast med sin insats i bolaget^). Emellertid finnes i källorna 
intet stöd för denna hypotes, tvärtom likställes heres non ad- 



*) Arg. L. 7 § 1 D. quod cujuscumque univ. (3: 4); se äfv. MONT- 
OOMERY, anf. st. s. 41. 

2) Livius XLni: 16: ne quis eorum, qui Q. Fulvio, A. Postumo cen- 
soribns publica vectigalia ant ultro tributa conduxissent, ad hastam 
suam accederet socittsve atd affinis ejus conductionis esset. 

8) Enligt RoESLER (se hos Cohn, De nat. soc. jur. rom., quae voc. 
pabl., 8. 67) skulle också bolaget kunnat upptaga andra personer såsom 
affines till del i vinst och förlust, men utan förpligtelse till personlig 
verksamhet och utan rätt att utöfva något inflytande på förvaltningen. 
Jmf. äfv. Xenopolus, anf. st. ss. 46 o. f. och Salkowski, Jurist. Pers. 
s. 40. 

'•) RoESLER (se hos CoHN, anf. st. s. 67); Xenopolus, De soc. publ. 
rom. hist. ac natura juridiciali, s. 60; EndemanNi Das Deutsche Handels* 
recht (1868), § 55. 



Digitized by LjOOQ IC 



33 

sciius i L. 63 § S D. h, t med öfrige bolagsman i fråga 
om skyldigheten att bära bolagets förluster^), och de lära väl 
således icke i detta hänseende intagit någon undantagsställ- 
ning. Vidkommande vidden af det ansvar, som hvilade å de 
egentlige sociif innehålla källorna intet ^). Däraf att förenin- 
gen fattades såsom universitas ^ följer icke, att blott bolags- 
kassan svarade för dess förbindelser, ty därmed lät mycket 
väl förena sig, att socii voro skyldige till obegränsade till- 
skott för bolagets ändamål, och att denna bolagets fordrings- 
rätt hos delegame genom frivillig eller tvungen cession kunde 
blifva tillgänglig för bolagskreditorerne^). Intet berättigar 
sålunda till det påstående, att' det romerska förpaktarebolaget 
rört sig med ett begränsadt kapital, som allena svarat för 
dess förbindelser*). Och var icke detta förhållandet, så var 



*) Jmf. äfv. COHN, anf. st. s. 67 och Montgomeby, anf. st. s. 41. 

2) Hvad i L. 6 D. de public. (39: 4) stadgas , angår endast flere pu- 
blikaners ansvar för olagliga utpressningar. Hvilken förpaktarebolagens 
ställning till staten varit, beror naturligen på, om fortfarande mancipes 
i sitt namn slöto förpaktningsaftalet eller om det skedde å bolagets väg- 
nar, i hvilket hänseende, såsom of van nämnts, saknas upplysningar i 
källorna. Jmf. Montgomeby, anf. st. s. 40. 

3) Jmf. Savigny, anf. st. 11, s. 295; Sintenis, Civikecht § 15,62; 
v. Hahn, anf. st. ss. 348, 9. Om ett förpaktarebolag råkat på obestånd, 
synes, trots dess natur af univefsitas, ganska val en talan mot delegame 
kunnat medgifvas dess borgenärer, på grund af L. 8 D. quod cujuscunque 
universitatis (3: 4): Civitates, si per eos, qui res earum administrant , 
non defenduntur,nec quidquam est corporale Eeipublicae, quod possidetur, 
per actiones debitorum civitatis agentibus satisfieri oportet. Ty i fråga 
om nödiga tillskott voro socii bolagets debitores. Af annan mening är 
Pfeifeb, Jurist. Pers. ss. 69, 70. 

^) Detta synes dock Schmid, anf. st. s. 182, anse. Å andra sidan 
finnes intet skäl att antaga någon solidarisk ansvarighet (så Tboplong, 
anf. st. XXXI; Cohn, anf. st. s.65; jmf. äfv. Montgomeby, anf. st. s. 41) 
for de förpligtelser, magistri societatum åhvälfde bolaget. Magister socie- 
tatis var icke en institor, allra minst de enskilde bolagsmännens, utan 
synes böra sammanställas med kommuners och andra juridiska personers 
styresmän. (Festus, s. v. magisterare: Magisterare, moderari; unde magistri 
non solum doctores artium, sed etiani pagorum , societatum, vicorum, coUe- 
giorum, equitum dicuntur, quia omnes hi magis ceteris possunt; DlBKSEN, 
Civil. Abhandl. U. ss. 56 o. f.; Xenopolus, anf. st. s. 55). 



Digitized by 



Google 



34 

det icke häller ett aktiebolag. Återfinna vi således icke inom 
den romerska rätten några aktiebolag i nutida mening, så står 
det dock fast, att man i societates vectigalium finner en asso- 
ciationsform, som närmar sig desamma, och är detta tillräck- 
ligt för att göra dess studium fruktbart. Det visar oss näm- 
ligen, om vår framställning är riktig, huru på ett enstaka om- 
råde inom det romerska rättslifvet gjorde sig gällande ^ii 
oafvisligt behof af en starkare rättslig förening, än den van- 
liga societas innebar, huru den romerska rätten utan att bryta 
med sig själf icke kunde på vanlig väg tillgodose detta behof, 
och huru därför fiktionen fick komma till hjälp för att göra 
möjligt att med bevarad konseqvens tillfredsställa anspråk, 
hvilka i själfva verket stodo i strid med de grundsatser, 
hvarpå rättssystemet hvilade. Och detta resultat, huru ringa 
det än kan förefalla, saknar icke sin stora betydelse, då fråga 
blir att juridiskt konstruera bolagsförhållandena i vår tid, 
i hvilken den fasta sammanslutningen af ekonomiska krafter 
icke mer är en enstaka företeelse, uta(i den mänskliga verk- 
samheten på nästan alla möjliga områden, af behof och med 
förkärlek, rörer sig i dess former. 



II. Medeltidens och den nyare tidens rätt intill slntet 
af adertonde århnndradet. 

Låg orsaken till det romerska bolagets svaghet där, hvar- 
est vi sökt visa henne, är det icke svårt att förutse, hvilken 
omstörtning i bolagsväsendet kristendomen skulle åstadkomma. 
Enligt dess bud om den enskildes uppoffring för högre ända- 
mål och dess lära om det timliga godas ringhet, hade den 
enskildes förmögenhetsrättsliga personlighet betydligt sjunkit 
i värde, och den ömtåliga hänsigten till individens absoluta 
själfständighet stod icke längre i vägen för bildandet af för- 
eningar, i hvilka de enskilde underordnade sig under det ge- 
mensamma ändamålet. Härför låg icke häller något hinder i 
det germaniska skaplynnet. Väl höll också den gammal- 
germaniska rättsåskådningen, såväl som den romerska, på den 



Digitized by 



Google 



35 

frie mannens själfständighet, men denna själfständighet ansågs 
icke offrad därigenom, att den enskilde i förmögenhetsrättsligt 
hänseende måste tåla mångahanda inskränkningar i de natur- 
liga gemensamhetsförhållandena, familj, slägt och kommun, och 
det gifna ordets helgd förlänade icke mindre styrka åt de för- 
eningsband, som knutits genom det fria aftalet. Också möter 
redan i medeltidens rätt en enhet och fasthet i bolagens or- 
ganisation inåt och utåt^), som enligt romerska rättsåsigter 
varit omöjlig. 

Var sålunda den nya verldsåskådnlngen likaså gynsam 
för associationen, som den hednisk-romerska varit ogynsam 
för densamma^), så fanns det dock ett hinder för den rena 
kapitalföreningens ntveckling, och detta var den kanoniska 
dogmen om kapitalets ofruktbarhet. Strängt taget skulle denna 
hindrat all själfständig användning af kapital inom bolagsför- 
hållandet. Blott med svårighet hade också den skolastiska 
spetsfundigheten kunnat vindicera tillåtligheten af en bolags- 
form, grundad både på arbete och kapital, därmed, att kapi- 
talet här icke bar frukt af sig själf, utan ur sin förbindelse 
med arbetet^). Men ett bolag, grundadt allenast på en för- 
ening af kapital, var, så länge den kanoniska ocker-dogmen 
herrskade, omöjligt. Emellertid var det praktiska behofvet 
under det altmer uppblomstrande handelslifvet i Italien star- 
kare än dogmen, och redan under kanoniska rättens herra- 
välde möta associationer, i hvilka under konstlade former 
dölja sig rena kapitalföreningar. Den ena formen är den s. k. 
societus sacri officii^), I början voro dylika socieiates icke 
af särdeles stor betydelse. En mängd af den påfliga stolens 



1) Se MONTGOMEBT, anf. st. s. 42 o. f., sarsk. ss. 59, 60. 

^) Endemånn, Die Entwickelung der Handelsgesellschaften, Berlin 
1867, s. 25; jmf. äfven Deutsche Vierteljahrschrift 1863, IV: Zur Phy- 
siologie der Erwerbsgesellschaft, s. 227. 

*) Se ScACCiA, Tractatus de commerciis et cambio, Francof. ad M. 
1648, s. 214, s. 420; Goldschmidt, De societate en commandite, diss. 
inaug., Halle 1851, s. 8; Endemann, anf. st. s. 32. 

*) Se ScACCiA,anf. st. s8.48o. f.: "De societate officii", och Deutsche 
Vierteljahrschrift, anf. st. s. 238. 



Digitized by 



Google 



36 

ämbeten försåldes på innehafvarens lifstid. För att skaffa sig 
medel till inköp af ett dylikt ämbete tilläts det en sökande 
att med sig förena bolagsmän, hvilka för sina kapitaltillskott 
erhöUo viss andel i ämbetets afkastning. Snart fick emellertid 
denna associationsform en allmän användning för allehanda 
ändamål. Man sköt samman kapital, förenade med sig för 
syns skull en sökande till eller innehafvare af ett påfligt äm- 
bete ^) och dref sedan såsom en societas sacri officii med 
detta kapital allehanda penninge- och handelsaffärer. Af ännu 
större betydelse voro ett annat slags kapitalföreningar, som 
dock ^ icke för den kanoniska dogmens skull uppfattades såsom 
societates: de s. k. montes. Deras första ursprung voro montes 
pietatis^ anstalter grundade på en genom testamenten och 
donationer bildad fond, hvilka utlånade penningar åt de fat- 
tige ^). Dessa anstalters rörelse visade sig snart ganska lö- 
nande, och under offentlig auktorisation uppstodo mången- 
städes på enskilda kapitaltillskott bildade montes, som trots 
namnet montes pietatis icke voro annat än vinstgifvande affärs- 
företag. Efter dessas förebild bildade sig de ryktbara italienska 
bankerna, af hvilka den äldsta och förnämsta var Banca di 
San Qiorgio i Genua ^), hvilken år 1407 uppkom på det sätt, 
att Genua till åtskilliga sina fordringsegare afträdde vissa 
statsinkomster, hvarvid desse konstituerade sig till en giro- 
och lånebank, hvars grundkapital bildades af delegarnes, nu- 
mer i rätten till statsinkomsterna förvandlade fordringsbelopp. 
Banken var stäld å 20,400 lika stora lotter, hvilka voro in- 
registrerade i dess cartularium. Af årsvinsten afsattes en del 
för en reservfond, och resten fördelades efter lottemas antal. 



*) ScACCiA, anf. st. s. 50. 

^) Möns pietatis, snbstantialiter loqnendo, est qusedam summa pecu- 
niaö ... ex qua solet paaperibus mutuari gratis. ScACCiA, anf. st. s. 75. 
Längre ned anmärker han dock, att de fattige fingo betala vissa procent 
i månaden "pro expensis, quas ministri facinnt." 

*) Se ScACCiA, anf. st. s. 77, ss. 457 o. f.; Frignet, Histoire de 
Tassociation commerciale, Paris 1868, s. 86 o. f.; Benaud, Das Recht 
d. Actienges. s. 13; WoRMS, Sociétés par actions et operations de bourse, 
Paris 1868, ss. 62 o. f. 



Digitized by 



Google 



87 

Dylika montes uppstodo äfven till Btort antal ffir andra 
ändamål, såsom förpaktning af statsinkomster^) m. m. Andelarne 
i en dylik möns gingo i arf och kunde fritt föryttras, och del- 
egaine trädde icke i något personligt ansvar för dess förbin- 
delser^). Intet hindrar således oss att kalla dem aktiebolag. 
Också brukar banken i Oenua nämnas såsom det första eller 
ett af de första aktiebolag, rättshistorien känner^). Emellertid 
fattade icke tidens rättsteori en dylik möns såsom en samman- 
slutning af fleres kapital, ur hvilken ett bolag framgick — 
detta hade ju varit ett erkännande af den rena kapitalför- 
eningen och därmed af kapitalets fruktbarhet*) — utan man 
tänkte sig den kapitalmängd, företaget kräfde, såsom en fär- 
digbildad acervus eller möns pecunice (häraf bolagens namn), 
och genom att sälja delar af denna möns (loca montis) upp- 
kom föreningen*). Vinstutdelningen var icke afkastning å det 
insatta kapitalet, utan en fördelning af de frukter, bärget bar^). 
Ser man emellertid ej blott på namnet och den konstruktion, 
som i teorien kom dessa associationer till del, utan på deras 
inre beskaffenhet, så kunna de italienska montes betraktas så- 
som den äldsta form, hvari aktiebolaget möter oss. Såsom dess 
första utvecklingsstadium kunna de dock icke betraktas. Möj- 
ligt är, att de italienska bankerna tjänade de aktiebanker till 
förebild, som, ehuru betydligt senare, framträda i flera land, 
men vid den tiden hade redan aktiebolagsprincipen fått en 



*) ScACCiA, anf. st. s. 78. På samma ställe heter det: In Italia et^ 
prsesertim Bomae usitatum est genus montium. 

>) Straccha, decis. rotae Genu» de merc. (1622), decis. 14 n:o 86, 
refererad af Eenaud, anf. st. s. 15. 

3) Kenaud, anf. st. s. 12; Worms, anf. st. s. 64; Gierke, Das deut- 
sche Genossenschaftsrecht I, Berlin 1868, s. 991. 

^) Det streds också länge och häftigt emellan de kanoniske rätts- 
lärde om, huruYlda dylika montes kunde försvaras , "quamvis in eis pecu- 
nia videatur parere pecuniam". ScACCiA, anf. st. ss. 47, 77. 

*) Ibland fanns väl verkligen från början en reel enhet (såsom vid 
Genuabanken), men ofta var acervus pecunise, tills bolaget blifvit bildadt, 
endast imaginär, se Endemann, anf. st. s. 34. 

•) ScACCiA, anf. st. s. 139. 



Digitized by 



Google 



38 

vidare utbildning, som icke står i något historiskt samband 
med dessa montes , och denna hafva vi icke att söka i Italien, 
utan i de vest-europeiska staterna i de stora Handelskompa- 
nierna^), som efter upptäckten af Amerika och af sjövägen 
till Ostindien i dessa stater från 1600-talets början bildas för 
verldshandel och grundande af kolonier. 

Det första af dessa möter oss i det land, hvarest först 
under protestantismens inflytande den kanoniska ocker-dogmens 
välde bröts, och var det holländsk -ostindiska kompaniet, 
som den 20 Mars 1602 upprättades af General-staterna och 
utrustades med privilegium att uteslutande drifva handel på 
andra sidan Goda-hopps-udden och Magelhaens sund. Det stod 
hvarje hoUändsk medborgare fritt att deltaga i detta kompani. 
Andel i detsamma medförde dock ej rösträtt i dess angelägen- 
heter, utan delegarne representerades af 60 Direktörer, som 
utsagos distriktvis af stadens eller provinsens ämbetsmän, och 
i spetsen för kompaniet stod en styrelse af 17 personer, hvil- 
ken utsågs af General-staterna 2). Den lysande framgång, 
detta kompani rönte, manade till efterföljd. Snart uppstodo i 
Holland efter dess förebild talrika andra kompanier ^.), och i 



*) Redan i 12;te århundradet finner man i södra Frankrike qvarnbolag 
med fritt förytterliga lotter (uchaux, saches, meules, rases), men huru- 
vida medlemmames ansvarighet var begränsad, synes ganska ovisst (jmf. 
Troplong, Du contrat de société, Paris 1843, Préf. ss. LXXIV o. f. 
samt N:o 971). I hvarje faU voro de endast enstaka företeelser, utan 
inflytande på aktiebolagsrättens utveckling. I de gammaltyska grufve- 
bolagen (Gewerkschaften) anses däremot allmäirt delegarnes ansvarighet 
varit begränsad till grufvelotterna (die Kuxe) , men andel i grufvan med- 
förde ingen rösträtt i bolagets angelägenheter, utan dessa leddes helt^ 
och hållet af regeringens ämbetsmän. Det var således egentligen staten, 
som idkade grufvedriften med tillhjälp af främmande kapital. Först i 
senaste tider (på 1850- och 60-talen) har staten uppgifvit den omedelbara 
ledningen och utbytt denna mot en viss politi-uppsigt, och på samma 
gång har grufvebolagens inre organisation blifvit ombildad i närmaste 
öfverensstämmelse med den nyare aktiebolagsrätten och otvetydigt efter 
dess mönster (se Gierke, anf. st. ss. 977—80). 

2) Gierke, anf. st. s. 993. 

3) PöHLS, Actienges. ss. 5, 6; Fbignet, anf. st. ss. 191 o. f. 



Digitized by 



Google 



39 

England ombildade sig efter dess mOnster år 1613 det engelsk- 
ostindiska kompaniet ^) , livilket snart i magt och rikedom 
öfverträffade det holländska. Här var i motsats mot det hol- 
ländsk-ostindiska kompaniet med aktierätten förenad rösträtt 
i bolagets angelägenheter. Ungefär samtidigt med det engelsk- 
ostindiska kompaniets oihgestaltning framträder i Frankrike 
la compagnie des Indes occidentales samt 1664 la compagnie 
des Indes orientales , hvilket sedermera förenades med det 1717 
stiftade compagnie d' Occident ,ået första kompani, i hvilket aktie- 
bref å innehafvaren förekomma. I Tyskland framträda dy- 
lika såsom aktiebolag bildade kompanier försf i 18: de århun- 
dradet, då 1719 i Wien ett orientaliskt kompani instiftades, 
och några tiotal senare Fredrik II upprättade åtskilliga han- 
delskompanier ^). / 

Alla dessa kompanier bildades under statens skydd och 
uppsigt och i närmaste förbindelse med landens regeringar 
samt utrustades med privilegier och monopol af allehanda 
art. Också betraktades de mindre såsom privaträttsliga för- 
eningar, än såsom statsanstalter, i hvilka den enskilde lemna- 
des tillfälle att taga del, ett åskådningssätt, som var så myc- 
ket naturligare, som deras ändamål äfven var anläggning af 
kolonier, hvarigenom de egde en stor. politisk betydelse ^). 
Det dröjde emellertid icke länge, innan den enskilda företag- 
samheten tillegnade sig denna associationsform. I början af 
det 18: de seklet uppstodo i England vid sidan af de privile- 
gierade kompanierna talrika enskilda kompanier, hvilka genom 
aktiebref å innehafvaren utestängde den personliga ansvarig- 



*) Det var förut bildadt såsom ett s. k. regulated company: hvarje 
delegare dref sin affär för sig, men underkastade sig kompaniets politi- 
föreskrifter och betalade till upprätthållande af dess handels-politi-anstalter 
en viss afgift. Schäpfle, Staatswörterbuch IV, s. 680. 

«; GiERKE, anf. st. s. 1002. 

5) Sj^nnerligen påtaglig visar sig denna uppfattning i Frankrike, d^r 
t. ex. i compagnie des Indes orientales såväl aktieegarnes sammanträden, 
som inbetalningar å aktiebeloppen och utdelning af vinst bestämdes ge- 
nom Kongl. ordonnanser. Jmf. Frignet, anf. st. s. 235. Angående de 
tyska handelskompanierna se Gieeke, anf. st. s. 1002. 



Digitized by 



Google 



40 

heten*), och något senare framträda äfven i Frankrike rena 
privatföretag , som genom aftalsbestämmelser gåfvo sig samma 
organisation^ som de stora handelskompanierna egde på grund 
af sina privilegier 2). Hade förhållandena utvecklat sig lugnt 
och jämnt, skulle måhända den nya rättsformen, såsom en 
användning af aftalsfriheten , så småningom förvärfvat sig er- 
kännande af rättsteorien och lagstiftningen. — Den lysande 
framgång, de stora handelskompanierna rönt, framkallade 
emellertid såväl i Frankrike, som i England, ett ursinnigt 
akties vindleri. De mest orimliga aktieföretag döko upp, for- 
drade ringa inbetalningar och lofvade stora vinstutdelningar 
och funno hos den spekulatiofisdruckna allmänheten alt för 
många, som voro villiga att tillsläppa sina kapital. Aktiebolag 
bildades blott för att skapa aktier, utan afsigt att någonsin 
bringa det projekterade företaget till verkställighet. Så gick 
det till en tid, till dess slutligen, sedan aktierna uppdrifvits 
till ett orimligt pris, desamma kastades i marknaden och hela 
förlusten föll å de siste köparne. Det var dock icke de en- 
skilda aktiebolagen, som ensamme buro skulden till dessa 
missbruk. De båda sorgligt ryktbara kompanier, hvilka ungefär 
på samma tid bragte svindleriet till sin spets i Frankrike och 
England , det s. k. Mississippi-bolaget (la compagnie des Indes) 
och Söderhafskompaniet (the South Sea Compnny)^ drefvo sitt 
ofog under regeringarnes ögon och till en del i deras tjänst^). 
De olyckliga följderna af detta aktiesvindleri föranledde en 
häftig reaktioii mot den nya associationsformen. Den s. k. 
Buhble-act af 1719 (6 Geo. I c, 18) undertryckte fullständigt 
alla aktiebolag, som icke af kronan eller parlamentet voro 
inkorporerade*), och i den franska rättsskipningen stadgade 



*) Se Frignet, anf. st. s. 289, not. 1; Schwebemeyer , Das Actien- 
gesellschafts-. Bank- und Versicherungs-wesen in England , Berlin 1857, s. 11. 

^) Renaud, SS. 22,23. Äfven i Holland synas kompanier bildat sig 
utan regeringens sanktion. Se Pöhls, Actienges. s. 29. 

3) GiERKE, anf. st. s. 998; Schaffle, Staatswörterbuch IV, s. 681. 
En skildring af dessa kompaniers historia lemnas af Frignet, anf. st. 
chap. VI SS. 236 o. f. 

^) Se Schwebemeyers redogörelse för dess innehåll, anf. st. ss. 12 o. f. 



Digitized by 



Google 



41 

sig den äsigt, att en privatöfverenskommelse icke var mägttj^ 
att skapa ett anonymt bolag, utan att det fordrades en spe- 
ciallag för att grunda dess tillvaro^). Så var denna bolags- 
form utestängd frän den allmänna rättens område, där den 
varit nära att få fast fot. I England dröjde det länge, innan 
den där åter tog sitt inträde , i Frankrike skedde det snart , men 
den möttes då med ett misstroende, som band den i fjättrar, 
som först vår tid något lossat. 



III. Den nyaste tidens rätt 

England. 

Bubble-akten förblef gällande till år 1825, då densamma 
genom stat. 6 Geo. IV c. 91 upphäfdes. Därmed var emel- 
lertid icke frihet att bilda kapitalföreningar utan personlig 
ansvarighet i den engelska rätten införd. I kraft af common 
law'B gamla grundsats, att en bolagsman med sista öret af 
sin förmögenhet (to ihe utmost farihing of his property) svarar 
för bolagets förbindelser, förklarade domstolarne, att alla i 
bolagsaftal innehållna bestämmelser om begränsad ansvarighet 
saknade betydelse gentemot tredje man ^). Det var äfven en 
annan grundsats inom common law, som lade hinder i vägen 
för större kapitalföreningar. Uppstod nämligen en rättstvist 
emellan bolaget och tredje man, måste samtlige bolagsmän 
uppträda såsom kärande eller svarande. En bestämmelse i 
bolagskontraktet, att en af dem eller någon annan för bolaget 
egde tala och svara, saknade rättslig betydelse^). Till följd 
af vissa bestämmelser i den engelska processrätten blef denna 
rättsregel dock icke synnerligen till hinder för tredje maii, 
men alstrade däremot oöfvervinnerliga svårigheter för ett bolag 
med större antal delegare , då det ville göra gällande sina rät- 



*) Jmf. Tboplong, anf. st. N:o 445. 

*) Se LiNDLEY, Law of partnership, London 1867, ss. 339, 378. 

») LiNDLEY, anf. st. SS. 471 o. f. , ss. 494 o. f. 



Digitized by 



Google 



42 

i^heter*). Två utvägar stodo dock öppna, hvarå man kunde 
utverka sig begränsad ansvarighet och lättnad i uppträdandet 
inför rätta. Den ena var att söka a ekarter of incorporation 
eller letters-patent af regeringen, hvarigenom man erhöll alla 
en korporations rättigheter, däribland frihet från personligt 
ansvar, eller åtminstone förmånen att få en judiciel represen- 
tant för bolaget (the potoer of suing and heing sued in the 
name of a public officer) ^). Utsigten att erhålla dylika cTuir- 
ters eller letters-patent var dock icke synnerligen stor. De 
beviljades ytterst sällan och blott för bolag af mer eller min- 
dre offentlig betydelse ^). Den andra utvägen var att vända 
sig till parlamentet och söka utverka sig a private act of 
Parliamentf som antingen inkorporerade bolaget eller allenast 
bemyndigade detsamma att tala och svara genom sin direktör 
eller sekreterare*). Dylika special acts beviljades emellertid 
väl icke häller så lätt^) och voro för öfrigt förenade med så 
stora kostnader för sökandena^), att få bolag, utom dem, 
hvilka till fö^d af företagets offentliga natur i alla fall måste 



>) Om de olika utvägar, hvarigenom man sökte undgå dessa svårig- 
heter, se LiNDLET, anf. st. ss. 496, 7. 

^) Bätten att meddela charter of incorporation var ett gammalt 
kungligt prerogativ. Därmed följde ovilkorligen ansvarighetens begräns- 
ning till korporationsformögenheten. Först genom st. 6 Geo. IV c. 91 
(sedermera ersatt af st. 4 et 5 Will. IV c. 94 samt st. 7 Will. IV et 1 
Vict. c. 73) bemyndigades kronan att genom patentbref meddela de kor- 
porationsrättigheter, hvaraf en förening kunde vara i behof, utan att alla 
de rättsgrundsatser, som gälde for korporationer, därmed å densamma 
öfverflyttades. Se Gneist, Geschichte und heutige Gestalt d. engl. Com- 
munalverfassung öder des Selfgovemment , Berlin 1863, s. 1203. 

') Blåckstone, Commentaries on the laws of England, a new ed. 
London 1857, I, s. 531; Göterbock, Die englischen Actiengesellschafts- 
gesetze von 1856 und 1857, Berlin 1858, s. IV. Gierke, anf. st. s. 995. 

^) Blåckstone, anf. st. s. 531; Lindley, anf. st. s. 7. 

*) Se Leone Levi, Manual of the mercantile law, London 1854, ss. 
138, 9. 

^) Man har beräknat kostnaden for en dylik parlaments-akt till om- 
kring 30,000 Rdr sv. Se Revue des deui raondes 1869, s. 735. (Leroy- 
Beaulieu). 



Digitized by 



Google 



43 

s5ka koncession af parlamentet^), begagnade sig af denna 
utväg. 

Det dröjde emellertid icke länge efter JBuftftfe- aktens af- 
skaffande, förrän lagstiftningen riktade sin uppmärksamhet på 
dessa förhållanden och sökte undanrödja de svårigheter, de 
lade i vägen för kapital-associationen. Den fick samtidigt äf- 
ven en annan uppgift att lösa. Då efter Buhble^SLktenB upp- 
häfvande common law åter blef gällande, uppstod den frågan, 
om densamma tillät bolag att bilda sig med fritt förytterliga 
aktier eller om detta vore ett privilegium , som allenast genom 
charters eller acts of parliament kunde förvärfvas. I början 
syntes domstolarne benägna att förklara dylika bolag, såsom 
farliga för det allmänna, för illegal partnerships ; men seder- 
mera gjorde den åsigt sig gällande, att de icke kunde anses 
strida mot common law ^), Denna frihet att emittera förytter- 
liga aktier gaf emellertid, synnerligen under bolagens bild- 
ningsperiod, anledning till mycket svindleri, som påkallade 
lagstiftningens ingripande. Det blef nu dess uppgift att på 
samma gång underlätta kapitalassociationen och underkasta 
densamma en viss kontroll. Denna dubbla uppgift 3) sökte re- 
geringen och parlamentet lösa genom the Joint Stock Oom- 
panies registration act af år 1844 (7 & 8 Vict c. 110), 
Bolag med mindre än 25 delegare, hvars aktier icke voro 
forytterliga , kunde , men behöfde icke, ställa sig under denna 
lag, men å bolag, som egde mer än 25 medlemmar eller 
hvilkas aktier utan samtlige delegares uttryckliga bifall kunde 
öfverlåtas, samt å försäkringsbolag egde densamma obetingadt 
tillämpning (§ 2)*). Dessa bolag bereddes tillfälle att hos en 



*) S. k. companies for executing parliamentary works , såsom järn- 
vägs-, kanal-, vattenlednings- och dylika bolag. , 

*) Se de hos Lindlet, anf. st. s. 195, refererade prejudikat och Schwe- 
BEMETfiB, anf. st. s. 15. 

3) Se ingressen till 7 et 8 Vict. c. 110. 

*) Undantagna från lagens herravälde voro dock föreningar, som icke 
afsågo vinst (§2), bankbolag (för hvilka gälde särskild lagstiftning, 
hvarom kan ses Lindlet, anf. st. ss. 1522 o. f.) samt vissa grufvebolag 
(s. k. cost-book mining companies, för hvilka gälde en mängd lokala 



Digitized by 



Google 



ii 

ttmbetsmyndighet i London, the Joint Stock Companies Begi- 
stration Office^ erhålla ett inkorporations-certifikat , som gaf 
dem befogenhet att genom sina organer uppträda i rättslifvet. 
På samma gång föreskrefs emellertid, att, innan afsigten att 
bilda ett under lagen fallande bolag fick offentliggöras, skulle 
en anmälan ske hos nämnda myndighet, innehållande åtmin- 
stone det tillämnade bolagets benämning och ändamål samt 
inbjudarnes namn; hvarje inbjudning eller prospekt skulle, 
innan den framlades för allmänheten, inregistreras, och i den 
mån företaget fortskred, interimsstyrelse utsågs, platsen för 
bolagets verksamhet bestämdes, aktier tecknades o. s. v., skulle 
anmälan ske om dessa omständigheter (§ 4). Då bolaget var 
fttUbildadt, skedde den definitiva inregistreringen, som förut- 
satte en fullständig bolagsordning {åeed of setilement) , hvilken 
måste innehålla bestämmelser i flera af lagen angifna hän- 
seenden (§ 7). Före den definitiva inregistreringen fick bolaget 
icke utveckla annan verksamhet än förberedande åtgärder. 
Tryckt kopia af årsbalansen och revisorernes berättelse skulle 
tillsändas hvarje delegare samt inregistreras hos the Begistrar 
C§ 43). Här möter för första gången en allmännare ^) an- 
vändning af den princip, hvarigenom den engelska lagstift- 
ningen ansett, att med bibehållande af associationens frihet de 
bästa garantier vinnas, nämligen principen om offentlighet 
genom inregistrering, d. v. s. införande af alla för ett bolag 
väsentliga momenter i ett af offentlig myndighet fördt, för 
allmänheten tillgängligt register. 

Den gamla grundsatsen om obegränsad ansvarighet hade 
emellertid förblifvit orubbad. De quasi-korporativa rättigheter, 
som inregistreringen skänkte, medförde ingen begränsning i 



sedvänjor, the cost-book principle, och hvilka lydde under särskilda Bärga- 
rätter, theStannary courts, §63). Companies for executing parliamentary 
works lydde blott, till dess de erhållit sin specialkoncession, under 
denna lag. 

<) Bedan genom 1 Ylet. c. 73 hade for bolag, som erhöllo letters- 
patent föreskrifrits , att alla de omständigheter, som konde vara af in- 
tresse for tredje man, sknlle införas i ett register, som mot ringa a^ft 
hölls tillgängligt f5r allmänheten. 



Digitized by 



Google 



45 

delegarnes ansvarighet ^). Snart höjde sig dock röster, som 
yrkade en modifikation i common law'a dittills med stränghet 
genomförda grundsats. Den nya åsigten mötte emellertid ett 
hårdnackadt motstånd. Dess ekonomiska argumenter bemötte 
man därmed, att landets årligen växande rikedom och svårig- 
heten att för densamma finna förmånlig användning vore en till- 
fyllestgörande garanti för att tillräckligt kapital skalle egnas 
åt merkantila företag utan några tvångsåtgärder för att gifva 
kapitalen denna riktning^). I rättsligt hänseende invände man, 
att rättvisan ovilkorligen fordrade, att man fullgör sina aftal 
och betalar sina skulder, samt att det icke kunde försvaras, 
att lagstiftningen för att gynna det ekonomiska framåtskri- 
dandet kränkte denna rättssats ^). Den nya åsigten gick emel- 
lertid segrande ur striden och fann sitt uttryck i the Limited 
Liability Act af 1855 (18 et 19 Yict c. 133) samt the 
Joint Stock Companies Act af 1856 {19et20 Vict.c.47)y 
hvilken senare upphäfde den förre och fick åtskilliga tillägg 
genom the Joint Stock Companies Act af 1857 {20 et 21 
Yict, c. 14). Dessa lagar införde den begränsade ansvarigheten 
i Englands allmänna rätt och därigenom var common law^B 
stränga gnindsats bruten. The Joint Stock Companies Acts 
1856^ 1857 omfattade samma slags bolag som 1844 års akt^), 
men egde obetingade tillämpning å dem, så snart medlemmar- 



^) Den, som npphörde att vara aktieegare, blef emellertid 3 år efter 
sitt utträde fri från alt ansvar för bolagsskulder. 7 et 8 Vict. c. 110 § 66. 

*) Se Eeport of the Eoyal commission appointed to inquire into the 
state of mercantile law of Great Britain and Ireland (1854) hos Levi, 
anf. st. SS. 221 o. f. 

^) Jmf. Cox, The Law and Practice of Joint Stock Companies with 
limited liability, London 1855, ss. 1, 5 och Journal des Econoniistes 
XXXVI, ss. 408 o. f. 

^) Dock kunde föreningar, som icke afsågo vinst, samt cost-book mi- 
ning companies ställa sig under desamma. Å bankbolag egde de där- 
emot icke tillämpning, men genom Joint Stock Banking Companies Act 

1857 underkastades dessa bolag i allmänhet dessa lagars bestämmelser, 
dock med ovilkorligt bibehållande af den obegränsade ansvarigheten. Ar 

1858 tilläts slutligen äfven bankbolag att konstituera sig med begränsad 
ansvarighet (21 et 22 Vict. c. 91). 



Digitized by 



Google 



46 

nes antal var mer än 20 , vare sig andelame i bolaget voro 
fritt fbrytterliga eller ej. Från den nya lagstiftningens om- 
råde voro dock uteslutna försäkringsbolag, för hvilka 1841 
års akt fortfarande förblef gällande. Enligt 1856 och 1857 årens 
akter stod det ett bolag af minst 7 medlemmar fritt att kon- 
stituera sig med begränsad ansvarighet. I detta fall skulle 
ordet limifed förekomma såsom sista ordet i bolagets benäm- 
ning (1856 § 5). De föi^eskrifter om inregistrering, som lagen 
innehåller, äro betydligt förenklade i jämförelse med 1844 års 
komplicerade registreringssystem. För bolagets konstituerande 
fordrades blott registrering af ett memorandum of association ^), 
som skulle innehålla bolagets väsentligaste momenter: firma, 
säte, ändamål, ansvarighet samt aktiekapitalets storlek och 
aktiernas antal (1856 § 7, bih. A). En fullständig bolagsord- 
ning (deed of settlement) erfordrades således icke för det de- 
finitiva konstituerandet, men vid lagen var fogadt ett normal- 
statut, som subsidiärt lände till efterrättelse och till hvilket 
^e tämligen detaljerade föreskrifterna om bolagets inre för- 
valtning, som 1844 års akt innehöll, voro Öfverflyttade. Under 
bolagets bestånd skulle också genom registrering bringas till 
offentlig kännedom alla förändringar i hvad memorandum of 
association innehöll (1856 §§ 6, 37, 73, 94), likaledes beslut 
i vissa vigtigare angelägenheter (1856» §§ 34, 35) samt en 
årligen uppgjord förteckning å alla aktieegares namn^ med 
bifogad summarisk uppgift på huru stor del af aktiekapitalet 
blifvit inbetald och huru stor del ännu stode ute (1856 § 17), 
alt vid äfventyr af böter till visst belopp för hvarje dag, som 
försummelsen fortfor. 

1856 och 1857 årens lagstiftning blef emellertid icke länge 
vid gällande kraft. I 1860-talefcs början underkastades hela 
den engelska bolagsrätten en fullständig revision, och såsom 
resultat däraf framgick the Companies Act af den 7 Au- 
gusti 1862 {25 et 26 Vict, c. <9P), hvilken, ehuru i vissa 
hänseenden förändrad 5 år därefter, ännu är gällande. Enligt 



^) Den proYisoriska inregistreringen med dess periodiska detaljerade 
uppgifter, hvilken visat sig synnerligen hinderlig och opraktisk (GtJTEKBOCK, 
anf. st. s. yU), bortfall genom denna akt. 



Digitized by 



Google 



47 

denna lag står det öppet för hvarje förening för lagligt ända- 
mål ^) , hvilken består af minst 7 personer -) , att genom iakt- 
tagande af lagens föreskrifter om inregistrering bilda an in- 
corporated company (§ 6) , bvarigenom man bland annat vinner 
den fördelen framför ett vanligt partnership, att bolagets för- 
mögenhet icke kan tillgripas för en delegares enskilda gäld, 
samt att bolagsmännen, hvilken än vidden af deras ansvarig- 
het är, icke svara omedelbart för bolagets skulder ^). Ovil- 
korligen skyldiga att låta inregistrera sig äro alla bankbolag 
med mer än 10 delegare samt alla slags bolag för ekonomisk 
vinst, hvilka bestå af mer än 20 personer. Dock gäller icke 
detta tvång för Cost-book mining companies*)^ icke häller 



1) Denna lag omfattar således äfven alla slags på själfhjälp grundade 
föreningar, hvilka, såvida de bestå af minst 7 medlemmar, kunna, efter 
fritt val mellan lagens trenne bolagsformer, låta inregistrera sig under 
densamma. Förr lydde dessa under en mängd äldre parlamentsakter. 
Emellertid fortbestår vid sidan af 1862 års allmänna lag en speciallag- 
stiftning till förmån för vissa dylika föreningar, hvarigenom de medgifvas 
åtskilliga förmåner såsom frihet från stämpelafgift, från vissa formaliteter 
o. s. v. Hit höra Friendly Societies (numer reglerade af the Friendly 
Societies Äct, 1855, 18 et 19 Vict. c. 63 med några förändringar 1860— 66) , 
som afse understöd vid dödsfall, olyckor eller ålderdom åt medlemmame 
eller deras anförvandter, samt Industrial and Provident Societies ffor 
hvilka ^Uer I. and P. S. Act, 1862, 25 et 26 Vict. c. 87), afsedda att 
idka handel, handtverk eller annat arbete (bankrörelse och, innan 1867, 
grufvedriffc undantagne) och att använda vinsten till hvilket lofligt ända- 
mål som hälst. Dessa senare , i hvilka ingen medlem far ega mer än 200 
h, och hvari andelame blott fa öfverlåtas till vissa närmare anförvandter, 
inregistreras hos the registrar of Friendly Societies, och ansvarigheten är 
alltid begränsad. 

^ Detta är också en forutsättning for bolagets fortbestånd såsom 
incorporated company. Sjunker medlemmames antal under sju , kan hvem 
som hälst, som i saken är intresserad, yrka bolagets upplösning (§ 79). 
Fortsätter detsamma sin yerksamhet, sedan 6 månader forflutit efter det 
antalet reducerades, blir hvarje bolagsman, som har kännedom om detta 
förhållande , solidariskt ansvarig for de skulder, som under denna fortsatta 
verksamhet kunna bolaget åhvälfvas (§ 48). 

') Angående common law's grundsatser i detta hänseende se Lindlet, 
anf. st. s. 209 och Leyi, anf. st. s. 129. 

*) För dem gäller numer en lag af 24 Juni 1869 (32 et 33 Vict. c. 19). 



Digitized by; 



Google 



48 

för bolag, som af regeringen eller parlamentet prmlegieras ^) 
(§ 4). Ovilkorligen utestängda frän denna lags område synas 
endast vara föreningar af mindre än 7 medlemmar samt för- 
eningar, som af regeringen eller parlamentet inkorporerats 
med begränsad ansvarighet , men som icke äro stälda å aktier 
(§ 179 cl. 1 och § 181; så är förhållandet med åtskilliga 
lärda sällskap t. ex. Boyal Society) ^). Ehuru denna lag icke 
i allmänhet har retroaktiv kraft ^), och således ännu bolag 
kunna finnas, som lyda under äldre lagar, så kan dock den 
hufvudsakliga källan för Englands nuvarande bolagsrätt anses 
vara dels common law, dels denna 1862 års lag med det till- 
lägg af 1867, för hvilket vi framdeles skola redogöra*). 



*) Det förra kommer väl numer icke i fråga för bolag, stalda å aktier. 
Det senare ifrågakommer egentligen for järnvägsbolag, vattenlednings- 
bolag o. djl. Såsom en allmän lag for dessa bolag gäller tke companies 
clames conwUdation act, 1845 (8 et 9 Vict. c. 16), såvida icke special- 
akten innehåller afvikande bestämmelser. Särskildt angående järnvägs- 
bolag hafva år från år gifvits lagar, alla, såsom det synes, af mer eller 
mindre tillfällig och experimentel karaktär, för att afhjälpa de alt hög- 
Ijuddare klagomålen öfver deras dåliga förvaltning. Den vigtigaste är 
väl the Eegulation of Bailways Ad 1868 (31 et 32 Vict. c. 119). 

*) Öfriga undantag i § 179 utestånga ej från inregistrering, utan 
innehålla blott en inskränkning i friheten att välja art af ansvarighet. 

') Detta är dock händelsen i fråga om bolag, som bildats eller blott 
inregistrerats den tid 1856—58 årens lagar gälde samt försäkringsbolag, 
som bildat sig enligt 1844 års lag. De förra behöfva icke låt>a inregistrera 
sig enligt den nya lagen, men äro ändock i alt väsentligt underkastade 
dess bestämmelser (§§ 176, 177). De senare däremot måste inregistrera 
sig enligt 1862 års akt (§ 209). 

*) Försäkringsbolag lydde, såsom ofvan nämnts, ända till 1862 under 
1844 års akt och kunde således icke bilda sig med begränsad ansvarighet. 
1862 underkastades de samma bestämmelser som andra bolag , men efter 
1870 gäller för lifförsäkringsbolag i viss mån en speciallagstiftning. Ge- 
nom ihe lÅfe Asswrance Companies Act (33 et 34 Vict. c. 61) gåfvos 
nämligen, till skydd för tredje man, i fråga om dylika bolag (under 
detta ord inbegripes i denna lag äfven enskilde personer, som drifva lif- 
försäkringsafi^rer, § 2) särskilda bestämmelser. Så föreskrifves en depo- 
sition af 20,000 2., som återställes, då den af premier samlade lifför- 
säkringsfonden går upp till dubbla detta belopp (§ 3), ingifvande af en 
efter visst formulär upprättad årsbalans till Board of Trade (§§ 5, 6), 



Digitized by 



Google 



49 

Angående den inregistrering, hvarigenom bolaget inkor- 
poreras, stadgar lagen /oljande. I hvar och en af det förenade 
konungarikets trenne delar skall finnas minst en ämbetsmyn- 
dighet, som benämnes the Begistrar of Joint Stock Companies 
(§ 174). Bildar sig ett bolag enligt 1862 års akt, skall, vid 
äfventyr af att bolaget betraktas såsom an illegal partner ship^)^ 
till denne ämbetsman ingifvas ett af minst 7 personer under- 
tecknadt memorandum of association^ som, förutom bolagets 
namn och ändamål samt uppgift å den del af det förenade 
konungariket, i hvilken bolagets kontor skall blifva beläget, 
måste angifva beskaffenheten af bolagsmännens ansvarighet. I 
detta hänseende kan enligt 1862 års akt ett bolag fritt välja 
mellan trenne bolagsformer. Det kan nämligen konstituera sig 
med obegränsad eller begränsad ansvarighet (unZmi^ee? eller limit- 
ed companies) 2). Väljes det senare, kan ansvarigheten antingen 
begränsas till hvad möjligen å aktiebeloppen kan vara obetaldt 
(company limited hy skares) eller, utan hänsigt till något be- 
stämdt aktiekapital, till ett visst belopp, som delegarne, om 
så behöfves, vid bolagets upplösning äro pligtige att tillskjuta 
(company limited hy guarantee). Ett bolag, limited hy gua- 
rantee, kan emellertid också hafva ett kapital, deladt i aktier 
(§ 14; sched. II: form G.)^). Vid limited companies skall 
memorandum of association, förutom hvad nämndt är, inne- 
hålla, om bolaget är limited hy skares, uppgift å aktiekapi- 



nndersökning af bolagets stallniDg minst hvarje femte år (§ 7), samt att 
förening af dylika bolag eller öfverflyttning af lifforsäkringsaffarer från 
ett bolag till ett annat fordrar domstols stadfästelse , som först gifves, 
sedan alla försäkringstagare lemnats tillfälle att yttra sig i saken, och 
som icke far meddelas, om försäkringstagare för Vio eller mer af försäk- 
rade beloppet protestera däremot (§ 14). Dessutom innehåller § 22 sär- 
skilda bestämmelser for det fall, att bolaget blifver insolvent. 

*) Om betydelsen däraf, se Lindley, anf. st. ss, 198 o. f. 

>) De bankbolag, som ega sedelutgifningsrätt , kunna dock icke låta 
inregistrera^ sig under den nya lagen till begränsad ansvarighet, såvidt 
deras sedelutgifning angår (§ 182). 

3) Den vigtigaste praktiska skilnaden mellan dessa sista bolag och 
companies limited by shares blir väl att, då bolagskapitalets storlek här 
ej är angifven i memorandum of associoMon, bolaget fritt kan öka eller 
minska detsamma. 

4 



Digitized by 



Google 



50 

talets och aktiernas storlek, och om det är limited hy gua- 
rcmtee^ uppgift å det maximi-belopp, som hvarje delegare är 
pligtig att i händelse af behof tillskjuta. I båda fallen skall 
såsom sista ord i bolagets namn förekomma ordet ^limited^ (§§ 
8 — 10 och sched. 2). Förrän bolaget begynner sin verksamhet, 
skall hos ihe Begistrar anmälas, hvarest dess kontor är beläget 
(§ 40). Hvad memorandum of association innehåller, förblifver en- 
ligt regeln en orubblig grundval för bolagets verksamhet (§ 12). 
Dock kan med tillstånd af Board of Trade bolagets namn förän- 
dras (§ 13), och ett company limited ly skares kan, där det af bo- 
lagsordningen medgifves, öka sitt aktiekapital, dela detsamma 
i aktier af större belopp eller förvandla inbetalda aktier till 
s. k. stock (§ 12)^), i hvilka fall anmälan bör ske till the Be- 
gistrar (§§ 28, 34). Memorandum of association kan vid 
companies limited by skares och måste vid de öfriga bolags- 
formerna åtföljas af bolagsordning (artides of association), I 
fråga om companies limited hy skares länder, såvida ingen bo- 
lagsordning är bifogad, eller i de delar, hvarom densamma icke 
innehåller bestämmelser, till efterrättelse ett 1867 års akt vid- 
fogadt normalstatut, innehållande bestämmelser om aktieegares 
rättigheter och skyldigheter, aktierättens öfvergång, bolags- 
stämmas och styrelses verksamhetssätt och befogenheter, rä- 



*) Betydelsen af en dylik förvanclling (conversion or consolidation 
of skares into stock) är den, att dessa till fullo inbetalda aktiebelopp 
» skiljas från det öfriga aktiekapitalet, undantagas från bolagets rörelsekapital 
och placeras i statspapper el. dyl. värdepapper. The stockholders hafva 
ensamme anspråk på denna fond och kunna till och nfsd vid bolagets 
upplösning göra gällande en separationsrätt gentemot de bolagets borge- 
närer, hvilkas fordringar uppkommit efter förvandlingen. A andra sidan 
ntöfva de emellertid alla en aktieegares rättigheter, hafva rösträtt å bolags- 
stämma och åtnjuta vinstutdelning, hvaremot fondens afkastning går till 
bolaget. Se 1862 års akt, Sched. I A 23—25 och GtTERBOCK, anf. st. s. 
13, Gareis i Zeitschr. f. Ges. u. Kechtspfl. in Preussen, V. s. 618 och 
AuERBÅCH, Das Gesellschaftswesen, s. 846. Såsom en synnerligen stor 
fördel af en dylik förvandling synes betraktas, att, då aktien är odelbar, 
stockholders däremot kunna afyttra huru stor eller liten anpart, som de 
finna för godt. Se 6e£T0N's Handbook of the law relating to partnership 
and joint-stock companies, London 1871, Näs 852—859. 



Digitized by 



Google 



51 

kenskapernas förande, vinstutdelning m. m. (§§ 14, 15; sched. 
I: table A.). Ändringar eller tillägg i bolagsordningen skola 
inom viss tid, vid äfventyr af att såväl bolaget som sty- 
relsen ådraga sig bötesansvar, inregistreras (§§ 50, 53). 

Hvarje bolag, som lyder under 1862 års lag, skall föra 
ett register öfver sina medlemmar, innehållande deras namn, 
adresser och yrken samt, , där kapitalet är deladt i aktier, huru 
många aktier hvar och en innehar och huru mycket å desamma är 
inbetaldt eller man öfverenskommit att anse inbetaldt. Dessutom 
skall detta register utvisa det datum, då en medlem blef in- 
förd i registret, samt det datum, då han upphörde att tillhöra 
bolaget (§ 25). Bolag, hvilkas kapital är deladt i aktier, 
skola minst en gång om året uppgöra förteckning å de per- 
soner, som fjortonde dagen efter ordinarie bolagsstämman voro 
aktieegare, samt å dem, hvilka efter sista förteckningens upp- 
görande utgått ur bolaget, samt antalet aktier, hvar och en 
innehar eller innehaft. Denna förteckning, hvilken också skall 
innehålla en summarisk uppgift å antalet af utgifna och för- 
verkade aktier samt inbetalda, uppsagda eller utestående aktie- 
belopp *), skall innehållas i en särskild del af bolagets nyss- 
nämnda register samt i kopia ofördröjligen tillställas the Be- 
gistrar (§ 26), alt vid äfventyr af böter för bolaget och sty- 
relsen (§§ 25, 27). 

Alt hvad hos the Regf^trar finnes inregistreradt, skall 
mot en ringa afgift hållas tillgängligt för allmänheten (§ 174: 
5). Dessutom skall registret öfver bolagets medlemmar minst 
2 timmar hvarje dag å bolagets kontor vara att bese för bo- 
lagsmän gratis, för andra personer mot en afgift af högst 1 
5., och skall hvem som hälst mot viss betalning kunna erhålla 
afskrift däraf (§ 32). 

Dessa föreskrifter afse att bereda offentlighet såväl gent- 
emot aktieegarne, som tredje man. Dessutom förekomma dels 
vissa föreskrifter, särskildt gifna i tredje mans intresse (Part 
III: 1 Provisions for protection of creditors), dels andra, som 



*) Är någon del af kapitalet förvandladt till "stock", skola registrets 
och förteckningens uppgifter lämpas härefter (§ 29). 



Digitized by 



Google 



52 

äro afsedda att skydda bolagets medlemmar (Part. III: 2 
Provisions for protection of memhers). Till de förra hörer 
det om praktisk takt vitnande stadgandet i § 41, att vid alla 
limited cotnpanies bolagets benämning (hvilken, såsom nämnts, 
skall sluta med ordet ^limited^) med lättläsliga bokstäfver på 
ett i ögonen fallande sätt skall vara anbragt utanför bola- 
gets affärslokal och likaledes tydligt graverad i dess sigill, 
samt att i alla annonser, växlar, anvisningar, qvittenser, 
Öfverhufvud alla skriftliga handlingar, som från bolaget utgå, 
bolagets namn skall förekomma (§ 41), alt vid äfventyr af 
böter för bolaget och styrelsen, hvarförutom styrelsemedlem- 
mar, hvilka utgifva eller låta utgifva handlingar utan iakt- 
tagande af detta stadgande, blifva personligen ansvarige for 
dess innehåll, om bolaget icke till fullo uppfyller sin därå grun- 
dade förbindelse (§ 42). Därjemte föreskrifves, att bolaget 
skall föra ett register öfver alla panträtter (mortgages)^ som 
vidlåda dess egendom, hvilket register skall vara tillgängligt 
för hvem som därom önskar taga kännedom (§ 43). Något 
periodiskt offentliggörande af bolagets ställning är icke i all- 
mänhet påbjudet ^). I fråga om begränsadt ansvariga bankbolag 
och alla slags försäkringabolag föreskrifver dock § 44 (jmfd 
med sched. I, lit. B.), att en uppgift om bolagets tillgångar och 
skulder hvarje halfår skall anslås på ett i ögonen fallande 
sätt å bolagets affärslokaler och^ afskrift mot ringa afgift till- 
handahållas hvarje bolags medlem eller borgenär. 

De till skydd för delegare i bolaget gifna bestämmelser 
innehålla, förutom föreskrift om årlig bolagsstämma (§ 49), 
det stadgande, att för beslut i vissa vigtigare ämnen erfordras 
a special resolution. För att ett beslut skall gälla såsom 
ett specialbeslut fordras, att detsamma med en majoritet 
af Y, af de närvarande röstberättigade blifvit fattadt på en bo- 
lagsstämma, sammankommen efter vederbörlig kallelse, i 
hvilken ifrågavarande ämne särskildt varit utsatt, samt att 



') Detta har. såsom det synes med skäl, blifvit anmärkt såsom en 
brist. Se Report from tlie select Comraittee on Limited Liability acts, 
tondon 1867, N:is 49 o. 63, ss. 3, 4. 



Digitized by 



Google 



53 

detsamma blifvit bekräftadt å en ny bolagsstämma, icke 
förr än 14 dagar och icke senare än en månad därefter (§ 
51). Vidare förekommer det märkliga stadgande, att Board of 
Trade nppå anhållan af delegare i bolaget (hvilka i bank- 
aktiebolag skola representera Y,, i andra ajctiebolag V5 af utgifna 
aktier, i bolag utan aktiefördelning skola utgöra minst 75 ^^ 
medlemmarnes antal) kan, om de visa skäl för sin begäran, 
och, om så påfordras, ställa säkerhet för alla kostnader, för- 
ordna en eller flere kompetente personer att undersöka bola- 
gets ställning. Desse hafva tillgång till alla bolagets böcker och 
handlingar och ega höra på ed alla dess tjänstemän. Efter 
fullbordad undersökning afgifves berättelse till Board of Trade^ 
af hvilken berättelse kopior aflemnas å bolagets kontor och 
till dem, som påkallat undersökningen. Kostnaderna bäras af 
sökandena, såvida icke Board of Trade förordnar, att bolaget 
skall ersätta desamma (§§ 56 — 59). 

För öfrigt innehåller lagen vidlyftiga bestämmelser angående 
bolags liqvidation och upplösning^), som kan försiggå antin- 
gen genom offentlig myndighets åtgärd (winding up ly court, 
§§ 79 — 128) eller utan dess mellankomst (voluntary winding 
upy §§ 129 — 146) eller frivilligt, men under dess uppsigt 
(winding up subject to ihe supervision of ihe court, §§ 147 — 



') I detta hänseende gåfvos föreskrifter i en mängd äldre lagar, 
hvaraf några hufvudsakligen afsågo att forhjälpa kreditorerne till deras 
rätt, andra åter sökte bereda delegarne utväg att få såväl sin räkning 
uppgjord med bolagets kreditorer, som sina inbördes rättigheter och skyl- 
digheter utredda och faststälda. 1862 års akt afser båda dessa ändamål. 
Dess bestämmelser om winding up hy court gälla i hufvudsak äfven för 
oregistrerade bolag med mer än 7 medlemmar (utom. järnvägsbolag, för 
hvilka gälla lagar af 1867 och 1869, som dock i vissa hänseenden ställa 
dem under 1862 års akt). Den vanliga konkursdomstolen (the Bankruptcy 
court) upptager hädanefter icke frågor om dylika bolags upplösning (se 
dock § 81). Angående den äldre lagstiftningen, se Shelford, Law and 
practice of Joint Stock Companies, London 1863, ss. 76 o. f. I fråga 
om lifforsäkringsbolag, se 1870 års akt §§ 18, 21. Angående ackord 
emellan ett bolag och dess kreditorer gäller "The joint stock companies 
arrangement act" (33 & 34 Vict. c. 104) af 1870. 



Digitized by 



Google 



5d 

152). Såsom redan nämnts, svara intet registreradt bolags 
delegare direkt för bolagets sknlder, utan deras ansvarighet 
kommer först vid bolagets upplösning till användning. Upp- 
görande och fastställande af förteckning å dem, som äro skyl- 
dige till tillskott för gäldande af skulder och kostnader för 
upplösningen (the list of confrihutories)^ utgör den vigti- 
gaste delen af liqvidationsproceduren. Härvid gäller, att del- 
egare, som utgått ur bolaget, efter ett år äro fria från alt 
ansvar, ssemt att deras ansvarighet endast kan tagas i anspråk, 
för skulder uppkomna innan deras utträde och blott i den mån, 
nuvarande delegare icke kunna fullgöra sina skyldigheter (§ 38). 
Slutet af proceduren är, att domstolen förklarar bolaget upp- 
löst eller att, där liqvidationen är frivillig (d. v. s. icke 
sker genom domstols åtgärd, som dock kan påkallas af bo- 
laget själft, se § 79: l),liqvidatorerne afgifva redovisning för bo- 
lagsstämman, och underrättelse derom lemnas the Begistrar^ 
hvarefter bolaget i detta fall anses upplöst, då 3 månader 
förflutit från denna underrättelses inregistrering *). 

1862 års akt lemnar den största frihet åt bolagen att 
själfva anordna sina inre angelägenheter. Den genomgående 
principen är att allenast försäkra en oinskränkt ofl'entlighet 
och sålunda beväpna aktieegare och tredje man med medel 
att själfve bevaka sina intressen. De allra flesta bolag, som 
inregistrerats enligt denna lag, hafva konstituerat sig såsom 
limited hy skares. Högst få hafva valt den obegränsade an- 
svarigheten ^), och stadgandet om companies limited hy gua- 
rantee har i det närmaste förblifvit .en död bokstaf^). I all- 
mänhet synes den erfarenhet, man haft af denna lag, utfallit 
till dess förmån*). Fem år efter dess införande påkallades 



*} Angående lagens närmare bestämmelser och deras tolkning i praxis 
kan ses Lindley, anf. st. ss. 1211-1424. 

2) Se ofvaa citerade Report, N:o 161 s. 9. 

3) Anf. Report, N:o 596—8, Mittermaier i Zeitschr. f. d. ges. 
Handelsrecht XII, Beilageh. s. 42. Jmf. dock samma Report, N:o 
2,143 s. 135 och Beeton's Legal Handbook, N:o 6, s. 64. 

^) Se anf. Report, N:is 752, 835-41, 1922 m. fl. ställen. I fråga 
om litförsäkringsbolag hafva dock dess stadganden om publicitet befunnits 



Digitized by 



Google 



55 

visserligen vissa förändringar i densamma, men lagstiftaren 
fann sig ingalunda föranlåten att frånträda dess principer. 
Anledningen till det nya lagstiftningsarbete, hvarur framgick 
The Companies Act af den 20 Augusti 1S67 (30 é 31 VicL 
c. 181y An act to amend^ The Companies Äct^ 1862^)^) Bynes 
egentligen hafva varit dels det oerhörda svindleri , som bedrif- 
vits synnerligen med aktier i företag, som altifrån början af stif- 
tame själfve voro predestinerade att aldrig komma till stånd 
eller att snart gå under, dels de olägenheter för aktieegarne 
själfve och för tredje man, som orsakats af att en del af aktie- 
kapitalet förblifvit obetald-). En kommitté tillsattes, som hörde 
sakkunniga personer och utarbetade en berättelse jämte ett lag- 
förslag, som med några förändringar blef upphöjdt till lag. Märk- 
ligt är, att i densamma icke förekommer ens ett försök att 
stäQa svindleriet 3); utan tvifvel har man varit öfvertygad om 
fruktlösheten af dylika bemödanden, och att ingen lag kan hindra 
den, som vill, att kasta sig in i äfventyrliga företag eller be- 
tala aktier i ett bolag långt öfver deras rätta värde. Tvärtom 
föll genom denna lag ett just mot aktiesvindleriet riktadt för- 
bud. Då efter Bubhle-SLktenB afskaflfande frågan, om förytter- 
liga aktier voro tillåtna, besvarats jakande, uppstodo olika 
meningar, om aktier kunde ställas å innehafvaren. Den åsigt 
segrade dock, att bolag med dylika aktier (s. k. scrip com- 
panies) icke kunde anses förbjudna*). Detta var emellertid 
enligt common lata. För den lagstiftning, som altifrån 184.4 
kommit joint stock companies till godo, voro däremot aktiebref 
å innehafvaren främmande, och den engelska rätten bildade i 
detta hänseende en motsats mot kontinentens. Äfven där 



icke vara tillräckligt kraftiga, utan har för dera, såsom ofvan nämnts, 
inforts skärpta bestämmelser, hvilka dock icke helsats med något odeladt 
bifall. Se t. ex. Economist den 17 September 1870. 

V Efter lagens motionär stundom benämnd ^the Watkins acf. 

2) MiTTERMAiER i Zeltschr. f. d. ges. Handelsrecht XII, Beilageh. s. 
41, anf. Eeport, N:is 458-869, 891—93, 1151 o. f., 1483 o. f. 

3) Genom 30 & 31 Vict. c. 29 (1867) gåfvos foreskrifter afsedda att 
förhindra eller åtminstone fordyra börsspel med bankaktier. 

*) Se LiNDLEY, anf. st. s. 195. 



Digitized by 



Google 



56 

aktiekapitalet till fullo blifvit inbetalat, qvarstod enligt 1862 
års akt skyldigheten att föra ett register Öfver bolagets med- 
lemmar. I detta hänseende inför 1867 års akt en vigtig för- 
ändring. Genom §§ 27—36 medgifves nämligen companies 
limited hy skares att ställa fullt infriade aktier å innehafva- 
ren samt att, när så sker, afföra egarens namn ur bolagets 
register. Icke häller inkom i 1867 års lag något förbud mot 
att låta en del af aktiekapitalet utestå hos aktieegarne. Men 
däremot bereddes tillfttlle för bolag, som konstituerat sig på 
detta sätt, att reducera sitt aktiekapital till den inbetalda sum- 
man. Enligt 1862 års lag kunde ett bolag, hvars ansvarighet 
var begränsad till aktiekapitalet, icke reducera sitt kapital, 
enär dess storlek var angifven i memorandum of association^), 
hvars innehåll enligt regeln var oföränderligt. Genom 1867 
års akt medgifves detta efter erhållet tillstånd af domstolen^). 
Detta tillstånd förutsätter emellertid, att hvarje bolagets kre- 
diter lemnat sitt bifall, eller att säkerhet blifvit stäld för hans 
fordringsbelopp. Har någon kreditor blifvit förbigången på 
den förteckning, domstolen fastställer, och visas han af okun- 
nighet om hvad som försiggått hafva försummat att yrka att 
blifva upptagen å densamma, hvilar fortfarande å dem, som 
voro medlemmar af bolaget, då reduktionen egde rum, en 
skyldighet att tillskjuta medel till hans godtgörelse. Innan 
reduktionen får bringas till verkställighet, skall domstolens 
fastställelse inregistreras samt offentliggöras på det sätt, dom- 
stolen förordnar, och skall bolaget under en tid, som dom- 
stolen utsätter, till sitt namn foga orden "and reduced" (§§ 
9 — 20). Dessutom medgifver lagen den förändring i memo- 
randum of association, att kapitalet delas i aktier å mindre 
belopp (§§21, 22). Vidare innehålles i 1867 års akt, för- 
utom en tillåtelse för föreningar, som afse ett allmännyttigt 
ändamål och i hvilka inga vinstutdelningar förekomma, att 
ur sitt namn utesluta ordet "limited" (§ 23) samt ett påbud 



*) Om olägenheterna häraf se anf. Report, N:is 301, 522 o. f., 614, 
2171 m. fl. stallen. 

2) Hvilken denna domstol är, se 1867 § 12, jmfd med 1862 § 82. 



Digitized by 



Google 



57 

om bolagsstämmas sammankallande inom fyra månader efter 
ett bolags inregistrering (§ 39), i §§ 4 — 8 det stadgande, att 
ett bolag med begränsad ansvarighet i sitt memorandum of 
association kan förklara bolagets direktörer eller styrelse- 
medlemmar eller verkställande direktör häfta i obegränsad an- 
svarighet. Härmed afses uppenbarligen att möjliggöra bil- 
dandet af kommanditbolag, en bolagsform, som dittills för 
den engelska rätten varit fullkomligt främmande^). Emeller- 
tid går detta stadgande tydligen ut därpå, att bolagets kredit- 
bas fortfarande egentligen skall förblifva bolagskapitalet. Bo- 
lagets namn blifver detsamma, -och de personligen ansvarige 
kunna växla och afgå, utan att bolaget ändrar karaktär-). 
Huruvida denna bolagsform fått någon användning, veta 
vi icke. 



') Common law^s oftanäranda grundsats om obegränsad personlig an- 
svarighet gällde hvar och en, som tog del i vinsten af ett foretag (se 
Stephens, New Com. on the laws of England, 2 ed. II, ss. 93 o. f., 
LiNDLEY, anf. st. SS. 15 o. f.), äfven där det icke utfördes under någon 
gemensam firma. Afven en tyst bolagsman (dormant partner) eller den, som 
i lön for personlig verksamhet egde viss andel i rena vinsten, svarade med 
sista öret af sin förmögenhet för de i foretagets intresse kontraherade 
skulder. Redan tidigt yrkades en modifikation af denna stränga grund- 
sats. Oaktadt det lysande försvar, som från ansedde mäns sida kom den 
nya åsigten till del (se t. ex. Mr. Fånes utlåtande i Report on the law 
of partnership (1851), refereradt af Lindley i l:sta uppl. af hans anförda 
arbete s. 40), kämpade den gamla rättsåsigten envist emot, till dess, se- 
dan densamma något mildrats genom Cox v. Hickman (ref. af Lindley» 
2.'dra uppl. s. 42), genom 28 & 29 Vict. c. 86 (1865) vissa bestämda 
fall af delaktighet i vinsten af ett foretag förklarades icke höra anses 
grunda ett partnership (se ang. denna akt Lindley, anf. st. 2:dra uppl. 
ss. 48 o. f.). Att bilda ett verkligt kommanditbolag med mindre än 7 med- 
lemmar är ännu rättsligen omöjligt. 

*) Jmf. Gareis i Zeitschr. f. Ges. u. Rechtspflege in Preussen V, s. 
597 och Fick i Z. f. d. g. Handelsr. XIU s. 393. 



Digitized by 



Google 



58 



Frankrike. 

Ett af konventets våldsamma dekret upphäfde alla kom- 
panier *) och förbjöd upprättande af alla föreningar af detta 
slag nnder hvad namn som hälst. Detta förbud återkallades 
emellertid kort därpå ^), utan att dock några bestämmelser 
gåfvos för denna bolagsform. Flera bolag bildades, hvilka 
ansågo sig kunna genom sin bolagsordning begränsa delegar- 
nes ansvarighet, men domstolarne frånkände densamma rätts- 
lig verkan i detta hänseende^). 

Gode de Commerce upptog trenne bolagsformer: laso- 
ciété en nom collectif^ la société en commandite och la société 
anonyme^). Riktigheten af denna klassifiering blef emellertid 
före lagens antagande starkt ifrågasatt under en diskussion, 
som ådagalägger föga reda i uppfattningen af de olika bolags- 
formernas begrepp^). Förvirringen föranleddes utan tvifvel 
till en del af den föreslagna benämningen société anonyme. 
Denna hade ditintills rättsteorien användt för s. k. tysta bo- 
lag, under det de anonyma bolagen i modern mening varit 
för densamma främmande. Nu infördes emellertid under detta 



*) Lagen af d. 26-29 germinal år II, aftr. hos Troplong, Du contrat 
de société, Paris 1843, I s. 427. Om motiven till lagen, se därsamma- 
städes. 

*) Genom lagen af den 30 bruraaire år IV. Se hos Tboplonö, anf. 
st. I s. 428. 

3) Teoplong, anf. st. s. 428; Malepeyre & Jourdain, Traité des 
sociétés commerciales, Paris 1833, s. 173, jmf. Beudånt i Rev. de legisl. 
XXXI s. 412. 

*) Code Civil känner däremot endast en bolagsform, i hvilken del- 
egame svara efter hufvudtal för gemensamt åtagna förpligtelser (art. 
1863), och efter sin andel i bolaget, då en talan emot dem grundar sig 
på att bolaget haft nytta af ett aftal, som icke legat inom bolagsförval- 
tarens befogenhet. Se Troplong, anf. st. II ss. 299 o. f. och Duranton, 
Traité du contrat de louage, de société et du prét suivant le code civil, 
Paris 1834, ss. 497 o. f. 

*) Se hos Vingens, Sociétés par actions. Paris 1837, ss. 19 o. f. och 
Vavasseur, Traité tbéorique et pratique des sociétés par actions. Paris 
1868, Introd. IX-XI. 



Digitized by 



Google 



59 

namn i den allmänna lagstiftningen bolag med ansvarigheten be- 
gränsad till bolagskapitalet, men stadgades därjämte, att dylika 
anonyma bolag för sin rättsliga tillvaro fordrade regeringens auk- 
torisation och dess stadfästelse af bolagets ordning (art. 37). 
Den ordonnans, som auktoriserade ett anonymt bolag, skulle 
jämte bolagsordningen offentligen anslås hos Handelsdomstolen 
i den ort, där bolaget hade sitt säte, och där förblifva ansla- 
gen under trenne månader (art. 45 jmfd. med art. 42). Dess- 
utom stadgades, att i bolagets benämning icke fick upptagas 
några delegares namn (art. 29), att bolagets styrelse skulle 
väljas på viss tid, samt att uppdraget kunde återkallas (art. 
31). Förutom dessa föreskrifter innehöll Code de Commerce 
inga bestämmelser, afsedda att skydda allmänheten mot de 
faror, denna bolagsform kunde innebära, utan det var öfver- 
lemnadt åt regeringen att, innan den sökta stadfästelsen bevil- 
jades, i varande och blifvande aktieegares samt tredje mäns 
intresse underkasta bolagsordningen en noggrann pröfning. 
Det saknar ingalunda för oss sitt intresse att se, huru den 
franska regeringen under den tid, Code de Commerce gälde, 
sökte fullgöra sin ansvarsfulla uppgift *). Ansökning om auk- 
torisation för ett anonymt bolag skulle ingifvas till departe- 
mentets prefekt^), som efter inhemtade upplysningar Öfver- 
sände densamma jämte eget utlåtande till Inrikes- (sedermera 
Handels-) ministeriet. Därifrån gick saken till statsrådet, hvar- 
est densamma bereddes inom dess kommitté för inre angelä- 
genheter och först sedan föredrogs och af gjordes. På alla 
dessa ställen underkastades ärendet en noggrann pröfning, och 
oftast infordrade hvar och en af dessa myndigheter nya upp- 



') Så småningom faststäldes vissa grundsatser, efter hvilka regerin- 
gen förfor vid oktrojerande af anonyma bolag. De återfinnas till en del 
i Inrikes Ministeriets Instruktioner af d. 23 Dec. 1807 ocb 22 Okt. 1817 
(aftr. hos Malepeyre et Jourdåin, anf. st. ss. 437, 439 o. f.). Dock 
synas de där uttalade principer sedermera blifvit något modifierade, jmf. 
Malepeyre et Jourdåin, anf. st. ss. 183 o. f., Vingens, anf. st. ss. 37 
o. f., Troplong, anf st. N:is 459 o. f., samt CoLFAVRU, Le droit commer- 
cial comparé de la France et de TAngleterre, Paris 1861, s. 64. 

2) 1807 års instr. art. 1. 



Digitized by 



Google 



60 

lysningar^). I början beviljade man oktroj, då y^ af aktie- 
kapitalet var tecknadt, men med föreskrift att inom viss tid 
det Öfriga borde vara fulitecknadt, vid äfventyr att auktori- 
sationen ansäges såsom icke beviljad^); senare fordrade man 
dock, för ansökningens upptagande, att aktiekapitalet redan 
var fulitecknadt^). Såvidt möjligt var, sökte man genom de 
lokala myndigheterna förvissa sig om teckningarnes verklighet 
och tecknarnes solvens. Bolagsordningen borde innehålla upp- 
gift om den tid, inom hvilken aktiebeloppen till fullo borde 
vara inbetalda. Tilläts det att låta en del af aktiekapitalet 
förblifva oinbetald, fordrades, till säkerhet för åtminstone 
större delen af utestående beloppen, en deposition af sådana 
allmänna värdepapper, som i händelse af behof lätt kunde 
realiseras*). I bolagsordningen borde alltid vara utsatt ett 
visst minimum, under hvilket aktiekapitalet icke fick nedgå 
utan att föranleda bolagets upplösning^). Därjemte föreskrefs 
alltid bildande af en reservfond®). Då insatser in natura egde 
rum, sökte man, såvidt möjligt var, försäkra sig om, att de 
verkligen egde det värde, hvartill bolagsordningen upptog dem. 
Läto desamma icke med säkerhet uppskatta sig till visst pen- 
ningebelopp, tillät man dem ogärna och endast emot s. k. in- 
dustriaktier, hvilka medförde rätt till utdelning, men icke an- 
del i bolagets grundfond^). Vid mer betydande bolag för- 
ordnade ofta regeringen en af bolaget aflönad kommissarie, 
som med uppmärksamhet skulle följa bolagets verksamhet, be- 
vista styrelsens och aktieegarnes sammanträden samt för mi- 
nisteriet anmäla hvarje öfverträdelse af lag eller bolagsord- 
ning®), och ordonnansen innehöll alltid det förbehåll, att om 



*) Vingens, anf. st. s. 35. 

2) 1807 års instr. art. 3; 1817 års instr., Conditions, N:o 3. 

3) Vingens, anf. st. s. 37. 
<) Vingens, anf. st. s. 38. 

*) Bil. t. 1817 års instr., 2:dra frågan. 
*) Nyss anf. bil., 3:dje frågan. 
^) Vingens, anf. st. s. 41. 

*) Malepeyee et Joubdain, anf. st. s. 245. Vingens, anf. st. ss. 
54 o. f. 



Digitized by 



Google 



61 

bolagsordningens bestämmelser icke iakttogos, auktorisationen 
kunde återkallas, en magt, hvaraf regeringen dock endast yt- 
terst sällan och med största varsamhet begagnade sig ^). Slut- 
ligen ålades de anonyma bolagen att hvarje halfår till depar- 
tementets prefekt, Handelsdomstolen och, där sådan fanns, 
Handelskammaren ingifva en öfversigt af sin ställning. Voro 
aktierna stälda å innehafvaren, skulle denna Öfversigt i tryck 
offentliggöras^). 

Så sökte man på bästa sätt skydda sig mot de missbruk, 
hvartill denna bolagsform kunde föranleda. Men från ett an- 
nat håll hotade de faror, man härigenom sökt undanrödja. 
Sedan Code de Commerce i art. 37 för anonyma bolag fordrat 
regeringens auktorisation, stadgar den i följande artikel, att 
äfven kommanditbolagets kapital kan vara deladt i aktier, utan 
att detta må föranleda till någon afvikelse från de rättsregler, 
som blifvit faststälde för denna bolagsform^). Denna bolags- 
form var således icke i behof af regeringens stadfästelse. Följ- 
den var, att associationen med förkärlek valde densamme, och 
icke nog därmed, att verkliga kommanditaktiebolag bildade 
sig till stort antal, man begagnade också denna form för att 
skapa bolag, som i verkligheten voro anonyma*) och upp- 
trädde såsom sådana under namn af kassor, banker, kompa- 
nier o. s. v., hvilket förledde allmänheten att tro, det de 
egde styrelsens auktorisation. Eomplementarernes personliga 
ansvarighet bildade den enda, ofta betydelselösa skilnaden^) 
mot anonyma bolag. Det dröjde icke länge, innan här alla 



») Troplong, anf. st. I s. 452. 

«) 1817 års instr. bil., 5:te frågan. 

3) Det har blifvit ifrågasatt, om icke detta stadgande inkommit i 
lagen genom en forblandning af det anonyma och kommanditbolaget. 
Se Vingens, anf. st. s. 20 och Vavasseur, anf. st. ss. IX, X, jraf. dock 
Troplong, anf. st. N:o 150. 

^) I synnerhet sedan rättsskipningen förklarat kommandit-aktier å 
innehafvaren tillåtna (kassationsdomstolens dom d. 7 Febr. 1832). 

*) Dessa voro ofta obetydliga personer utan andel i företaget, hvilka 
blott lånade sina namn och träffande jämfördes med tidningames an- 
svarige utgifvare. Vingens, aiif. st. s. 25. 



Digitized by 



Google 



62 

de missbruk iiifunno sig, hvilka man sökt förekomma genom 
de noggranna och omständliga undersökningar, som föregingo 
hvarje auktorisation å ett anonymt bolag: ett skamlöst öfver- 
skattande af obetydliga uppfinningar, som utbyttes mot aktier 
med samma riitt till utdelning och andel i bolagsförmögenhe- 
ten som de, hvilka kontant inbetaides, fingerade vinstutdel- 
ningar, som togos af aktiekapitalet och förledde allmänheten 
att tro, det bolagets ställning var lysande, samt ett ursinnigt 
börsspel med aktier i företag, som altifrån början voro be- 
stämda att gå under '). Det allmänna rättsmedvetandet upp- 
rördes af de skandaler, som så småningom kommo i dagen, 
och man fordrade lagstiftningens ingripande -) , och under på- 
tryckning häraf framlade regeringen för deputerade kammaren 
1838 ett förslag att helt och hållet förbjuda kommanditbolag 
å aktier^). Förslagets behandling medhanns icke under denna 
session, och de föreslagna reformerna råkade i glömska. Men 
i midten af 1850-talet ådrogo sig nya uppdagade missbruk 
regeringens uppmärksamhet och föranledde ett nytt förslag, 
hvars bestämmelser betydligt skärptes under dess behandling 
i lagstiftande kåren,' och som ledde till lagen af den 17 Juli 
1856*) om kommanditbolag å aktier. Denna lag tillät väl 
dylika bolag att fortfarande bilda sig utan regeringens aukto- 
risation, men underkastade desamma en sådan mängd strängt 
restriktiva bestämmelser, att faktiskt denna bolagsform för den 
närmaste framtiden var så godt som undertryckt^). 

Kom så den fransk-engelska handelstraktaten af den 23 
Januari 1860. Bland de invändningar, hvarmed frihandeln be- 
kämpats, hade också varit den, att all konkurrens skulle blifva 
omöjlig med ett land, där kapitalen så lätt associerade sig 



V Se WoLOWSKi i Rev. de legisl. VII ss. 180, 258; Fremeby, Etudes 
de droit commercial , Paris 1833, ss. 62 o. f. Jmf. i detta hänseende såväl 
som i fråga om den nyare franska rättsutvecklingen i allmänhet H. B. 
Haloee i tidskriften "Theori og Praxis", Köpenh. 1869, ss. 83, 393. 

^) Se ViNCEKS' ofta anf. brochyr. 

8) Aftryckt i Rev. de legisl. VU s. 289. 

<) Aftryckt hos Vavasseub, anf. st. s. 23. 

») Se Journal des Économistes XXXVI, ss. 398, 9. 



Digitized by 



Google 



63 

som i England ^). Då nu efter handelstraktaten denna täflan 
måste ega rum, blef en lagförändring till underlättande af 
kapitalens fria sammanslutning nödvändig. Genom lagen af 
den 23 Maj 1863 infördes i den franska rätten en till namnet 
ny bolagsform, la société ä responsäbilité limitée. Denna var 
icke annat än den anonyma bolagsformen, som under detta 
namn frigjordes från regeringens auktorisation och upp8igt,då 
dess kapital icke öfversteg 20 millioner fr. (art. 3)'^). Såsom 
motvigt mot denna frihet underkastades emellertid dessa bolag, 
till skydd för aktieegarne och tredje man, en mängd bestäm- 
melser, hemtade dels från den engelska Companies Act af 1862, 
dels från 1856 års lag för kommanditbolag å aktier. Så stad- 
gades, att bolaget skulle bestå af minst 7 personer (art. 2), 
att bolaget för sin rättsliga tillvaro fordrade, att hela aktie- 
kapitalet var fulltecknadt och 25 7o deraf inbetalda (art. 4), 
att aktierna aldrig fingo lyda å mindre än 100 /r., att ursprung- 
lige tecknarne förblefvo ovilkorligen ansvarige för hela aktie- 
beloppen (art. 3) , m. m. , hvaraf det mesta ingått i nu gäl- 
lande lag. 

Emellertid kräfdes innan kort nya genomgripande lag- 
förändringar. Många af 1856 års lags restriktiva bestämmelser 
ansågos numer kanna af skaffas, och det steg, lagstiftaren år 
1863 tagit till de anonyma bolagens frigörelse, var icke taget 
fullt ut. Detta skulle väl ändock icke inom så kort tid för- 
anledt en ny lag, om icke en annan omständighet med nöd- 
vändighet påkallat lagstiftningens ingripande. Det hade näm- 
ligen uppstått ett nytt slag af associationer, för hvilket ingen 
af franska rättens dittillsvarande bolagsformer passade, de på 
själfhjälp grundade föreningar, som i Frankrike buro namnet 
sociétés coopératives. Många af dessa hade bildat sig utan att 
bekymra sig om lagens föreskrifter, men voro hvarje ögon- 
blick blottstälda för en nullitetsförklaring på grund af Code 



*) Journal des Économistes XXXVI , s. 390 och Kevue des deux Mondes 
1868, s. 1030. 

^ I Généve bar i lagen af den 2 Nov. 1864 motsvarande bolagsform 
namnet société anonyme libre. Fick i Zeitschr. f. d. ges. Handelsrecht 
Xin, SS. 410, 11. 



Digitized by 



Google 



64 

de Commerce art. 42. Andra hade valt någon af de rätteligen 
erkända bolagsformerna *) , men i föreskrifterna oro offentlig- 
görande af delegares in- eller utträde eller förändringar i 
kapitalets storlek (artt. 42 och 43 C. de Com., art. 10 i 1863 
års lag) mötte stora svårigheter för dessa föreningar, som 
grundade sig å personalens och kapitalets rörlighet. Hvad 
särskildt den anonyma bolagsformen beträffade , så motsvarade 
1863 års lag föga dessa föreningars behof, då aktierna enligt 
denna lag måste lyda å minst 100 /r. , och kapitalet endast 
genom ändring af bolagsordningen kunde förökas och under inga 
omständigheter fick förminskas ^), För icke så lång tid tillbaka 
hade man säkerligen hälst undertryckt dessa föreningar. År 
1849 yttrade Thiers om dem: ^les associations ouvrieres ne 
sont auire chose que Vanarchie dans rindustrie" ^). Sedan dess 
hade de emellertid befriat sig från den starka socialistiska 
färg, de den tiden egde, och alla partier voro nu ense om, 
att en rättslig tillvaro borde beredas dem ^). 

Icke fullt tvänne år hade förflutit , sedan lagen af den 23 
Maj 1863 promulgerades , då för lagstiftande kåren framlades 
ett nytt omfattande lagförslag, som afsåg att något mildra 
1856 års stränga bestämmelser för kommanditbolag å aktier, 
utsträcka 1863 års lag med några förändringar till alla ano- 
nyma bolag samt till förmån för arbetare-associationerna skapa 
en speciallag, hvilken skulle undanrödja de hinder, lagstift- 
ningen lade i vägen för deras bildande. Detta förslag mötte 
emellertid ett häftigt motstånd. Man klandrade den mängd 
restriktiva bestämmelser, mot hvilka regeringens auktorisation 
å de anonyma bolagen skulle utbytas. Émile OUivier framlade 



*) Se Enquéte sur les sociétés de coopération, Paris 1866 (Engel- 
manns, Batbies m. fleras utlåtanden). 

*) Se Exposé des motifs d'un projet de loi sur les sociétés, prés. au 
Corps législ. le 28 Mars 1865 (aftryckt hos Eiviére, Commentaire de la 
loi sur les sociétés, Paris 1868, ss. 468 o. f.). 

») Zeitschr. f. d. ges. Handelsrecht XII, s. 117. 

^) Se Kejsarens tal vid öppnandet af 1865 års session samt ofvan 
cit. Enquéte. 



Digitized by 



Google 



65 

i lagstiftande kåren ett kort motförslag af endast åtta §§ *) , 
hvars grundtanke var : en obegränsad associationsfrihet, ingen 
annan lag^ än den bolaget själ/t skrifver sig, och såsom enda 
JcorreJctiv den största möjliga offentlighet, Bekämpadt af rege- 
ringen , blef dock detta förslag af kåren förkastadt. Icke mindre 
motstånd mötte det sätt, hvarpå man ville befrämja de koope- 
rativa rörelserna. Regeringen tillsatte hösten 1865 en kommitté, 
som Öfver denna del af förslaget skulle höra sakkunnige män. 
Mer än hälften af de hörda vitnena tillhörde arbetareföreningar. 
Alla framhöUo de behofvet af lagstiftning för dessa föreningar, 
men på samma gång motsatte man sig på det häftigaste hvarje 
undantagslagstiftning till deras förmån. Blotta ordet speciallag 
vore för arbetarne förhatligt , de önskade allmänna lagens herra- 
välde utan undantag hvarken för eller emot: var formen för 
deras föreningar laglig, Önskade de dess erkännande i landets 
allmänna rätt-). Denna åsigt segrade i lagstiftande kåren; 
följden var, att de särskilda föreskrifterna för kooperativa bo- 
lag utbyttes mot bestämmelser för bolag med variabelt kapital, 
och att i stället för en speciel bolagsform , förbehållen koope- 
rativa ändamål, möter en ny allmän -bolagsform eller snarare 
dubbelformer af de trenne hufvudarter af bolag, som den 
franska rätten dittills hade känt. 

Den 24 Juli 1867 promulgerades den nya lagen (Loi du 
24 Juillet 1867 sur les sociétés), som jämte de ännu 
gällande 29, 30, 32 — 34 och 36 artiklarna i Code de Commerce 
utgör källan till Frankrikes nuvarande aktiebolagsrätt ^). I 



«) Aftr. hos Vavasseur, anf. st. ss. 465, 66. 

*) Se Enquéte sur les sociétés de coopération, Paris 1866, särskildt 
Jules Simons, Ducuings och Wolowskis utlåtanden. 

3) .Lagen är delad i 5 titlar. Den första behandlar kommanditbolag 
å aktier (art. 1—29) och gifver, med upphäfvande af 1856 års lag, nya 
omfattande bestämmelser för dessa bolag. Den andra behandlar anonyma 
bolag (art. 21—47). Den tredje innehåller särskilda bestämmelser för 
bolag med föränderligt kapital (art. 48-54), den fjärde föreskrifter om 
bolagsakters offentliggörande (art. 55—65) samt den femte rättsregler för 
8. k. tontiner och försäkringsbolag (art. 66, 67). 



Digitized by 



Google 



66 

första artikeln af den titel, som särskildt är egnad de ano- 
nyma bolagen, (art. 21) uppställer lagen den nya grundsats, 
som hädanefter gäller för dessa bolags bildande: regeringens 
auktorisation är icke mera nödvändig, den föregående pröf- 
ningen af bolagsordningen och uppsigten öfver densammas 
efterlefnad komma således icke mer i fråga. De garantier för 
aktieegare och tredje man, som man förut ansett sig böra pä 
detta sätt bereda, söker man nu vinna dels genom en mängd 
detaljerade reglementerande föreskrifter, till större delen orda- 
grant öfverflyttade från 1863 års lag, dels genom vissa före- 
skrifter om offentlighet, hvilka utan tvifvel stå vida framom 
hvad Code de Commerce i detta hänseende innehöll. Det är 
emellertid de reglementerande föreskrifterna , som intaga främsta 
platsen i den nya lagen, och det är tydligen vid dem, man 
fästat största förväntningarna. Ett anonymt bolag fordrar för 
sin uppkomst minst 7 delegare (art. 23). Aktierna kunna icke 
lyda å mindre än 100 eller 500 /r., alteftersom kapitalet är 
under eller öfver 200,000 fr. (art. 1, jmfd. med art. 24). Bo- 
laget är icke lagligen bildadt, förrän hela kapitalet är full- 
tecknadt, hvarje aktieegare inbetalt minst 7^ af tecknade be- 
loppet, och dessa omständigheter konstaterats af stiftarne i en 
notarial-akt och bekräftats af allmän bolagsstämma, samt denna 
utsett styrelse och kontrollanter och desse mottagit uppdraget 
(art. 1, 4, jmfd. med art. 24, art. 25). Förekomma insatser in 
natura eller skola några särskilda förmåner inrymmas bolagets 
stiftare, föreskrifver lagen, att tvänne bolagsstämmor skola 
hållas , den ena för att uppskatta , den andra för att godkänna 
dessa bidrag eller förmåner, och är bolaget icke dessförinnan 
att anse såsom konstitueradt. Vid dessa konstituerande bo- 
lagsstämmor eger ovilkorligen hvarje aktietecknare att taga 
del i öfverläggningarne , och ingen får där medgifvas mer än 
10 röster (art. 27) i). Först sedan halfva aktiebeloppet blifvit 
inbetaldt, kan, såvida ursprungliga bolagsordningen medgifver 
detta, aktiebrefven ställas å innehafvaren. I hvarje händelse 
förblifva emellertid såväl de ursprunglige aktietecknarne, som de, 

*) Om fordringame för dessa stämmors beslutförhet se art. 4, 30 och 
Biyi£:BU, anf. st. ss. 265 o. f.; Yåyasseub, anf. st. s. 264. 



Digitized by 



Google 



67 

till hvilka aktierna Öfverlåtas , ansvarige för resterande belop- 
pen under en tid af tvUnne år, räknade från det bolagsstäm- 
man i detta hänseende fattade besiat (art. 31, jmfd. med art. 24)'). 
I aktieegarnes intresse fordrar lagen , att bolagsordningen skall 
utsätta viss tid, då bolagsstämma årligen sammanträder (art. 
27), och uppställer vissa fordringar å dess Ijeslutförhet , som 
äro större, då fråga är om ändringar i bolagsordningen (art. 
29 och 31). Bolagets styrelse måste väljas bland aktieegarne 
(art. 22: m. 1), och skola dess medlemmar tillsammans vara i 
besittning af ett visst i bolagsordningen utsatt minimum af 
aktier, hvilka deponeras i bolagets kassa, och i hvilka bolaget 
eger panträtt till säkerhet för alla skadeersättningsanspråk emot 
styrelsen eller enskilde styrelsemedlemmar (art. 26). Styrelsen 
må, om den så finner lämpligt, utse en verkställande direktör 
och kan , om bolagsordningen det medgifver, välja denne utom 
bolaget, men styrelsen förblifver ansvarig för dennes åtgärder, 
såsom om det vore dess egna (art. 22; m. 2) *). Styrelsen 
skall väljas å viss tid, och uppdraget kan af bolaget återkallas , 
äfven där detsamma är gifvet i bolagsordningen. Den första 
styrelsen kan icke utses för längre tid än 6 år »(art. 25: m. 2). 
Nämnas dess medlemmar ge^om bolagsordningen, får det blott 
ske på trenne år (art. 25: m. 3). Den årliga bolagsstämman skall 
utse en eller flere kontrollanter (commissaires de surveillance)^)^ 
hvilka hvarje halfår af styrelsen erhålla en summarisk uppgift 
å bolagets ställning (art. 34: m. 1) och i trängande fall kunna 
sammankalla extra bolagsstämma (art. 33: m. 2). Deras upp- 
drag omfattar dock egentligen en tid af trenne månader före 



') Angående de olika tolkningarna af detta dunkla och ofullständiga 
stadgande se Eiviére, anf. st. ss. 46—78, Vavasseue, anf. st. ss. 80 o. f. 
samt Kataud i Kev. de législ. XXXII, s. 382 och Beudant i samma 
tidskr. XXXni, s. 18. 

^) Se diskussionen inom lagstiftande kåren, framstäld af Biviére, anf. 
st. s. 229. 

3) Underlåter bolagsstamman detta val eller får någon af de utsedde 
förfall eller vägrar att mottaga uppdraget, utses kontroUanterne eller 
kompletteras deras antal af presidenten i Handelsdomstolen på begäran 
af intresserad part (art. 32: m. 2). 



Digitized by 



Google 



68 

nästa ordinarie bolagsstämma, under hvilken tid de skola ega 
tillträde till alla bolagets böcker och ega taga den kännedom, 
de önska, om bolagets verksamhet (art. 33: m. 1). Efter gransk- 
ning af bolagets räkenskaper och det årliga inventariet öfver 
bolagets activa och passiva, utarbeta de däröfver en berättelse, 
hvilken jämte balansen minst 14 dagar före ordinarie bolags- 
stämman skall hållas tillgänglig för aktieegarne, som ega er- 
hålla afskrift däraf (art. 35). Beslutar bolagsstämma décharge, 
utan att kontrollanterne afgifvit sin berättelse, saknar detta 
beslut laga kraft (art. 32: m. 2). 

I tredje mans intresse fordrar lagen, att årligen af netto- 
vinsten minst ^20 ^^^^^ afsättas lill en reservfond. Denna af- 
sättning upphör att vara obligatorisk, då reservfonden uppgår 
till Yio af bolagskapitalet (art. 36). Går ^4 a^ bolagskapitalet 
förloradt, åligger det styrelsen att sammankalla bolagsstämma, 
som besluter, huruvida bolaget skall upplösas eller icke. 
Försummar styrelsen (eller kontrollanterne) att sammankalla 
bolagsstämma i detta fall, kan hvem somhälst, hvilken i saken 
är intresserad, vid domstol yrka bolagets upplösning (art. 37)^). 

Bildar sig ett anonymt bolag på annat sätt än lagen med- 
gifver (t. ex. med mindre än 7 medlemmar, med aktier å 
mindre belopp än art. 1 stadgar, med styrelse vald å obestämd 
tid o. s. v.), drabbas detsamma af nullitet^), hvilken dock icke 
kan åberopas emot tredje man (art. 41). De bolagets stiftare , 
hvilka nuUiteten kan tillräknas och de, som utgjorde bolagets 
styrelse, då bolaget ådrog sig densamma, drabbas af solida- 
riskt ansvar gentemot tredje man (art. 42). Styrelsen svarar 
också personligen gentemot aktieegarne och tredje man för 
alla öfverträdelser af lagen och försummelser i sin tjänste- 
utöfning (art. 44). Slutligen drabbas i flera fall såväl aktie- 



*) Om domstolens pröfningsrätt i detta fall se RiviÉRE, anf. st. s. 289 
och Vavasseur, anf. st. s. 271. 

2) RiviÉRE. anf. st. SS. 299—301 uppräknar 15 hufirudfall, i hvilka 
detta är händelsen. 



Digitized by 



Google 



69 

egare, som styrelse af böter eller fängelsestraff (art. 13 — 
16, 45)>). 

Dessa, i 2:dra titeln gifna, bestämmelser afse egentligen 
anonyma bolag, bildade med fixt kapital, d. v. s. ett kapital, 
som icke kan ökas utan ändring i bolagsordningen (med ty 
åtföljande offentliggörelse) och i ingen händelse kan minskas 
genom återbetalning af gjorda insatser. Na tillåter emellertid 
lagen i 3:dje titeln att vid anonyma bolag, så väl som andra 
bolag ^), i bolagsordningen införes en bestämmelse, enligt hvil- 
ken bolagskapitalet kan ökas genom saccessiva insatser af 
bolagsmännen eller genom upptagande af nya delegare, och 
förminskas därigenom, att bolagsmännen till en del eller helt 
och hållet återtaga sina insatser (société anonyme ä capital 
variable, art. 48). För denna händelse gälla, utan ändring i 
öfrigt af stadgandena för anonyma bolag, följande särskilda 
bestämmelser. Bolagets kapital får icke af den ursprungliga 
bolagsordningen sättas högre än till 200,000 /r. Denna summa 
kan dock år från år genom bolagsstämmas beslut ökas, hvarje 
gång med högst 200,000 fr, (art. 49). För bolagets konstitu- 
erande fordras här blott inbetalning af Vio *^ bolagskapitalet 
(art. 52) ^), och aktiernas minsta belopp är här nedsatt till 50 
/r., men de måste äfven efter deras fulla infriande lyda å viss 



*) Anmärkningsvärd är den stränga straflfbestämmelsen (500—10^00 
fr. böter, hvartiU kan komma 14 dagars —6 månaders fängelse) för dem, 
som genom att utgifva sig såsom egare af annans aktier åstadkommit 
en falsk majoritet vid en bolagsstämma samt för de aktieegare, som lånat 
sina aktier därtill. > 

*) Art. 48. n peut étre stipulé dans les statuts de toute société . . . 
I hvad mån 3:dje titelns bestämmelser äro tillämpliga å öppna bolag och 
vanliga kommanditbolag, hvilka konstituerat sig med variabelt kapital, är 
emellertid omtvistadt. Otvifvela,ktigt gäller dock äfven for dem stadgandet, 
att bolagsordningen skall utsätta en viss del af kapitalet, som icke genom 
insatsemas uttagande får rubbas (art. 51). 1 detta fall förvandlar sig 
själfva det öppna bolaget till ett bolag med blandad real- och personal- 
kredit. Se Vavasseur, anf. st. ss. 305—8. Eataud i Eev. delégisl. XXXII: 
383. Däremot är Eiviére, anf st. ss. 341—3 af annan mening. Jmf. 
äfv. Gareis i Zeitschr. f. Ges. u. Eechtspfl. in Preussen, V ss. 632, 3. 

3) Icke af hvarje tecknares aktiebelopp, jmf. art. 1. 



Digitized by 



Google 



70 

man. Vigtigt är det stadgande, att bolagsordningen skall be- 
stämma en viss siynma, under hvilken bolagskapitalet icke må 
förminskas genom uttagande af delegarnes insatser. Denna 
summa kan icke sättas lägre än Y^o af bolagskapitalet (art. 51). 
Den som upphör att vara medlem af bolaget, förblifver i fem 
år gentemot meddelegare och tredje man med sitt aktiebelopp 
ansvarig för alla de bolagets skulder, som vid hans utträde 
förefunnos (art. 52). 

I 4: de titeln innehåller slutligen lagen nya föreskrifter för 
åstadkommande af offentlighet, till större delen gemensamma 
för alla bolag. Enligt dessa skall, vid äfventyr af bolagets 
nuUitet, inom 1 månad från bolagets konstituerande bolags- 
ordningen samt alla de handlingar, som ådagalägga, att alt 
blifvit iakttaget, som för bolagets bildande fordras (art. 1, 4., 
24), jämte förteckning å aktietecknarne ingifvas till ortens Freds- 
och Handelsdomstol, där hvem som hälst eger att af dem taga 
kännedom och erhålla afskrift (art. 55, 63). Vidare skall vid 
samma äfventyr och inom samma tid i en af de för legala 
annonser bestämda tidningar införas ett utdrag af bolagsord- 
ningen och bifogade handlingar, hvilket bör innehålla bolagets 
namn och säte, tidpunkten för dess begynnelse och slut, att 
bolaget är anonymt och, där så är förhållandet, bildadt med 
variabelt kapital, af hvilka bolagets styrelse utgöres, beloppet 
af bolagets kapital i penningar och annat, hui*u många procent 
af nettovinsten årligen afsättas till reservfonden, samt i fråga 
om sociétés anonymes å capita! raridble den summa, under 
hvilken bolagskapitalet icke får nedgå (art. 56 — 58). På 
samma sätt böra också vid äfventyr af beslutens nuUitet offent- 
liggöras alla bolagsstämmobeslut, hvarigenom bolagsordningen 
förändras, ombyte sker af styrelse, bolaget förlänges eller i 
förtid upplöses, sättet för dess liqvidation bestämmes, äfven- 
som det beslut, ett anonymt bolag vid förlust af ^4 »f aktie- 
kapitalet bör fatta, huruvida bolaget bör upplösas eller icke. 
Likaledes böra på detta sätt bringas till allmänhetens känne- 
dom de beslut, hvarigenom ett bolag med variabelt kapital 
ökar sitt maximikapital , hvaremot kapitalets växling mellan 
maximum och minimum icke behöfver offentliggöras (art. 61, 



Digitized by 



Google 



71 

62). Vidare stadgas, att hvem som hälst mot en betalning, icke 
öfverstigande 1/r., skall, där bolaget har sitt säte, kunna erhålla 
bestyrkt kopia af bolagsordningen, samt att alla de handlingar, 
hvilkas ingifvande till domstol är föreskrifvet, på ett i ögonen 
fallande sätt skola finnas anslagna å bolagets kontor (art. 63). 
Slutligen föreskrifves, att i alla akter, fakturor, annonser, kun- 
görelser och andra tryckta eller skrifna dokumenter, som utgå 
från anonyma bolag, bolagets namn altid omedelbart bör före- 
gås eller efterföljas af orden ^société anonyme"^ läsligt och 
fullständigt utskrifna, jämte uppgift å storleken af bolagets 
kapital^). Är bolaget bildadt med variabelt kapital, bör denna 
omständighet utmärkas genom tillägg af orden ^ä capital va- 
riäble". Försummelse af dessa föreskrifter drabbas af böter 
(art. 64). 

1867 års lag gäller ovilkorligen för alla anonyma bolag, 
bildade efter dess promulgation'^). Dessutom kunna äldre 
anonyma bolag och sociétés ä responsahilité limitée, de förra 
med regeringens auktorisation , ställa sig under densamma. I 
hvarje fall äro 13 — 16 artiklarnes straffbestämmelser å dem 
tillämpliga. 

Denna lagstiftningens utveckling har emellertid allenast 
kommit de kommersiela bolagen till godo. Åtminstone herrskar 
mycken osäkerhet, huruvida och i hvad mån den nya lagstift- 



*) I ett i många hänseenden märkligt förslag till revision af Code de 
Com. 3 tit. 1 bok., hvilket 1866 i Belgien utarbetades af en kommitté med 
Pirmez såsom ordförande, innehålles i den mot detta stadgande svarande 
art. 58 den föreskrift, att från det kapitalbelopp, som vidfogas namneti 
hör af dragas den minsTcning i grundkapitalet, som senast uppgjorda ba- 
lans iUvisat 

2) Tontiner (d. v. s. alla bolag, hvilka medgifva en medlem i sin 
egenskap af öfverlefvande några förmåner, t. ex. försörjningsanstalter o. s. v.) 
samt liflförsäkringsbolag äro enligt 4:de titeln i 1867 års lag fortfarande 
underkastade regeringens auktorisation och uppsigt. Andra försäkrings- 
bolag behöfva icke regeringens auktorisation, men vilkoren för deras bil- 
dande bestämmas af regeringen genom en administrativ stadga. För 
det närvarande gäller för dem Dekretet af den 22 Januari 1868, som 
i fråga om försäkringsbolag, grundade å premier, föreskrifver, att för 



Digitized by 



Google 



72 

ningen å de civila bolagen är tillämplig*). Före 1863 hände 
det, att civila bolag ansågo sig kunna begränsa sina medlem- 
mars ansvarighet genom stadganden i bolagsordningen, enär 
regeringens auktorisation blott var föreskrifven för de anonyma 
bolagen, hvilka i art. 19 sl^ Code de Commerce uppräknas såsom 
en art af sociéfés commerciales ^ men dessa försök hade af 
domstolarne tillbakavisats^). Däremot hade det händt, att 
regeringen auktoriserat bolag såsom anonyma, hvilkas ändamål 
var rent civilt'). Hvad verkan blifver, om ett civilt bolag 
numer lånar en af de kommersiela bolagsformerna, särskildt 
huruvida i hvarje händelse bolagsmännens ansvarighet dock 
gentemot tredje man enligt Code Civil är obegränsad pro 
parte virilt, är ännu en olöst fråga. Regeringen utlofvade 1867 
att inom kort framlägga ett förslag till lag, som skulle reglera 
dessa förhållanden, men detta löfte har icke blifvit Infriadt. 
För öfrigt må iakttagas, att begreppet Société icke om- 
fattar andra föreningar än för ekonomiskt ändamål (se Code 
Civil art. 1832), hvarför någon tillämpning af bolags-lagstift- 
ningen på föreningar för annat ändamål icke kan ifråga- 
komma. 



Tyskland. 

I Tyskland synes först i detta århundrades början aktie- 
bolagsformen fått någon allmännare användning. Då uppstodo 
därstädes en mängd aktiebolag för olika ändamål: bankrörelse. 



bolagets konstituerande fordras, att 50,000 fr. äro inbetalda; att dylika 
bolag icke få bilda sig med variabelt kapital och icke utgifva aktier å 
innehafvaren, om icke reservfonden motsvarar obetalda delen af kapitalet ; 
att minst Vj af rena vinsten skall afsättas till reservfonden, till dess denna 
uppgår till Vö af kapitalet, samt att hvarje polis, bland annat, bör inne- 
hålla, huru stor del af aktiekapitalet är inbetald. 

»; ElviÉRK, anf. st. ss. 39, 40. 

2) RiviÉRE, anf. st. s. 224; Bravard-Veyriéres , Traité desSociétés 
commerciales, Paris 1862, s. 188. 
5) Vavasseue, anf. st. s. 14. 



Digitized by 



Google 



73 

brand- och li£fbr8äkring, kanalbyggnad och Bkeppsfart^). Dock 
herrskade mycken ovisshet, huruvida desamma för sin rätts- 
liga tillvaro behöfde regeringens oktroj. De flesta större 
aktiebolag torde väl för säkerhets skull förskaffat sig densam- 
ma^). Denna bolagsforms alt allmännare användning, synner- 
ligen för järnvägars anläggning, föranledde slutligen i de större 
tyska staterna en allmän lagstiftning för densamma. I Preus- 
sen gåfvos genom lagen af den 9 November 184.3'), i Öster- 
rike genom kejs. Patentet af den 26 November 1852 bestäm- 
melser, som gälde såväl civila, som kommersiella aktiebolag. 
Båda dessa lagar fordrade för aktiebolags bildande rege- 
ringens auktorisation. I det öfriga Tyskland saknades nå- 
gon lagstiftning för aktiebolag, till dess den allmänna 
tyska Handelslagboken skapade en för hela Tysk- 
land gemensam rättskälla för de aktiebolag, hvilka voro han- 
delsbolag. Andra aktiebolag förblefvo enligt regeln under 
sin förra lagstiftning, om -sådan fanns. Dock förklarades i 
några land Handelslagbokens bestämmelser å dem tillämpliga^). 



') Se de tyska aktiebolagens historia i början af 19:de århnndradet hos 
Weinhagen, Recht der Aktiengesellschaften, Köln 1866, ss. XXXVH 
o. f. 

«) JoLLY i Z. f. D. Recht XI, s. 345. I Hamburg och Bremen var alt- 
ifrån början aktiebolags bildande fullkomligt fritt. Genom Hamb. förordn. 
af d. 28 Dec. 1834 (se PöHiiS, Actienges., s. 32) och Brem. förordn. af 
d. 6 Bec. 1860 påbjöds blott bolagsordningens ingifvande till rätten samt 
anmälan af stjrelseraedleromames namn. Giebke, aiif. st. s. 1003. Äf- 
ven i Wiirtemberg synes man aldrig fordrat regeringens auktorisation. 
Se Pfeifeb, Jurist. Pers., s. 44 och Reyscheb i Zeitschr. f. Deutsch. 
Recht Xni, s. 378. 

*) Redan genom lagen for järnvägsföretag af den 3 Nov. 1838 (aftr. 
hos Weinhagen, anf. st. bih. s. 5) hade åtskilliga stadganden gifvits för 
järnvägsbolag. Lagen af 1843 finnes aftryckt hos Weinhagen, anf. st. 
bih. ss. 24 o. f. samt i svensk öfversättning i Juridiskt Arkif, XVIII, s. 7. 

*) Så i Bremen, Oldenburg, Hamburg och Hannover. V. Hahn, Com- 
nientar, Braunschw. 1871, s. 24. I Preussen erhöllo detta slags aktie- 
bolag en ny lag af den 15 Febr. 1864 (aftryckt och kommenterad af 
Weinhagen, anf. st. ss. 36 o. f.), som i alt väsentligt å dem öfverflyttade 
Handelslagbokens bestämmelser. I Bayern reglerades dessa bolag genom 
lagen af den 29 April 1869. I Sachsen foUo äfven dessa bolag under la- 
gen ang. Jurid. Pers. af den 15 Juni 1868. 



Digitized by 



Google 



74 

Handelslagboken fordrade för aktiebolag (liksom komman- 
ditbolag å aktier art. 174, 207) enligt regeln regeringens 
auktorisation. Dock stod det de särskilda landens lagstiftnin- 
gar fritt att befria dem ifrån densamma (art. 249). Så skedde 
ock i Ilansestäderne och Oldenburg samt (utom ifråga om bank- 
och kreditanstalter samt försäkringsbolag) i Baden och Wilr- 
temberg, senare äfven i Sachsen *). I öfriga Tyskland (Öster- 
rike inbegripet) blef däremot regeringens auktorisation erfor- 
derlig. Dessutom uppstälde Handelslagboken äfven vissa nor- 
mativbestämmelser 2). 

Emellertid dröjde det icke länge, förrän man kom till 
erfarenhet af, huru föga budet om regeringens auktorisation 
fylde sin uppgift "att skydda allmänheten från svindleri och 
försäkra det allmänna bästa och industrien emot aktiebolagens 
penningemagt"^), och då dessutom enhet i aktiebolagsrätten 
framstod såsom synnerligen önskvärd för det nya Nordtyska 
förbundet, kunde man, med Englands och Frankrikes nyaste lag- 
stiftning för ögonen, icke tveka om den väg, man borde välja. 
Genom Nordtyska förbundslagen af d. 11 Juni 1870*), 
hyilken upphäfver eller förändrar åtskilliga af de Handelslag- 
bokens artiklar, som angå kommanditbolag å aktier och aktie- 
bolag, borttogs stadgandet om regeringens auktorisation^). Denna 
lag har sedan blifvit tysk riksl^. Så var i detta hänseende 
den på så många andra områden ännu saknade tyska rätts- 



*) Se Fick i Zeitschr. f. d. ges. Handelsrecht XHI, s. 405. Kom- 
manditbolag å aktier befriades från regeringens auktorisation, förutom i 
dessa land, äfven i Preussen, Anhalt-Dessau, Waldeck och Lauenburg. 

*) Dessa voro betydligt mindre stränga för aktiebolag än tor kom- 
manditbolag å aktier, i fråga om hvilka Handelslagboken nära anslöt 
sig till franska lagen af 1856. Synbarligen hade mau antagit, att flera 
stater skulle befria dessa från regeringens sanktion. Se Verhandl. des 
8:ten deutsch. Juristentags II, s. 44. 

3) De skäl, hvarmed stadgandet om regeringens auktorisation moti- 
verats, ^e hos Endemann, Ges. v. 11 Juni 1870, s. 2. 

*) Kommenterad af Endemann, Ges. betr. die Kommandit ges. auf 
Aktien und die Aktienges. von 1 1 Juni 1870, Berlin 1870, jmf. Labands 
kritik i Zeitschr. f. d. ges. Handeterecht, 16 B. s. 276. 

s) Jmf. dock Nordd. Gewerbe-Ordn. v. 21 Juni 1869 § 6. 



Digitized by 



Google 



75 

enheten vnnnen, men för flera stater var den ganska dyrköpt. 
I stället för den administrativa kontrollen inför nämligen den 
nya lagen en mängd strängt restriktiva bestämmelser, som 
synnerligen i de stater, där förr aktiebolag fritt kunde bildas, 
måste kännas mycket tryckande"). En vigtig förändring är 
genom 1870 års lag införd genom den bestämmelsen, att alla 
aktiebolag (och kommanditbolag å aktier) hädanefter gälla 
såsom handelsbolag, deras ändamål må vara hvilket som hälst. 
Genom denna fiktion har således den ohållbara skilnaden emel- 
lan handelsidkande och icke handelsidkande aktiebolag fallit, 
och lagens bestämmelser äro till och med tillämpliga å aktie- 
bolag, som icke afse ekonomisk vinst*). 

De normativbestämmelser, hvilka den tyska Handelslag- 
boken, sådan den lyder efter 1870 års lag, innehåller, äro till 
en stor del lånade från franska rätten eller åtminstone bildade 
efter dess mönster. Så fastställes ett visst minimibelopp för 
aktiernas storlek (vid aktiebolag, som utgifva aktiebref, stälda 
å innehafvaren, samt försäkringsbolag 100 Thl,^ vid andra 
aktiebolag 50 Thl, art. 207a enl. 1870 års lag) och stadgas, 
att, sedan grundkapitalet är fulltecknadt, allmän bolagsstämma 
skall konstatera detta samt att minst 10 % C"^^^ försäkrings- 
bolag 20 7o) ^ hvarje aktie blifvit inbetalda (art. 209a enligt 
1870 års lag). Om någon aktieegares insats består i annat 
än penningar, men dock skall inräknas i grundkapitalet, eller 
om bolaget vid sitt bildande skall öfvertaga någon anläggning 
eller andra förmögenhetsobjekt ^), måste bolagsordningen in- 
nehålla en värdering däraf jämte uppgift å det antal aktier 
eller det pris, som därför lemnas. Inrymmas några aktieegare 
särskilda förmåner, skola äfven dessa vara angifna i bolags- 

*) Endemänn, anf. st. ss. 3 o. f , söker visserligen ådagalägga, att 
den nya lagens norraativbestäraraelser icke hafva en prohibitiv karaktär, 
utan att äfven andra "aktieartade föreningar" kunna bestå bredvid den- 
samma, fastän de icke blifva aktiebolag i dess mening och icke hafva 
något anspråk på denna lags förmåner. Denna åsigt låter emellertid icke 
förena sig med lagens tydliga bud och skulle i själfva verket göra lagens 
syftemål tämligen illusoriskt. Se Labands anf. kritik s. 276. 

»j Endemänn, anf. st. ss. 5 o. f. 

3) Detta fall omnämnes ej i den franska lagen. 



Digitized by 



Google 



I 



76 

ordningen. Efter kapitalets fullteckning skall bolagsstämma 
godkänna dessa vilkor med viss föreskrifven majoritet (art. 209 b 
enl. 1870 års lag). Bolagsordningen skall ingifvas till Han- 
delsdomstolen i den ort, där bolaget har sitt säte, samt infö- 
ras i dess register. För att domstolen skall mottaga den- 
samma, bör den bland annat innehålla uppgift å bola- 
gets firma, säte och ändamål, grundkapitalets och aktier- 
nas storlek samt de senares beskaffenhet (å namn eller å 
innehafvaren) , grundsatserna för balansens uppgörande och 
vinstens beräkning och utdelning samt styrelsens sammansätt- 
ning och formen för dess legitimation; dessutom bör i bolags- 
ordningen innehållas bestämmelse om ett uppsigtsråd af minst 
trenne ur aktieegarnes krets valde medlemmar^) (art. 209 
enl. 1870 års lag). Vid bolagsordningen böra vara fogade 
bevis, att kapitalet är fulltecknadt och 10 (resp. 20) "/q äro 
inbetalda å hvarje aktie, samt att uppsigtsrådet är valdt och 
nyssnämnda af art. 209 a och 209 b föreskrifna beslut af 
bolagsstämman blifvit fattade. Före inregistreringen existerar 
icke aktiebolaget såsom sådant. De, som dessförinnan handla 
i bolagets namn, svara därför personligen och solidariskt (art. 
211). Handelsdomstolen föranstaltar, att ett utdrag af bolags- 
ordningen blir offentliggjordt i allmänna tidningarna, hvilket 
utdrag bör innehålla vissa delar af densamma, som särskildt 
anses vara af vigt för tredje man att känna (art. 210). Hvarje 
förändring i bolagsordningen måste inregistreras och offentlig- 
göras på samma sätt. Före inregistreringen saknar densamma 
rättslig verkan (art. 2U). 

Lyda aktierna å viss man, svarar aktieegare, som å an- 
nan öfverlåter sin rätt, fortfarande för det oguldna aktiebe- 
loppet, om bolaget icke antager aktierättens förvärfvare till 
gäldenär i hans ställe; men äfven i denna händelse qvarstår 
ett år från utträdet ett subsidiärt ansvar i fråga om bolagets 
vid denna tidpunkt ingångna förbindelser (art. 223). Är bo- 
laget bildadt med aktier å innehafvaren, svarar tecknaren ovil- 
korligen för 40 % *^ teckningsbeloppet och kan icke af bo- 



*) Före 1870 var detta icke obligatoriskt. 

/Google 



Digitized by ^ 



77 

laget befrias från detta ansvar. Om 6ch i hvad mån efter 
inbetalning af 40 "/„ befrielse kan medgifvas från det öfriga, 
må bolagsordningen bestämma och kan den tillåta, att sedan 
befrielse inträdt, promesser eller interim sqvitton ställas på 
innehafvaren (detta blir de facto, åtminstone såvidt tredje 
man angår, en reduktion af grundkapitalet). Aktiebref å inne- 
hafvaren få däremot aldrig utgifvas, förrän hela aktiebeloppet 
är guldet (art. 222). — Inom de sex första månaderna af 
hvarje räkenskapsår skall styrelsen förelägga aktieegarne en 
balans för föregående året samt inom samma tid offentliggöra 
densamma i den form och i de tidningar, som i bolagsord- 
ningen äro bestämda för tillkännagifvanden , som utgå från 
bolaget (art. 239 enl. 1870 års lag) »). — Ett aktiebolag får icke 
förvärfva egna aktier (art. 215: m. 3 enl. 1870 års lag). En delvis 
återbetalning af aktiekapitalet eller en nedsättning af detsamma 
kan endast ega rum under iakttagande af de bestämmelser, som 
gälla för bolagsförmögenhetens fördelning i händelse af bola- 
gets upplösning (art. 248), således efter offentliggörande af 
bolagsstämmas beslut därom samt sedan bolagets borgenärer 
blifvit godtgjorde eller säkerhet blifvit stäld för deras for- 
dringar (art. 243, 245) ^), — Uppsigtsrådet öfvervakar bolags- 

^ ^) Detta stadgande om balansens offentliggörande är nytt i 1870 års 
lag\ Dock föreskrefs detta alltid, åtminstone i Preussen, vid beviljande 
af oktroj åt aktiebolag. (Se Cirkulär-Verf. af 29 Mars 1856: 16 hos 
Weinhagen, anf. st., Bih. ss. 80 o. f.). 

*) Någon aktiebolagsform med variabelt kapital känner sMedes icke . 
Handelslagboken, icke häller någon annan för tyska riket gemensam lag^ 
men väl den Sachsiska "Gesetz iiber jurist. Personen" af den 15 Juni 1868 
och den Bayerska "Gesetz betreffend die privatrechtliche Stellung der 
Erwerbs- n. Wirtschaftsgesellschaften" af den 29 April 1869 (se ang. dessa 
Gabeis i Zeitschr. f. Gesetzg. u. Eechtspflege in Preussen V, ss. 633 o. f. 
samt Hauseb i Zeitschr. f. d. ges. Handelsrecht XIV, ss. 341 o. f.). Enligt 
den nordtyska forbnndslagen af den 4 Jnli 1868 (hvilken genom tyska 
rikets författningslag af den 16 April 1871 § 2 förklarats gällande i hela 
tyska riket utom Bayern) för bolag med icke slutet antal medlemmar, 
som afse att befordra sina medlemmars kredit, förvärf eller ekonomi ge- 
nom gemensam affärsverksamhet, svara däremot delegame obegränsadt 
och solidariskt för bolagets förbindelser (§ 3 N:o 12), ehuru denna an- 
svarighet , om icke juridiskt (så EosENTHAL, Die Credit-, Erwerbs- und 
Wirtschaftsgenossenschaften, Berlin 1871, s. 5), dock Mtiskt (se Yer- 



Digitized by 



Google 



78 

angelägenheternas förvaltning i alla dess grenar och kan när 
som hälst taga kännedom om deras gång och om bolagets 
böcker samt inventera bolagets kassa. Det skall granska års- 
räkenskaperna, balanse^ och förslaget till utdelning samt där- 
Öfver afgifva berättelse till bolagsstämman (art. 225 a). Det 
kan, när hälst detsamma pröfvar bolagets intresse sådant for- 
dra, sammankalla extra bolagsstämma. — Visar sig att grund- 
kapitalet till hälften gått förloradt, måste styrelsen ofördröj - 
ligen sammankalla bolagsstämma och underrätta denna därom 
(art, 240). 

Slutligen innehålles i 1870 års lag stränga straffbestäm- 
melser för styrelse och uppsigtsråd. Så beläggas med fängelse- 
straff i högst 3 månader alla veterligen falska uppgifter till 
bolagsstämma om bolagets ställning eller ett fördöljande af 
densamma (art. 249: 3). Samma straff drabbar styrelsen , om 
den försummar att, då bolagets tillgångar icke mer betäcka 
skulderna, vidtaga åtgärder för bolagets försättande i konkurs 
(art. 249 a). Däremot saknas i tyska rätten någon bestämmelse 
om, att vid hvarje lifsyttring af bolaget en firma skall brukas, 
fiom antyder den begränsade ansvarigheten (såsom i England) 
eller angifver bolagets art samt bolagskapitalets storlek (så- 
som i Frankrike). 

Danmark, Norge och Finland. 

Den danska, liksom den norska, rättsutvecklingen erbju- 
der å detta område sitt särskilda intresse. Under det att i 
öfriga land aktiebolagen icke vunno någon tryggad ställning, 
förrän för dem blifvit stiftad lag, och denna lagstiftning ända 
till senaste tiden fordrade regeringens auktorisation , så har i 
Danmark och Norge denna bolagsform vunnit rättsligt erkän- 
nande utan någon lagstiftningsakt och utan att detta erkän- 
nande gjorts beroende af regeringens sanktion. Aktiebolags- 
institutets första utvecklingsskede var nog här såsom annor- 
städes de oktrojerade kompanierna. Först i detta århundrade 



handl. d. 8:ten dentsch. Juristentags II, s. 62) reducerar sig till en sub- 
sidiär och preskriberas 2 år efter utträde ur föreningen (§§ 63, 65). 



Digitized by 



Google 



79 

kom man till klarhet om aktiebolaget såsom en ny form för 
fällt privat samverkan. Men frän denna tid erkände såväl 
teori *) som praxis ^) rättsgiltigheten af bolag , konstituerade 
med ansvarigheten begränsad till den insatta fonden, så snart 
de icke uppträdde på ett sätt, som förledde allmänheten att 
tro, det delegame voro personligen ansvarige, t. ex. med en 
personlig firma. Först under sista årtiondet^) hafva i Danmark 
gifvits lagbestämmelser för vissa aktiebolag, nämligen i ^Lov 
om Benyttelsen af Firmaer m. w." af den 23 Januari 1862. 
I § 6 af denna lag stadgas, att alla anonyma bolag eller för- 
eningar, som vilja idka någon borgerlig näring ^) , skola i 
stad till magistraten, å landet till politimästaren ingifva en 
anmälan, innehållande bolagets namn, hemvist och arten af 
dess rörelse samt namnen på de personer, hvilka såsom styrelse 
eller i annan egenskap äro bemyndigade att å bolagets vägnar 
handla och teckna dess namn. Tillika skall insändas ett 
exemplar af bolagsordningen, eller åtminstone ett utdrag, inne- 
hållande alla de bestämmelser, som angå tredje mans förhål- 
lande till bolaget. Bolaget får icke träda i verksamhef , förrän 
det mottagit bevis, att hvad sålunda föreskrifvits, blifvit 
iakttaget. Alla förändringar i de förhållanden, hvarom upp- 
lysning skall lemnas , böra anmälas senast 3 dagar, sedan de 
trädt i kraft. Upplöses ett dylikt bolag, skall upplösningen 
anmälas senast 3 dagar, sedan den egt rum (§ 7). Vid mot- 
tagandet af dylika anmälanden skall vederbörande myndighet 
tillse, att de öfverensstämma med lagens bestämmelser, samt 
därefter föranstalta, att desamma på bolagets bekostnad offent- 

*) Örsted, Haandbog över den danske og norske Lovkyndighed, 
Kjöb. 1832, Y SS. 419 o. f. ; Båno, Lseren om Interessentskab i Juridisk 
Tidskrift XVI (1829) ss. 1-183, XXI (1833) ss. 211—342; Gram, Den 
danske Formueret, II: 2, ss. 639 o. f.; Hallageb, Den norske Obliga- 
tionsret II, ss. 183 o. f. 

*) Jurid. Tidskr. XV: 2, s. 153, XVIU, s. 290 (1827). 

*) I näringslagen af den 29 December 1857 § 4 stadgades dock, att 
bnrskap och näringsbevis kunde meddelas aktiebolag^ hvars bolagsordning 
af vederbörande myndighet befonnes icke innehålla något olagligt. 

*) Angående tolkningen af ordet borgerlig näring jmf. ett prejudikat i 
Jurid. Ugeskr. 1863, s. 218. 



Digitized by 



Google 



80 

liggöras i Berlingske Tidende, Öfver mottagna anmälanden 
skall föras ett register, som mot viss afgift skall hållas till- 
gängligt för livem, som därom önskar taga kännedom (§§ 10, 
11). Försummelse af föreskrifven anmälan straffas med böter 
från 2 till 50 JRd, Dessutom innehåller § 14 vigtiga civil- 
rättsliga bestämmelser ^). Här stadgas nämligen, att de på grund 
af denna lag försiggångna anmälanden och offentliggörelser 
äro bindande i förhållande till tredje man. Denne eger således 
fullt förlita sig på hvad anmälan innehåller. Förändringar i 
gjorda anmälanden medföra först 6 veckor efter deras offent- 
liggörande preklusiv verkan emot tredje man, som inlåtit sig 
i någon rättshandel i förlitande på, att det förra förhållandet 
var bestående. Förändringens offentliggörande blir således, in- 
till dess 6 veckor förflutit, endast en omständighet att taga i 
betraktande vid frågan om tredje mans goda tro, men efter dessas 
utgång medför detsamma full preklusiv verkan emot denne. 

I Norge framlade regeringen 1869 för stortinget ett 
förslag till ^Lov om Brug af Firma m, F.", i det allra närmaste 
öfverensstämmande med 1862 års danska lag ^) , men förslaget 
blef icke af stortinget handlagdt. 

I Finland gafs den 24 November 1864 en ^Förordning 
om anonyma eller aktiebolag^ ^), hvilken till större delen orda- 
grant är hemtad från vår aktielag. Det tillkommer enligt § 3 
kejs. senaten för Finland att pröfva och stadfästa ett aktie- 
bolags reglemente. För att bolagsordningen skall kunna vinna 



*) I det år 1860 for riksdagen framlagda forslaget voro inga civil- 
lättsliga verkningar förbundna med inregistreringen. Folketinget tillade 
dock bestämmelser i detta syfte. Förslagets behandling medhanns icke 
denna session. I det f5rsiag, som 1861 framlades for riksdagen, intogos 
emellertid bestämmelser i den af Folketinget betecknade riktning. 

') I § 5 N:o 3, motsvarande danska lagens § 6 N:o 2 sista momentet, 
stadgas dock, att det utdrag af bolagsordningen, som ovilkorligen skall 
till offentlig myndighet ingifvas, skall innehålla de bestämmelser, som 
angå forhållandet till tredje man, det regelmässiga uppgörandet af &o- 
lagshalansen och dennas offentliggörande. 

') Under samma dag gafs en f5rordning om tysta eller kommandit- 
bolag. 



Digitized by 



Google 



81 

stadfästelse fordrar lagen i § 2 ^) , att den skall innehålla åt- 
skilliga bestämmelser, om hvilka vår aktielag icke talar. Några 
af dessa äro enligt sakens natur äfven hos oss nödvUndiga, såsom 
uppgift om föremålet för bolagets verksamhet, grundkapitalets 
belopp samt aktiernas antal och beskaffenhet. Andra återfinnas 
väl vanligen, ehuru visst icke alltid, i svenska bolagsordnin- 
gar, såsom bestämmelse om styrelsens sammansättning, tiden 
för uppgörelse af bolagets bokslut samt grunderna för be- 
stämmande och utbetalning af vinsten. Den 5 §:n ålägger 
bolagsstyrelsen att i allmänna tidningarna kungöra, af hvilka 
personer sagda styrelse består och hvilka förändringar dess 
personal undergår. Vidare stadgar § 6, att medlemmar af bo- 
laget eller styrelsen svara en för alla och alla för en för den 
gäld, de åsamkat bolaget därigenom, att de (ortsatt dess rö- 
relse, sedan bolagets obestånd för dem blifvit kändt^). Slut- 
ligen innehåller § 9 ett uttryckligt stadgande, att aktiebolags 
fasta egendom ej må intecknas för bolagsmans enskilda gäld. 
Däremot saknas i finska lagen vår aktielags absoluta bestäm- 
melser om skriftlig förbindelses afgifvande å ogulden del af 
teckningssumman samt dess stadgande, att den, qom blifvit för- 
lustig sin aktierätt, i hvarje händelse förblifver ansvarig för 
resterande beloppet , såvidt borgenärers rätt angår, för det fall 
att bolaget råkar i konkurs inom ett år från hans uteslutande. 



») Tydligen bildad efter AUg. D. H. G. B. art. 209. 
*) Detta stadgande fanns icke i den kejs. propositionen, utan tillkom 
under förslagets behandling hos ständerna. 



Digitized by 



Google 



82 



Senare afdelninöen. 



Den svenska aktiebolagsrätten. 



I. Historisk öfrersigt 

Afven i vårt land har man att söka aktiebolagsprincipens 
första användning i de stora handelskompanierna. De äldre 
lagarnes bolagsteori, för så vidt man kan tala om en sådan, 
känner inga föreningar med begränsad ansvarighet. Sverige 
var emellertid icke sent att tillegna sig den nya associations- 
förmen. Redan under det första decenniet af 17: de århundradet 
finner man handelskompanier projekterade. Detta var också 
det enda sätt, hvarpå Sverige kunde beträda den bana, som 
säkrast ansågs leda ett land till välstånd och rikedom: den 
utländska handelns. För denna fördrades större kapital, och 
det svenska borgerskapet var den tiden så fattigt, att det var 
svårt, om icke omöjligt, för en eller några få borgare att ut- 
rusta ett enda större fartyg ^). Ett öppet patent af den 8 
September 1607 2) gör veterligt, att konung Carl IX till den 
nyanlagda staden Göteborgs , såväl som alla rikets undersåters 
nytta, fördel och fromma på 12 års tid beviljat upprättandet 
af ett allmänt Compagnie och begåfvat detsamma med flera 
privilegier samt förunnat det skeppsfart och handel såväl pä 
Moskwa som Persien, alt under det uttryckliga förbehåll, 
att det skulle stå alla rikets undersåter, utan afseende på stånd 
och vilkor, rike eller fattige , män eller qvinnor, fritt att inom 
tvänne år från patentets datum insätta (mit einzulegen) i 



*) Abnbero, J.' W., Akad. afh. om författningame för Svenska han- 
delns upphjelpande under Gustaf II Adolfs regering, Ups. 1854, s. 25. 

*) V. StiernmäN, Samling af Kongl. Bref, Stadgar och Förordningar 
etc. ang. Sveriges Rikes Commerce, Politie och Oeconomie uti gemen, 
I 8. 538. Det är affattadt på tyska språket. 



Digitized by 



Google 



83 

denna socieiet kontanta penningar eller goda, antagliga, sälj- 
bara varor, så mycket hvar och en själf ville, och således 
hvarje rikets undersåte i förhållande till sin insats skulle 
kunna blifva delaktig af den fördel och vinst, som desse 
köpmän genom sin skeppsfart och handel kunde förvärfva. 
Vid slutet af hvarje år skulle delegarne hos Borgmästaren 1 
Göteborg få lyfta sin andel i vinsten, och vid de tolf årens 
slut skulle hufvudsumman återställas samt behörig redovisning 
ega rum. Såväl den årliga vinsten, som hufvudsumman finge 
säljas, pantförskrifvas eller testamenteras åt personer inom 
eller utom bolaget. Med anledning häraf inbjödos nu alla, som 
därtill voro hågade, att ofördröjligen anmäla sig och mot 
qvitto verkställa inbetalningar hos visse i patentet nämnde 
personer i Göteborg , Stockholm och Reval , hos hvilka närmare 
underrättelser kunde erhållas och kompaniets privilegier funnos 
att bese och läsa. Meningen synes hafva varit, att de Göte- 
borgske köpmännen ensamme skulle ega ledningen af kompa- 
niets angelägenheter, och att de öfrige delegarne endast skulle 
hafva anspråk på del i vinsten samt att efter bolagstidens slut 
erhålla sina insatser tillbaka jämte redo och räkning. Kom- 
paniets inre organisation skulle således hafva motsvarat ett 
nutida kommanditbolags. Angående förhållandet gentemot tredje 
man nämner patentet intet, men utan tvifvel var meningen, 
om man öfverhufvud tänkte sig möjligiieten af en så ofördel- 
aktig utgång , att endast insatserna skulle kunna gå förlorade. 
Kriget med Danmark hindrade emellertid kompaniet att komma 
till stånd och företaget förföll. 

Det dröjde icke länge efter fredsslutet, förrän Gustaf 
Adolf upptog sin faders plan, och 1615 utfärdades privilegier 
för ett handelskompani ^) , hvars säte skulle blifva Stockholm, 
och i h vilket det skulle stå hvarje rikets innebyggare fritt att 
innan 1 Mars påföljande år insätta penningar. Dock skulle 
ingen pariicijpant få inlägga mindre än 100 daler, men väl 
därutöfver efter vilja och förmögenhet. Efter sagda datum 
skulle inga vidare insatser ega rum, utan kompaniet bestå af 



*) v. Stieknman, i 88. 660, 671. 

/Google 



Digitized by ^ 



84 

de penningar, som då voro insamlade , och vinsten årligen i för* 
hållande därtill fördelas. Kompaniet skalle fort vara i 10 år, 
under hvilken tid ingen fick taga ut sina penningar, men ville 
en participant transportera sin inlagda hufvudstol och Action, 
som han hade i koitipaniet, skulle transporten ske inför 6u- 
bematorn , två Direktörer och kompaniets Sekreterare. I spet- 
sen för kompaniet skulle stå en Gubernator och så många 
Direktörer, som till kompaniets tjänst voro af nöden, och 
skulle desse ega att efter flesta rösterna leda kompaniets 
verksamhet och att på intresse kompaniet till bästa upptaga 
penningelån. Ingen kompaniets krediter finge privaiim kräfva 
eller låta arrestera Gubematorn eller Direktörenie , utan 
skulle de söka Collegium (Direktionen) i Stockholm. Menade 
någon, att honom där icke vederfores rätt, fick han klaga 
inför Hofrätten. Direktöreme skulle årligen göra redo 
och räkning för Gubematorn och därtill af hela kompaniet 
förordnade participanter samt öfverlemna till dem ett ex- 
trakt af Balancien. Gubematorn och de förordnade parti- 
cipanterne skulle tillse, om denna Öfverensstämde med kom- 
paniets böcker och räkenskaper, och om densamma af dem 
befunnes riktig och godkändes, skulle hvad sålunda blifvit be- 
slutet, af samtlige participanter hållas för kraftigt och gildt. 
Enligt den instruktion, som för kompaniets Gubernator och 
Direktörer utfärdades ^) , skulle för att besluta om mer vidt- 
omfattande företag till Stockholm sammankallas kompaniets 
Generalcollegium y bestående, utom Gubematorn och de ordi- 
narie Direktöreme, af en Direktör för hvarje rikets stad, där 
kompaniet hade förgreningar. Detta Generalkollegium skulle 
föreslå tvänne personer, af hvilka Konungen nämnde en till 
Gubernator. Kompaniet begåfvades med flera privilegier (där- 
ibland förmånsrätt för sina fordringar näst efter dem, som 
enligt lagen voro privilegierade), och ett Kongl. plakat') ut- 
färdades , som inbjöd rikets undersåter att i kompaniet inlägga 
penningar. Emellertid kom icke häller denna gång något 



«) v. Stiernman, 1 8. 668. 
*) v. Stiebnman, i 8. 678. 



Digitized by 



Google 



85 

kompani till stånd *)w. Men år 1619 utfilrdades ett nytt Öppet 
bref om upprättande af ett handelskompani^), som erhöll 
monopol att uppköpa och utskeppa rikets dyrbaraste export- 
artikel, kopparn, samt rätt att därjämte med in- och utförsel 
drifva handel i stort. På det participanterne skulle vara så 
mycket säkrare att utbekomma sina penningar och årliga vin- 
sten , skulle de samtligen få förena sig om att utse förestån- 
dare och DirecioreSy hvilka årligen skulle göra kompaniet 
räkenskap. Minsta insatsen var 100 daler^). Innan påföljande 
nyårsdag *) borde inbetalningarna hafva skett till Borgmästarne 
i Stockholm, och skulle då val af Direktörer ega rum och 
ingen, som af SälskapsBröderne därtill utsågs, ega undskylla 
sig. Enligt kompaniets privilegier'^) skulle styrelsen bestå af 
en af Konungen nämnd Gubernator af adel samt 7 eller flere 
Direktörer, som borde vara besutne borgare. Afgick någon 
Direktör eller blef han af participanterne för skäliga orsakers 
skull removerat^ skulle styrelsen med participanternes råd och 
samtycke å förslag uppsätta tvänne personer, af hvilka Ko- 
nungen utnämnde en i den afgångnes ställe. I vigtigare ange- 
lägenheter borde Oubernatorn och Direktöreme sammankalla 
alla de participanter, som i Stockholm voro tillstädes, hvilka 
skulle utse 6 eller 8 deputerade att jämte styrelsen öfverlägga 
och besluta. Hvarje December månad skulle i Stockholm hållas 
ett allmänt möte af samtlige participanter eller deras ombud 



^) Om sannolika orsakerna härtill se Abnbebg, anf. st. s. 27. 

«) v. Stiernman, i s. 708. 

») Nedsattas 1626 tiU 30 dalar. Skandia IV: 1, s. 17. 

^) Tidan for insatser i bolaget utsträcktas i privilegierna till mid- 
sommar 1620; i detta års privilegier förlängdas den på ett år. 1622 och 
1626 förklarades kompaniet hvarje qvartal öppet för nya insättningar, så- 
vida icke participanterne funno skäl att tillsluta detsamma. Skandia 
IV: 1, 8. 17. , 

*) v. Stiernman, I s. 718. Privilegierna kungjordes åter påföljande 
år, v. Stiernman , I s. 761. Kompaniet skulle bestå i trenne år. 1622 
förlängdes dess bestånd på tre år, 1626 på tolf år, dock med rättighet 
för en participant att efter hvart tredje år taga ut sina penningar. 
Skandia IV: 1, s. 17. 



Digitized by 



Google 



86 

för att utse 16 personer, af hvilka Konungen sedan skulle 
utvälja 8 att jämte Gubernatorn granska kompaniets räken- 
skaper. I öfrigt gifvas till större delen ordagrant från 1615 
års privilegier öfverflyttade föreskrifter om participanternes rätt 
att föryttra sina andelar i kompaniet, dock endast till inländsk 
man *) , om fördelning af vinsten , samt om Gubernatorns och 
Direktörernes befogenheter, bland hvilka äfven var en viss 
domsrätt öfver kompaniets betjänte, vid hvars utöfning den 
sedvanliga processen skulle brukas. 

Detta kompani , bekant under namnet Kopparkompaniet 2), 
kom i verksamhet 1621, möjligen redan 1620^), samt erhöll 
1622 och 1628 förnyade privilegier, hvarigenom bland annat 
den förändring infördes, att Gubernatorn hädanefter skulle 
vara medlem af Rådet och vid sin sida hafva en Viceguber- 
nator af adel , hvilka båda omedelbart nämndes af Konungen, 
och att till Direktörer kunde utses ej blott borgare , utan äf- 
ven andre participanter *). Trots alla privilegier samt Konun- 
gens löften och uppmaningar lyckades man icke samla så stort 
kapital, som syarade emot behofvet. Orsaken låg väl dels i 
svenska nationens obenägenhet för nyheter, dels ock i det 
misstroende, man hyste för ett företag, som i så hög grad 
stod i beroende af regeringen, och hvars tillgångar voro ut- 
satte att i behofvets stund tillgripas af densamma såsom tvångs- 
lån*); och att ett dylikt misstroende icke var ogrundadt, visar 
kompaniets historia. Participanternes inflytande å förvaltningen 
var icke enligt privilegierna särdeles stort, men än mindre 



^) Eåkade en participant på obestånd, och fanns ingen inrikes boende 
man yillig att lösa hans andel, skulle kompaniet till alla participanters 
nytta inlösa densamma. 

2) Dess historia är skildrad af W. (Wingkjvist) i Skandia IV: 1, ss. 
5—68. Jnif. äft. Cronholm, Sveriges Historia under Gustaf II Adolfs 
regering, IV ss. 299 o. f. 

3) Skandia IV> 1, s. 30. ' 
^) Skandia IV: 1, s. 17. 

6) Skandia IV: 1, ss. 23, 24; jmf. Cronholm, anf. st. s. 307 och 
Fryxells Ber. ur Sv. Hist. XVII, ss. 229, 30. 



Digitized by 



Google 



87 

blef det i verkligheten. Participanternes förslagsrätt vid till- 
sättande af Direktörsplatserna* respekterades icke ^), och rätten 
att kontrollera förvaltningen synes endast hafva fattats såsom 
en tom formalitet, som icke ens alltid iakttogs-). Värst var, 
att föremålet för kompaniets verksamhet föranledde regerin- 
gens inblandning i form af kopparprisets reglerande m. fl. 
åtgärder, hvilka skulle tjäna andra ändamål, än kompaniets 
fromma ^). Trots Konungens ansträngningar att förmå personer 
ingå i kompaniet och hans bemödanden att skaffa detsamma 
penningeförsträckningar*), invecklade det sig altmer i svårig- 
heter och upplöstes slutligen 1628^), då kronan öfvertog dess 
tillgångar och skulder samt utfäste sig att förnöja participan- 
terne för deras kapital och innestående vinst. År 1636 inrät- 
tades ett Köpenskaps Compagnie ånyo^), som erhöll monopol å 
den sedan 1634 frigifna kopparhandeln. Det kom dock aldrig 
riktigt i gång, utan blef redan 1638 upplöst ^). Participanterne 
i såväl det gamla, som det nya kopparkompaniet förnöjdes 



. 1) Skandia IV: 1, s. 15 not. 1. 

2) Vid slutet af år 1621 befaller Konungen Direktionen att tills vidare 
undanhålla räkenskaperna eller, i fall detta icke låter sig göra, afsluta 
dem på sådant sätt , att, fastän vinsten icke stiger så högt, participanterne 
likväl må få 10 7o af kapitalet, ''på det de, som sitt kapital allaredan 
däri hafva, icke må blifva bevekte, när tiden om är, det att dädan for- 
dra, och de som kunna hafva något i, sinnet ytterligare där in sätta, 
därifrån blifva afskräckte." Skandia IV: 1, ss. 26, 27. Liknande befallning 
gifves vid slutet af år 1675. ' Skandia IV: 1, 55, 56. 

3) Om kopparmyntningen och det därmed sammanhängande reglerandet 
af kopparhandeln se Skandia anf. st.; Hallenbebg, K. Gustaf II Adolfs 
Historia V, ss. 193 o. f.; Stiernstedt i Vitt.-, Hist.- o. Antiqv.-Akad. 
Handl. XXIII, ny följd 3, ss. 65 o. f. 

^) Skandia IV: 1, ss. 25, 27. 

«) V. Stiernman, I s. 963. Dess slutbalans hos Cronholm, anf. st. 
s. 339, not. 1. 

«) v. Stiernman, II s. 40. 

') v. Stiernman, II s. 183. 



Digitized by 



Google 



88 

sedennera till en stor del med kronogods ^). Ett tillämnadt 
handelskompani för att exportera järn, mastträn och läder 
från Vermland blef icke af. Ett QeneraUJärncompagnie privile- 
gierades 1625 med ungefär samma organisation som koppar« 
kompaniet, men kom aldrig till stånd ^). 

Den lysande framgång, som utlandets stora handelskom- 
panier röntj framkallade hos regeringen planer att äfven göra 
Sverige delaktigt af de rikedomar, som genom kolonialhandel 
förvärfvades. År 1624 utfärdades fullmagt för en hit inflyttad 
holländare Wilhelm Usselinx att inrätta ett General- Handels- 
Compagnie "til Asien , Africa , America och Magelianica" ^) , 
och privilegierades detta kompani, Söderkompaniet kalladt, 
till en början på 12 år med rätt till uteslutande handel på 
andra sidan Gibraltars sund ^). Det skulle ^tå såväl svenska 
undersåter, som utlänningar fritt att inom viss tid "under- 
teckna" större eller mindre summor, hvilka skulle inbetalas 
på fyra år med en Qärdedei årligen. Hvarje stad, som 
låge väl till för sjöfart och handel samt insatte minst 
300,000 daler, skulle bilda en särskild kammare. De särskilde 
kamrarne borde periodvis sända hvarandra redogörelse för sin 
verksamhet. För hvarje summa af 100,000 daler borde en 
direktör af participanterne utses. Valrätt hade därvid allenast 
de, hvilka i kompaniet egde 1000 daler, för valbarhet for- 
drades dubbla summan. Direktöremes personer och egendom 
skulle vara "obekymbrade och omolesterede" för döt, som an- 
ginge kompaniet i gemen. Hvarje kammare skulle hafva en 



*) Odhneb, Sveriges inre historia under Drottning Christinas för- 
myndare, B. 248. Som bekant gaf detta anledning till stränga efterräk- 
ningar med kopparkompaniet vid Carl Xl:s reduktion. K. M:t8 Förklaring 
af den 25 April 1689 (V. Stiebnman, V ss. 8-64); Fbyxblls Ber. XVII 
ÉS, 229 o. f. 

«) Skandia IV: 1, ss. 18 o. f.; Hallenberg, anf. st. ss. 207 o. f. 

») V. Stiernman, I s. 910. Kompaniets organisation är en tydlig 
efterbildning af det holländsk-ostindiska kompaniets. Jmf. framställningen 
af denna hos Frignet, Hist. de Tassoc. com. ss. 186 o. f. 

*) V. Stiernman, I s. 932. 



Digitized by 



Google 



89 

Direktör i Götej^org, hvilken stad skalle blifva kompaniets säte 
och hvarest alla dess fartyg borde samlas för att tillsammans 
utsegla. Då så behöfdes, borde 12 Direktörer från samtlige 
kammare jämte en 13:de, som konungen nämnde, kallas till ett 
möte i Göteborg, hvarvid med röstpluralitet beslut fattades, som 
för alla kamrarne vore ovilkorligen bindande. Hvarje år skulle 
räkning hållas, hvarvid de participanter, som insatt 1000 daler, 
skulle vara tillstädes. Hvart sjätte år skulle "generalräken- 
skap" göras offentligen, hvartill alla participanter genom an- 
slag skulle kallas. Konungen lofvade att själf insätta 400,000 
daler i kompaniet. Exemplar af kompaniets kontrakt^) med 
formulär till teckning och framställning af kompaniets utsigter 
samt särskild utredning för hvarje stånd af fördelen af att i 
kompaniet taga del utsändes öfver hela landet. Senare sökte 
man äfven indraga utländska kapital i företaget. Privile- 
gierna i tysk öfversättning jämte formulär for- ^Eineeichmmg^ 
samt en vidlyftig, af Usselinx författad framställning , kallad 
^Mercurius Germanice^^)^ spriddes öfver Tyskland. 

Emellertid synes kapital endast i otillräcklig mängd hafva 
tillflutit; men år 1630 förenades Söderkompaniet med det af 
rikets städer året förut bildade skeppskompaniet ^), och genom 
denna förening blof detsamma satt i stånd att börja sin verk- 
samhet, men rönte föga framgång. Flera dess fartyg borttogos 
af spanjoreme, och det tröt penningar att fortsätta verksam- 



*) v. Stiebnman, i 8. 911. Af detta kontrakt, s. 913 samt Mab- 
QUAHDUS, nedan anf. arb., s. 523 visar sig, att de "bevis", som gåfvos teck- 
name, ej voro stälda å innehafvaren. 

*) Hos Marquabdus, de jure mercatorum, Francofurti 1662, pars po- 
sterior, finnes omtryckt den ursprungligen 1633 i Prankfurt tryckta "Ar- 
gonautica Gustaviana", som innehåller privilegierna jämte Usselinx' skrift, 
i hvilken förutom kompaniets lysande utsigter, som gjorde att man hade 
sina penningar där säkrare än på kistbotten, äfyen framhålles, att den 
som hade lust att ingå i kompaniet, ingalunda behöfde förstå sig på kö- 
penskap, åtaga sig några resor eller göra det ringaste, som vore ofören- 
ligt med hans stånd och värdighet. 

») v. Stiebnman, I ss. 970, 73, 89. 

Digitized by VjOOQIC 



1 



90 

heten ^). De följande åren användes några af dess fartyg till 
den expedition, som grundade kolonien Nya Sverige 2). År 
1642 förenades, på grund af regeringens, utan delegarnes hö- 
rande fattade, beslut, dess få återstående skepp med det då 
nybildade Vestindiska eller Virginia-kompaniet, som var afsedt 
för handel å NyaSverige. Detta kompani synes i början haft fram- 
gång^), men småningom afstannade dess verksamhet; år 1654^) 
erhöll det monopol å tobakshandeln "såsom ett expedient och 
medel, hwarigenom Nova Sueeia skal kunna conserveras, tillwäxa 
och förkoflFras", men sedan Nya Sverige följande år gått förloradt, 
indrogs monopolet och kompaniet upplöstes i slutet af 1660^). 
Som kopparkompaniets historia utvisar, upptog detsamma vid 
flerfaldiga tillfällen betydliga penningelån*). Såväl i detta 
kompanis, som söderkompaniets privilegier fritagas uttryckligen 
direktörerne från personlig ansvarighet för kompaniernas för- 
bindelser; att participanterne icke häller för dem trädde i nå- 
got personligt ansvar, är uppenban. Så till vida egde nog 
dessa handelskompanier ett nutida aktiebolags karaktär. Ifråga- 
sättas kan dock, om participanternes kapital verkligen fattades 
såsom insatser på vinst och förlust, och icke snarare såsom 
ett slags förlagslån åt kronan, hvilken i händelse af kapitalets 
förlust borde hålla participanterne skadeslösa. Kopparkom- 
paniets historia visar, att Gustaf Adolf vid många tillfällen 
satte kronans rätt efter participanternes^), ehuru detta visser- 
ligen låter förklara sig ur hans intresse för kompaniets främ- 



»; v. Stiernman, II ss. 36, 37: Placat och tilstånd för SkiepsCora- 
pagniet at försälja ett eller tu af CompagnieSkieppen til de öfrigas ut- 
redning. Dat. Stockholm den 5 Septemb. åhr 1635. 

3) Odhneb, anf. st. s. 302. 

»; Odhnee, anf. st. s. 304. 

*) v. Stiernman, II s. 783. 

6) v. Stiernman, III s. 6. 

^) Skandia IV: 1, ss. 27, 58. Enkedrottningen fordrade dock såsom 
vilkor för sin försträckning, att vissa uppgifna personer skulle för hufvud- 
stol och intresse henne nöjaktigt "assecurera". Cronholm, anf. st. s. 307. 

7) Skandia IV: 1, ss. 57, 59. 



Digitized by 



Google 



91 

jande. I ett slags moralisk garanti synes kronan åtminstone 
hafva stått. Då Söderkompaniet gick omkull, yrkades hos 
Ständerna, att kronan borde godtgöra participanternes förlu- 
ster^). Säkert är, att dessa kompanier med utlandets stora 
handelskompanier egde det gemensamt, att de icke fattades 
såsom privata företag, åt hvilka regeringen i form af privi- 
legier skänkte uppmuntran, utan snarare såsom grenar af sta- 
tens egen verksamhet, af regeringen organiserade och ledda 
anstalter, i hvilka genom aktieemission de enskilde lemnades 
tillfälle att taga del. Erfarenheten uppmuntrade icke till fort- 
gång på denna bana^). Också synes regeringen hädanefter 
öfverlemnat handel och industri åt den enskilda företagsam- 
heten. Ehuru regeringen visst icke afsade sig uppgiften att 
genom monopol befordra och reglera näringarna, och för 
detta ändamål mångfaldiga kompanier i det följande privile- 
gierades, så ega dock dessa obestridligen, äfven där kronan, 
såsom någon gång hände, tog del i desamma^), en privaträttslig, 
om ock specialrättslig, karaktär. Deutgingo från enskildes ini- 
tiativ, och deras inre gestaltning och ledningen af deras ange- 
lägenheter lemnades åt delegårne själfve*). 

De flesta af de företag, som under 1600:talet8 senare 
hälft, stödda af monopol, öppnade nya näringsvägar i vårt 
fosterland, grundade sig på association, men af hvad rättslig 
beskaffenhet denna var, upplysa icke privilegierna. Än heter 



•) Odhner, anf. st. s. 300. 

*) Som bekant uttalade sig Axel Oxenstjerna emot, att kronan tog 
ledningen af kommersiella och industriella företag, emedan nndersåteme 
skrämdes genom kronans inblandning, ty "det vore intet godt plocka kirse- 
bär med stora herrar". Odhnee, anf. st. s. 250, not. 2. 

«) Odhneb, anf. st. s. 250. 

-•) Privilegiet för det afrikanska kompaniet (1649, v. Stiernman, II 
8. 615) innehåller intet om dess organisation. I privilegiet för Tjäru- 
handelsKompaniet (1648, v. Stiernman, n s. 525), lemnas participan- 
teme fritt "at Compagniet styra och dirigera låta genom någre wisse och 
i , Tiäruhandelen förfarne männ dertil af saraptelige Participanteme walde 
och förtrodde". Af v. Stiernman, III s. 45 framgår, att "actionema" i 
detta kompani voro fritt förytterliga. 



Digitized by 



Google 



92 

det, att ett ^sst fåtal personer efterlätes att bilda ett kom- 
pani för visst ändamåP), och kan den civilrättsliga formen för 
detta ganska väl hafva varit det vanliga handelsbolaget. Än 
gifves privilegiet åt en viss person "och hans compagniemed- 
participanter" ^) eller åt en uppgifven person, men medgifves 
honom, enär verket fordrar ett ansenligt kapital, att taga sig 
några participanter till hjälp och understöd^), och talas i pri- 
vilegierna i dessa fall om "principalen och hans participanter" 
eller "medkonsorter". I dylika fall synes föreningen hafva 
varit ett tyst bolag eller ett kommanditbolag*). I andra fall 
synes fråga hafva varit om verkliga aktiebolag. Så synes 
förhållandet hafva varit med ett 1654 privilegieradt kompani 
för bränning af pottaska och för såpsjuderi*), i hvilket hvem 
som ville, skulle ega insätta penningar, till dess ett kapital 
af 100,000 Rdr vore sammanbragt, och hvari vinsten skulle 
fördelas r proportion till insatta kapitalen. Det samma gäller 
om det 1689 upprättade Tjärukompaniet*), i hvilket sta- 
pelstädernas innevånare egde participera, och om hvars sty- 
relse i 10 § af privilegierna stadgas, att intressenterne "under 
sig af dess Societet skulle fyra Direktorer utse och wällia, 



*) Privilegium för någre Personer på ett Bergerfiske Compagnies in- 
rättande. Dat. Stockh. then 4 Martii 1652. v. Stiernman, II s. 684. 

*) Privilegium å ett Linneväfveri (1654), v. Stiebnman, II s. 770; 
Priv. å ett Stensnideri (1661), anf. st. III s. 26, m. fl. 

») Priv. å ett Sockerraffinaderi (1661), V. Stiebnman, in s. 54; ett 
annat dylikt 1666, anf. st. m s. 398 m. fl. 

^) Palmstruchska bankens privilegier (v. Stiernman, II ss. 800, 806) 
voro utgifiia for Palmstruch "och hans Compagnie-medh-participanter". 
Denna bank var eller åtminstone blef dock i viss mån en statsanstalt. 
Då densamma kom på obestånd, inlöste också regeringen dess utgifna kre- 
ditivsedlar (v. Stiernman, III s. 210). Palmstruch dömdes väl att ersätta 
kronan bankens brist, men icke såsom personligen ansvarig bolagsman, 
utan på den grund, att ban vid bankens dirigerande "märkeliga sig för- 
gripit". (Se domen hos Schv^terin, Förf. rörande Bankoverket, Stockh. 
1828, 8. 377). Mot medparticipanteme framstäldes inga anspråk (Skoö- 
MAN, Ant. om Rikets Ständers Bank I, Stockh. 1845, s. 17). 

6) v. Stiernman, II s. 758. 

«) v. Stiebnman, V s. 78. 



Digitized by 



Google 



93 

hvaraf twänne hwart tredje år, och de Öfrige hwartannat år 
afgåoch omväxlas"; skolande vid dessa val de, som voro par- 
ticipanter för 1000 daler, ega ett votam, men de, som insatt min- 
dre kapital, slå sig samman till en sådan snmma af 1000 daler 
och sedan tillsammans hafva ett votum. Utan tvifvel afsågs 
äfven ett rent kapitalbolag i Kongl. Majrts Bref af den 26 
Juni 1717'), som privilegierar ett Saltsjuderikompani, som skulle 
bestå af 200,000 lotter^ hvardera å 1 mark silfvermynt, som 
skulle inbetalas kontant. Anmärkningsvärd är § 8, där det 
heter, att den, som skulle vilja .föryttra sin lott, sedan verket 
vore bragt i gång, ingalunda skulle vara förbunden att sälja sin 
lott efter den förut gjorda omkostnaden, utan efter dess rätta 
värde, i anseende till nyttan, som däraf kunde förmodas. Denna 
fingervisning behöfde den svenska allmänheten vid samma tid, 
som i utlandet aktiesvindleriet var på sin höjdpunkt. Tidens 
rättsvetenskap lemnar väl icke helt och hållet^) den nya bo- 
lagsformen ouppmärksammad, men den uppfattar den icke från 
den sida, som numer mest faller i ögonen. Äbrahamsson an- 
märker^), att i allmänhet vid polsLg man icke kan uppdraga 
sin rättighet åt annan person, med mindre Öfrige bolagsmän 
därtill samtycka, men i sådana bolag eller, som de eljest kal- 
las, Compagnier^), därutinnan Directeurer eller föreståndare 
äro, förmenas icke att uppdraga sin rätt åt annan, med min- 
dre annorlunda finnes aftaldt. Men detta är också alt, han 



») v. Stiernman, VI 8. 366. 

*) RÅLAMB, Observationes Juris PracticsB, 1679, omnämner kompanierna 
s. 33 vid frågan om monopols lämplighet, vid sin behandling af bolag 
har han intet om dem att förtälja. 

-9) Swerikes Rijkes Lands-Lag med Anmärckningar, Stockh. 1726, 
under XXIX kap. Kon. B., s. 207. 

*) Att "Compagnie'' emellertid icke varit en fast teknisk term, for- 
behållen endast större kapitalföreningar, synes af Kloot, Then Sweoska 
Lagfarenheetz Spegel, Göteb. 1676, s. 203: "Maskopije (Societas) warder 
och kallat boos ossCompagni och vthi Lagen Boolagh", samt Loccenius, 
Syn. jur. priv. (1673) s. 442 : "Societas, vulgo Compagnie (Svetice Kom- 
panaskap, Maskopie, Boolagh vel Samlagh).'' Jmf. också K. Br. till Göta 
HofRätt den 12 Juni 1673. 



Digitized by 



Google 



94 

om dem har att säga. Nehrman ^) uppräknar bland olika slag 
af bolag äfveu Handels- och andra Kompanier, men hänvisar 
i fråga om dessa till Jurisprudentia Oeconomica^ anmärkande 
allenast, att icke alla Handelskompanier kunna afdömas efter 
det, som lagens stränghet förmår, utan att man bör stundom 
däruti följa vedertagna plägseder, dock så att K. Br. den 24 
Sept. 1691') därjämte efterlefves. Att rena kapitalföreningar 
under dessa tider bildades utan privilegier, förekom säkerligen 
icke, och var detta ensamt tillräckligt skäl, hvarför i 1734 års 
lag intet inflöt om denna bolagsform^). Sannolikt hade man 
ännu icke lika litet i det allmänna lifvet, som i teorien eller 
rättspraxis vid den tiden kommit till klarhet om dylika före^ 
ningars . rättsliga egendomligheter. 

Med frihetstidens början inträder ett nytt tidehvaif, ut- 
märkt genom en liflig verksamhet i handel och industri. — 
Från denna tid förskrifver sig det Ostindiska KompanieU det 
mest lyckosamma och långvariga af alla vårt lands handels- 
kompanier. Det fick sin första oktroj 1731^), i hvilken kom- 
paniet medgafs att till sin handel bruka så stora kapital, 
som nödigt funnes, samt att därtill samla nödiga medel genom 
subskriptioner eller eljest. Den tecknade summan skulle be- 
talas vid subskriptionen eller på den tid, kompaniet bestämde. 
Direktionen skulle bestå af H. König jämte tvänne andra, 
som han egde med sig associera. Direktionen skulle i hän- 
delse af någons bortgång komplettera sig själf och vore skyl- 
dig att afgifva redovisning åt intressenterne. Kompaniet 
egde i början icke någon fast fond, utan för hvarje expedition 
gjordes nya insättningar, och för hvarje hemkommet skepp 



*) Inledning til then Swenska Jorisprudentiam Giyilem, Lund 1729, 
8. 221. 

*) Detta bref inskärpte hos Borgmästare och Råd att icke låta brak 
och usencer ^Ua emot beskrifven lag och statuter. 

») Jmf. den Kongl. stadfästelsen å lagen, n:o 2. 

*) MODÉE, ^ubl. Handl. H s. 853. Angående de två första kompani- 
ernas verksamhet, se Hellstenius, Bidrag till Svenska Ost-indiska Com- 
pagniets historia 1731—61, Akad. Afh., Upps. 1860. 



Digitized by 



Google 



95 

utdelades förtjänsten^). 1746 erhöll kompaniet ny oktroj, denna 
gång på 20 år'^). Enligt denna skulle Direktionen bestå af 
7 personer. Vid inträffande ledighet skulle platsen fyllas ge- 
nom val af Direktionen och de 12 Hufvudparticipanterne, hvilka 
senare också såsom ständiga representanter af öfrige intres- 
senter egde fordra underrättelse af Direktionen om kompaniets 
förvaltning och hvarje år skulle genom deputerade revidera 
kompaniets böcker och räkenskaper. Minsta teckningssumman 
faststäldes till 600 daler. 1753^) stäldes kompaniet på en 
ständig fond, som samlades genom teckning i Stockholm och 
Göteborg. Minsta belopp, som fick tecknas, var 500 daler 
8:mt, och hvad som därutöfver subskriberades, borde vara 
jämna hundra- eller tusental i dal^r s:mt. Vid teckningen 
borde 10 ^o inbetalas, och skulle dera lemnas interimsqvitten- 
ser, hvilka vid nästa inbetalning borde utbytas mot ^formelle 
Actier", stälde å viss man^), å hvilka sedermera skeende in- 
betalningar skulle antecknas. Det stod Direktionen fritt att 
till handelns utvidgande öka grundkapitalet, i hvilket fall ak- 
tieegarne skulle framför andra vara berättigade att öfvertaga 
de nya aktierna. Då oktrojen gick till ända 1766, trädde det 
tredje ostindiska kompaniet i verksamhet, som 1762 erhållit 
sin oktroj på 20 år, räknade från förenämnda år. Detta var 
grundadt å fast fond, enligt uppgift, af En million R:dr specie^). 
Hvad privilegierna®) innehålla om bolagets organisation, öfver- 
ensstämmer nästan ordagrant med 1746 års privilegier. TiU- 
lagdt är, att revisorerne efter verkstäld granskning skulle ut- 
arbeta en Generalberättelse om kompaniets tillstånd, till hvil- 
ken hvarje intressent skulle ega tillgång. Den i^ärde oktrojen 



1) Grakbebg, Staden Göteborgs Historia U» Stockholm 1815, s. 178. 
«) MODÉE, Pabl. Handl., Hl ss. 2321 o. f. 
») MoDÉE, Publ. Handl, V ss. 3499 o. f. 
4) Se MODÉE, anf. st. s. 3501, § 8. 
*) Granberg, anf. st.-s. 181. 

«) MoDÉE, Publ. Handl., VH ss. 5226 o. f. Avertissement ang. sub- 
skriptioners emottagande därsammastädes, ss. 5253 o. f. 



Digitized by 



Google 



96 

gafs 1782^), och detta kompani, som var grnndadt å en fond 
af 1,222,800 Rd. specie^), trädde i verksamhet 1786, var 
oktrojeradt på 20 år, men till följd af motgångar och förlaster 
afstannade dess verksamhet redan 1803. Ett nytt ostindiskt 
kompani privilegierades 1806^). Det lyckades aldrig samla 
tillräckligt kapital. Dess privilegium indrogs 1813 och kom- 
paniet upplöstes. 

Det ostindiska kompaniet var icke det enda handelskom- 
paniet under denna tidrymd, ehuru de öfriga jämförelsevis 
voro föga betydande. Ett Levantiskt kompani privilegierades 
1738 och fick förnyad oktroj tio år därefter ^) , men upplöstes 
efter en föga framgångsrik verksamhet 1757 ^). Ett vestindiskt 
kompani privilegierades 1745^), men kom aldrig i verksam- 
het^). Ett nytt vestindiskt kompani oktrojerades 1786^). Äf- 
ven för andra ändamål än handel blefvo kompanier privile- 
gierade. Så omtalas tvänne Dykeri- och Bärgningskompanier ^), 
Ett kompani för sillfiskeri privilegierades 1731^"), ett annat 
1745^^), och 1774 oktrojerades ett kompani för hvalfiskfångst 

*) MoDÉB, Publ. Handl. XH, sa. 285 o. f. 

^ Gbånbebg, anf. st. s. 183. 

') Bedogdrelse for dess bolagsreglor hos Granberg , anf. st. s. 193. 

*) MODÉE, Publ. Handl. II, s. 1346; IV, s. 2518. Enligt de senare 
priYilegiema var kompaniet grnndadt på en ständig fond. Denna uppgick 
aldrig till mer än 200,000 daler s:mt. Arnberq, Frihetstidens Politiska 
Ekonomi, Ups. 1868, s. 60. 

») MoDÉE, Publ. Handl. VI, s. 4466. Elers, Stockholm Hl, s. 323; 
Arnbero, anf. si. s. 60. 

*) MoDÉE, Publ. Handl. IH, s. 2239. Kompaniet egde fSrlatta sådana 
associationsregler, som det funne tjänligast (§ 10). Liksom i allmänhet i 
denna tids kompanier hade Direktionen en viss domsratt dfver kompaniets 
betjänte (§ 12). 

') Palmblad, Skandia V: 2, s. 280. 

■) MoDÉE, Publ. Handl. Xm, s. 447. 

•) MODÉE, Publ. Handl. I, s. 116, II, s. 1105» III, s. 1726. 

^ Granberg, anf. st. s. 205. 

1^) Modée, Publ. Handl. m, s. 2226. Kompaniet lemnas där frihet 
att till laggiltig kraft och verkan upprätta visse associationsregler. Dessa 
understäldes emellertid Konungens stadfästelse och återfinnas hos Modéb, 



Digitized by 



Google 



97 

vid Grönland^). År 1739 utfärdades privilegium för ett 
Assecurance-Compagnie i Stockholm 2) , grundadt på ett ka- 
pital af en million daler srmt, fördeladt i ett tusen lotter, 
hvarå 20 % skulle kontant inbetalas. År 1773 utfärdades 
privilegium för ett Diskontkompani i Stockholm med ett ka- 
pital af 24 t:r guld, deladt i 7,200 aktier »), och 1783 ok- 
trojerades ett diskontkontor i Göteborg, stäldt på aktier å 100 
Rd. specie*). År 1723 utfärdades privilegium för ett Oeneral- 
Assistance-Conioir, grundadt å ett kapital af 15 t:r guld, för- 
deladt i sex tusen aktier^), och 1793 oktrojerades TroUhätte 
kanal- och slussverksbolag, som var stäldt på aktier å 100 Rd. 
Rgs®). Att dessa båda sista bolag, hvilkas aktier stäldes eller åt- 
minstone kunde ställas till innehafvaren, voro verkliga aktiebolag, 
är uppenbart, och äfven i fråga om de öfrige lärer väl detta 
icke kunna dragas i tvifvelsmål, ehuru vi blott i ett privile- 
gium , nämligen i Assuranskompaniets ^) , funnit det uttryckligt 

anf. st. 8. 2265. Enligt dessa regler skulle Direktörerne till intressen- 
temes säkerhet utfärda behörige "lottsedlar" enligt gifvet formulär (§ 4). 
Allmän ordinarie bolagsstämma skulle hållas i Stockholm i Maj månad 
hvarje år (§ 15). 

1) MODÉE, Publ. Handl. X, s. 305. Enligt § 2 var Kompaniet inrät- 
tadt med en ständig fond. 

2) MoDÉE , Publ. Handl. II, s. 1572. Dess af K. M:t faststälde asso- 
ciationsregler återfinnas därsammastädes ss. 1572 o. f. Enligt dessa skulle 
lottsedlarne ställas å viss man, och transport af desamma skulle anmälas 
och annoteras i Assurans-Kontoret. 

») MoDÉE, Publ. Handl. X, s. 149. 

^) MODÉE , Publ. Handl. XII , s. 548. 1797 oktrojerades en ny diskont- 
inrättning därstädes. Skogman, Anteckn. om Eikets Ständers Bank I, s. 98. 

6) MODÉE, Publ. Handl. X, s. 880. Af dessa aktier öfvertog kronan 
en fjärdedel. Aktierna stäldes efter tecknarens önskan å viss man eller 
till sedelhafvaren. För aktier, som voro stälde till innehafvaren, åtnjöts 
ingen annan rätt än vinstutdelning. Hvarje år i Januari månad skulle 
hållas allmänt möte med alla aktieegare, hvarvid en del af styrelsen 
skulle ombytas. 

«; MoDÉE, Publ. Handl. XV, s. 526. Dess regler därsammastädes s.531. 

^ I § 3, där det heter, att ingen subskribent förbindes till någon 
vidare insättning än till fyllnad af det tecknade kapitalet, eller att vara 
vidare ansvarig än /ö?* sin technade andel allena. 

Digitized by VjOOQ IC 



98 

uttaladt. Att aktieegarne såsom sådane icke kunnat vara per- 
sonligen ansvarige, framgår af bolagens hela organisation med 
en stor mängd in- och utländske delegare, hvilka i allmänhet 
stodo fjärran från förvaltningen och endast en gång om året 
sammankallades för att utse styrelse och revisorer, samt af den 
ofta förekommande föreskriften, att Direktionen icke fick up- 
penbara, hvilka voro bolagets intressenter*). — Mera antaglig 
skulle den åsigten kunna anses vara, att Direktörerne stått i 
personligt ansvar. Men däremot talar deras ställning såsom 
åtminstone till en del valde och i vissa fall afsättlige sysslo- 
män ^). I några associationsregler förklaras också uttryck- 
ligen, att Direktörerne blifva för sina personer och egen- 
dom alldeles ograverade för hvad som societeten gemensamt 
angår, samt för oförmodade olyckshändelser icke vidare an- 
svarige än de öfrige intressenterne i proportion af deras 
egande lotter^). Att man under denna tidrymd åtminstone 
börjat komma till klarhet om denna bolagsforms egendom- 
ligheter gentemot bolag med personlig ansvarighet, visar 
nyss anförda ställe i Assuranskompaniets privilegier. Den be- 
gränsade ansvarigheten betraktades emellertid säkerligen mera 



>) Ostind. kompaniets privilegier 1746 § 26, 1762 § 26, 1782 § 26; 
Sillfiskerikompaniets privil. 1745 § 3, jmf. samma kompanis associations- 
regler § 12. Hade delegame i ett kompani kommit i personlig ansvarig- 
het för dess förbindelser, skulle väl icke kronan kunnat tvinga in personer 
i dylika företag, såsom skedde vid Grönländska kompaniets stiftelse, då 
det förklarades, att de, som egåe fordringar hos kronan för sillexporta- 
tions- och trankokningspremier, icke skulle kontant utbekomma desamma, 
utan skulle kronan insatta premiefordringarnes belopp i detta kompani 
och de , som på detta sätt vunno delaktighet i kompaniet, blifva i Ijuft 
och ledt lika ansedde som öfrige intressenter (se Modée, anf. st. X, s. 307). 
Detta kompani måste genast från början upptaga betydliga penningelån, 
så hos kronan (Modée, anf. st. s. 307), som enskilde (Granbebg, anf. 
st. s. 223). 

2) Se Vestind. kompaniets privilegier § 10; Fiskerisocietetens asso- 
ciationsregler 1746 § 8; Grönlandskompaniets priv. § 13; Ostind. kom- 
paniernas privilegier §§ 23, 26; Diskontkompaniets i Stockholm priv* §6; 
Göteb. Disk.kont. priv. § 5. 

^) Fiskerisocietetens associationsregler 1746 § 13; Assuranskompaniets 
associationsregler § 14. 



Digitized by 



Google 



99 

såsom en naturlig följd däraf, att ett bolag var bildadt genom 
smärre kapitaltillskott af en stor mängd delegare , och att dess 
angelägenbeter föiTaltades af en vald styrelse. Ett själfstän- 
digt moment i bolagsförhållandet, mägtigt att ensamt gifva 
detsamma dess karaktär, delegarne må vara flere eller färre 
och dess organisation i öfrigt hvilken som hälst, hade den 
ännu icke blifvit. 

Äfven i detta århundrade före 1848 oktrojerades afK. M:t 
en mängd på aktier stälda bolag, i hvilkas bolagsreglementen 
numer nästan alltid finnes uttryckligen uttaladt, att aktie- 
egarne icke äro ansvarige utöfver aktiekapitalet. Så privile- 
gieras 1806 Södertelje kanal- och slussverksbolag och 1810 
Gröta kanalbolag, båda grundade på aktier (å 100 Rd. sp.) 
stälde till innehafvaren; 1816 oktrojeras Hjelmar kanal- och 
slussverksbolag med aktier (å 100 Rdr B:o) stälde till viss 
man, 1838 Nya TroUhätte kanalbolag med ett kapital, deladt 
i aktier (å 500 Rd. Bro) stälde till innehafvaren, och 1842 
Strömsholms nya kanalbolag med aktier (å 400 Rd. B.o) till 
viss man eller ordres. År 1815 utfärdades privilegier för ett 
Östersjökompani med aktier (å 1000 Rd. silfver) stälde till 
innehafvaren *). År 1826 faststäldes reglemente för Stockholms 
Sjöförsäkringsbolag, grundadt på ett kapital af 250—300,000 
Rd. B:o, fördeladt i aktier å 1500 Rd. , hvaraf en tredjedel 
kontant inbetaides*). År 1830 oktrojerades ett bolag för Dykeri- 
och Bärgningsanstalternas befrämjande med ett kapital af minst 
150,000 Rd. B:o, fördeladt i aktier å 100 Rd. stälde till 
innehafvaren. Äfven för bankrörelse blefvo aktiebolag oktroje- 
rade. Så privilegierades, med tillämpning af K. K. den 26 



*) Märkligt är, att bland de skäl, som andragas därför, att sökan- 
dena anhållit om K. M:ts sanktion, ehuru meningen icke vore att er- 
hålla något slags monopol till förnärmande af den enskilda handelsfrihe- 
ten, icke förekommer en antydan därom, att den begränsade ansvarigheten 
blott på denna väg skulle kunna vinnas. Se Handlingar rörande inrät- 
tandet af ett Östersjökompani i Göteborg, Stockholm 1814. 

2) Det år 1739 oktrojerade Assuranskompaniet egde med förnyade 
reglementen bestånd till år 1865. Året därpå upphörde Stockholms Sjö- 
försäkringsbolag. 



Digitized by 



Google 



100 

Augusti 1800, hvilken medgifvit, att i aflägsna större städer 
privata associationer skulle pä vissa vilkor få öppna diskont- 
inrättningar, 1802 en diskontinrättning i Göteborg, året därpå 
en annan i Malmö, båda grundade på aktier (å 50 Rd. B:o), 
och då Göta kanalbolag oktrojerades, erhöll det äfven till- 
stånd att drifva en diskontinrättning '). År 1837 oktrojerades 
ett aktiebolag för bankrörelse med sedelutgifningsrätt , Östgöta 
Bank, som var grundad på ett kapital af en million Rd. B:o, 
fördeladt i 2000 aktier å viss man 2). kr 1833 faststäldes 
reglemente för Bruksegarnes Hypoteksinrättning , som var och 



*) Dess rörelsefond skulle bildas af aktieegarnes insättningar af den 
för kanalanläggningen tecknade summan, hyarförutom inrättningen bevil- 
jades ett kreditiv i Rikets Ständers Bank å 800,000 Rd. K. Stadg. och 
Regi. den 11 April 1810. 1815 fördubblades detta kreditiv (Skoöman, 
anf. st. II: 1, s. 59). Ar 1817 kommo alla tre dessa diskontinrättningar 
på obestånd. Vid 1818 års, i anledning häraf sammankallade, riksdag 
beslöts, att staten skulle öfvertaga deras utredning för att förebygga de 
förluster för deras gäldenärer ocb borgenärer, som annars skulle uppstå. 
Hvad Göta Kanal-Diskonten utlagt till kanalarbetet blef afskrifvet. 

*) K. M:t hade funnit, "att en privatbank kan, under behöriga ga- 
rantier, äfven utan aktieegarnes solidariska ansvarighet uppfylla alla rätt- 
mätiga anspråk på ordning och säkerhet". Öppet bref på oktroj för Öst- 
göta Bank den 24 Febr. 1837. 1824 års E. K. om enskilda banker och 
diskonter innehöll dock , att 15 kap. H. B. skulle vara tillämpligt i fråga 
om bolagsmännens ansvarighet, och i lagen för Rikets Ständers Bank af 
den 1 Mars 1830 , hvilken förklaras vara af allmän civillags natur, stad- 
gades i § 6 , att det stod enskilde fritt att inrätta bolag till bankrörelses 
drifvande under iakttagande af hvad E. E. af år 1824 innehöll eller 
framdeles af E. M:t och Rikets Ständer blefve stadgadt. — Vid 1834—35 
årens riksdag antogo Ständerna en lag för enskilda sedelutgifvande banker, 
enligt hvilken dylika banker med Eongl. privilegium skulle kunna konsti- 
tuera sig antingen såsom solidariska eller aktie-banker. Ständemas skrif- 
velse därom inkom emellertid så sent till K. M:t, att någon pröfning af 
förslaget icke medhanns innan riksdagens slut, i följd hvaraf detsamma 
enUgt dåvarande lydelse af 87 § R. F. var förfallet. Det vid 1844-45 
årens riksdag af Ständerna antagna förslag till lag för sedelutgifvande 
banker stadgade personlig solidarisk ansvarighet. E. M:t fann sig för- 
hindrad att antaga detta förslag, men utfärdade "med den rätt, som 
enligt 89 § R. F. tillkomme E. M:t", Eungörelsen af den 9 Januari 1846 
om enskilda sedelutgifvande banker, hvilken med afseende på delegarnes 
ansvarighet hänvisade till 1824 års Enngörelse. 



Digitized by 



Google 



101 

ännu är ett verkligt aktiebolag, grundadt på aktier å 1000 
Rd. B:o^ stälde till innehafvaren. Alla dessa bolag sökte och 
erhöllo emellertid vissa pmilegier eller förmåner från det all- 
männas sida och voro till större delen bildade för allmän- 
nyttiga ändamål. Att bolag, bildade för helt privata syften 
och utan anspråk på särskilda förmåner från det allmännas 
sida, sökte Kongl. sanktion endast och allenast för att för* 
säkra sig om begränsad ansvarighet , därpå hafva vi icke kunnat 
finna ett enda exempel. Dylika enskilda aktiebolag funnes 
emellertid, åtminstone flera tiotal innan 1848, stiftade för 
allehanda olika ändamål ^). Genom bestämmelser i bolagsord- 
ningen hade man ansett sig kunna begränsa delegarnes an- 
svarighet till aktiebeloppet, hvarförutom aktierna vanligen 
voro stälde till innehafvaren, hvarigenom i hvarje fall del- 
egarnes personliga ansvarighet blef tämligen illusorisk. Dessa 
bolags rättsliga ställning var emellertid ganska osäker. Några 
ansågo Handelsbalkens stadgande om personlig solidarisk an- 
svarighet å dem tillämpligt, trots alt hvad deras bolagsord- 
ningar i detta hänseende kunde innehålla ^). Allmännare torde 
väl den åsigten varit, att här förelåg en ny bolagsform, som 
icke kunde hänföras till de föreningar, för hvilka Handels- 
balken innehöll bestämmelser^). Deras rättsliga bedömande 
berodde då på, om och i hvad mån den organisation, de gif- 
vit sigsjälfva, kunde vinna stöd ur allmänna rättsgrundsatser*). 



/) Se Lagutskottets betänkande N:o 99 vid 1844—45 årens riksdag 
samt Eidd. o. Adelns prot. vid samma riksdag, 1 s. 498. 

») Prof. Boéthii Föreläsningar i Upsala V. T. 1846 (raanuskr.). Ridd. 
o. Adelns prot. vid 1844—45 årens riksdag, I s. 548. 

^) Riksdagsbeslutet vid 1844—45 årens riksdag. Af denna åsigt synes 
också Lagkommittén varit. Se dess motiv till 13 Eap. H, B. , s. 129 
(1815), s. 205 (1826). 

■*) Schrevelius i l:sta uppl. af sin Lärobok i Sv. Civilrätt (Lund 1847) 
synes vara af den åsigt, att verkliga aktiebolag kunnat upprättas utan 
Eongl. sanktion. Se ss. 608, 9. Han framkastar endast s. 604 den 
fråga, om bolag med aktiefordelning alltid äro begränsadt ansvariga, en 
åsigt som han tillskrifver Lagkommittén och 1844—45 årens riksdags 
Lagutskott. Det därvid förekommande cit. ur Jur. Arkif , XIV: 1, ss. 140 
o. f. grundar sig på ett missförstånd. Det därstädes refererade mål an- 



Digitized by 



Google 



102 

Hade genom en följd af prejudikat denna fråga blifvit af- 
gjord, skulle måhända äfven utan särskild lag dessa bolags 
rättsliga ställning blifvit tryggad, men, såvidt vi hafva oss 
bekant, fick frågan aldrig någon lösning af landets högsta 
domstol. 

Enligt Lagkommitténs förslag till Allmän Civillag 13 kap. 
6 § H.B. skulle bolag, som bestodo af lotter stälde på inne- 
hafvaren eller viss man , och hvari bolagsmännen icke nyttjade 
sina egna namn i bolagets firma, och ej häller förbundo sig 
att svara för bolagets skulder med mera än en hvar insatt 
eller åtagit sig insätta, icke få upprättas utan Konungens lof 
och stadfästelse af bolagets ordning, hvilken stadföstelse borde 
allmänneligen kungöras. Dylika bolag buro i detta förslag 
namnet allmänt bolag. Detta stadgande , tydligen affattadt efter 
mönstret af Code de Commerce, motiverades därmed, att så 
beskaffade bolagsföreningar icke af enskilde borde kunna till- 
skapas, hvarigenom äfventyr ej mindre för det allmännas, än 
för enskildas välfärd uppkomme. Som bekant kom detta för- 
slag aldrig under lagstiftarens behandling; och aktiebolagen 
qvarstodo i samma tillstånd af rättsosäkerhet som förut. 

Vid 1844 — 45 årens riksdag väcktes hos Ridderskapet 
och Adeln tvänne särskilda motioner om lagstiftning för aktie- 
bolag. I den ena^) (af E. v. Troil) föreslogs att antaga 13 
kap. H. B. i Lagkommitténs förslag till Allmän Civillag, dock 
med utbyte af namnet "allmänt bolag" emot "aktiebolag'', hvil- 
ken benämning redan af allmänna språkbruket vore antagen 
och, enligt motionärens åsigt, närmare angåfve bolagets art. 
I den andra 2) (af W. F. Dalman) föreslogs en särskild "Lag 
för Aktiebolag" i 8 §§. Detta föralag, som, enligt motionärens 
eget utlåtande, hufvudsakligen grundade sig å den lagstiftning, 
som i detta hänseende var gällande i Frankrike, återgaf egen1- 



gick icke ett aktiebolags förhållande till sina borgenärer, utan ett säll- 
skaps ansvarighet för skuldförbindelser, ntgifna under namn af aktier. 

*) Ridd. o. Adelns prot. vid närande riksdag, I s. 498. 

2) Ridd. o. Adelns prot. vid 1844—45 årens riksdag, I ss. 548 o. f. 



Digitized by 



Google 



103 

ligen allenast franska handelslagbokens bestämmelser om sociétés 
anonymes och fordrade följaktligen för aktiebolags upprättande, 
att Konungen därtill gaf lof och, efter pröfning af bolagets 
reglemente, å detsamma meddelade sin stadfästelse, hvarom 
sedan allmän kungörelse skulle utfärdas. Lagutskottet^) god- 
kände grunderna i Dalmans förslag, men omarbetade detsam- 
ma i flera delar, hvarvid tillades det stadgande, att bolagets 
reglemente borde ingifvas till Konungens Befallningshafvande 
i länet för att sedermera till K. M:t insändas samt att, innan 
bolagsordningen af K. M:t blifvit stadfästad, föreningen icke 
vore emellan bolagsmännen förbindande. Genom föreskriften 
om reglementets ingifvande till Konungens Befallningshafvande 
afsåg utskottet att lemna denna myndighet tillfälle att med 
sin närmar<^ kännedom om personer och lokala förhållanden 
yttra sig till ledning vid frågans slutliga afgörande. Vid be- 
tänkandets behandling i riksstånden gjordes i utskottets för- 
slag blott den ändring, att bolagsföreningen förklarades lag- 
ligen förbindande bolagsmännen emellan, då förslaget blifvit 
till Konungens Befallningshafvande inlemnadt. Den 19 Maj 
1845 afläto Ständerna skrifvelse till K. M:t med anmälan, 
att de för sin del antagit en lag för aktiebolag. Emot detta 
lagförslag framstäldes såväl i Högsta Domstolen, som Stats- 
rådet flera anmärkningar 2), hvaribland äfven den, att detta 
förslag, hvilket ovilkorligen förbjöd upprättandet af äfven 
de mest obetydliga aktiebolag, med mindre K. M.t med- 
delade stadfästelse å bolagets reglemente och därom lät ut- 
färda allmän kungörelse, kunde i vissa fall lägga onödiga hin- 
der för företag, hvartill fleres förenade samverkan erfordrades. 
På grund af dessa anmärkningar förklarade K. M:t i skrif- 
velse af den 9 November 1847 sig icke kunna bifalla Rikets 



*) Lagutskottets betänkande vid 1844—45 årens riksdag N:o 99, ss. 
14—20; v. Trolls framställning ansåg utskottet icke böra föranleda till 
någon åtgärd, enär lagkommitténs förslag till 13 kap. H. B. omfattade 
bolag i allmänhet, och utskottet icke ansåg någon ny lagstiftning angå- 
ende andra bolag än aktiebolag vara af behofvet påkallad. Anf. Bet. s. 16. 

^) Se K. M:t8 skrifv. af den 9 Nov. 1847, N:o 25 i Bih. t. Kiks- 
ståndens Protokoll vid 1847—48 årens riksdag, l:8ta saml. 



Digitized by 



Google 



104 

ständers förslag, men tillkännagaf sig i stället vara betänkt 
på att förelägga Ständerna ett annat förslag till lag för aktie- 
bolag. I enlighet med af K. M.t gifven föreskrift hade emel- 
lertid inom Justitiedepartementet utarbetats ett nytt förslag^), 
som i allmänhet öf ve rensstämde med nu gällande lag; dock 
funnos inga bestämmelser om föremålet för den pröfning, 
som tillkom Konungen, då stadfästelse å aktiebolagsordning 
söktes, hvarförutom saknades nuvarande 8 §:ns stadgande om 
val af styrelse med rätt att för bolaget tala och svara och, 
i stället för nu gällande lags 13 och 15 §§, det i förslagets 
14 § hette, att denna lag endast afsåge de aktiebolag, som 
enligt 1 § hädanefter erhöllo Konungens stadfästelse; frågor 
angående annan aktieförening skulle bedömas efter hvad eljest 
med lag och författningar vore öfverensstämmande. Förslaget 
öfverlemnades till Högsta Domstolen, där det företogs till 
handläggning den 18 Oktober 1847, hvarvid emot detsamma 
framstäldes åtskilliga anmärkningar, till hvilka vi vid tolknin- 
gen af nu gällande lag få tilirälle att återkomma. Vid ären- 
dets föredragning inför K. M:t i Statsrådet den 17 December 
1847 föreslog Justitiestatsministern åtskilliga rättelser och 
förtydliganden, och blef med dessa förändringar förslaget af 
K. M:t gilladt, i öfverensstämmelse hvarmed kongl. proposi- 
tion till Rikets Ständer afläts under samma dag^). Lagut- 
skottets majoritet tillstyrkte, att den kongl. propositionen oför- 
ändrad måtte erhålla Rikets Ständers bifall^), hvaremot mino- 
riteten ansåg, att i lagen borde inflyta ett stadgande därom, 
att aktiebolags fastighet icke finge utmätas eller intecknas för 
aktieegares enskilda gäld. Utskottets betänkande bifölls af 
Presteståndet och Bondeståndet, men blef af Ridderskapet och 
Adeln samt Borgareståndet återremitteradt, sedan flere talare 
yttrat sig för behöfligheten af det stadgande, som utskotts- 



>) Se Bih. t. Riksståndens prot. vid 1847—48 årens riksdag, K. M:ts 
Prop. N:o 56. 

*) K. M:ts Proposition N:o 56 i Bih. t. Riksståndens prot. vid 1847 
—48 årens riksdag, 1 saml. 

^) Lagutskottets Betänkande N:o 27. 



Digitized by 



Google 



105 

minoriteten föreslagit, i sistnämnda stånd nnder yrkande, att 
detsamma fifven borde omfatta aktiebolagets lösa egendom. 
I sitt utlåtande med anledning häraf hemstälde utskottet, att 
Rikets Ständer, med förklarande, att den kongl. propositionen 
icke kunde bifallas, ville för sin del besluta en lag om aktie- 
bolag af enahanda innehåll med den af K. M:t föreslagna med 
ett tillägg i den syftning, som i Borgareståndet yrkats. Då 
detta utlåtande inom Riksstånden föredrogs, godkände Preste- 
och Borgarestånden hvad utskottet i detsamma tillstyrkt, hvar- 
emot Ridderskapet och Adeln antog den kongl. propositionen 
oförändrad, och Bondeståndet vidblef sitt förra beslut. På 
Lagutskottets inbjudning förenade sig emellertid Presteståndet 
med de tvänne sistnämnda stånden. Den kongl. propositio- 
nen var således genom trenne stånds beslut antagen, och i 
följd däraf utfärdades Kongl. Förordningen den 6 Oktober 1848, 
innehållande en "Lag om aktiebolag" i 15 §§ *). 

Lagberedningens förslag till Handelsbalk 13 kap. upp- 
tager, på några få förändringar när, nästan ordagrant 1848 
års lag. Däremot innehåller det år 1854 af en föregående 
året tillsatt kommitté afgifna "Betänkande och Förslag till 
ändringar i Kreditlag stiftningen'^ i sitt förslag till Förord- 
ning för Bolag åtskilliga förändringar af 1848 års lag^). 
Hvarken Lagberedningens eller sistnämnda förslag ledde emel- 
lertid till någon förändring af aktielagen, utan är denna ännu 
oförändrad gällande med den lydelse, den fick 1848. 

I § 15 m. 2 innehåller denna lag, att den icke afser rättsför- 
hållanden, h vilka före den 1 Januari 1849 uppkommit. Stad- 
gandet är något tvetydigt, men då ordalagen i Justitiedepar- 
tementets förslag blifvit utbytta emot de nuvarande, måste väl 
meningen anses vavit, att den nya lagen från den 1 Januari 
1849 skulle blifva tillämplig å alla aktiebolag, ehuru de rätts- 

*) För korthetens skull begagna vi för denna lag benämningen aktie- 
lag i stället för det" visserligen mer korrekta aktiebolagslag. 

2) Hvaribland den, att aktiebolag ej må stiftas för idkande af jord- 
bruksrörelse, ej häller för andra än sådana större företag, för hvilkas be- 
drifvande stöi-re kapitalbelopp är erforderligt (§ 61) och att, när grund- 
kapitalet blifvit minskadt till Va af sitt ursprungliga belopp, bolaget ovil- 
korligen skall upplösas (§ 81). 



Digitized by 



Google 



106 

förhållanden, i hvilka redan varande aktiebolag dessförinnan 
trädt till tredje man, skulle bedömas enligt dittills gällande 
rätt. Från denna regel bjuder dock sakens natur ett undantag. 
Aktiebolag, hvilkas reglementen före den 1 Januari 1849 af 
K. M:t blifvit pröfvade och faststälda, falla icke under lagens 
13 §'), utan ega dessa på grund af sina reglementen, utan 
behof af förnyad pröfning och stadfästelse, åtnjuta 10 §:ns 
förmåner-). Fortbestår däremot något före den 1 Januari 
1849 grundadt aktiebolag, som icke erhållit konungens sank- 
tion, är i fråga om dess sedan denna tid ingångna förbindel- 
ser sagde § tillämplig. 



II. Den nu gällande syenska rätten. 

1 Kap. 

Aktiebolagets begrepp, dess rattsliga natiir och dess 
förhållande till staten. 

§ 1. Aktiebolagets begrepp. 

I vissa lands positiva rätt har begreppet bolag genom 
särskildt lagstadgande fått sitt bestämda innehåll ^). Inom vår 
rätt ega vi icke någon dylik i lag gifven definition, icke häller 
lemna de lagbestämmelser, som angå bolag, någon direkt led- 
ning att finna densamma. Granskar man emellertid de olika 
slag af föreningar, som ostridigt af lag och praxis fattas så- 



*) I finska aktielagen heter det uttryckligen, att med densamma icke 
afses någon ändring i härförinnan tillkomna och af regeringen godkända 
aktiebolags faststälda reglementen. — När äldre reglementen ingifvits till 
förnyad pröfning och stadfästelse, synes dock desamma bort ställas i öf- 
verensstämmelse med aktielagen. Så har emellertid icke skett, se t. ex. 
Förnyade regler för Götha Kanalbolag af den 27 Januari 1852. 

2) Äfven stadgandet om rätt till årsstämning lärer väl ex analogia på 
dem få tillämpas. 

3) Code Civil, art. 1832, och de efter franskt mönster bildade lagar. 



Digitized by 



Google 



107 

som bolag, finner man det för alla dessa gemensamma vara, 
att de äro föreningar af förmögenheisJcrafter till verksamhet 
för ett gemensamt ändamål. De äro föreningar af förmögen- 
hetskrafter; därmed mena vi, att de innebära en gemensamhet 
af dylika krafter. Måhända skall man finna denna definition 
för trång, ty utom bolagens område falla enligt densamma 
såväl de förhållanden, som grundas därigenom, att en person 
ställer sin arbetskraft eller ny ttj anderätten till icke förbruk- 
bara ting till en annans förfogande emot andel i det resultat, 
för hvilket de skola användas^), som ock de hos oss inga- 
lunda okända s. k. tysta bolag (icke att förväxla med kom- 
manditbolagen), där man insätter ett förbrukbart kapital i en 
annans rörelse emot förbehåll af andel i rörelsens vinst; och 
dock fattas dessa förhållanden vanligen såsom bolag i juridisk 
mening^). Denna begränsning af bolagsbegreppets omfång 
är emellertid nödvändig, för att bolaget skall blifva ett 
begrepp, för hvars omfång några gemensamma rättssat- 
ser låta uppställa sig. Här kan t. ex. icke blifva tal om 
något bolagets forum, ej häller om någon bolagskonkurs, då 
någon gemensam förmögenhet icke finnes. — Föreningen skall 



*) T. ex. arbetslega eller jordlega, vid hvilka legan utgöres af viss 
anpart i arbetets resultat eller jordens afkastning. 

^) Mest gäller väl detta det senare förhållandet (se dock i fråga om de 
förstnämnda t. ex. Gram, Den danske Formueret II: 2 § 224). Men det 
finnes icke mera skäl att uppfatta detta såsom bolag än det förhållande, 
då ett handelsbiträde aflönas med viss del af årsvinsten. Lika väl som 
det senare kan fattas såsom locatio conductio operarum, kan den tyste 
bolagsmannen betecknas såsom blott långifvare. Jmf. FiCK i Zeitschr. f. 
d. ges. Handelsr. XIII, s. 392. AnleJningen, hvarför de tysta bolagen 
blifvit sammanförda med bolag i teknisk mening, är utan tvifvel att söka 
ytterst i de kanoniska ränteförbuden. Härmed är icke sagdt, att ej den 
tyst^ bolagsmannen i fråga om sitt anspråk på insatsens återbekommande 
bör träda tillbaka vid konkurrens med öfrige borgenärer. Det är möj- 
ligt, att rättsmedvetandet fordrar detta. Men hans insats kan icke 
sägas svara för de i affärsrörelsen gjorda skulder. För den händelse, 
att insatsen icke är fullgjord eller redan är återtagen , torde enligt svensk 
rätt den skarpa skilnaden emot kommanditbolaget framträda. — För öf- 



Digitized by 



Google 



108 

omfatta "krafter af förmögenheisnatur. Förpligtar man sig öm- 
sesidigt t. ex. att hålla vetenskapliga föredrag, blir föreningen 
icke något bolag, äfven om dessa utfästelser genom konven- 
tionela viten fått en viss rättslig betydelse. — Föreningen 
skall afse verksamhet, Hvarje rättsgemensamhet af förmögen- 
hetsrättslig natur, äfven om den skulle vara ouppsägbar, alstrar 
icke ett bolag. Är gemensamheten helt passiv, afser den blott 
ett gemensamt njutande, icke ett gemensamt handlande, för 
hvilket de insatte förmögenhetsdelarne skola tjäna såsom me- 
del, är föreningen intet bolag. Otvifvelaktigt är denna gräns 
för bolagets omfång den, som . är svårast att i konkreta fall 
uppdraga^). För att bestämma densamma brukar man ofta i 
definitionen taga in, att föreningen grundar sig på ett aftal, 
men därmed är man icke mycket hjälpt, ty äfven en blott 
rättsgemensamhet kan på detta sätt vara uppkommen. — För- 
eningen skall afse ett gemensamt ändamål. Detta behöfver 
icke vara ekonomisk vinst för delegarne, utan kan vara hvarje 
lofligt syfte, som kan göras till mål för privat verksamhet. 
Härigenom falla under begreppet bolag äfven föreningar 
för religiöst eller vetenskapligt ändamål eller för sällskap- 
lig sammanlefnad, för så vidt de arbeta medelst gemensamma 
ekonomiska krafter. Dessa föreningar betraktas vanligen icke 
såsom bolag, men då en del af bolagsbegreppets omfång är 
oss gifvet genom de föreningar, hvilkas karaktär af bolag är 
obestridd (och hit höra alla aktiebolag, äfven de som icke 
afse ekonomisk vinst), samt i dess innehåll icke får upptagas 
annat än hvad hos dessa alla återfinnes, måste man betrakta 
dessa föreningar i förmögenhetsrättsligt hänseende såsom bolag. 
Hvad de i öfrigt må innehålla för politiska, religiösa eller 
ekonomiska element, kommer för deras rättsliga, eller åtmin- 
stone förmögenhetsrättsliga, bestämmande icke i betraktande. 



rigt må anmärkas , att ifrågavarande förhållanden väl kunna sägas vara 
societates i romersk mening, ty för societas var, såsom vi sett, inga- 
landa en communio väsentlig. 

*) Jmf. MoNTGOMEBY, anf. st. 88. 79, 80. Se äfv. Troplong, Du 
contrat de société, N:o 20. 



Digitized by 



Google 



109 

Det gifves flera indelningar af bolag. Förr delade man 
dem vanligen efter rättsgemensamhetens omfång eller efter 
föreningens ändamål. Numer är det eji annan synpunkt, som 
gifver den bästa klassifikation af bolagsarterna, nämligen den 
kreditbas, de bjuda tredje man. Väl är bolaget närmast ett 
rättsförhållande bolagsmännen emellan, men hvarje bolag söker 
åtminstone i någon mån kredit, och enligt regeln få de inre 
förhållandena sin färg af bolagets ställning till tredje man. 
Denna synpunkt leder till en skilnad emellan bolag, i hvilka 
delegarne personligen, utan begränsning till viss del af sin 
förmögenhet, äro ansvarige för bolagets förbindelser, äfven om 
den gemensamma bolagsförmögenheten i första hand eller före- 
trädesvis därför svarar, samt bolag, vid hvilka ett visst för- 
mögenhetskomplex ensamt bär bolagets förbindelser, så att 
därutöfver ingen och intet svarar för dem. Mellan dessa ligga 
de bolag, där vissa delegare svara personligen, i fråga om 
andra åter förbindelserna endast hvila å deras insatser i bo- 
laget. Vill man emellertid definiera de båda hufvudarterna 
af bolag, går det icke an att omedelbart bestämma dem så- 
som de bolag, där medlemmarne personligen äro ansvarige, 
och de, vid hvilka blott ett insatt kapital svarar. Ty detta 
ansvar beror på de rättssatser, som gälla för olika slag af 
bolag, och definitionens uppgift är att bestämma de bolag, å 
hvilka dessa rättssatser äro tillämpliga^). När man talar om 
det olika ansvaret för bolagets förbindelser, afser man uppen- 
barligen de förbindelser, hvilka af bolagsmännen eller å deras 



*) Härmed är icke sagdt, att dessa rättssatsers användning alltid med 
med nödvändighet förutsätter ett motsvarande bolagsförhållande. Natur- 
ligen kunna personer emot tredje man uppträda såsom om deras bolags- 
förhållande vore ett annat än det verkligen är, och sålunda ådraga sig 
ett annat ansvar än det, hvartill detta bolagsförhållande i sig skulle för- 
anleda; det kan till och med hända, att alls intet bolagsförhållande dem 
emellan förefinnes, och att de dock ådraga sig samma ansvar som om 
de vore i bolag (jmf. V. Hahn, Com. z. AUg. D. H. G. B., Braunschw. 
1871, s. 282, samt den i den engelska praxis mycket utbildade läran 
om "gwoÄt-partnerships", hvarom kan ses Lindley, Law of partnership, 
SS. 35 o. f.). 



Digitized by 



Google 



110 

vägnar ingås med hänvisning å deras bolagsförhållande; det 
är således i detta förhållande yttersta grunden skall sökas 
till ansvarets art. Bland de förr vanliga indelningarna af bo- 
lag fanns det äfven en, som tog till indelningsgrund insatser- 
nas beskaffenhet. Efter denna indelningsgrund skilde man 
emellan societates reruni och socieiates operarum. Numera 
är det en annan insats, som fått den betydelse, att tillvaron 
eller frånvaron af densamma bestämmer bolagets karaktär: 
denna insats är delegarnes personliga kredit '). Det är från 
denna synpunkt, som bolagen sönderfalla i ofvannämnde tvänne 
hufvudgrupper, hvilka man ibland benämnt personalkreditbolag 
och realkreditbolag^). Ett vanligare namn för de senare är 
afwnyma bolag. Deras definition blifver, att de äro bolag, 
i hvilka medlemmarne icke insätta sin personliga kredit. 
Denna bestämning är helt negativ, men sitt positiva innehåll 
får detta begrepp af genus proximum bolag. 

Bland de anonyma bolagen återfinna vi aktiebolaget, men 
detta är icke ensamt inom denna grupp. Dit höra t. ex. de flesta 
föreningar och sällskap för vetenskapliga och dylika ändamål , 
sparbanker, ränte- och kapitalförsäkringsanstalter och vissa 
brandförsäkringsverk (t. ex. Stockholms Brandförsäkringskontor). 
Alla dessa afse visserligen en ekonomisk verksamhet, som i 
allmänhet icke sträcker sig utom delegarnes krets, men detta 
låter dock aldrig fullt genomföra sig, och i hvarje fall hin- 
drar intet, att de hunna drifva aflRirer med och taga kredit i 
anspråk af tredje man^). Ega nu dylika föreningar ett af 



*) Det torde äfven i vårt land icke vara utan exempel, att den per- 
sonliga krediten är en själfständig faktor i bolagsförhållandet, så att 
en bolagsmans insats ntgöres endast af hans kredit. 

2) Jmf. Deutsche Vierteljahrschrift XXVI, s. 262 ; Gareis i Zeitschr. 
f. Gesetzg. u. Bechtspflege in Preussen V, ss. 582 o. f. och Vogt i 
Zeitschr. f. d. ges. Handelsr. I, s. 485. 

*) Så skedde under sista decenniet med några ränteforsäkringsan- 
stalter i Tyskland, hvilka till de ränteförsäkrades förmån öppnade 
depositionsrörelse och lifförsäkrings-affårer emot fasta premier och 
hvilkas rättsliga konstruktion gaf rättsteorien mycket hufvndbry. Se 
Reuling, Ueber Rentenanstalten i Zeitschr. f. d. ges. Handelsr. XIII, ss. 
167 o. f.; jmf. Ladenburg därsammast. ss. 179 o. f.). 



Digitized by 



Google 



111 

K. M:t faststäldt reglemente, lärer väl ingen tveka att anse 
ansvarigheten begränsad till föreningens förmögenhet. I mot- 
satt fall kunna däremot åsigterna i detta hänseende vara de- 
lade. Men i hvarje fall är det nödvändigt att begränsa aktie- 
bolagen emot dylika föreningar, ty till sin organisation äro de 
såväl som aktiebolagen anonyma bolag, äfven om den svenska 
rätten skulle frånkänna bolagsförhållandet bestämmande infly- 
tande på ansvaret för de förbindelser, som föreningen åhvälfvas.^ 
Tvänne bestämningar, hvilka återfinnas hos alla aktie- 
bolag, bilda, antingen den eller den andra eller båda, en be- 
stämd skilnad emot hvarje sådan förening. Den ena är, att 
aktiebolaget arbetar med ett bestämdt kapital såsom grundval 
för sin kredit. Detta kapital behöfver visserligen icke vara 
absolut bestämdt för hela bolagets fortvaro, men det måste 
åtminstone finnas ett minimum , under hvilket detsamma genom 
delegarnes åtgöranden aldrig får förminskas. Föreningar, i 
hvilka delegarne kunna åter uttaga sina insatta kapital, utan 
att ett minimum är bestämdt , hvarunder grundkapitalet aldrig 
får nedgå, äro således inga aktiebolag. Det grundkapital, 
som bjudes tredje man, behöfver icke sammanfalla med bo- 
lagets genom delegarnes tillskott bildade rörelsekapital. Intet 
hindrar, att ett aktiebolag för att stärka sin kredit sätter vidare 
gränser för delegarnes tillskottsskyldighet, då den tages i 
anspråk för gäldande af dess skulder, än då det sker för bo- 
lagets normala rörelse. En dylik anordning förekommer verk- 
ligen stundom i svenska aktiebolag. Ibland eger nämligen 
aktiebolaget förutom sin egentliga grundfond till ytterligare 
säkerhet för fullgörandet af bolagets förpligtelser en s. k. 
garantifond ^ bildad genom en för hvarje aktie afgifven skrift- 
lig förbindelse å visst belopp, hvilket endast kan infordras 
till gäldande af bolagets skulder för den händelse, att aktie- 
kapital och reservfond gått förlorade och bolaget därför ställes 
under liqvidation ^). I detta fall utgöres bolagets kreditbas af 



*; Lifförsäkringsaktiebolaget Nordstjeraan §§ 5, 6, 49 (grundfond: 
kontant inbetalda 500,000 Kd.; garantifond: 4,500,000 Edr). Jmf. Sjö- 
förs.-aktieb. Neptunus (1872) §§ 2, 25 (aktiekapital: 300,000 Rd.; ga- 
rantifond: 700,000 Bd.;, enligt hvilka inbetahiing af garantifonden dock 



Digitized by 



Google 



112 

det egentliga aktiekapitalet med tillägg af nämnda garantifond. 
Däremot kan det möjligen dragas i tvifvelsmål, om bolaget 
bibehåller karaktären af aktiebolag i 1848 års lags mening, 
ifall omvändt bolagsmännens ansvarighet göres större emot 
bolaget, än emot tredje man, t. ex. bolagsstämman inrymmes 
befogenhet att besluta ytterligare tillskott utöfver aktiebelop- 
pen med eller utan begränsning till visst maximum , men dessa 
ytterligare tillskott icke göras tillgängliga för bolagets borge- 
närer, så att dessa kunna infordra desamma '). Då 10 § i aktie- 
lagen stadgar, att bolagsmännen icke äro förbundne till ansvar 
för bolagets skulder med mera än hvar och en insatt eller åtagit 
sig att insätta, förutsätter den tydligen , att däremot alla verk- 
stälda eller utlofvade insatser svara för skulderna och ovil- 
korligen för borgenärerne äro tillgängliga (jmf. äfven § 6). 
Häraf följer emellertid endast, att 1848 års lagstiftare icke 
tänkt sig en dylik anordning, men att därför anse den icke 
vara rättsligen möjlig torde sakna berättigande , då densamma 
icke innehåller något som strider emot lagens anda. 1848 
års lag fordrar tydligen såsom kriterium på ett aktiebolag, 
att det eger ett åtminstone till sitt minimum bestämdt kapital, 
som tjänar tredje man till säkerhet, men ett ytterligare ne- 



kan fordras y "då styrelsen anser bolagets ställning sådant påkalla"; 
hafva aktiekapital osh reservfond gått förlorade , ställes bolaget ovilkor- 
ligen under utredning. 

*) Skalle meningen vara, att denna skyldighet till ytterligare till- 
skott äfven kan tagas i anspråk af bolagsborgenärerne , så är naturligen, 
om intet maximum är utsatt, bolaget icke ett aktiebolag, utan ett bolag 
med obegränsad ansvarighet; är åter ett maximum bestämdt, är bolaget ett 
aktiebolag, hvars grundkapital i verkligheten utgör det nominela aktie- 
kapitalet med tillägg af de belopp, som därutöfver högst kunna infordras. 
Det senare är förhållandet med Motala mekan. verkstads aktiebolag (stadf. 
d. 31 Maj 1867). Dess aktiekapital uppgifves i § 4 till 3 millioner Rd., 
fördelade på 600 aktier. Enligt § 7 åligger det emellertid hvarje aktie- 
egare att i mån af behof efter bolagsstämmas beslut tillskjuta ytterligare 
högst 500 Rd. pr aktie, och enligt §§ 8 och 10 svara aktieegarne äfven 
med dessa utfästa belopp för bolagets skulder. Detta bolags kreditbas är 
följaktligen i själfva verket 3,300,000 Rd. Hvarför denna anordning 
träffats, finner sin förklaring ur 7 § 2 m., till hvilket vi framdeles åter- 
komma* 



Digitized by 



Google 



113 

gativt kriteriam, att bolagsmännen icke sinsemellaa förbundit 
sig till ytterligare tillskott, uppställer den icke. Medgifvas må 
emellertid, att det skulle ligga, visserligen icke något rätts- 
vidrigt, men väl något onaturligt uti en anordning, hvilken, 
för den händelse bolaget komme på obestånd, gåfve plurali- 
teten magt att tvinga minx)riteten till inbetalningar för gäl- 
dande af bolagets skulder. Men denna onaturlighet försvinner, 
om Öfverhufvud enda äfventyret för försummelse att inbetala 
ytterligare tillskott är bestämdt till aktierättens förlust. Emel- 
lertid har K. M:t vid flera tillfallen ^ vägrat stadfästelse å 
bolagsordningar, som innehållit bestämmelser om skyldighet 
till ytterligare tillskott efter bolagsstämmas beslut, såsom stri- 
dande emot stadgandet i aktielagens 10 §, hvaraf visar sig, 
att regeringen ansett , att aktieegares tillskottsskyldighet gent- 
emot aktiebolaget icke kan vara större än emot tredje man^). 
Den andra bestämningen, som jämte tillvaron af ett be- 
stämdt kapital såsom grundval för bolagets kredit karaktäri- 
serar aktiebolaget gentemot andra anonyma föreningar, är den, 
att andelen i bolaget icke är helt och hållet bunden vid inne- 
hafvarens person , utan att densamma, åtminstone genom vissa 
rättsliga fakta, kan öfverflyttas från en person till en annan. 
Sammanfattar man dessa bestämningar med dem, som ingå i 
begreppet anonymt bolag, blir aktiebolagets definition: en 
förening af förmögenhetskrafter till verksamhet för ett gemen- 
samt ändamål, hvilken har ett bestämdt kapital till enda 
grundval för sin kredit och hvari andelarne kunna öfverflyttas 
från en person till en annan ^ eller, i korthet sagdt, om vi 



*) K. Ees. d. 23 December 1859, jmfd. med K. Res. den 22 Juni 
8. å. (Rydahls manufaktur-aktieb.) ; K. Kes. d. 31JaU 1862 (Stora Varfs- 
aktiebolaget i Westervik). Åtminstone i det senare fallet var enda äfven- 
tyret för försummelse af tillskotts inbetalning aktierättens förlust. 

*) I det fall, att en bestämmelse om ytterligare tillskott inflyter i 
bolagsordningen, böra emellertid också tydliga föreskrifter gifvas om den 
natur, som på detta sätt influtna tillskott skola antaga. När de infordras, 
sedan aktiekapitalet nedgått under sitt normala belopp, kan nämligen tvifvel 
uppstå, om de skola betraktas såsom en Ullökning i det ursprungliga 
grundkapitalet , hvilken således vid framtida vinstutdelningar skall jämte 
detta reserveras , eller såsom en fyllnad i detsamma. 



Digitized by 



8 

Google 



114 

beteckna en dylik öfverflyttbar andel med ordet lott: ett på 
lotter staldt holag, som arbetar med ett bestämdt kapital så- 
som enda Jcredifbas. 

§ 2. Aktiebolagets rättsliga natur. 

Frågan om aktiebolagets rättsliga natur har varit och är 
ännu i utlandets rättsvetenskapliga litteratur ett föremål för 
liflig diskussion. Då de rättssatser, som gälla aktiebolag, till 
en stor del äro gemensamma för alla land, som känna detta 
rättsinstitut, måste en blick på de olika teorier, som under 
denna diskussion blifvit framstälda, äfven ega sitt intresse för 
frågan om dessa bolags konstruktion efter svensk rätt. 

Så läiige aktiebolagen fattades såsom offentliga anstalter, 
i hvilka det allmänna direkt var intresseradt , och hvilka blott 
därigenom egde berättigande såsom en särskild rättsform , till- 
hörde de icke privaträtten och behandlas ej häller under den- 
samma af dessa tiders författare ^). Sedan man i detta institut 
erkänt en ny form för fullt privat verksamhet, gälde det att 
konstruera detsamma å dess nya plats, att bestämma hvari 
dess rättsliga element egentligen bestod. Kärmast till hands 
låg därvid det romerska societetsbegreppet. Enligt mångas 
åsigt skulle aktiebolaget till sitt innersta väsen vara en ro- 
mersk societas^ ehuru visserligen de romerska rättsreglerna af 
det nyare rättslifvet blifvit något modifierade ^). Denna societas 
var emellertid, såsom vi sett, till sitt väsen intet annat än 



*) Maequardus, de jure merc. et com., Francof. 1662, nämner vid 
sin behandling af societates (II ss. 299-306) icke ett ord om handels- 
kompanierna , däremot behandlar han dem bland köpmansgillena (collegia, 
IQ SS. 367 o. f.). Enligt Gierke, Das deutscheGenossenschaftsrecht, s. 
1006 betecknar äfven Beineccius (1738) dem såsom collegia, och Pauli 
(1751) såsom partes reipublicsB. Se äfven RENAUD,Das Recht d. Actien- 
ges. ss. 21, 22. 

«) PöHLS, Das Recht d. Actiengesellschaften, Hamb. 1842, s. 15, 
(hvilken dock icke konseqvent genomför deuna åsigt) ; Treitschkk i Zeit- 
schrift f. deutsches Recht, B. V (1841) ss. 324 o. f.; Pfeipeb, Jurist. 
Pers. (1847) § 17; ScHMiD i Arch. f. d. Civ. Praxis B. 36 (1853) s.184; 
Gerber, Syst. d. deutsch. Privatr., Jena 1858', §§ 195, 198; Thöl, Das 
Pandelsrecht, Gött. 1862, § 44; äfven Savigny, Obl.-R. II, s. 113 not. f. 



Digitized by 



Google 



115 

ett obligatoriskt förhållande. Väl Lade vanligen bolagsförhål- 
landet en sakrättsgemensamhet (communio) tillföljd, men denna 
var dock för detsamma ingalunda väsentlig. Anser man således 
aktiebolaget vara en societas^ måste detta betyda, att man 
anser dess väsen ligga i ett obligatoriskt förhållande emellan 
aktieegarne, ty af hvilka modifikationer än det romerska 
50cie^a^-begreppet skulle kunna vara mägtigt, så långt kunna 
de dock icke gå, att de borttaga det obligatoriska elementet, 
som utgjorde själfva dess väsende. Ett obligatoriskt förhållande 
återfinnes emellertid visst icke alltid i aktiebolaget. Ett aktie- 
bolag kan till och med uppstå, för h vilket ett dylikt altifrån 
början är främmande (då aktiebeloppen vid teckningen till 
fullo inbetalas), och i h varje fall söker man enligt regeln efter 
aktiekapitalets inbetalning förgäfves ett obligatoriskt förhål- 
lande inom detta bolag; aktieegarne äro icke skyldige till 
någon vidare ekonomisk uppoffring för bolaget, icke pligtige 
att deltaga i bolagsstämma eller att utveckla någon annan 
personlig verksamhet till företagets främjande. Och kan således 
det obligatoriska elementet saknas och saknas det till och med 
enligt regeln, så kan icke aktiebolaget konstrueras såsom en 
romersk societas. 

Allmännare är den åsigt, som i aktiebolaget finner en 
romersk universitas , en juridisk person. Många af denna teoris 
anhängare våga dock icke det påståendet, att aktiebolaget 
enligt den moderna rättsuppfattningen är ett själfständigt rätts- 
subjekt, utan uppställa aktiebolagets personlighet endast så- 
som en fiktion^). Det finnes väl knappast något område af 
rättsvetenskapen, å hvilket fiktionen icke spelat någon roll. 
För icke så länge sedan ansågs densamma synnerligen an- 
vändbar för den juridiska metoden. Öfveralt, där det mötte 



*) Ungeb i Krit. Ueberschau VI, ss. 171 o. f.; V. Hahn, Die mate- 
rielle Uebereinstimmung d. röm. u. germ. Rechtsprinc. , ss. 358 o. f. ; 
WiNDSCHEiD, Lehrb. d. Pand. §§ 49, 58 not. 5; KuNTZE, Die Lehre v. d. 
Inhaberpapieren, s. 509; Stobbe, Deutsches Privatr. I, Berlin 1871, §§ 
49, 58; jmf. äfven Böhlau, Eechtssubjekt und Personenrolle , Weimar 
1871 , s. 30 , som blott synes utbyta uttrycket juridisk person emot "Per- 
sonenrolle". 



Digitized by 



Google 



116 

någon svårighet att förena vissa positiva bestämmelser med 
rättens allmänna grundsatser, tog man fiktionen till hjälp och 
fann sålunda på ett beqvämt sätt lösningen af de svåraste 
frågor. På senare tider har emellertid denna fiktionens använd- 
barhet inom den rättsliga konstruktionen blifvit starkt ifråga- 
satt eller rent af förnekad ^ y och detta med fullt skäl. Väl 
kan icke bestridas, att den juridiska fiktionen varit ett medel 
för framåtskridandet därigenom , att den möjliggjort förändrin- 
gar inom delar af rättssystemet, af hvilkas fullständiga om- 
arbetning man ännu icke varit mägtig, eller hvilka man af 
andra skäl icke velat rubba ^). Möjligen kan den också hafva 
ett visst didaktiskt värde såsom ett sätt att åskådliggöra ett 
rättsförhållande genom dess sammanställning med ett annat 
bättre bekant eller lättare fattbart. Men hvad fiktionen aldrig 
kan tjäna till, är att förklara positiva rättssatser, att anvisa 
dem sin plats inom rättens system. Fiktionen är och förblifver 
icke annat, än ett kortfattadt uttryck för en positiv rättssats 
af det innehåll, att ett visst fall i rättsligt hänseende skall 
bedömas såsom om det vore ett annat; och denna rättssats 
är icke därigenom återförd till den eller de af det positiva 
rättssystemets principer, ur hvilka den finner sin förklaring. 
Använder man således fiktionen inom den positiva rättsveten- 
skapen, innebär detta, att man uppgifver försöket att återföra 
en positiv rättssats till de allmänna principer, hvarpå rätts- 
systemet hvilar. En dylik vetenskapens vanmagt är blott i 
ett fall naturlig , nämligen då den positiva rätten , såsom ibland 
kan hända, innehåller något, som strider emot dess egna prin- 
ciper, men att påstå , att detta är fallet i fråga om aktiebola- 
get, en foreningsform , hvilken obestridligen uppbäres af det 
allmänna rättsmedvetandet och med alla dess, såsom princip- 



*) Se framfor alt Demelius, Die Bechtsfiktion in ihrer geschichtl. u. 
dogmat. Bedeutung, Weimar 1858, och Jahrb. f. die Dogmatik d. heut. 
röm. u. deutscb. Privatrechts , IV: 1 ss. 113 o. f.; jmf. äfven Ahbens, 
Jurist. Encyclopädie ss. 584 o. f. och V. Holtzendorffs Encycl. d. Eechts- 
wissenschaft, Is. 7; Iheeing, Geist d. Rom. R. IH: 1 ss. 293 o. f. 

*) Därom vitnar såväl den romerska, som den engelska rättsutveck- 
lingen. 



Digitized by LjOO^ iC 



117 

vidriga stämplade , egendomligheter fullt medvetet gynnas af lag- 
stiftningen, förefaller tämligen förmätet. Det är mycket möjligt, 
att aktiebolaget icke öfverensstämmer med de allmänna rätts- 
principer, man för sig nppstält, men det är då mera sannolikt 
att antingen aktiebolaget eller de allmänna rättsprinciperna 
äro missuppfattade, än att rättsutvecklingen är på villovägar. 
En oeftergiflig pligt vid hvarje vetenskaplig behandling blir 
det då att söka lösa denna motsägelse, och svika krafterna 
därvid , så må man erkänna sin vanmagt , men icke såsom 
yttersta lösning framställa den fiktion, man väljer för att 
kunna med hjälplig reda framställa satser, i fråga om hvilka 
man icke lyckats finna den verkliga lösningen. 

Personteoriens nyaste försvarare hafva emellertid tagit 
steget fullt ut och uppstält den sats, att aktiebolaget i det 
nyare rättslifvet verkligen erkännes såsom ett själfständigt rätts- 
subjekt ^). De betrakta således icke såsom fiktionsteoriens an- 
hängare den juridiska personligheten såsom ett konstladt hjälp- 
medel, som måste tillgripas för att därmed konstruera rätts- 
förhållanden , som annars vore oförklarliga , utan de anse lä- 
ran om aktiebolagets juridiska personlighet bero på en inre 
nödvändighet, i det nämligen denna personlighet i det nyare 
rättslifvet gjort sig gällande med samma magt som den en- 
skilda människans. De skäl, man anfört för detta påstående, 
äro ungefår desamma , som fiktionsteoriens försvarare andragit 
till stöd därför, att de just tagit den juridiska personligheten 
och icke någon annan godtycklig uppfinning till konstruktions- 
princip, och vilja vi i korthet från svensk positivt rättslig 
ståndpunkt skärskåda desamma. 

Det mest talande beviset för aktiebolagets personlighet 
har man velat finna däri, att i aktiebolagets väsen, sådant 
detta af den moderna rätten uppfattas, skulle ligga, att för- 



*) Hermann, Ber Eechtscharakter der Actienvereine, Leipz. 1858, 
SS. 10 o. f.; KuNTZE, Krit. Vierteljahrsschr. VI (1864) s. 68; Deutsche 
Vierteljahrsschrift 1863: 4 s. 260; Endemann, Handelsr. § 33; jmf. också 
Baron, Gesammtrechtsverhältnisse im röm. Recht, ss. 5 o. f. Af denna 
åsigt är väl äfven Eenaud, Actienges. § 11. Jmf. också Deutsche Vier- 
teljahrschr. 1856: 4 s. 13. 



Digitized by 



Google 



118 

eningen såsom sådan har sin egen förmögenhet och kan träda 
i de mest olikartade rättsförhållanden, såväl till egna med- 
lemmar, som till tredjo man ^). Ja, vore detta sant, så vore 
därmed visserligen aktiebolagets personlighet ovedersägligen 
bevisad. Men det är just detta, som är frågan, om det verkliga 
subjektet för de rättigheter, som benämnas bolagets, är för- 
eningen såsom sådan. Vore detta fallet, skulle man ovilkor- 
ligen i aktiebolaget kunna skönja ett från de enskilda aktie- 
egarnes särskildt intresse. Utan att här ingå på den svårlösta 
frågan, om och när vid de juridiska personerna en verklig 
personlighet, en andlig individualitet, af rätten erkännes, 
eller det intresse, som af föreningen uppbäres, endast är en 
sammanfattning af flere, med föreningens medlemmar icke 
identiska personers intressen, framhålla vi här såsom tillräck- 
ligt kriterium i förmögenhetsrättsligt hänseende , att vid dylika 
föreningar ett gentemot medlemmarne själfstandigt intresse af 
rätten skyddas, hvilket visar sig däri, att de icke äro allrådiga 
inom föreningens förmögenhetssfär, utan denna i större eller 
mindre mån är undandragen deras fria förfogande. Men efter 
ett dylikt rättsligen skyddadt intresse letar man förgäfves i 
aktiebolaget. För att ådagalägga dess tillvaro gör det icke 
tillfyllest att åberopa det visserligen obestridliga rättsliga fak- 
tum, att en enskild aktieegare icke ensam kan till en del 
göra gällande en delbar aktiebolagets rättighet-). Ty detta 
häntyder blott därpå, att den enskilde aktieegaren icke är 
ensam herre öfver någon viss aritmetisk del af bolagets för- 
mögenhetsobjekt, och detta faktum måste på ett eller annat 
sätt kunna finna sin förklaring i aktie egarnes inbördes förhål- 
lande. Annat vore, om man kunde uppvisa, att aktieegarne 
icke ens samföldt äro herrar öfver aktiebolagets förmögenhet, 
men i detta hänseende blifva teoriens anhängare beviset skyl- 
dige. Ett synnerligen talande bevis därför, att den moderna 
rätten erkänt aktiebolagets själf ständighet i förmögenhetsrätts- 



*) Hermann, anf. st. s. 47; Kenaud, anf. st. s. 119. 
*) Renaud, anf. st. s. 121. Jmf. saraina sida not. 6, där förf. oaktadt 
samma företeelse vid det öppna bolaget dock förnekar dess personlighet. 



Digitized by 



Google 



119 

ligt hänseende har man ansett vara, att en aktieegare kan 
förvärfva en servitutsrätt till bolagets egendom och tvärtom ^). 
Detta bevis tarfvar, åtminstone enligt svensk rätt, icke någon 
vidlyftig vederläggning. Ty otvifvelaktigt kan man enligt vår 
rätt förvärfva en servitutsrätt till en fastighet, i hvilken man 
själf är delegare, och tvärtom 2); och dock torde man väl icke 
vilja påstå, att enligt vår rätt vanlig samegendom alstrar en 
juridisk person. 

Vidare har man funnit ett bevis för, att den nyare rätten 
i aktiebolaget erkänner en juridisk person, uti dess inre och 
yttre organisation. Endast därur, att i aktiebolaget erkänts 
en från de enskilde medlemmarnes särskild rättslig vilja skulle 
nämligen kunna förklaras, att majoritetens beslut binder mi- 
noriteten^), och att bolaget behöfver en från de enskilde ak- 
tieegarne skild styrelse såsom sin ende representant utåt*). 
Majoritetens rätt att besluta, som för öfrigt icke är något 
essentiale för aktiebolaget, kan emellertid icke anses för ett 
tecken, att föreningen bildar en juridisk person, hvars vilja 
pluralitetens beslut representerar, ty i majoritetsbeslutet med- 
verka allas viljor, fastän icke omedelbart, och* vår rätts all- 
männa grundsatser gifva otvifvelaktigt helgd åt öfverenskom- 
melser om majoritetens rätt att besluta i gemensamhetsför- 
hållanden, i hvilka ingen fråga kan vara om att se en juri- 
disk person. Att aktiebolaget med nödvändighet behöfver en från 
de enskilde aktieegarne skild styrelse för att kunna träda i rätts- 
förhållande till tredje man, är åtminstone enligt vår rätt icke 
riktigt. Väl fordrar vår aktielag i 8 §, att en styrelse skall 
finnas med rätt att för bolaget tala och svara, men intet 
hindrar, att delegarne samtlige själfve såsom styrelse förvalta 



•) Eenaud, anf. st. s. 123. 

*) NORDLING, Allmänna bestämmelser om- serrituter enligt svensk 
lag, 2:dra uppL, Ups. 1868, ss. 102, 131. 

«) Hermann , anf. st. ss. 40 , 57, 62 ; jraf. v. Hahn , anf. st. ss. 358 o. f. 

*) Hermann, anf. st. s. 36; Kenaud, anf. st. s. 122. 



Digitized by 



Google 



120 

bolagets löpande angelägenheter eller att, där särskild styrelse 
finnes, bolagsmännen dock omedelbart eller genom särskildt 
ombud träflfa aftal med tredje man, förhållanden, hvarå vid 
aktiebolag med få delegare icke torde saknas exempel. För 
öfrigt angifver aktielagen själf den rätta naturen af styrelsens 
kall, då den benämner den "syssloman^; i valet af styrelse, 
meddelandet af instruktioner och i utöfningen af kontroll å 
dess förvaltning visar sig, hvilka äro dess hufvudmän. De 
bevis för aktiebolagets juridiska personlighet, hvilka man fun- 
nit i dess uppträdande under en firma ^) och däri, att det eger 
ett själfständigt forum ^), väga icke mycket. En firma kan 
också förekomma, där en ensam person drifver en aflfär, och 
är, stäld i samband med ett bolag, endast ett kortfattadt ut- 
tryck för samtlige bolagsmän i deras bolagsförening. Det sär- 
skilda forum åter bevisar icke mera, att lagstiftaren fattat ak- 
tiebolaget såsom en personlighet, än stadgandet i 10 kap. 2 
§ R. B. antyder, att enligt svensk rätt en aflidens arfvingar 
genom dödsfallet blifvit sammanslutne till en juridisk person. 
Det mesta af hvad som blifvit sagdt om uppfattningarna 
af aktiebolaget såsom en societas eller såsom en tmiversitas, 
gäller också om den teori, som i detta bolag, sådant den mo- 
derna rätten uppfattar detsamma, ser en kombination af båda 
dessa begrepp och förklarar aktiebolaget vara en societas 
med formel eller kollektiv personenhet ^). Denna teori lider 
för öfrigt af en dualism, som den icke ens söker förklara. 
Enligt densamma är aktiebolaget materielt en societas^ hvad 



') Jmf. Endemänn, Handelsr. § 38, not. 8. 

2) Hermann, anf. st. s. 12; Endemänn, anf. st. § 38, not. 7; jmf. 
Salkowski, Jurist. Pers. s. 55. 

*) JOLLY i Zeitschr. f. deutsches Eecht XI, ss. 318 o. f. ; Eeyscher i 
samma tidskr. XIII, ss. 382 o. f.; Bkinckmann, Lehrb. d. Handelsrechts, 
Heidelb. 1860, § 59. Samma åsigt, ehuru klädd i något olika uttryck, 
återfinnes hos Salkowski, Jurist. Pers. § 7; jmf. Montgomery, anf. st. ss. 90 
o. f., 136 o. f, hvilken anser, att handelsbolagets rättigheter och förbin- 
delser ytterst pro partibus indivisis (till intellektuela delar) äro bolags- 
männens, men att utåt föreningen såsom kollektiy enhet uppträder så- 
som bärare af rättigheter och förbindelser. 



Digitized by 



Google 



121 

som kallas bolagets förmögenhet iir de enskilde aktieegarnes 
egendom, men utåt uppträda icke de enskilde medlemmarne, 
utan bolaget såsom en universitas, en juridisk person. Vid 
en dylik motsägelse emellan det materiela varandet och det 
formela uppträdandet kan man icke stanna. Den formela en- 
heten måste på ett eller annat sätt finna sin förklaring ur det 
materiela förhållandet. 

Några författare^) hafva uppgifvit försöket att operera med 
romerska rättsbegrepp och för aktiebolaget och vissa andra 
föreningar uppstält ett nytt specifikt germaniskt rättsinstitut 
under namnet Genossenschaft, som skulle vara en förmedlings- 
länk emellan societas och universitas^ hvilka endast beteckna 
de tvänne ytterligheterna i föreningars förmögenhetsf($rhållan- 
den. Det utmärkande för en dylik Genossenschaft skulle vara, 
att den visserligen, liksom den romerska tmiversitas, är en 
själfständig personlighet, men att den juridiska personen här 
icke ensam gör sig gällande inom föreningen, utan medgifver 
bredvid sig ett själfständigt berättigande för de enskilde del- 
egarne. Så skulle i aktiebolaget återfinnas en samrätt, som 
i sig innefattar organiskt förenade såväl den juridiska perso- 
nens, som medlemmarnes förmögenhetsrättigheter. Lika litet 
emellertid, som man i aktiebolaget finner någon personlighet, 
som ensam är subjekt för dess rättigheter, lika litet spårar 
man där ett själfständigt intresse bredvid aktieegarnes. Er- 
känner man en gång dessa såsom medsubjekt, lärer det blifva 
svårt att åt den juridiska personen bevara någon plats såsom 
sådant 2). 

Slutligen har på senaste tider blifvit framstäld en ny teori 
om de juridiska personerna i allmänhet, ur hvilken enligt 



*) Beseleb, System d. gem. deutschen Privatr. §§ 68, 224; Bluntschli, 
Deutsches Privatrecht § 39: 8; Gierke, Das deutsche Genossenschafts- 
recht I, SS. 1005 o. f.j jmf. ätv. Stahl, Kechts- und Staatslehre I, ss. 
386, 7. 

^) Aktiebolagsrättens mest framstående behandlare Renaud har också 
funnit sig nödgad att i fråga om aktiebolaget uppgifva det förut (i hans 
Lehrb. d. deutsch. Privatr. § 57) af honom försvarade begreppet ''Ge- 
nossenschaft" och obetingadt ansluta sig till aniversitas-teorien. 



Digitized by 



Google 



122 

några författares åsigt äfven aktiebolaget skulle finna sin för- 
klaring, nämligen teorien om en snbjektlös förmögenhet^). 
Enligt denna teori är det icke nödvändigt, att det som är 
herrelöst, d. v. s. icke tillhör någon person, också är rätts- 
löst. Lika så väl som något tillhör någon, kan det vara till 
för något (pertinere ad aliquem^ pertinere ad aliquid). Jämte 
personförmögenheten erkänner nämligen rätten äfven en för- 
mögenhet, som icke har sin medelpunkt i någon persons vilja, 
utan är egnad åt ett bestämdt ändamål (Ziceckvermögen), Alt 
hvad man kallat juridisk person, är enligt denna teori i pri- 
vaträttsligt hänseende blott en för ett visst äiidamål bestämd 
förmögenhet, och så äfven aktiebolaget-). De, som ingå ett 
aktiebolag, bilda en ny, inåt som utåt själfständig förmögen- 
het, som egnas åt ett bestämdt ändamål, hvilket ändamål, det 
må förverkliga sig däri, att bolagets förmögenhetsoperationer 
komma aktieegarne tillgodo eller i något annat, just är det, 
sem sammanhåller förmögenhetsmassan till ett helt. Denna 
teori är i själfva verket icke så ny; den är redan uttalad af 
de författare, som i aktiebolaget se en fingerad person och 



*) Teorien om en snbjektlös förmögenhet framkastades först af Bbinz 
i företalet till hans Lehrb. d. Pand. (1857) [i fråga om hereditas jacens 
dock redan af Windscheid, Krit. Ueberschau I, 1853, s. 191: "Es sind 
Berechtigungen da, aber kein berechtigtes Subject", och Koppen, Die Erb- 
schaft, 1856], upptogs af Demelius (Die Rechtsfiktion, 1858, s. 85 och 
Jahrb. f. d. Dogm. IV: 2, 1861), Bekkér (Zeitschr. f d. ges. Handelsr. IV, 
tillbvilken artikel vi dock icke egt tillgång, samt Jahrb. f. d. Dogmatik 
XII: 1) samt utvecklades af Brinz i 3:dje afdelningen af hans nyssnämda 
arbete (1868) ss. 979 o. f. Den omfattas äfven af Rända (Arch. f. d. 
Wechselr. u. Handelsr. XV, 1866), hvilken dock icke gillar det juridiska 
personbegreppets förvisande ur rättsvetenskapen, utan bibehåller detsamma 
under fullt erkännande, att det blott är en fiktion, och att den s. k. per- 
sonens förmögenhet egentligen är subjektlös; jmf. också Windscheid, Lehrb. 
d. Pand. I, § 49. 

«) Demelius, Jahrb. f. d. Dogm. IV: s. 147; jmf. äfv. Bekker, Zur 
Lehre v. Eechtssubjekt, därsam mastades XII: 1, särsk. ss<88o. f., hvilken 
dock i detta arbete närmat sig personteorien. Däremot ser Brinz, anf. 
st. 8. 1039 i aktiebolaget medegendom, och Banda, anf. st. ss. 33 o. f. 
förnekar, att aktiebolagets förmögenhet är subjektlös. 



Digitized by 



Google 



123 

såsom det personifierade fatta bolagsförmögenheten eller det 
i densamma inneboende ändamål. Dess förtjänst är dock' att 
Lafva kastat bort fiktionsapparaten och sökt fatta förhållan- 
dena såsom de verkligen äro. Härigenom kommer den emel- 
lertid i öppen strid med ett af rättslärans axiom, en strid, som 
fiktionsteorien tror sig nndgå genom att hälla förmögenheten 
en person. Detta axiom är, att rättigheter med nödvändighet 
förutsätta t\t personligt väsen såsom subjekt. Man kan väl 
knappast på älvar vilja påstå, att den nyare rättsutvecklin- 
gen rubbat detta axiom, och att den moderna rätten icke för 
hvarje rättsligt skydd fordrar ett personligt förnuftigt intresse; 
och är detta icke denna teoris mening, så felar den dock däri, 
att den stannar vid ett blott ändamål såsom konstruktionsprincip 
och icke går tillbaka till dem, hvilkas intresse detta ändamål 
representerar, och där söker den yttersta grunden, hvarför för- 
mögenhetskomplexet af rätten sammanhålles till ett helt, hvil- 
ket i vissa fall erbjuder en viss likhet med den förmögenhet, 
hvars medelpunkt bildas af en själfstäudig persons vilja. För 
öfrigt, huru svårt det än i vissa fall kan vara att med be- 
stämdjiet angifva, hvilkens eller hvilkas intresse i ett visst 
förmögenhetskomplex af rätten skyddas, torde dock vid aktie- 
bolaget* i detta hänseende ingen tvekan behöfva förefinnas. 

Lemnar således ingen af dessa teorier en antaglig kon- 
struktionsprincip för aktiebolaget enligt svensk rätt, måste vi 
försöka att finna en annan. Den första frågan, som härvid 
framställer sig, är den: hvem är subjekt för bolagets rättig- 
heter? Denna fråga är redan indirekt besvarad, då vi ofvan 
förnekat, att den svenska rätten i aktiebolaget erkänner en 
själfständig personlighet. Uppbär icke föreningen en egen 
personlighets intresse, måste aktiegarne vara subjekt för dess 
rättigheter. Att detta också är den uppfattning, som möter 
oss hos delegarne i aktiebolag, lärer väl ingen vilja bestrida. 
De, som ingå ett dylikt bolag, afse säkerligen icke att afhända 
sig någon del af sin förmögenhet till förmån för ett nyska- 
padt, från dem särskildt rättssubjekt; och detta kan icke från- 
kännas sin betydelse, då det dock är ur deras vilja, bolaget 
framgår. Äro således aktieegarne subjekt för bolagsförmögen- 



Digitized by 



Google 



124 

heten, uppstår vidare den frågan, hvad som är det joridisk- 
tekniska uttrycket för detta deras subjektförhållande. Af per- 
sonteorien fattas deras rätt vanligen såsom en fordringsrätt*), 
men, då en fordran förutsätter ett förpligtadt subjekt, faller 
denna bestämning med denna teori. Af societetsteorien be- 
tecknas detsamma såsom romersk medegendom, medfordrings- 
rätt o. s. v. Det är dock omöjligt att i aktiebolaget endast 
se en sådan koexistens af isolerade rättigheter, som den ro- 
merska communio innebar. Det band, som förenar aktieegar- 
nes andelar i bolagsförmögenheten, är långt mer intensivt. 
Det är nämligen icke nog därmed, att en enskild aktieegare 
icke kan anses ensam hafva rätt till någon reel del af bola- 
gets förmögenhetsobjekt, man kan icke ens fatta honom såsom 
allena berättigad till en ideel andel af desamma, ty obestrid- 
ligen skola de odelade tjäna bolagsändamålet, hvarje aktie- 
egare har ett anspråk på, att äfven de öfriges anparter där- 
för skola användas. Denna aktierättens solidaritet faller ge- 
nast i ögonen. Dylika samrätter in solidum erkände icke den 
romerska rätten. I den germaniska rätten gafs det däremot 
af ålder en mängd samrättsförhållanden ^), i hvilka hvar och 
en af delegame hade ett rättsligt anspråk på objektet i sin 
helhet, icke blott på en viss aritmetisk del. Eedan i sjut- 
tonde århundradet hade rättsteorien uppdagat dem och sökte 
då konstruera dem såsom ett condominium in solidum^). Denna 
konstruktion blef dock bekämpad såsom innebärande en logisk 
motsägelse*), och med rätta, ty ett condominium in solidum 



*) PucHTA, Pand. § 564; Hermann, anf. st. s. 71; Ungee, Krit. Ueber- 
schau VI, 8. 187; WiNDSCHElD, Pand. I § 58; KUNTZE, Inhaberp. s. 522, 
v. Hahn, anf. st. s. 369 ; Stobbe, Deutsch. Privatr. § 58. Kenaud, anf. st. s. 74 
betecknar aktierätten såsom en "Eigenschaft der Person", hvilket antingen 
är intetsägande eller också ett alldeles nytt formögenhetsrättsligt begrepp. 

^) S. k. rättigheter under samnad hand (communicata, coadunata, 
conjuncta manu). 

^) Se hos DuNCKER, Das Gesammteigenthum, Marburg 1843, ss. 1 
o. f.: Die Literärgeschichte des Gesammteigenthums. 

*) Först af Hasse, Beytrag z. Revision der bisher. Theorie v. d. ehel. 
Gtttergemeinschaft, Kiel 1802, särsk. ss. 14 o. f., senare af Duncker i 
hans nyss anf. arbete. 



Digitized by 



Google 



125 

är och förblifver en logisk omöjlighet, ett romerskt dominium 
medgifver icke bredvid sig i samma objekt en rättighet af 
samma omfattning och innehåll. Däremot är det icke omöj- 
ligt, att flere tillsammans kunna ega samma sak i sin helhet. 
Hvar och ens rätt sträcker sig öfver hela saken, icke blott 
öfver en ideel del (Y^, Ya <>• s. v.), men hvars och ens rätt 
för sig kan då icke uppnå styrkan af ett dominium^ först när 
allas vilja samfäldt är verksam, visar sig den magtfullkomlig- 
het, som för detta begrepp är väsentlig. Vi betvifla ioke, att 
detta åskådningssätt är användbart äfven vid aktiebolaget. 
Fruktbart för den positiv-rättsliga konstruktionen lärer det 
emellertid aldrig blifva, förrän den svenska rättsvetenskapen 
utredt den vanliga samegendomens natur, hvilket åter förut- 
sätter en lösning af det stora problemet: eganderättsbegreppet 
i den nyare rätten. Detta åskådningssätt är emellertid, om 
också det naturligaste, dock icke det enda möjliga. Aktie- 
bolaget kan juridiskt konstrueras utan att taga till hjälp ett 
dylikt nyskapadt rättsbegrepp, som hvarken är dominium eller 
jtts in fe aliena^ och i fråga om hvilket vi icke skulle kunna 
hänvisa till en enda sats i den svenska rättsteorien. Utan tvif- 
vel kunna nämligen aktieegarne, åtminstone lika så väl som 
vanliga samegare, fattas såsom berättigade, hvar och en till 
sin ideela anpart.i bolagets förmögenhetssfar. Men betraktar 
man dem från denna synpunkt, finner man lätt, att medegande- 
rättsprincipen icke räcker att ensam konstruera aktiebolags- 
förhållandet, utan måste man dessutom hos hvarje aktieegare 
erkänna ett rättsligt anspråk, som l^vilar å de öfriges ideela 
anparter och går ut på, att de skola tjäna bolagets ändamål. 
Till sin rättsliga natur är detta anspråk i fråga om bolagets 
sakrättsobjekt en sakrätt, i fråga om andra rättsobjekt en där- 
med analog rätt^). Ty i båda fallen är rättigheten omedel- 
bart riktad på objektet, icke förmedlad genom den ideela an- 
partens egares person; och förhållandets omedelbarhet lärer 



*) Vi sakna för dylika rättigheter en begreppet jus in re aliena mot- 
svarande benämning. Allmänt begagnas dock sakrättsnaranen. Så talas 
t. ex. om panträtt i en fordran. 



Digitized by 



Google 



126 

väl vara den enda karaktär hos sakrätten, som enligt svensk 
rätt kan bibehållas^). Följder af dettta solidariska anspråk 
från de öfriges sida äro, att den enskilde aktieegaren icke 
kan utbryta sin ideela andel i gemensamma eganderättsobjekt, 
icke häller är berättigad att till tredje man öfverlåta sådan 
rätt till densamma, som skulle draga den undan att tjäna 
bolagets ändamål, samt att den enskilde aktieegaren icke kan 
ensam indrifva sin ideela anpart i bolagets fordringar, ej häller 
är befogad att emot. sine bo/genärer begagna till qvittning 
sin andel i bolagets fordringar hos dem. En annan följd är 
den, att rättsförhållanden emellan bolaget och enskilde aktie- 
egare blifva möjliga. Så kan t. ex. bolaget ega en fordran 
hos den enskilde aktieegaren och. aktieegaren hos bolaget. 
I allmänhet gäller, att om flere personer tillsammans blifva 
innehafvare af en fordran, som är riktad mot en af dem , eller 
tvärtom en person blir Innehafvare af en fordran, för hvilken 
han själf jämte andra står i ansvar, en del af fordrings- 
rätten slocknar genom konfusion; orsaken därtill är den, att 
i fråga om denna del saknas ett intresse, som kräfver rättsligt 
skydd i denna form. Här är däremot detta icke händelsen. I 
följd af aktierättens solidaritet hafva öfrige aktieegare ett rättsligt 
intresse uti, att ett fordringsbelopp hos en enskild aktieegare i 
sin helhet inflyter i bolagskassan, och omvändt har också en 
enskild aktieegare ett rättsligt intresse däri, att beloppet af 
hans fordran hos bolaget till fullo, frigjordt från medbolags- 
männens anspråk, kommer honom tillhanda. Genom alt detta 



*) Bestämningen giltighet emot tredje man är enligt regeln däraf en 
följd, men rätten kan inskränkas eller tillintetgöras genom tredje mans 
på god tro grundade anspråk. Se Lagkommitténs förslag till Allmän 
Civillag (1826) 1: 2 H. B. och motiv. ss. 162 o. f.; Nordling, Om lös- 
öreköpsförordningen d. 20 Nov. 1845, i Upsala univ. årsskr. 1866, ss. 39, 
40, Om lagfarts- och inteckningsväsenets ordnande, Upsala 1869, ss. 17 
0. f.; jmf. HUMBLA, Om vilkoren för eganderättens öfvergång vid köp af 
fast gods, i Lunds univ. årsskr. 1865, särsk. s. 20. Vill man icke er- 
känna detta, så måste man anse, att den, som t. ex. utlånt eller utlegt en 
lös sak, icke längre är egare, utan blott har en emot lån- eller lego- 
tagaren riktad fordringsrätt att återbekomma saken. 



Digitized by 



Google 



127 

får nu hela förhållandet ett visst utseende af, att insatserna i 
bolaget blifvit egnade åt ett öfver delegarnes vilja upphöjdt 
ändamål. Detta är dock blott ett sken. Deras bestämmelse 
är höjd öfver den enskildes individuela vilja, men icke Öfver 
allas eller hvad därmed kommer på ett ut^). 

Det är tydligt, att ett dylikt samrättsförhållande, i hvilket 
hvarje förfogande öfver rättsobjekten fordrar en samverkan af 
alla de berättigades viljor, synnerligen där delegarne äro af 
ett större antal, lätt kan hota att blifva ett stillastående. 
Korrektivet häremot har man funnit genom att inrymma plu- 
raliteten eller i vissa fall utsedde ombud, styrelsen, en rätt 
att besluta å allas vägnar, så att en samfäld verksamhet blir 
möjlig, utan att hvarje enskild vilja direkt behöfver vara verk- 
sam vid densamma. 

Att nu en sådan anordning af aktieegarnes inre förhål- 
landen till bolagsförmögenheten enligt den svenska rättens 
allmänna grundsatser är möjlig, kan väl icke dragas i tvif- 
velsmål. Vår rätts allmänna grundsatser skänka full rätts- 
kraft åt öfverenskommelser att bolagsinsatserna odelade skola 
tjäna bolagsändamålet, majoriteten ega rätt att besluta och 
styrelsen rätt att representera. Visserligen eger också vår 
rätt, liksom den romerska, en viss etisk gräns för det bin- 
dande aftalets område, men denna gräns nalkas icke på långt 
när aktiebolaget, i hvilket den enskilde blott insätter en, en- 
ligt regeln strängt begränsad^ del af sin förmögenhet, men 
hans person förblifver fri och obunden. Nu är emellertid för- 
eningens ändamål icke tillräckligt tillgodosedt därmed, att 
aktieegarne ömsesidigt äro pligtige att respektera denna Öf- 
verenskommelse, utan fordrar det, att bolagRförmögenheten oför- 
ryckt skall kunna tjäna detsamma, utan att blottställas för tredje 



1) Bbinz, Pand. § 232 s. 1041. Att aktieegarne mindre bestämdt, 
än andra samegare, känna sig såsom egare till ideala anparter af bolagets 
egendom, härleder sig af denna inskränkning i deras eganderätt. Emel- 
lertid heter det ofta i aktiebref och bolagsordningar, att aktie raedförer 
eganderätt till motsvarande andel af bolagets fasta och lösa egendom. 
Ju färre medlemmarne äro, desto tydligare 'framträder hos dem själfve och 
hos andra uppfattningen af dem såsom samegare. 



Digitized by 



Google 



128 

mans anspråk på grund af en enskild aktieegares privatdispo- 
sitioner och utan att kunna af hans enskilde borgenärer un- 
dandragas detta ändamål. Därpå går bolagsstiftarnes afsigt 
ut, såsom ses af den i bolagsordningarna allmänt förekom- 
mande bestämmelsen att "enskild aktieegares andel i bolags- 
egendomen icke -får utbrytas, ej häller för aktieegarens en- 
skilda skuld intecknas eller i mät tagas". Men är deras in- 
bördes aftal mägtigt att åstadkomma den åsyftade verkan i 
förhållande till tredje man? Den moderna bolagsrätten har 
besvarat denna fråga jakande, och möjligheten häraf hafva 
många ansett endast kunna finna sin förklaring däri, att denna 
rätt i bolaget erkänt en själfständig personlighet. Andra 
hafva öppet förklarat, att den nyare rätten här brutit med den 
gamla satsen : res inter alios acta aliis non prcBJudicat^)^ och 
en flygtig blick på nutidens bolagsrätt synes bekräfta denna 
paradox. Det är emellertid med nyssnämnda allmänna rätts- 
sats, som med många andra: den tolkas ofta altför extensivt. 
Att ett aftal personer emellan icke kan inkräkta på en tredjes 
rätt, icke häller för honom kan alstra en förpligtelse, som 
han förut icke egde, lärer vara en grundsats, som den nyare 
rättsutvecklingen icke kan visas hafva rubbat. Men man ser 
nämnde sats ibland formulerad så, att meningen synes vara, 
att hvad andra personer sig emellan afhandla skulle vara full- 
komligt likgiltigt för tredje man, så att han under inga om- 
ständigheter behöfde fästa sig därvid. Detta är icke riktigt. 
I denna omfattning egde satsen icke ens tillämpning inom ro- 
merska rätten^) och kan naturligen omöjligt ega det inom 
någon rätt. Inom den svenska rätten kan tvärtemot såsom 
allmän regel uppställas, att tredje man är skyldig respektera 



^) Gakeis, Modemes Genossenschafts- u. Gesellschaftsrecht, i Zeitschr. 
f. Gesetzgeb. u. Eechtspflege in Preussen, V, s. 599. 

*) Vi behöfva väl knapt erinra om de romerska sakrättema, vid hvil- 
kas grundande eller öfverlåtelse, äfven där blotta samtycket icke var till- 
räckligt, åtminstone tredje man icke medverkade, och hvilka dock emot 
honom egde ylande kraft, samt om cessio nominis, som debitor måste 
respektera, så snart han erhållit kunskap om densamma (se t. ex. L. 17 D. 
de transact. 2: 15). 



Digitized by 



Google 



129 

hvarje rättslig förändring andra personer emellan, ehuru vis- 
serligen i följd af hans goda tro ^) rättigheter för honom kunna 
grundas, som stå i strid med densamma; och gäller detta äf- 
ven i fråga om upprättande eller öfverlåtelse af en sakrätt 
till öfverlåtarens egendom. Fullt tryggad blir i detta fall den 
nyförvärfvade rättigheten, då fast egendom är objekt för den- 
samma, genom lagfart eller inteckning-), vid lös egendom åter 
genom faktiskt besittningstagande^). Denna regel tål dock 
en modifikation, då fråga är om rättsöfverlåtarens borgenärer. 
Öfverlåtes eganderätt, synes vår lagstiftning och rättsteori gan- 
ska vacklande i denna fråga. Är objektet fast egendom, så 
tryggar blotta äftalet, slutet i laga form, emot att egendomen 



») Jmf. 11; 4, 12; 4 H. B. och K. P. den 19 Maj 1845 § 1 enligt 
den tolkning, som lemnas af Nordling, Om Lagfarts- och Intecknings- 
väsenets ordnande, s. 21;; af annan åsigt i fråga om sistnämnda lagrums 
tydning är Humbla, anf. st. *s. 22. 

2) Så tryggas eganderätt genom lagfart emot annat anspråk på egande- 
rätt (K. P. den 19 Maj 1845 § 1) samt emot anspråk på nyttjanderätt 
(samraa Kongl. F. § 3); nyttjande- och besittningsrätt genom inteck- 
ning likaledes såväl emot ny egares anspråk (K. F. den 13 Juni 1800, 
ingr. o. m. 3; K. F. den 9 November 1844 §§ 1, 2; K. F. den 21 De- 
cember 1857 § 1, K. P. d. 6 Augusti 1864 § 17 m. 1), som emot annat 
anspråk på nyttjanderätt (K. F. d. 19 Maj 1845 § 2); panträtt också ge- 
nom inteckning emot ny egares anspråk på fastigheten (9: 2 J. B.; K. 
F. d. 19 Maj 1845 § 3) och emot nyttjanderättsanspråk (K. F. d. 13 Juni 1800, 
m. 4). Ett undantag eger dock rum i fråga om servitutsrätt, hvilken 
icke kräfver inteckning för att blifva absolut. Nordling, Allmänna best. 
om Serv., ss. 109 o. f.; jmf. dock där anf. prejudikat och ett nyare i 
Naumanns Tidskr. V, s. 549 samt samma Tidskr. IV, s. 681. 

') Härför må åberopas 11: 4, 12; 4 H. B. och den på en analog tolk- 
ning däraf stödda teori och praxis, hvilka utsträcka den faktiska besitt- 
ningens betydelse, ^ då god tro varit förhanden, mycket längre än till det fall, 
som här närmast är i fråga: ett rättsförvärfs tryggande emot senare dispo- 
sitioner af rättsöfverlåtaren. Se Olivecrona, Föreläsningar i Förmögen- 
hetsrätt (i öfvertryck) I: 1, ss. 59, 70 o. f.; NORDLiNG, Lagf. o. Int.- 
väsenets ordn. s. 20. Af annan uppfattning är Schrevelius i Jurid. Ark. 

VH; 1 och Lärob. i Sv. Civilr. II, § 151. 

9 



Digitized by 



Google 



130 

vid Öfverlåtarens konkurs går till konkursboet^), och väl äf- 
ven emot att den utmätningsvis tillgripes, men däremot kunna 
förre egarens borgenärer skaffa sig inteckningsrätt i densamma^). 
Är objektet af lös egendoms natur, är enligt en åsigt verklig 
öfverlåtelse af eganderätt genom aftalet tiyggad emot säljarens 
borgenärer, enligt en annan erfordras tradition eller i ersätt- 
ning därfö'r de formaliteter, K. F. den 20 Nov. 1845 före- 
skrifver^). Att i båda dessa fall den nyförvärfvade egande- 
rätten blir gällande äfven emot öfverlåtarens borgenärer genom 
lagfart eller tradition, är emellertid obestridt. I fråga om 
andra rättsöfverlåtelser torde den allmänna regel kunna upp- 
ställas, att emot öfverlåtarens borgenärer, utan afseende på, 
om deras fordringar uppkommit före eller efter den rätts- 
liga förändringen, och utan afseende på deras vetskap om 
densamma, rätten icke gäller, förr än den genom inteck- 
ning^) eller tradition-'^) blifvit absolut. Tillämpar man dessa 



V Framgår af 37 § Konk. L., jmf. Humbla, anf. st. s. 23. En sär- 
skild sak är, att i vissa fall återvinning eller återgång kan ifrågakomma 
såväl här som vid andra sakrätter. 

*) K. F. d. 19 Maj 1845 § 3. Den inkonseqvens, som ligger häri, 
är uppenbar. Vi känna ett fall, där en persons konkursborgenärer på grund 
af 36 § 1 mom. Eonk.L. sl&mde om återvinning af en fast egendom, som 
gäldenären föfyttrat och med hvilken icke lagfarits. Deras talan ogilla- 
des. Intet hade emellertid hindrat dem att söka inteckning uti ifråga- 
varande fastighet for gäldenärens hela skuldbörda och sålunda faktiskt 
vinna, hvad de åstundade. 

») Jmf. å ena sidan Nordling i Ups. Univ. årsskrift 1866 s. 42, å 
den andra Olivecronå, anf. st. II, ss. 167 o. f. och i Naumanns Tidskr. 
IV, SS. 126 0. f. ; ScHREVELius, Lärob. i Sv. Civib. § 146 ; Naumanns Tidskr. 
I SS. 40 o.f., IV SS. 179 o. f.; BROOMÉiJur. För. Tidskr. XVI ss. 151 o. f. 

*) K. F. den 13 Juni 1800, mm. 4, 5; K. F. den 9 Nov. 1844 §§ 
1, 2; K. F. den 8 Okt. 1861 § 9 mm. 2, 5. 

•) Angående panträtt är satsens tillämplighet uppenbar. Att den, 
som under nyttjanderätt fått besittningen af en lös sak, därigenom er- 
hållit en absolut sakrätt, så att han icke af egarens borgenärer kan tvin- 
gas utgifva densamma, innan tiden för hans nyttjanderätt gått till ända, 
fordra ovilkorligen de grundsatser om besittningens betydelse vid lös 
egendom, hvilka i vår nyare rättsteori och rättspraxis gjort sig gällande. 
Till och med i Norge och Danmark, där man är lå^t ifrån att tillägga den i 



Digitized by 



Google 



131 

grundsatser på aktieholagsförhållandet, så följer, att tredje man i 
allmänhet är skyldig att respektera aktieegames ömsesidiga 
anspråk på, att de i bolaget insatta förmögenhetsobjekt i sin 
helhet skola tjäna bolagets ändamål, och detta anspråk är 
emot honom absolut gällande, i fråga om lös egendom, där- 
igenom att densamma faktiskt afsöndrats från aktieegames 
enskilda egendom och kommit i bolagets d. v. s. alla aktieegar- 
nes sambesittning ^), då egendomen är fast, därigenom att rät- 
tigheten lagfarits -) eller intecknats i bolagets namn. Vidkom- 
mande förhållandet till en aktieegares enskilde borgenärer, 
torde den allmänna rättsuppfattningen vara böjd att i ifråga- 
varande hänseende ställa öfrige aktieegares anspråk i paritet 
med eganderätten > och grunden därtill ligger nog djupare än 
uti den juridiska personifikationen, nämligen däri, att detta 



god tro foiYärfyade besittmngen af lös egendpm samma kraftiga verkan 
som hos oss, gäller denna regel. Se Sghweigåard, Om Concurs og om 
Skifte og Arvebehandling, Christ. 1871, s. 175. Gram, Den danske Por- 
mueret I, § 105, H: 2 §§ 106, 130. 

*) Att en sambesittning in solidnm enligt svensk rätt är möjlig, torde 
vara obestridligt. Se Nordling, Allmänna bestämmelser om Servituter 
enligt svensk lag, 2:dra appL, s. 73 not. 1 och där anf. exempel. Inom 
den romerska rättsteorien segrade däremot en motsatt uppfattning (L. 3 
§ 5 D. de poss., 41: 2), ehnm den segrande åsigten aldrig blef konse- 
-qvent genomförd. Se Baron, Die Gesammtrechtsverhältnisse im Böm. 
Eecht, Marb. 1864, ss. 85 o. f. — Vid aktiebolaget^besitta samtlige aktie- 
egare, omedelbart eller, hvilket är det vanliga, genom en styrelse, med 
sin vilja riktad på hela bolagsformögenheten, men under erkännande af 
de öfriges liktidiga och likartade berättigande till densamma. 

^) Från huru lång tid tillbaka denna praxis att lagfara i ett bolags 
namn härleder sig, kunna vi icke uppgifva. Någon gång har man, såvida 
vi riktigt äro underrättade, äfven på senaste tider fannit betänkligheter vid 
att medgifva dylik lagfart vid andra bolagsformer än aktiebolaget, ehuru utan 
skäl, ty detta sätt, om ock egentligen afsedt allenast till tryggande af egan- 
derätts öfvergång, ^är det enda, h varpå bolagsaftal om fast egendom kan 
vinna den gällande kraft mot enskilde borgenärer, som 15: 9 H.B. uppen- 
barligen afser att bereda detsamma. Äfven vid aktiebolag har man ibland 
fannit betänkligt att medgifva lagfart, då samfäldt egd fastighet sättes 
under bolag, på den grund att här ingen växling i eganderätten eger rum. 
Se Underrätts och Hofrätts utslag i ett mål, refereradt i Jur. Ark. XXXII, 
88. 348, 9. 



Digitized by 



Google 



132 

anspråk är ojämförligt mycket starkare än öfriga rättigheter 
till annans sak, så starkt till och med, att, såsom vi nämnt, 
det kan vara tvifvelaktigt, om det lönar sig att vid den rätts- 
liga konstruktionen fästa sig vid den omständighet, att en 
aktieegare, som öfverlåter egendom å bolaget, behåller ett 
inskränkt dominium till en ideel anpart, och om det icke är bättre 
att omedelbarligen fatta den rätt, han behåller, som en rätt 
af lägre rang. Huruvida tradition eller, i ersättning därför, 
de formaliteter, K. F. den 20 November 1845 föreskrif- 
ver, äro nödvändiga för att trygga en lös egendom, som af 
en aktieegare insattes i bolaget, emot att tillgripas af hans 
borgenärer, beror då på lösningen af ofvannämnda omtvistade 
fråga. Fast egendom däremot blir genom aftalet fredad mot 
utmätning eller konkurs, men till skydd mot inteckning måste 
lagfart ske. Öfverlåter således aktieegaren fast egendom på 
bolaget, måste med hela fastigheten lagfaras. Förvärfva aktie- 
bolagsmännen i sin bolagsförening fast egendom, måste lika- 
ledes med densamma i dess helhet lagfaras i bolagets namn. 
Sker det i de enskilde ^ktieegarnes namn, blir trots deras 
åftal, att densamma odelad skall tjäna bolagsändamålet, 
den enskilde aktieegarens ideela anpart icke skyddad mot 
inteckning af hans enskilde borgenärer. Så vidt vi kunna 
finna, ligger således i den svenska rättens erkännande af aktie- 
bolagsaftalets gällande kraft emot tredje man intet, som nöd- 
gar till uppställande af det juridiska personbegreppet eller, om 
man förkastar detta, berättigar till det påstående, att den 
svenska rätten här brutit med satsen :res inter alios acta aliis 
non prcejudicat^ utan stå dess rättssatser i detta hänseende i 
full harmoni med denna grundsats i den omfattning, hvari 
densamma i öfrigt i vår rätt är gällande. 

Dessa rättsregler torde ega tillämpning på alla bolag. 
Ännu återstår emellertid att förklara en rättssats, som för 
aktiebolaget är egendomlig: frånvaron af personlig ansvarighet 
för bolagets förbindelser. Denna har man betraktat såsom så 
anomal, att densamma icke ur någon allmän rättsgrundsats 
kan finna sin förklaring. Öfverenskommelsen aktieegarne emel- 
lan om ansvarighetens begränsning, har man sagt, är en sak 



Digitized by 



Google 



133 

dem emellan, som icke med stöd af någon allmän rättssats 
kan sättas emot tredje man. Man har haft rätt så till vida, 
att icke kan det faktum allena , att bolagsmännen sins emellan 
aftalat om begränsad ansvarighet, utöfva något inflytande på 
vidden af deras ansvar gentemot tredje man, med hvilken de 
träda i rättsförhållande, lika litet som den omständighet, att 
två personer äro i handelsbolag , ensamt gör deras ansvar för 
en gemensamt åtagen förpligtelse solidarisk. Äfven om den 
omständighet tillkommer, att det aftal, som af aktieegarne eller å 
deras vägnar slutits , faller inom det område , som enligt deras 
inbördes öfverenskommelse är bolagsföreningens, är detta icke 
tillräckligt för att begränsa ansvarigheten till bolagsförmögen- 
heten. Det är nödvändigt, att de uppträda emot tredje man 
såsom aktiebolagsmän, att vid aftalet hänvisning gifves å det 
aktiebolagsförhållande, som dem emellan är förhanden. Huru 
tydlig denna hänvisning behöfver vara, beror på den allmänna 
uppfattningen. Hos oss är den åtminstone nog tydligt gifven 
därigenom, att aftalet slutes under en firma, som innehåller 
ordet aktiebolag. Gifves nu en dylik hänvisning, upptagas 
bolagsmännens inbördes aftal om ansvarighetens begränsning 
såsom ett moment i aftalet med tredje man, och denna klausul 
erhåller gällande kraft emot honom på grund af hans eget 
erkännande af densamma *). I konkreta fall erhåller vanligen 
denna grund ytterligare styrka därigenom, att aftalet slutes 
af en från delegarne skild styrelse, då tredje man, liksom 
annars då han inlåter sig med en person, hvilken uppträder 
såsom fullmägtig for andra, är skyldig att förvissa sig om 
vidden af dennes fullmagt, hvarvid han icke kan undgå att 
påträffa ansvarighetens begränsning. 

Dessa skäl gälla emellertid icke längre, än då fråga är om 
dem , som frivilligt inlåta sig med bolaget och hvilka det således 

*) Ehuru personteoriens försvarare i sin allmänna grundläggning af 
aktiebolagsrätten beteckna frånvaron af all personlig ansvarighet för bo- 
lagsmännen som en naturlig konseqvens därur, att de aftal, som bolaget 
ingår, icke slutas af dem, utan af en tredje person, aktiebolaget, så 
grunda de dock vanligen i speciela fall ansvarighetens begränsning direkt 
därpå, att tredje man icke bjudes större garanti än grundkapitalet (se 
t. ex. Benaud, anf. st. s. 569; Auerbach, anf. st. § 90). 



Digitized by 



Google 



134 

står fritt att, om de icke hysa förtroende till bolagets ekono- 
miska ställning , alldeles afhålla sig från att ingå i rättshandel 
med detsamma eller också fordra säkerhet i form af pant eller 
personlig intercession. Detta är vanligen det enda fall, som 
författare i aktiebolagsrätten behandla. Men äfven i andra 
fall kan en begränsad ansvarighet ifrågakomma. Begå bolags* 
männen 'eller styrelsen en rättsstridig handling , h vilken såsom 
sådan grundar skadeersättningsanspråk från tredje mans sida, 
svara de bolagsmän eller styrelsemedlemmar, hvilka däri tagit 
del, visserligen personligen. Men i dessa fall kan dock äfven 
ett ansvar för bolaget såsom sådant ifrågakomma. Hvarje af 
pluraliteten eller af styrelsen företagen skadegörande hand- 
ling åhvälfver naturligen icke bolaget ansvar. Men faller 
den skadegörande handlingen formelt inom det område , å hvil- 
ket de för bolaget ega handla , företages den under deras verk- 
samhet för bolaget och såsom en del af denna, så synes tredje 
man böra tillerkännas ett skadeersättningsanspråk äfven emot 
bolaget. Om t. ex. styrelsen vid en ny aktieemission i inbjud- 
ningen till teckning upptager falska uppgifter om bolagets 
ställning, så bör väl den, som härigenom förledes till aktie- 
inköp, kunna göra gällande en skadeersättningstalan äfven 
emot bolaget^). Men grunden därtill kan icke vara någon annan, 
än att hans tillit till dessa uppgifter grundar sig å det för- 
troende , bolagets medlemmar stält till styrelsen , och hans rätt 
mot bolaget måste då också mätas efter detta förtroende, och 
då detta icke omfattat annat än förvaltningen af en begränsad 
förmögenhetsmassa, kan ej häller tredje mans anspråk sträcka 
sig längre än till denna. 

Ett anspråk riktadt emot bolagsförmögenheten uppstår 
äfven vid en negotiorum gestio till bolagets bästa. Vet nego- 
tiorum gestor^ att det är för ett aktiebolags räkning, han är 
verksam, så vet han också, att aktieegarne icke äro villige 
att på bolaget förlora mer än sina insatser. Men äfven om 
han icke vet, för h^m han handlar, kan icke hans anspråk 



^) Jmf. åtskilliga engelska prejudikat hos LiNDL£T,Law of partuership 
SS. 322 o. f. 



Digitized by 



Google 



135 

på godtgörelse eller tredje mans anspråk på grund af de af- 
tal, som han slutit, sträcka sig utöfver bolagsförmögenheten. 
Ty efter vår rätt lärer ett anspråk på grund af negotiorum 
gestio åtminstone icke uppkomma vidare än i den mån , hufvud- 
mannen haft nytta af verksamheten^). Resultatet af denna 
har här kommit bolagsförmögenheten till godo. Har det där- 
ifrån ingått i de enskilde aktieegarnes förmögenhet, skulle 
visserligen en återbäringsskyldighet kunna synas på sin plats. 
Men härvid mötes, såsom vi framdeles få se, negotiorum ge- 
stor''^ anspråk af en själfständig rätt till de i god tro uppburna 
utdelningar. Hvad sålunda blifvit sagdt om negotiorum gestio, 
gäller äfven då något utan rättslig grund öfvergått från tredje 
mans förmögenhet i aktiebolagets (condictio indehiti). 

Då en aktieegares enskilde borgenärer redan i följd af de 
öfrige aktieegarnes solidariska anspråk äro utestängde från 
en direkt tillgång till bolagsförmögenheten, blir häraf en na- 
turlig följd, att någon konkurrens emellan desse borgenärer 
och dem , hvilka aktieegarne samfäldt inrymt en betalnings rätt 
till denna förmögenhet, aktiebolagets borgenärer, icke kan 
ifrågakomma. Såsom ett medel för desse senare att göra denna 
sin företrädesrätt till bolagsförmögenheten gällande , har lagen 
medgifvit särskild konkursbehandling af denna förmögenhet. 

Beträffande den rättsliga naturen af aktiebolagsborgenä- 
remes anspråk på bolagsförmögenheten, så framställes denna 
af de författare , som icke omfatta personteorien , så , att aktie- 
egarne svara för bolagets skulder, men att deras ansvarighet 



<) Detta kan slutas ex analogia af 18: 4 H. B.; se äfven Sjölagen 
§§ 145, 181 och K. F. om boskihiad m. m. § 14. Jmf. Code Civil art. 
1375; Preuss. AUg. Landrecht I: 13 §§ 240 o. f.; Hallager, Den norske 
Obligationsret D, ss.456 o. f.; Gram, Deu danske Formueret H: 2, §249 
ansluter sig däremot till den romerska uppfattningen. Enligt engelsk rätt 
beror det helt och hållet på dominus negotiorum att ersätta gestors kost- 
nader; någon juridisk rätt att påyrka detta eger gestor icke ens i det 
fall, att dominus haft nytta af verksamheten. Se Lindlet, anf. st. ss. 
741, 2 och där anf. prejud. Det enda ställe i 1734 års lag, som direkt 
afser negotiorum gestio, 18: 10 H. B., skulle kunna lemna stöd för den 
åsigt, att vår lag, liksom den engelska rätten, gör all talan på grund 
af negotiorum gestio beroende af domini ratihabition. 



Digitized by 



Google 



136 

är begränsad till hvad de i bolaget insatt eller förbundit sig 
att insätta *). Bolagsborgenärerne skulle således ega ett verk- 
ligt jus in personam emot aktieegarne. En närmare betraktelse 
af förbållandet emellan bolagsmän och bolagsborgenärer väcker 
emellertid tvifvel om riktigheten af detta åskådningssätt. Ser 
man först på detta förhållande, sådant det framställer sig, då 
aktiebeloppen till fullo äro inbetalda , så faller genast i ögonen 
den egendomlighet , att de s. k. gäldenärerne växla utan något 
samtycke från borgenärernes sida , ja utan att desse ega något 
rättsligt intresse vid hvilka de få till gäldenärer i de af- 
gångnes ställe-), en besynnerlig företeelse, om frågan vore om 
ett obligatoriskt förhållande. Vidare kan till bolagsborgenä- 
rernes godtgörande aldrig tillgripas annan del af aktieegarnes 
förmögenhet, än den, som i bolaget innestår: de äro, som 
det heter, icke personligen ansvarige; men tit jus in perso- 
nam utan motsvarande personlig ansvarighet är en absurditet. 
Äro aktierna icke fullt infriade, ega borgenärerne visserligen 
ett rättsligt intresse däri, att de, som stå i ansvar för reste- 
rande belopp, äro solvente; vår aktielag medgifver också utbyte 
af de afgifna skuldförbindelserna endast i det fall , att bolags- 
ordningen därom innehåller bestämmelse , och det kan ifråga- 
komma, att aktieegarne till bolagsborgenärernes förnöjande 
personligen tagas i anspråk för obetalda aktiebelopp. Men 
detta intresse är icke af annan art än vid andra bolagets for- 
dringar, och detta deras anspråk kan endast på samma väg rea- 
liseras, som då de söka godtgörelse ur de belopp, som främ- 
mande personer kunna vara bolaget skyldige; och det har dock 
aldrig blifvit ifrågasatt, att' desse stå i något obligatoriskt 
förhållande till bolagets borgenärer. Alt detta häntyder därpå , 
att bolagsmännen alls icke stå i något ansvar^) för bolagets 

») Bbinz, Pand. § 232 s. 1040; jmf. Jolly i Zeitschr. f. deutsches 
Kecht XI, SS. 329 o. f. 

*) Denna brist på rättsligt intresse gör, att, äfven om den bolags- 
ordning, på hvars grundval bolaget inlåtit sig med tredje man, skulle 
innehålla, att aktierna icke finge öfverlåtas, bolagsmännen dock, utan att 
inhemta tredje mans samtycke, kunna göra aktierätterna förytterliga. 

3) När man talar om deras ansvar, har detta sålunda samma bety- 
delse ^ som då man säger, att en egare af en intecknad egendom blott 



Digitized by 



Google 



137 

skulder, att objektet för bolagsborgenärernes rätt således icke 
är aktieegarnes personliga krafter, utan det förmögenhets- 
komplex, som namnes bolagets förmögenhet. Vill man be- 
teckna denna deras rätt med en af juridikens tekniska termer, 
så måste man anse densamma vara i fråga om bolagets saker 
en sakrätt, i fråga om rättsobjekt af annan natur en därmed 
analog rätt. Fattar man begreppet sak så vidsträckt, att det 
äfven omfattar de s. k. res incorporales , blir bolagsborgenä- 
rernes rätt till hela sitt omfång en sakrätt *) i den nniversitas 
rerum^ som bolagsförmögenheten bildar. Något jus in perso- 
nam ega de icke -). Genom bolagsmännens solidariska anspråk 
på de gemensamma förmögenhetsobjekten och bolagsborge- 
närernes uteslutande rätt till desamma bilda dessa ett ifrån 
aktieegarnes Öfriga förmögenhet skarpt afsöndradt och sär- 
skilda rättssatser underkastadt helt. Därigenom uppkommer 
begreppet bolagsförmögenhet y ett begrepp, som för romarne 
var främmande, ehuru redan i möjligheten att utestänga en 
delning af de gemensamma rättsobjekten visar sig ett visst 
närmande därtill. Denna bolagsförmögenhetens själf ständighet 
i rättsligt hänseende grundar sig emellertid, såsom vi sett, 
icke därpå, att något själfständigt intresse innebor i densamma, 
utan härleder sig därifrån, att densamma bildar ett i sig af- 
slutet objekt för solidariska anspråk. 

Vill man med ett enda ord till dess rättsliga natur bestämma 
aktiebolaget med alla de element, som i detsamma kunna ingå, 
lärer man icke kunna komma längre än till att säga, att aktie- 



med fastigheten svarar för en intecknad gäld, för hvilken han icke står 
i personligt ansvar. 

*) Att objektets enskilda beståndsdelar kunna växla, lärer väl icke 
kunna anses såsom ett bevis emot sakrättsnaturen , så vida man icke 
också vill förneka, att t. ex. förlagsinteckning gifver en sakrätt (förlags- 
tagares rätt kan icke betraktas såsom en blott förmånsrätt, se K. Förkl. 
d. 30 Juni 1762 öfver 6 och 14 §§ af 1748 års Förlagsordning, in fine). 

*) Den bästa analogi till aktiebolagsborgenärernes rätt lemnar borge- 
näremes rätt till ett urarfvabo, hvilken väl icke kan påstås vara en 
fordringsrätt i teknisk mening. Se Nordling, Om behandlingen af död 
mans bo med särskildt afseende på lagen om urarfvagörelse d. 18 Sept. 
1862 (i öfvertiyck, Upsala 1868), ss. 64, 65. 



Digitized by 



Google 



138 

bolaget flr ett rättsförhållande. Reducerar man emellertid detta 
förhållandes innehåll till dess minimnm, så finner man detta vara 
en sakrättslig gemensamhet eller åtminstone ett därmed analogt 
förhållande. Aktiebolaget bildar så till vida en motsats emot 
det romerska bolaget. Detta var till sitt väsen ett obligatoriskt 
bolag, aktiebolaget kan däremot betraktas såsom ett sakrätts- 
ligt, såsom en societas rerum i fullt egentlig bemärkelse^). 
Men liksom i det romerska bolaget jämte det obligatoriska för- 
hållandet äfven en sakrättslig gemensamhet kunde förekomma, 
så återfinnas också ofta, ja på ett visst stadium nästan alltid, 
obligatoriska element uti aktiebolaget, ehuru obligationerna 
enligt regeln äro strängt begränsade till sitt innehåll, och icke 
sällan, sedan de delvis blifvit fullgjorda, den obligatoriska 
rätten förvandlar sig till ett anspråk, hvilande på delegarnes 
fullgjorda insatser. Så har den moderna rättsutvecklingen i 
aktiebolaget löst problemet att skapa en föreningsform, i 
hvilken de enskilde obetingadt få underordna sig det gemen- 
samma ändamålet , men delegarnes personer icke desto mindre 
lemnas mer fria och obundna än i själfva den romerska societas, 

§ 3. Aktiebolagets förhållande till staten. 

Finner aktiebolagsinstitutet tillräckligt stöd i vår rätts 
allmänna grundsatser, så är därmed deras åsigt vederlagd, som 
anse aktiebolagens rättsliga tillvaro endast kunna förklaras 
därur, att de stränga rättsreglerna fått vika för den ekonomi- 
ska nyttan^), och på denna grund anse, att för hvarje aktie- 



*) Denna omständighet, att aktiebolaget är förbundet genom saker 
och därå beroende rättsförhållanden, framhålles af Marbach, Ein Wort 
uber den Eechtscharakter d. Actiéngesellschaft, Leipzig 1844. Denna 
teori grundar och utvecklar han emellertid genom en dunkel och ofattbar 
framställning af aktiebrefvets betydelse såsom föreningens sakrättsliga 
grundval. Huru denna förening af saker kan blifva ett helt, mägtigt af 
verksamhet, visar han ej; ty icke kan rättsgemensamhetens ouppsägbar- 
het (ss. 37, 44) ensam åstadkomma detta. 

*) Jmf. Betänkande och förslag till ändringar i kreditlagstiftningen, 
Stockh. 1854, ss. 69, 70; Sammansatta Banko- och Lagutskottets Bet. 
N:o 2 vid 1862-63 årens riksdag, s. 10. 



Digitized by 



Google 



139 

bolag bör fordras en speciel koncession från statens sida , med- 
delad först efter pröfning af den nytta, som af bolaget kan vara 
att förvänta, eller att, om denna koncession gifves generelt, 
staten åtminstone kan anses befogad att binda densamma vid 
hvilka vilkor som hälst, eftersom aktiebolagen icke för sin 
rätt att blifva erkända kunna åberopa någon inre rättsgrund, 
utan endast äro skapelser af positiv lag och för sitt berätti- 
gande icke ega andra anspråk, "än dem lagen konventionelt 
beviljar"^). Därmed är emellertid icke sagdt, att dessa bolag 
icke påkalla något särskildt ingripande ifrån statsmagtens sida. 
Staten har i förhållande till de enskildes samfärdsel icke blott den 
uppgift att bestämma gränserna för hvar och en enskilds rätts- 
område samt, när dessa gränser blifvit rubbade, så vidt möj- 
ligt är, återställa dem och , om rättskränkningen uppdagat till- 
varon af en brottslig vilja, som hotar rättsordningens bestånd, 
genom straff undanrödja den fara , som ligger i densamma. 
Den har äfven den uppgift att skydda emot hotande, äfven 
ekonomisk, skada, den må vara att vänta från^rättsstridiga vil- 
jor, hvilkas tillvaro dock icke konstaterat sig i någon brottslig 
handlings eller från vissa omständigheter, som, om de fritt 
finge utveckla sig, kunde gifva anledning till rättsförlust (sta- 
tens politiverksamhet). Äro de* enskildes krafter vanmägtiga 
emot de faror, som hota, vidtager statens skyldighet, och eger 
den då äfven, om så påfordras, gripa in på det fria aftalets 
område och inskränka den själfbestämmelserätt, hvarmed de 
enskilde i allmänhet där röra sig. Att det finnes tillräckliga 
motiv för staten att ur politirättslig synpunkt gripa in i aktie- 
bolagsaftalets frihet, därför lemnar förflutna tiders erfarenhet 
tillräckligt stöd. Den gifver ovedersägligen vid handen, att i 
detta institut ligga vissa faror, såväl för den allmänhet, som i 
bolagen tager del, som för tredje man, hvilken med dem träder 
i beröring-). Detta har också knappast någonsin blifvit be- 



*) Nyss anf. Betänkande och Förslag s. 70. 

*) Om öfverdriften i farhågorna, att aktiebolagen skulle samla en öf- 
verväldigande kapitalmagt och uttränga de mindre kapitalen ur handelns 
och industriens alla grenar (jmf. Betänkande och förslag till ändringar i 



Digitized by 



Google 



140 

stridt, men så mycket mer delade hafva åsigterna varit om de 
medel, genom hvilka staten bäst undanrödjer dessa faror. 
Som vi sett af den historiska inledningen, har staten i olika 
land och på olika tider på skilda sätt sökt lösa denna sin 
nppgift. Det är trenne system, hvilka därvid blifvit tillämpade. 
Enligt det första underkastar regeringen hvarje aktiebolag, som 
bildas, en föregående pröfning , fastställer de närmare bestäm- 
melser, som skola gälla fÖr dess verksamhet, och utöfvar, 
om den så finner nödigt, nppsigt öfver desammas efterlefnad. 
Enligt det andra stadgar lagstiftningen allmängiltiga regler 
för hvarje aktiebolags bildande och verksamhet, afsedda att 
omöjliggöra alla missbruk af denna föreningsform, nnder 
hvilka reglers iakttagande aktiebolagen i öfrigt fritt må röra 
sig. Det tredje systemet åter låter de enskilde fritt anordna 
aktiebolagsförhållandet så, som dem för godt synes, men bjuder 
i aktieegares och tredje mans intresse en ovilkorlig offentlighet 
af alt, som för desse kan vara af vigt att känna. Det första 
systemet återfinnes i den äldre franska rätten och den tyska 
handelslagboken, det andra i Frankrikes och Tysklands nu 
gällande rätt ocli det tredje i den engelska lagstiftningen. 
Det första af dessa system följer också vår aktielag. Den 
förbjuder väl icke helt och hållet aktiebolag, bildade utan 
Konungens pröfning och fastställelse af bolagsreglema , men 
stadgandet i 13 § nödgar ovilkorligen den stora mängden af 
aktiebolag att söka kongl. sanktion. Lagen följer visserligen 
icke ens i fråga om de aktiebolag, som skola åtnjuta alla 
dess förmåner, uteslutande auktorisationssystemet. Den inne- 
håller äfven några få normativbestämmelser samt några före- 
skrifter om offentlighet, men dessa äro jämförelsevis af föga 
betydelse. Hvad som är bestämmande för hela lagens karak- 
tär, är fordran af Konungens stadfästelse å bolagets ordning. 
Angående föremålet för den pröfning, som skall föregå stad- 
fästelsen, heter det i 1 §: Konungen pröfvar bolagsordningens 
öfverensstämmelse med denna lag^ samt om och huruvida där- 



kreditlagstiftningen, Stockh. 1854, s. 67), se Schaffle i Deutsche Vier- 
teljahrsschr. 1856: 4, s. 287 och i Bluntschli's Staatswörterb. IV ss. 257 
o. f.; AUERBACH, Das Gesellschaftswesen ss. 196 o. f. 



Digitized by VjOOQIC 



Ul 

utöfvevy med af seende på vidden och beskaffenheten af bolagets 
rörelse, särskilda bestämmelser må erfordras, vare sig angående 
säkerhet för fullgörande af delegarnes förbindelser, om tillsyn 
å gifna föreskrifters behöriga iakttagande, eller i annat syfte- 
mål. Af detta stadgandes afifattning synes genast framgå, att 
de förmåner, hvilka den kongl. stadfästelsen bereder, kunna 
vinnas af hvarje aktiebolagsförening för lofligt ändamål, blott 
med det vilkor, att dess bolagsordning uppfyller aktielagens 
fordringar samt dessutom upptager de bestämmelser, som 
K. M:t med afseende på vidden och beskaffenheten af bolagets 
rörelse kan finna därutöfver behöfliga. Ordalagen lemna obe- 
stämdt, hvilka syftemål K. M:t genom dylika tilläggsbestäm- 
melser kan och bör tillgodose. Ser man emellertid på för- 
handlingarna vid aktielagens antagande, så betecknas i dessa 
flerstädes såsom ändamål med såväl aktielagens föreskrifter, som 
de bestämmelser K. M:t tillfogar, att betrygga cmnan mans rätt^ 
att förekomma, det andra personers rätt äfventyras, att gifva 
garantier emot de missbruk och vådor, som af dessa föreningar 
kunna vara att befara o. s. v. *). Härigenom synes K. Mits 
pröfning få sitt bestämda innehåll. K. M:t eger tillse, att bolagets 
organisation icke hotar allmänheten mod rättsförlust. Främst 
afses utan tvifvel bolagets borgenärer, men säkerligen äfven den 
allmänhet , som i bolaget eger del eller erbjudes inträde i det- 
samma. K. M:ts pröfningsrätt får härigenom en ren politirättslig 
karaktär, och gäller således för denna pröfning samma regel som 
för all statens politiverksamhet, att den endast bör vara verksam 
där, hvarest de enskildes krafter icke räcka till, och att den 
följaktligen icke bör befatta sig med ämnen, i hvilka det icke 
möter svårighet för de enskilde att själfve tillgodose sina in- 
tressen. 

Sådan är den tydning af 1 §, hvartill dess ordalag i för- 
ening med talrika yttranden under de förhandlingar, som 



*) Se Högsta Domstolens protokoll d. 18 Oktober 1847; Lagutskot- 
tets vid 1847—8 årens riksdag betänkande N:o 27 s. 5 samt mångfaldiga 
yttranden under diskussionen i riksstånden såväl vid denna, som föregående 
riksdag. 



Digitized by 



Google 



U2 

föregiogo lagens antagande, gifva anledning. Emellertid saknas 
icke i dessa förhandlingar yttranden, som häntyda på en af- 
sigt att göra Konungens pröfningsrätt vidsträcktare, än orda- 
lagen framställa den. Vid granskningen af det inom jastitie- 
departementet uppgjorda förslag (§§ 5 och 6) yttrade Högsta 
Domstolens pluralitet, att förutsättas kunde, det . konungens 
sanktion icke i fråga komme i andra fall , än där bolagets 
verksamhet vore af vidsträckt beskaffenhet, för det allmänna 
bästa förtjänade att befordras eller endast genom flere och 
större krafters förening kunde tillvägabringas. Däremot före- 
kom i minoritetens utlåtande (vid § 1) det yttrande, att det 
vore högst obilligt att vilja förneka aktiebolag af mindre om- 
fattning att genom iakttagande af lagens föreskrifter komma 
i åtnjutande af dess förmåner. Att efter dessa stridiga ut- 
låtanden, då i statsrådet bestämmelser om föremålet för ko- 
nungens pröfning tillades, dessa fingo den affattning, de nu 
ega, talar onekligen starkt för att regeringen delat minorite- 
tens i Högsta Domstolen åsigt. Emellertid förekomma äfven 
hos Ständerna yttranden i samma riktning, som pluralitetens 
i Högsta Domstolen. Bland de anmärkningar, som hos 
Ridderskapet och Adeln framstäldes emot den kongl. pro- 
positionen var äfven den, att det saknades föreskrift, att 
aktiebolag icke finge bildas för andra än större företag, 
som öfverstego enskildes förmåga^). I sitt utlåtande med an- 
ledning af de gjorda anmärkningarna*-^) yttrade Lagutskottet, 
att det delade denna åsigt, men att det icke läte sig göra 
att i lag uppdraga gränsen emellan mer eller mindre vigtiga 
företag, utan att det finge öfverlemnas åt regeringen att pröfva, 
om ett tillämnadt bolag vore af den vigt, att bildandet däraf 
borde tillåtas, och att, om så icke var händelsen, helt enkelt 



*; Eidd. o. Adelns protokoll vid 1847—48 årens rikadag m, ss. 
325 o. f. Denna anmärkning bemöttes af en talare därmed, att all 
storhet alltid är relativ och hvad i affärsväg kan vara mycket for den 
ene ^r en obetydlighet för den andre, och att en dylik föreskrift skulle 
vara ett förbiseende af den vigtiga grundsatsen, att lagen bör ^la och 
vara tillämplig för alla. 

«) Bih. t. Biksståndens protokoU 1847-48, 7 saml. 1 afd. N:o 44. 



Digitized by 



Google 



143 

utan pröfning af reglerna afslå ansökningen. Lagutskottet fat- 
tade således Konungens pröfningsrätt vidsträcktare, än 1 §:ns 
ordalag gifva vid handen. Det berodde således på, huru re- 
geringen fattade sin uppgift i ifrågavarande hänseende. Det 
dröjde icke länge, innan den fick tillfälle att bestämma sig. 
Redan året efter aktielagens utfärdande söktes sanktion för 
ett aktiebolag^), hvars ändamål var föranstaltande af nöjen 
och hvilket icke grundade sig på något betydligare kapital. 
Den sökta stadfästelsen blef beviljad. Följande år stadfä- 
stades reglementen för ett s. k. varuanskaffningsbolag, af- 
sedt att förskaffa sina delegare lifsfömödenheter till billigare 
pris'''), och för ett aktiebolag, bildadt för att inköpa och sköta 
ett bruk med därtill hörande hemman^). Vid granskningen 
af Statsrådets protokoll föste sig påföljande riksdags Konsti- 
tutionsutskott vid dessa tvänne sistnämnda fall af aktielagens 
tillämpning och anmälde desamma för Ständerna, under hem- 
ställan, huruvida i anledning af desamma Ständerna kunde 
finna lämpligt att till K. M:t göra framställning om behofvet 
af närmare bestämningar rörande de ändamål, för hvilka aktie- 
bolag finge stiftas^). I sin motivering af denna framställning 
yttrade utskottet bland annat, att det vigtiga prerogativ, som 
genom aktiebolagslagen förlänades och som rätteligen vore 
att betrakta såsom ett från allmänna regeln om gälds betal- 
ning medgifvet undantag, förutsatte företag och alQfUrer uti stort 
i handel och industri och kunde ej gärna afse dessa fler- 
faldiga spekulationer i smått, som hvarken erfordrade synner- 
lig insigt eller synnerligt stora kapital. För bruksbolag 
vore aktiebolagsprivilegiet så mycket mindre behöfligt, som 



«) TivoU aktieb.åKongl. Djurgården (kapital: 45,000 Rdr Bko). Detta 
värdet Qärde aktiebolaget, hvarå kongl. suiktion söktes. De föregående 
voro ett kanalbolag och två jämyägsbolag. 

') Lagnnda och Hagunda yarnanskafihings-aktiebolag (K. Bes. d. 20 
AprU 1850). 

^ Svanå bruks aktiebolag (K. Ees. d. 10 Juli 1850). 
^) Bih. t. Riksståndens protokoll vid 1850 — 51 årens riksdags 3 saml., 
£onstit.-*Utskott6ts memorial N:o 6. 



Digitized by 



Google 



144 

inteckningshypoteket här från början vore att tillgå ; dessutom 
skuUo genom den kapitalstyrka, de förmådde sammanbringa 
till sin disposition, stora jordegendomsmasssor kunna hopas i 
deras händer, hvaraf verkningarna knapt kunde beräknas. 
Denna framställning föranledde emellertid på grund af formela 
skäl icke till någon Rikets Ständers åtgärd^), icke häller de 
motioner, som i samma syftning väcktes hos tvänne stånd-). 
Emellertid synes regeringen under den närmast följande tiden 
konseqvent hafva följt de grundsatser, Konstitutionsutskottet 
uttalat. Så vägrades sanktion å aktiebolag för idkande af 
jämverksrörelse^), å aktiebolag för företag, hvilka redan voro 
i gång och med framgång idkats^), och å aktiebolag af obe- 
tydligare omfattning^). Med ett ord, regeringen pröfvade i 
hvarje särskildt fall, huruvida några omständigheter före- 
funnos, som voro af beskaffenhet att påkalla tillämpning af 
aktielagen, och såsom dylika omständigheter synas allenast 
hafva ansetts, att företaget öppnade någon ny industrigren 



*) Utskottets framställning bifölls af Borgare- och Bondestånden. 
Presteståndet lade denna del af utskottets betankande till handlingarna 
med förklaring, att utskottet saknat befogenhet att göra dylika framställ- 
ningar. Hos Bidderskapet och Adeln vägrade Landtmarskalken propo- 
sition på bifall, och denna vägran godkändes af Ståndet. Angående den 
statsrättsliga sidan af denna fråga, se Svedelius, Om Statsrådets ansva- 
righet, SS. 461—73. 

2) Å den ena (hos Kidd. o. Adeln) vägrades remiss till utskott, på 
den grund att densamma icke var väckt inom den föreskrifna motions- 
tiden. Den andra (i Borgareståndet) remitterades till AUm. Besv. o. 
Ekon.-Utskottet, som hemstälde, att som frågor om ändring i aktiebolags- 
lagen borde i annan ordning behandlas, motionen måtte lemnas utan af- 
seende. Denna hemställan bifölls af trenne Stånd. Borgareståndet lade 
den till handlingarna. 

>) K. Bes. d. 4 Aug. 1854 (Långö bruks aktieb.); K. Bes. d.l3Sept. 
1857 (Petersforss bruks aktieb.). 

^) K. Bes. d. 23 Nov. 1852 (Aktieb. D. Carnegie & C:ie), se Afton- 
bladet den 7 Dec. 1852. Här motiveras afslaget därjämte med att "ifrå- 
gavarande bolag, hvars aktieegares antal skulle vara inskränkt till fem, 
lämpligen kunde hänföras till den art, som afses i 15 kap. H. B". 

») K. Bes. d. 20 Juni 1853 (Waxholms Saltsjöbads-aktiebolag); K. 
Bes. den 29 Sept. 1853 (Norrköpings appreteringsbolag). 



Digitized by 



Google 



145 

eller af annan anledning kunde anses böra för det allmänna 
bästa befordras, eller att detsamma till följd af kapitalets be- 
tydlighet eller med hänsigt till osäkerheten af utgången förut- 
satte medverkan af ett mycket stort antal delegare. Förefanns 
icke någon af dessa förutsättningar, afslogs ansökningen utan 
vidare pröfning. Omkring 1850: talets midt synes emellertid 
regeringen hafva ändrat grundsats. Bland de aktiebolag, som 
efter den tiden erhållit sanktion, återfinnas många, å pröfning 
af hvilkas bolagsordningar enligt förut följda principer rege- 
ringen aldrig skulle inlåtit sig^). Bland skäl till afslag åter- 
finnes icke mer, att bolaget till följd af sin obetydliga omfattning 
eller af andra skäl icke kunde anses vara i behof af aktie- 
lagens förmåner. Å denna bana har regeringen altsedan 
dess fortgått. Denna konstanta praxis i alla de ialrika fall 
af aktielagens tillämpning, hvilka sedan dess förekommit, kan 
numer anses hafva bofåstat den tolkning af aktielagens 1 §, 
till hvilken ordalagen gifva anledning, och aktiebolagsfor- 
men med alla de förmåner, 1848 års lag medgifver, är 
följaktligen icke ett privilegium, förbehållet företag hvilka 
äro af mera allmänt intresse eller hvilka under annan bo- 
lagsform icke skulle kunna bryta sig väg, utan densamma står 
öppen för hvarje förening för lofligt ändamål, sedan Konun- 
gen pröfvat bolagsordningen och funnit densamma innehålla, 
hvad lag föreskrifver, samt tillagt, hvad därutöfver till allmän- 
hetens betryggande kan finnas erforderligt. Också har, ehuru vis- 
serligen härtill äfven andra orsaker medverkat, det årliga an- 
talet af aktiebolagsordningar, hvilka erhållit Konungens stad- 
fästelse, ökats i alt större progression, och ensamt under före- 
gående år faststäldes betydligt mer än dubbelt så många bo- 
lagsordningar, som under de första tio åren efter aktielagens 



•) T. ex. en mängd fabriksbolag med obetydligt kapital, bryggeri- 
aktiebolag, järnbruks-aktiebolag, jordbruks-aktiebolag, hotellbyggnads-aktie- 
bolag, bageri-aktiebolag, aktiebolag till förläggande af tidningar, klubb- 
aktiebolag, minuthandels-aktiebolag, aktiebolag för att idka boktryckeri- 
rörelse o. 8. v. 

10 



Digitized by 



Google 



146 

utfärdande, och under de tyänne sistförfiutna åren flera än un- 
der lagens andra decennium^). 



2 Kap. 

Om aktiebolagets bildande. 

Sällan kommer ett aktiebolag till stånd utan åtskilliga för- 
beredande handlingar, hvilka ofta upptaga en ganska lång tid- 
rymd. Denna aktiebolagets bildningsperiod kan gestalta sig 
på så många olika sätt, att man nästan kan tveka, om verk- 
lighetens mångfald medgifver annat än en kasuistisk behand- 
ling af de rättsfrågor, som under denna period kunna fram- 
ställa sig. Vissa allmänna drag återfinnas dock alltid på detta 
stadium, hvilka låta återföra sig till allmänna regler. Följer 
man förhållandenas utveckling från första steget till aktiebo- 
lagets bildande, intill dess detsamma fullfärdigt träder i verk- 
samhet, urskiljer man i denna aktiebolagets skapelseprocess 
följande hufvudmoment: aktieteckningen, bolagsordningens an- 
tagande samt, när meningen är, att bolaget skall komma i 
åtnjutande af alla vår aktielags förmåner, inhemtandet af 



*) Antalet af faststälda bolagsordningar utvisas af följande, efter i 
departementen förda anteckningar uppgjorda förteckning: 

PåCivil-Min. PåFin.-Min. PåCivil-Min. PåFin.-Min. 

föredragn. fSredragn. fSredragn. f5redragn. 

1848 2 1860 20 

1849 6 1861 

1850 5 1862 

1851 1 1863 

1852 4 1864 

1853 6 1865 

1854 6 1866 

1855 10 1867 

1856 9 1868 

1857 . 12 1869 

1858 14 1870 

1859 10 1871 
Det årliga antalet afslagna ansökningar har stundom gått upp inemot en 

tredjedel af de beviljade, men i allmänhet hållit sig betydligt därunder. 



15 




19 


1 


16 


1 


36 




35 




52 


1 


73 


1 


64 


2 


93 


1 


48 


3 



Digitized by 



Google 



147 

KonuDgens stadfästelse å bolagsordningen och bolagsordnin- 
gens publikation; och vilja vi betrakta dessa moment h vart ef- 
ter annat i den ordning vi nämnt dem, ehuru, såsom vi skola 
se, denna ordning visst icke alltid är den, i hvilken de i 
verkligheten förekomma. 

§ 1. Aktieteckningen. 

Då för ett aktiebolag är väsentligt, att detsamma arbe- 
tar på grundvalen af ett bestämdt kapital, är detta kapitals 
sammanskjutande en nödvändig förutsättning för bolagets 
uppkomst. Vanligen delar man det kapital, som företaget an- 
ses behöfva, i lika stora delar, och samlas så detta kapital 
därigenom, att de blifvande delegarne genom inbetalning eller 
förbindelser till inbetalning öfvertaga en eller flera af dessa 
lotter. Detta öfvertagande kan emellertid försiggå på olika 
sätt. 

Enklast framställer sig förhållandet, då ett antal personer 
i en samtidig akt öfverenskomma med hvarandra att Öfvertaga 
alla aktierna, om ock med afsigt att ofördröjligen utbjuda en 
del af dem åt andra, öfver h vilket aftal antingen i vanlig kon- 
traktsform eller i form af ett vid aktietecknarnes sammanträde 
hållet protokoll plägar uppsättas en skriftlig handling, som af 
samtlige aktietecknare underskrifves. 

Vanligare är dock, att öfvertagandet af aktier icke sålunda 
sker i en enda akt, utan att detsamma försiggår successivt. 
Det första rättsliga^) steget till aktiebolagets bildande är då, 
att en eller flere personer utfärda en inbjudning (prospekt, 
projekt, program) att bilda ett aktiebolag, hvilken inne- 
håller en utveckling af det tillämnade företagets beskaffenhet 
och utsigter, uppgift om det till teckning framlagda kapitalets 
samt aktiebeloppens storlek, samt angifver hvar och huru teck- 
ning af aktier kan ske. Denna inbjudning ställes antingen 
till allmänheten, i hvilket fall den vanliga offentliggöres i tid- 



*) De inbjudningar, som ofta utgå till förberedande möten, samt de 
beslut, som där kunna fattas om önskvärdheten af det projekterade före- 
taget, sakna alt rättslifft sammanhang med aktiebolagets bildancle. 



Digitized by 



Google 



U8 

ningarna, eller allenast till vissa bestämda personer, till hvilka 
densamma öfverlemnas. Äfven i förra fallet öfversändes ofta 
inbjudningen till personer, hos hvilka man särskildt påräknar 
intresse för det projekterade företaget. 

Nästa steg är aktieteckningen eller den rättshandling, hvar- 
igenom personer utfösta sig att på inbjudningens grundval del- 
taga i det tillämnade bolaget genom att öfvertaga en eller 
flera aktier. Denna utftlstelse sker vanligen skriftligen genom 
inbjudningens undertecknande med bifogad uppgift på det an- 
tal aktier, tecknaren vill öfvertaga, eller genom dylik anteck- 
ning på inbjudningen bilagda teckningslistor, stundom genom 
ifyllande af särskilda anmälningssedlar ^). 

Den rättsliga konstruktionen af denna aktiebolagets för- 
period erbjuder i mer än ett afseende svårigheter. Af utländska 
författare är Renaud den, hvilken fullständigast behandlat 
denna fråga ^). Hans framställning är i korthet följande. Hvad 
först beträffar det mer komplicerade fallet, då aktiekapitalet 
samlas genom successiva teckningar, anser Renaud såsom obe- 
stridligt, att aktieteckningen grundar en juridisk förpligtelse 
till de tecknade beloppens inbetalning. Denna förpligtelses 
uppkomst härleder han ur ett aftal emellan inbjudarne och 
aktietecknarne. I de förres uppfordran till aktieteckning ligger 
tydligen uttryckt deras afsigt att emottaga bindande löften 
om bidrag till det kapital, som ensamt skall möjliggöra bo- 
laget; aktietecknarne åter tillkännagifva i teckningen sin vilja 
att, med bifall till inbjudames förslag, åtaga sig en förplig- 
telse af nyss sagda innehåll och blifva genom detta vilje- 
uttryck bundne ^). De blifva dock icke förpligtade emot in- 
bjudarne, utan emot aktiebolaget. Inbjudame erhålla icke ur 
aktieteckningen något rättsanspråk emot tecknarne, men där- 
emot uppkommer ur densamma omedelbarligen ett berättigande 
för aktiebolaget. Här föreligger således ett aftal, vid hvilket 



*) Se t. ex. Prospekt till Stockholms Patent-ångrepslageri-aktiebolag, 
Stockh. 1864. 

>) Das Becht der Actiengesellschaften, Ldpzig 1863, ss. 185 o. f. 
>) Benaud, anf. st. s. 201. 



Digitized by 



Google 



149 

kontrahenterae och subjekten i det genom aftalet alstrade 
rättsförhållandet icke äro identiska, i det nämligen ar aftalet 
rättigheter uppkomma för en tredje, det blifvande aktiebola- 
get, utan att de som mottaga utfästelsen kunna betraktas så- 
som aktiebolagets ställföreträdare^). På samma sätt förhåller 
det sig enligt Eenaud i det fall, då ett antal personer genom 
ömsesidig öfverenskommelse , med öfvertagande af hela aktie- 
kapitalet, förena sig till ett aktiebolag. Här är ett ömsesidigt 
till förmån för det blifvande aktiebolaget gifvet löfte för han- 
den, hvilket i intet hänseende skiljer sig från den af aktie- 
tecknarne till inbjudarne gifna utfästelsen 2). 

Denna Renauds konstruktion synes emellertid, oafsedt 
dess sammanhang med personteorien, synnerligen otillfreds- 
ställande. Det är visserligen sant, att ett aftal till tredje 
mans förmån icke efter nyare rätten saknar giltighet, ehuru 
den satsen , att ur ett dylikt aftal utan något slags viljeutbyte 
emellan promissarien och tredje man en rättighet för den senare 
uppkommer, torde tarfva bevis ^). Men därmed vare huru som 
häist, här är frågan om en tredje, som ännu icke finnes till, 
och en förpligtelse skulle således finnas utan berättigadt sub- 
jekt, något som kommer i strid med ett af rättsvetenskapens 
axiom. Förnekar man därför, såsom Renaud, hvarje slags 
rättsförhållande tecknarne emellan, måste man antingen anse 
tecknarne befogade att intill bolagets konstituerande återkalla 
sin i teckningen gifna utfästelse , något som Renaud visst icke 
vill medgifva, eller ock låta förpligtelsen , ehuru till en tredjes 
förmån*), öfvertagas emot inbjudarne, hvilkas viljebestämning 
sedermera bolaget, då det mottager teckningsbevisen , tillegnar 



«) Renaud, anf. st. ss. 203-5. 

2) Renaud, anf. st. s. 205. 

^ Jmf. Runde i Zeitschr. f. Deutscbes Recht, VII ss. 18, 19; Pfeifer, 
därsammast. IX ss. 474 o. f.; Bkseler, System § 120. 

^) Möjligheten af ett dylikt aftal t. ex. till en ofödds förmån torde 
icke enligt svensk rätt kunna dragas i tvifvelsmål. Renaud, s. 202 gör 
den dock beroende däraf, att promissarien i utfästelsens fullgörande till 
den tredje har ett pekuniärt intresse fullt motsvarande utfästelsens innehåll. 



Digitized by 



Google 



150 

sig^); innan detta skett, skulle då emellertid inbjudarne på 
eget bevåg kunna frigöra en eller annan tecknare från dess 
förbindelse ^) , ett resultat , hvilket den allmänna rättsuppfatt- 
ningen säkerligen icke skulle godkänna. 

Med denna Renauds teori om aktietecknarnes förpligtelser 
sammanhänger på det närmaste hans uppfattning af frågan 
om deras möjliga rättigheter ur teckningen ^). Han förnekar, 
att enligt regeln ur densamma uppkommer något berättigande 
för aktietecknarne. Aftalet emellan desse och inbjudarne är 
ensidigt: aktiebolaget, såsom en tredje person , kan väl genom 
inbjudarne blifva berättigadt, men icke förpligtadt, icke häller 
kan utan vidare antagas, att inbjudarne därför, att de till- 
kännagifva sig vilja emottaga utfästelser till en tredjes för- 
mån, hysa någon afsigt att förpligta sig själfve till något. 
Emellertid kan en dylik afsigt framgå ur inbjudningens af- 
fattning, såsom t. ex. då det heter, att tecknarne, i händelse 
af Öfverteckning , äro skyldige att underkasta sig, att antalet 
tecknade aktier proportionerligt reduceras, en bestämmelse, 
hvars affattning talar för, att meningen varit, att ur teckningen 
icke blott förpligtelser, utan äfven rättigheter för tecknarne 
skulle uppkomma^). I detta och dylika fall erhålla tecknarne 
ett rättsanspråk, men icke emot aktiebolaget, hvilket inbju- 
darne hvarken vilja eller kunna förpligta, utan emot inbju- 
darne själfve. Blir bolaget konstitueradt och erhåller en teck- 
nare icke aktier till det antal, soni på hans teckning sig be- 
löper, kan han påyrka, att inbjudarne förskafifa honom dem, 
hvilket må ske därigenom, att de till honom öfverlåta aktier, 
hvilka de själfve Öfvertagit eller som de för detta ändamål 
af andra tillhandla sig^). Något tvåsidigt aftal ligger icke 



*) Detta synes ungefår vara Kuntzes åsigt i Krit. Ueberschau VI s. 86. 

2) En sådan rätt inrymmer verkligen Eenaud inbjudarne (anf. st. s. 
220) i föga konseqvens med sin åsigt i öfrigt. Jmf. däremot KuNTZE, 
anf. st. s. 80 och Pöhls, Actienges- s. 163. 

3) Renaud, anf. st. ss. 222 o. f. 
*) Renaud, anf. st. s. 226. 

*) Renaud, anf. st. s. 228. 



Digitized by 



Google 



151 

bäller i detta fall i teckningen , utan komma genom densamma 
tvänne af hvarandra alldeles oafhängiga rättshandlingar till 
stånd »). 

Denna del af Renauds teori synes oss lika otillfredsstäl- 
lande som den förra. Att anse aktletecknarnes ställning blifva 
så väsentligen olika, alteftersom i prospekten influtit några 
ord om reduktion, eller dylika uttryck icke i densamma åter- 
finnas , saknar alt berättigande. Hvarken ligger det i de hand- 
landes afsigt 2) , ej häller kan det , om man icke hyllar person- 
teorien, visas i öfrigt af några rättsskäl betingadt, att aktie- 
tecknarne i det förra fallet skulle få ett rättsanspråk på aktier 
i bolaget, men att i det senare och vanligaste fallet åter er- 
hållandet af aktier endast skulle vara ett vilkor för deras 
skyldighet att inbetala de tecknade beloppen, men icke något, 
som tecknarne kunna fordra som en rätt, hvadan de således 
måste underkasta sig att måhända i långliga tider vara af 
med redan inbetalda belopp och att hålla sig beredde till öfriga 
inbetalningars fullgörande, utan att i ersättning därför ega 
den minsta visshet, att man icke, ehuru bolaget kommer till 
stånd, vid dess konstituerande utan skäl utesluter dem från 
detsamma. Icke häller synes det billigt att i de fall , där upp- 
komsten af en rättighet för tecknarne icke låter förneka sig, 
kasta tyngden af den däremot svarande förpligtelsen på inbju- 
darne , hvilka enligt regeln icke såsom sådane ur teckningsaftalet 
erhålla något berättigande mot aktietecknarne ^). 

Denna Renauds konstruktion af aktieteckningsperioden är 
emellertid till sin grundtanke för personteoriens anhängare 
den enda möjliga*); med personbegreppet i sigte såsom för- 



*) Eenaud, anf. st. s. 236. 

*) Tvärtom fatta tecknarne ofta förhållandet så, att de erhålla ett 
anspråk på aktier, och att teckningsbeloppets inbetalning endast är ett 
vilkor därför. 

3) Jmf. Renaud, s. 328 in fine. 

^) Jmf. AUEEBACH, Das Gesellschaftswesen in jurist, u. volkswirtsch. 
Hins., Fr. a. M. 1861, § 64; Kuntze, anf. st. ss. 80 o. f. Ehuru i flera 
hänseenden af annan åsigt än Renaud (Auerbach konstruerar tecknings- 
aftalet såsom ett köp : inbjudarne såsom negotiorum gestores för det bHf- 



Digitized by 



Google 



152 

klaring af det fallbildade aktiebolaget måste man under detta 
inledande tidskifte fränkänna aktieteckname alla slags rättig- 
heter emot hvarandra. Det skulle annars falla sig svårt att 
sedermera spela dem dessa ur händerna till förmån för ett 
från dem skildt rättssubjekt. 

Är man icke bunden af denna teori, erbjuder sig en 
annan lösning af dessa frågor. Se vi först på det enklaste 
fallet , då ett antal personer genom samtidig öfverenskommelse 
öfvertaga hela aktiekapitalet eller åtminstone det belopp , hvil- 
ket är afsedt att utgöra dess minimum, så synes ingen tvekan 
kunna förefinnas angående den rättsliga beskaffenheten af den 
viljeförklaring, som af bolagets stiftare afgifves. Det är ett 
utbyte af ömsesidiga utfästelser, hvarigenom ömsesidiga soli- 
dariska anspråk på aktiebeloppens inbetalning alstras. Hvar 
och en blir berättigad att fordra, det de öfrige inbetala sina 
utfösta belopp och det till fullo, — detta visar sig däri, att 
ingen tecknare utan alla de öfriges samtycke kan befrias från 
någon del af sin teckningsförbindelse — men ingen kan på 
egen hand indrifva hvarken det hela såsom vid en romersk 
öbligatio in solidum eller en del såsom vid en obligatio pro 
rata^ utan rättighetens realiserande fordrar allas samverkan. 
Vid detta aftal är det sitt eget och de andres intressen, man 
tillgodoser, någon afsigt att tillgodose en tredje persons skönjes 
icke däruti. 

Denna lösning anse vi generel. Äfven i det fall, då aktie- 
teckningen sker successivt, se vi i densamma ett aftal emel- 
lan aktieteckname, hvilket alstrar ett rättsförhållande dem 
emellan. Den faktiska gången är här emellertid mer kompli- 
cerad, och andra intressen än de, som rättsligen tillgodoses, 
äro ofta de motiv, som leda de handlande. Det aftal, som 
ligger i aktieteckningen, kommer enligt vår åsigt till stånd 
på följande sätt. Den första aktietecknaren, det må nu vara 



vande bolaget sälja andelar i företaget; Kuntze ser i detsamma, såsom 
närandt är, en utfästelse gentemot inbjudarne, men till bolagets förmån), 
äro de dock ense med honom uti att förneka uppkomsten af något slags 
rättsförhållande tecknarne emellan, hvilket Renaud själf (s. 194) betecknar 
såsom utgångspunkten for sin konstruktion. 



Digitized by 



Google 



153 

en af inbjudarne eller någon , som på grund af inbjudarnes 
uppmaning tecknar sig för aktier, gör därigenom ett anbud 
till aftal, hvilket anbud accepteras af den, som vidare tecknar 
sig, hvarefter denne själf tillika med föregående tecknare 
framstår såsom proponent^). Hvar och en förpligtas och be- 
rättigas genom sin teckning emot föregående aktieteck- 
nare, och hans rätt och förpligtelse är af samma beskaffen- 
het, som nyss blifvit sagdt om det fall, då teckningen sker 
i en liktidig akt. Det rättsförhållande, som teckningen alstrar, 
omfattar naturligen endast redan varande tecknare, någon för- 
pligtelse emot blifvande tecknare existerar icke^), men en 
tecknare hindras af de öfriges anspråk att återkalla sitt an- 
bud till blifvande aktietecknare eller, om man så vill, redan 
varande aktietecknare hafva accepterat hans anbud till de blif- 
vande tecknarnes förmån, ett aftal för tredje mans räkning, hvil- 
ket man så mycket mindre kan finna betänkligheter vid att 
godkänna, som acceptanterna här själfve hafva ett ekonomiskt 
intresse uti att anbudet icke återtages. Rättsförhållandet om- 
fattar emellertid, såsom sagdt, ännu icke de blifvande teck- 
narne, och följaktligen hvilar hela företagets öde i de redan 
varande tecknarnes händer; vilja de uppgifva detsamma, 
finnes därför intet hinder. Synnerligen påtaglig visar sig 
riktigheten af denna konstruktion i det fall, då tecknin- 
gen sker å själfva inbjudningen och dennas underskrift bildas 
af de tecknandes namn^). Här är hvarje tecknares egenskap 
af proponent omisskännelig. Detta är emellertid icke det van- 



*) Jmf. Brackenhöft i Weiskes Rechtslexikon V, s. 89 ; Beschorner, 
Das deutsche Eisenbahnrecht, Erlangen 1858, s. 25; Brinckmann, Lehrb. 
des Handelsrechts, Heidelb. 1860, § 61. Endemann, Handelsr. § 57. Se 
också JOLLY, anf. st. ss. 352 o. f. 

2) Vanligen" framhålles såsom det mest talande skälet emot möjlig- 
heten af att konstruera teckningen såsom ett fördrag emellan de blifvande 
aktieegarne, att man icke kan förpligta sig emot fullkomligt obekanta 
och ännu ovissa personer. Se Renaud, anf. st. s. 193; Kuntze, anf. 
st. s. 85. 

3) Så var t. ex. förhållandet med Stockholms Handelsbanks teck- 
ningslista. 



Digitized by 



Google 



154 

liga, utan morfindels är inbjudningen försedd med särskild 
underskrift, och samlas teckningarna på flera listor. Huru kan 
då konstruktionen af aktieteckningen såsom ett aftal emellan 
aktietecknarne förlikas med den allmänna kontraktslärans grund- 
satser? Dessa fordra ju för ett aftal, åtminstone ett tvåsidtgt, 
icke blott en viljeöfverensstämmelse kontrabenterne emellan, 
utan ett ömsesidigt gifvet och ömsesidigt mottaget uttryck af 
denna viljeöfverensstämmelse, och här icke blott kan det hända, 
utan händer vanligen, att aktietecknarne intill teckningens full- 
bordan till en del alls icke känna till sina medtecknare. Denna 
fråga nödgar oss att gå tillbaka och betrakta själfva inbjud- 
ningens rättsliga betydelse. Såsom nämnts, innehåller denna 
först och främst en uppmaning att bilda ett aktiebolag för 
däri uppgifna ändamål och på däri framstälda grunder. Detta 
innehåller emellertid också ofta de inbjudningar, som utgå till 
förberedande möten , men den inbjudning, här är i fråga, inne- 
håller också något mer: den erbjuder en utväg att få aktie- 
bolagsaftalet till stånd, och denna utväg är anteckning å de 
listor, inbjudarne framlagt eller förklarat sig ämna framlägga. 
I inbjudningen erbjuda sig således inbjudarne att förmedla 
aktiebolagsaftalet genom att, själfve eller genom dem, som de 
därmed betro , mottaga aktieteckningar. Detta anbud accep- 
teras af hvar och en, som tecknar sig. Tecknarens hufvud- 
sakliga afsigt är visserligen att blifva medlem i det tlllämnade 
bolaget, således att träda i rättsförhållande till sina blifvande 
bolagsmän, icke till inbjudarne såsom sådane, men i tecknin- 
gen begagnar han sig af inbjudarnes anbud om förmedling 
och bemyndigar dem att fortfarande mottaga teckningar äfven 
å hans vägnar. Vill man föra det rättsförhållande, som sålunda 
uppkommer, under någon af kontraktsförhållandenas hufvAd- 
former, kan det icke blifva annat än mandatets; men väl må 
märkas detta mandats begränsade innehåll: att förpligta och 
berättiga till del i aktiebolaget samt att efter teckningens full- 
bordan utlysa sammanträde med aktietecknarne. Inbjudarne 
erhålla icke någon rätt att å akti^tecknarnes vägnar utveckla 
någon verksamhet i förhållande till tredje man. ingen rätt att 
disponera öfver möjligen vid teckningstillfället gjorda inbetal- 



Digitized by 



Google 



155 

ningar. Vidare må anmärkas den egendomlighet, att när in- 
bjudningen icke innehåller mer än nämndt är, någon juridisk 
förpligtelse till verksamhet näppeligen kan anses uppkomma 
för inbjudarne. Den enda garanti, att inbjudarne skola 
fullgöra sitt förmedlarekall, är det intresse, de själfve kunna 
ega i företagets åvägabringande, en garanti, som emellertid i 
flesta fall är fullt tillräcklig '). Låta inbjudarne företaget falla, 
kunna för öfrigt dittillsvarande aktietecknare upptaga det- 
samma. Något anspråk på ersättning för möda och kostnader 
lära icke häller inbjudarne emot de enskilde tecknarne er- 
hålla, så vida detta icke i inbjudningen uttryckligen är för- 
behållet^). Alla dessa omständigheter äro emellertid icke så- 
dana, att de upphäfva begreppet mandaium. Detta paandat- 
forhållande är det enda rättsförhållande, som teckningen enligt 
regeln kan anses alstra emellan tecknarne och inbjudarne. 
Särskildt erhålla inbjudarne icke något själfständigt anspråk 
på teckningsförbindelsens uppfyllande. Väl saknas sällan den 
förutsättning för ett obligatoriskt förhållandes uppkomst, som 
består i ett förmögenhetsintresse å den berättigades sida^), men 
det kan omöjligt anses ligga i tecknarnes afsigt att för till- 
godoseende af detta intresse, hvilket för öfrigt inbjudarne van- 
ligen alt annat än framhålla, förpligta sig till aktietillskott. 
De tillkännagifva i teckningen sin afsigt att i företaget del- 
taga med visst belopp, men någon afsigt att förpligta sig emot 
personer, hvilka icke äro eller ^mn^ blifva deltagare (inbju- 
darne såsom sådane), skönjes icke däri. För »öfrigt händer 
det väl icke ofta, att ej inbjudarne på samma gång äro aktie- 
tecknare, och äro de detta, så ega de naturligen alla en. aktie- 
tecknares så rättigheter, som skyldigheter*). Fasthålla vi in- 



») Jmf. Endemann anf. st. § 57 not. 13. 

2) Renaud, anf. st. s. 213; Walter, Syst. d. deutsch. Privatr. §300; 
Bbinckmann, anf. st. § 61; Kuntze, anf. st. s. 80. Af annan åsigt är 
Beschorner, anf. st. s. 25. 

3) Jmf. AUEKBACH, anf. st. § 65. 

*) Renaud, anf. st. s. 216, antager, att inbjudarne, sedan teckning 
skett, skulle kunna förklara , att de låta företaget falla med den verkan, 
att genom denna förklaring teckningsförbindelsen upphör, liksom han 



Digitized by 



Google 



156 

bjadarnes egenskap af mandatarier, så låter aktietecknings- 
aftalets uppkomst fullt förlika sig med den allmänna kontrakts- 
läran. Ty enligt den nyare rätten kunna vid aftal kontrahen- 
teme företrädas af andra: anbud och accept kan gifvas af och 
till ställföreträdare med samma verkan, som om hufvudmännen 
själfve uppträdde omedelbart. En dylik förmedlareroU spela 
här inbjudarne. Det är de, som själfve eller genom dem, som 
hafva teckningslistoma om hand, frambära dittillsvarande teck- 
nares anbud till dem, som ytterligare äro hågade att deltaga i 
det tillämnade bolaget, och de, som mottaga teckningar å de 
förra tecknarnes vägnar. Före detta mottagande är teckningen 
icke bindande. Man må aldrig så tydligt för andra personer hafva 
tillkännagifvit sin vilja att teckna aktier, ja till och med gifvit 
ett uttryck däråt genom anteckning på en öfversänd tecknings- 
lista, innan detta tittryck kommit dem tillhanda, som äro be- 
fogade att mottaga teckningar, är man oförhindrad att ändra 
sin vilja. Ur denna iubjudarnes förmedling förklarar sig, att 
ett aftal kommer till stånd, visserligen icke emellan obestämda 
personer, hvilket vore en absurditet, men emellan personer, 
som möjligen äro hvarandra obekanta. Detta är ingalunda 
ovanligt, då ett aftal slutes t. ex. genom mäklare^). För öf- 
rigt må anmärkas, att väl icke så sällan den, som tecknar 
aktier, gör sig underrättad, hvilka förut tecknat sig, och fäster 
han sig äfven icke vid deras personlighet, så fäster han sig 
dock vid deras antal, om hvilket de, som inbjudas till teck- 
ningens fortsättande, icke sällan underrättas^). 

För att aktieteckningen skall vara bindande, fordras na- 
turligen, antingen den sker i en liktidig akt eller successivt. 



synes anse, att de kunna under teckningen vidtaga förändringar i teck- 
ningsaftalets väsentliga moment, naturligen med rätt för dem, som tecknat 
aktier, att träda tillbaka. Öfver hufvud inrymmer Renaud inbjudame 
en altför stor rol. Den betydelse, deras verksamhet vanligen eger, grun- 
dar sig mer på faktiska än rättsliga skäl. 

*) Med dessa jämföras inbjudame af Endkmann, anf. st. § 57 not. 10. 

') Se t. ex Aktieteckningslista för anläggande af en jembana norr 
om Mälaren, Stockh. 1870; Inbjudning till ett sockerfabriks-aktiebolag, 
Halmst. 1869. 



Digitized by 



Google 



157 

att tecknarne*) äro behörige att ingå ett dylikt aftal, att de 
således, om aktiebeloppen vid teckningen kontant inbetalas, 
kunna förfoga öfver kontanta medel, eller när, såsom vanligare 
är, desamma åtminstone till en del tills vidare lemnas ute- 
stående, ega förmåga att åtaga sig förmögenhetsrättsliga för- 
pligtelser. Vidare fordras, att aftalets innehåll är hestämdt och 
särskildt så bestämdt, att detta innehåll blir en förening af 
begränsade ekonomiska krafter att tjäna såsom grundval för 
ett aktiebolag. Väsentligt är således, att storleken af hvarje 
kontrahents insats i bolaget är bestämd. Denna insats be- 
höfver icke bestå af penningar. Icke sällan utgöras insatserna 
till en del af fastigheter eller lösören^), stundom till och med 
af arbetsprestationer^). Dylika insatser sättas dock alltid till 
ett visst penninge värde, för att det skall blifva möjligt att 
angifva det grundkapital, bolaget bjuder tredje man, och i 
framtiden bedöma, om eller i hvad mån detsamma finnes i behåll. 
Hvad slutligen själfva samtycket beträffar, så måste i det- 
samma ligga en bestämd vilja att juridiskt förpligta sig, eller 
åtminstone öfrige kontrahenter ega skäl att anse en dylik vilja 
vara för handen. Är bolagets ändamål icke bestämdt, eller 
återfinnes icke ett visst minimi-grundkapital ibland tecknings- 
vilkoren, kan man icke antaga, att meningen varit att defini- 
tivt förpligta sig. Väl är det icke absolut omöjligt att teckna 
sig bindande till ett aktiebolag, hvars ändamål framdeles skall 
bestämmas eller hvars grundkapital skall blifva hvad som 



^) Det är endast desses behörighet att förpligta sig, som är att taga 
i betraktande. Enligt Benauds teori måste man anse, att en försiggån- 
gen aktieteckning är kraftlös, om inbjudaren eller inbjndame skulle sak- 
nat dylik förmåga, åtminstone i det fall, då teckningen enligt prospekten 
skall medföra en rätt till del i bolaget. Uppfattar man däremot inbjn- 
dame såsom blotta medlare, kommer man icke till detta orimliga resul- 
tat, ty till mandatarie kan äfven en omyndig nytjas. Se t. ex. 1: 
8 H. B. 

*) Kropps aktieb. § 5; Petersforss aktieb. § 5; Boda aktieb. § 5. 

*) Se t. ex. Inbjudning till aktiebolag för jemväg Warberg-Wernamo- 
Lamhult (Warb. 1869); Prospekt för jemväg Pilipstad-N. V. Stambanan 
(FiHpstad 1869). 



Digitized by 



Google 



158 

tecknas, buru litet det än må blifva, men synnerligen kraf- 
tiga bevis på motsatsen måste finnas, för att man icke skall 
vara berättigad att anse en dylik teckning såsom en juridiskt 
betydelselös förberedande underhandling. Någon ovilkorlig for- 
dran på skriftlig form för teckningen^) kan icke enligt svensk 
rätt uppställas^). Väl är det allra vanligaste, att teckningen 
sker skriftligen, hvarigenom densamma klädes i en objektivt 
varaktig form, men någon gång händer det, att densamma sker 
genom muntligt tillkännagifvande vid sammanträden med dit- 
tillsvarande aktietecknare, hvarom anteckning sker i proto- 
kollet, och en dylik muntlig utfästelse är lika rättskraftig som 
en skriftlig. 

Sker nu aktieteckningen på grundvalen af en inbjud- 
ning ^) , hvilken innehåller företagets ändamål samt aktie- 
kapitalets och aktiernas storlek, så är den, som tecknat sig 
för en eller flera aktier, å ena sidan rättsligen förbunden att 
tillskjuta det af honom tecknade belopp, och har å andra sidan 
ett rättsligt anspråk, att de öfriga tecknarne skola ' fullgöra 
det, hvartill de sig utfäst. Är fullständig bolagsordning bi- 
lagd inbjudningen eller teckningslistan, är detta obestridt. 
Men äfven där så icke är fallet, måste aktieteckningsaftalet, 
så snart det innehåller ofvansagda moment, anses såsom juri- 
diskt förbindande^), hvarom stundom inbjudningen eller teck- 



*; Ordet aktieteckning häntyder naturligtvis egentligen på ett skrift- 
ligt öfyertagande af aktier. För korthetens skall begagna vi dock det- 
samma såsom en teknisk term äfven för det öfvertagande af aktier, som 
sker genom muntlig utfästelse. 

») Allg. D. H. G. B. art. 208 m. 3, jmfd med NUrnb. Prot. s. 1035, 
fordrar skriftlig form. Jollt, anf. st. ss. 346 o. f., finner i bolagsvilko- 
rens skriftliga afiattning en rättsligen nödvändig form for aftalet. Detta 
skulle leda till den besynnerligheten, att fordringame på aftalets form 
skulle kunna vara fylda, innan aftalet kommit till stånd. 

•) För korthetens skull nämna vi här och i det följande blott in- 
bjudningen. Återfinnas de väsentliga bestämningarne å själfva tecknings- 
listan eller i en bilagd fullständig bolagsordning, har det naturligen samma 
rättsliga verkan, ty alla dessa handlingar bilda teckningsaftalets innehåll. 

^) Se ett prejudikat i Naumanns Tidskr. 1871 ss. 288 o. f. Samma 
domslut återfinnes i E. M:ts Dom d. 21 Febr. 1871 emellan Torps gju- 



Digitized by 



Google 



159 

ningslistan innehåller uttrycklig bestämmelse^). Vi äro inga- 
lunda okunniga om , att i vårt land finnes olika åsigter, huru- 
vida man genom en blott aktieteckning blir ovilkorligen bun- 
den. Men eger teckningsaftalet det innehåll, vi nyss angifvit, 
saknas alt skäl att frånkänna öfrige tecknare ett därpå grun- 
dadt rättsanspråk, utan att detta aftal mer än andra behöfver 
Innehålla den klausul , att det är juridiskt bindande. Skulle 
teckningsvilkoren emellertid såsom enda äfventyr för blifvande 
inbetalningars försummande fastställa aktierättens förlust, kan 
naturligen tecknaren med uppgifvande af det, som möjligen 
kan vara inbetaldt, träda ifrån bolaget, och är intet inbetaldt, 
saknar i detta fall teckningsutfästelsen alt förbindande inne- 
hålP). Teckningsförbindelsen är emellertid alltid beroende 
af, att företaget verkligen kommer till stånd genom teckning af 
det bestämda minimikapitalet^). Uppbringas icke detta, kunna 
naturligen aktietecknarne besluta att konstituera ett bolag med 
mindre kapital, än som tillämnats, men ingen tecknare kan 
mot sin vilja tvingas in i detta nya bolag. Förrän detta vil- 
kor blifvit uppfyldt, äro, enligt regeln, aktietecknarne icke 



teri-aktiebolag och P. B. i S. — Vid konferensen i Numberg föreslogs 
att upptaga en uttrycklig föreskrift härom i tyska Handelslagboken, men 
detta förslag afslogs på den grund, att man icke ansåg några bestäm- 
melser om aktiebolagets bildningsperiod böra inflyta i lagen. Se Nnmb. 
Prot. SS. 373, 379. 

^) Inbjudning till Husqyarna yapenfabriksaktiebolag (Stockh. 1865); 
Åktieteckningslista till nytt bolag för öfvertagande af Oscarshamns mekan. 
verkstad (Oscarsh. 1870). 

«) Se ett prejudikat i Jurid. Arkif XXVH s. 434. 

*) "Es liegt in der Natur der Sache, dass es bei jeder Zeichnung zu 
einem projektirten Actienunternehmen iramer eine stillschweigende , sich 
ron selbst verstehende Bedingung ist, dass das als filr die Ausfiihrung 
des Unternehmens erforderlich veranschlagte Kapital wirklich durch Actien- 
zeichnungen aufgebracht werde". Öfver-Apellationsdomstolens i Ltibeck 
dom hos GOLDSCHMIDT, Der Lucca-Pistoja-Actien-Streit, Frankf. a. M. 1859, 
s. 58. Detta stadgas för öfrigt ofta uttryckligen, se t. ex. Inbjudning 
till aktieteckning för Tori)8 gjuteri-aktiebolag. — Ibland är tecknings- 
förbindelsen gjord beroende äfven af andra vilkor. Så sker t. ex. teck- 
ningar till jämYägsaktiebolag vanligen under förutsättning af visst bidrag 
af allmänna medel. 



Digitized by 



Google 



160 

skyldige till någon inbetalning, icke häller äro de pligtige att 
hörsamma några kallelser till sammanträden, vid äfventyr att 
få underkasta sig några pluralitetens beslut angående förbere- 
dande åtgärder eller dylikt^). En uttrycklig bestämmelse om 
den tidpunkt, då aktieteckningen, vid äfventyr att företaget 
förfaller, bör vara fullbordad, återfinnes stundom^), men visst 
icke ofta, bland teckningsvilkoren. Emellertid kunna natur- 
ligtvis icke aktietecknarne anses skyldige att i obegränsad tid 
stå qvar i den blott förutsättningsvis åtagna förpligtelsen , då 
förutsättningen kanske aldrig skall inträda^). Låter densamma 
altför länge vänta på sig, måste aktietecknaren hafva rätt att 
träda tillbaka, och om aktietecknaren återfordrar redan fullgjorda 
inbetalningar eller sätter denna invändning emot de kraf, 
som mot honom kunna framställas, får domstol efter omständig- 
heterna afgöra, när denna rätt kan anses hafva inträdt. 

Ofta är tecknarens rätt och förpligtelse en viss tid i 
någon mån obestämd. Dess maximum är alltid faststäldt : det 
är det tecknade aktietalet, men detta kan blifva underkastadt 
en reduktion. Detta kan ifrågakomma i alla de fall, där till 
följd af det sätt, hvarpå teckningarne insamlas, det är möjligt 



^) En annan åsigt synes ligga till grand för K. M:ts Dom den 23 
Mars 1863 emellan C. L. och öfrige aktietecknare i ett bolag för anläg- 
gande af kanal och järnväg emellan Asa och Carlshamn, genom hvilken 
Dom den förre förpligtades att, ehuru bolaget aldrig kommit till stånd, 
^da sin andel i kostnaderna för åtskilliga förberedande åtgärder, som 
beslntits vid i ortens tidningar utlysta sammanträden, vid hvilka C. L. 
icke närvarit. 

*) Se t. ex. Inbjudning till aktieteckning för anläggning af en Sim- 
och Badinrättning vid Skeppsholmen, Stockh. 1869. Utsätter prospekten 
en viss tid för bolagsverksamhetens början, måste denna tid anses såsom 
den, då föratsättningarae för bolagets perfektion senast måste vara för- 
handen. Däremot kan naturligen icke en tidsbestämmelse för tecknames 
sammanträdande för att antaga bolagsordning och utse direktion tillerkännas 
denna betydelse, då dylika åtgärder ofta äro afsedda att företagas, så snart 
ett något större antal aktier blifvit tecknade. Se ofvan anf. mål i Nau- 
manns Tidskr. 1871, ss. 288 o. f. 

») Jmf. JOLLY, anf. st. s. 356; Endemann, anf. st. § 57; AUERBACH, 
anf. st. § 65. 



Digitized by 



Google 



161 

att vid teckningens afslutande de tecknade beloppen öfverstiga 
det kapitalbelopp, som till teckning framlagts. Inträffar verk- 
ligen en dylik öfverteckning, äro tecknarne skyldige att under- 
kasta sig reduktion, äfven om prospekten icke skulle inne- 
hålla uttrycklig föreskrift därom. Innehåller prospekten nå- 
gra särskilda föreskrifter om reduktionsmetoden ^) , lända 
naturligen dessa till efterrättelse. I annat fall bör reduk- 
tionen enligt sakens natur försiggå i förhållande till teck- 
nade beloppen^); och där någon del af aktierna icke kunna 
jämnt utdelas, återstår ingen annan utväg, än att utlotta dem 
på de lika berättigade. Att tecknarne äro skyldige att tåla 
reduktion är obestridt. Däremot kan det vara tvif velaktigt , 
om en aktietecknare kan fordra reduktion såsom en rättighet 
och således, kräfd för teckningsbeloppet, kan invända, att, 
om reduktion vederbörligen skett, hans förbindelse skulle 
blifvit nedsatt till en mindre summa eller kanske alldeles 
bortfallit. Denna fråga besvarar Renaud (anf. st. s. 215) 
nekande. För vår del kunna vi icke finna annat, än att det 
är riktigare att antaga en full motsvarighet emellan rättigheter 
och förpligtelser. Det är sant, att, om en eller annan teck- 
ning är kraftlös, en aktietecknare trots skenbar öfverteckning 
är bunden. Men eger verklig öfverteckning rum, och en aktie- 
tecknare i följd däraf finner, att ingen eller färre aktier, än 
de tecknade, falla på hans lott, eger han full rätt att ställa 
sig därefter, utan att afvakta något beslut från inbjudarnes 
eller de öfrige tecknarnes sida. 

Alt detta är nu sagdt under den förutsättning, att de be- 
stämmelser, å.hvilkas grundval teckningen sker, icke innehålla 
mer än vi ofvan angifvit. Ofta återfinnes emellertid i inbjud- 
ningen, teckningslistorna eller bilagda handlingar åtskilligt annat, 
som gifver mera innehåll åt rättsförhållandet emellan inbjudarne 
och tecknarne eller emellan desse senare inbördes. Så inne- 



^) Se t. ex. Inbjudning till teckning af aktier i Svenska exportaktie- 
bolaget, Stockh. 1869. 

') Detta är vanligen den enda föreskrift, prospekten innehåller. Ex- 
empel på dylik repartisation kan ses hos Benaud, anf. st. s. 233. 

11 



Digitized by 



Google 



162 

håller icke sällan inbjudningen ett — visserligen oftast i mer de- 
monstrativa ordalag affattadt — anbud från inbjudarnes sida att 
företaga vidare åtgärder till företagets främjande, t. ex. utlysa 
sammanträde till viss dag eller då visst belopp är tecknadt o. 
8. v. Detta anbud accepteras i teckningen af tecknarne, och 
de ega på grund däraf ett rättsligt anspråk på den utlofvade verk- 
samheten *). Betingar prospekten inbjudarne ersättning för deras 
möda och kostnader^), erhålla de, på grund af bolagsmännens i 
teckningen enhälligt gifna godkännande af hvad prospekten i detta 
hänseende innehåller, ett rättsanspråk emot bolaget, men kom- 
mer detta aldrig till stånd, lära de väl äfven i detta fall en- 
samme få bära sine kostnader 3). Stundom betingar dock pro- 
spekten dem äfven för denna händelse vissa anspråk på er- 
sättning^), i hvilket fall de naturligen genom teckningen er- 
hålla ett efter prospektens innehåll bestämdt ersättningsanspråk 
mot de enskilde aktiet^ckname. Någon gång samlas också i 
aktieteckningen momenten till ett aftal emellan inbjudarne och 
bolaget, t. ex. då inbjudarne erbjuda sig att till bolaget öf- 
verlåta någon förmögenhetsrätt. Kommer bolaget till stånd, 
är aftalet vid teckningens fullbordan afslutet, såvida icke la- 
gen fordrar särskilda formaliteter, som teckningen icke upp- 
fyller. 



*) Jmf. Endemann, anf. st. § 57; Jolly, anf st. s. 356. 

*) Ofta sker detta under den form, att i inbjudningen under kost- 
nadsforslaget står upptaget en summa för detta ändamål. Se inbj. till 
Mnnkedals aktieb. (Göteb. 1871). Aro de förberedande kostnaderna be- 
tydliga, sker ofta en särskild subskription till deras betäckande, och sub- 
skribentema få sedan vid teckning af aktier inräkna dessa belopp. Se t. 
ex* Aktieteckningslista för järnväg Oskarshamn— Hvetlanda (Oscarsh. och 
Hvetl. 1856). Äfven för den händelse, att all föreskrift om ersättning åt 
inbjudame saknas, synas de berättigade att, om bolaget kommer till stånd, 
erhålla godtgörelse för de kostnader, som varit nödvändiga under teck- 
ningsperioden och som komma bolaget direkt till godo, såsom t. ex. för 
kallelser till det konstituerande sammanträdet, för erhållande af K. M:ts 
resolution o. s. v. Däremot bära de ensamme alla utgifter lör förbe- 
redande undersökningar, inhemtande af sakkunnige mäns utlåtande o. dyl. 

») ENDiMANN, anf. st. § 57; Bbinckmann, anf. st. § 61. 

*) Teckningslista för järnväg Linghem— Westervik. (Westerv. 1870). 



Digitized by 



Google 



163 

Ehuru teckningsförbindelsen är beroende af det vilkor, 
att bolaget genom (minimi-) kapitalets fullteckning kommer 
till stånd, kan dock naturligcn inbjudningen föreskrifva inbe- 
talningar vid teckningstillfället eller därefter. Föreskrifver 
densamma icke« hvilka skola uppbära dessa belopp ^), måste 
detta anses uppdraget åt inbjud^rne^). Någon förfoganderätt 
of ver de inbetalda medlen erhålla dock icke inbjudarne utan 
utk-ycklig bestämmelse därom. Förfaller således företaget, äro 
de skyldige att oafkortade återbära desamma, antingen pro- 
spekten därom innehåller bestämmelse^) eller icke. 

Ibland händer det, att redan innan bolagets konstituerande 
detsamma gifves en viss organisation, i det nämligen inbjud- 
ningen redan under detta inledande tidskifte anordnar sam- 
manträden, hvilka ega utse interimsstyrelse att jämte eller i 
stället för inbjudarne taga företagets vidare främjande om hand, 
stundom till och med kunna besluta förberedande åtgärder 
samt för detta ändamål disponera öfver inbetalda medel. 

Innehåller aktieteckningsaftalet de moment, vi ofvan beteck- 
nat såsom för dess bindande kraft väsentliga, så föreligger här en- 
ligt vår åsigt icke ett blott pactum de contrahendo^ utan själfva 
aktiebolagsaftalet, och då detsamma blifvit perfekt, är aktiebola- 
get bildadt, och detta antingen aftalet slutits på grundvalen af en 
fullständig bolagsordning eller icke, ty det rättsförhållande, 
som då är grundadt, eger alla de kriterier, vi ofvan angifvit 
såsom väsentliga för ett aktiebolag^). Naturligen måste för- 



*) Bolagsordn. för Boda aktieb.: Öfvergående stadganden mom. 1. 

*) Jmf. Endemann, anf. st. § 57, ss. 296, 300 not 57. Att inbju- 
dames ställning i detta fall skulle blifva en annan, så att de då icke 
längre äro blotta mandatarier, finnes intet skäl att antaga. Anser man, 
såsom personteorien, aktieteckningens rättsföljd vara uppkomsten af ett 
omedelbart berättigande för aktiebolaget, måste man, om man vill vara 
konseqvent, såsom Renaud (anf. st. ss. 204, 215, 6), förneka rättsliga möj- 
ligheten af en förbindelse till provisoriska inbetalningar. 

^) Inbjudning till Svabens verks aktieb. (Stockh. 1860). 

*) Renaud, anf. st. s. 183 fordrar, förutom kapitalets fullteckning, 
för att bolaget skall kunna anses bildadt, att detsamma erhållit en för- 
fattning, samt att styrelse blifvit utsedd. Jämför man emellertid hans 
fordran af en författning med hans framställning, ss. 269 o. f., af denna 



Digitized by 



Google 



164 

QtsättningarDa för teckningsaftalets rättskraft fortfarande vara 
förhanden. Har bolagets ändamål således blifvit fysiskt eller 
juridiskt omöjligt, är därmed det genom teckningen grundade 
rättsförhållandet upplöst. Däremot kan icke den omständighet, 
att företaget förlorat sina utsigter att blifva vinstgifvande, till- 
läggas den verkan att göra teckningsförbindelsen kraftlös. Väl 
har härför blifvit anfördt, att ingen i detta fall skulle ega nå- 
got rättsligt intresse uti att påyrka bolagets bestånd'), men 
om också ingen direkt ekonomisk vinst kan vara att förvänta, 
kunna dock delegarne i detsamma ega intressen af många- 
handa art^). 

§ 2. Bolagsordningens antagande. 

Ehuru i och med det ögonblick, då aktiekapitalet är fuU- 
tecknadt, obestridligen ett aktiebolag rättsligen fått sin till- 
varo, och detta aktiebolag redan å detta stadium är mägtigt 
af verksamhet, begynner det dock sällan densamma, innan under 
namn af bolagsordning ^ bolagsregler eller bolagsreglemente när- 
mare bestämmelser, afsedda att ordna denna verksamhet, blif- 
vit faststälda. Vanligen upptager bolagsordningen i sig samt- 
liga teckningsvilkoren och bildar sålunda bolagets rättsliga 
grundval, hvarför man under bolagets verksamhet sällan be- 
höfver gå tillbaka till de bestämmelser, prospekten eller teck- 
ningslistorna innehöllo. I följd häraf torde bolagsordningens 
antagande lämpligen kunna hänföras till aktiebolagets förpe- 
riod, efter hvars slut aktiebolaget först framträder såsom full- 



forfattnings väsentliga innehåll, så framgår, att han i själfva verket, nt- 
öfver hvad vi angifvit såsom teckningsaftalets väsentliga innehåll, endast 
fordrar, att bolagets namn samt styrelsens sammansättning äro faststälda. 
Ingen lärer väl emellertid vilja förklara de aktiebolag, i hvilkas bolags- 
ordning saknas foreskrift i detta senare hänseende (så t. ex. Norrköpings 
Bomnllsväfveri-aktieb. § 4; Hemö Bryggeri-aktieb. § 5), icke vara aktie- 
bolag enligt svensk rätt. Till att anse aktiebolagets tillvaro icke inträda 
förr, än teckname bestämt dess namn, saknas också alt skal, och fordran 
af en styrelse såsom bolagets organ fedler med personteorien. 

*) PöHLS, Actienges. s. 24. 

*) JoLLT, anf. st. s. 357; Auerbach, anf. st. ss. 253, 4 ; Beinckmann, 
anf. st. § 62. 



Digitized by 



Google 



165 

färdigt, afven där bolagsordningens uppgörande egentligen är 
en åtgärd af det redan bildade bolaget. Alltid är den dock 
visst icke detta. Ofta slutes nämligen själfva aktiebolags- 
aftalet på grundvalen af fullständiga bolagsregler. I detta 
falP) blir bolagsordningen definitivt faststäld genom hvarje 
tecknares i teckningen gifna godkännande af densamma. Icke 
så sällan antages bolagsordningen under teckningsperioden, i 
det nämligen prospekten bestämmer, att till viss bestämd dag^), 
eller då ett visst antal aktier tecknats^), inbjudarne skola, 
kalla dittills varande aktietecknare till ett sammanträde, hvar- 
vid bolagsregler uppgöras och antagas. Är åter vid tecknin- 
gens fullbordan bolagsordningen icke uppgjord, kan det na- 
tnrligen^) icke tillkomma någon annan än aktieegarne själfve 
att fastställa densamma, då det ju gäller att närmare bestämma 
och utveckla ett rättsförhållande, som endast angår dem. Men 
frågan är, huruvida samtlige aktieegare därtill behöfva ome- 
delbarligen samverka. Denna fråga måste besvaras nekande. 
De enskilde aktietecknarne hafva icke utlofvat någon person- 



*) Naturligtvis måste hänyisningen till den bilagda bolagsordningen vara 
sådan, att densamma därigenom göres till en beståndsdel i teckningsaf- 
talet. Uttrycklig föreskrift, att hvarje tecknare underkastar sig bolags- 
ordningen (se t. ex. Lista for teckning af aktier i Stockholms Handels- 
bank, 1871); är dock icke nödvändig. Är den redan stadfåstad af K. M:t, 
får utan tvifvel alltid meningen anses vara, att densamma genom teck- 
ningen skall vara definitivt antagen. Ibland är den däremot endast att 
betrakta såsom ett uttryck af, huru inbjudame tänkt sig det blifvande bo- 
lagets närmare organisation. Se t. ex. Prospekt for Bångbro Jernföräd- 
lings-aktieb., Stockh. 1871 ; Inbjudn. till teckning af aktier i Svenska ex- 
port-aktieb., Stockh. 1869. Därhän får dock icke utan vidare benämnin- 
gen "förslag till bolagsordning" tydas, då bolagsordningen, ehuru defini- 
tivt antagen, ofta bär detta namn, till dess K. M:ts fastställelse vunnits, 

') Prospekt till Östgöta jernv.-aktieb. N:o 1, Linköp. 1853; Inbjudn. 
till Mössebergs vattenkurinrättnings-aktieb., 1863. 

^ Inbjudn. till ett sockerbruks-aktieb. i Jönköping, Stockh. 1864 
Inbjudning till Öcknabergs grufve-aktieb., Örebro 1866; Prospekt för Bång- 
bro Jernförädlings-aktieb., Stockh. 1871. 

^) Eenaud, anf. st. s. 246 ifrågasätter, men förkastar, att inbjudame 
skulle ega göra det. 



Digitized by 



Google 



166 

• 

lig medverkan till företagets vidare främjande, och föyaktligen 
ega de ingen skyldighet att deltaga i öfverläggningar och be- 
slut i bolagets angelägenheter, men å andra sidan kunna de 
icke genom att lemna företaget åt sitt Öde förhindra hvarje 
bolagets verksamhet. Hvar och en, som ingår i ett aktiebolag, 
måste anses veta, att han därigenom inträder i en förening, 
där han visserligen enligt regeln eger sitt ord i gemensamma 
angelägenheter, men där, om han underlåter att afgifva det- 
samma, de öfriges beslut blir för honom bindande. Det af 
förhållandets natur betingade sättet för bolagsordningens fast- 
ställande är därför, att detsamma försiggår å ett sammanträde ^) 
af aktieegarne, å hvilket hvarje delegare bör lemnas tillfälle 
att föra talan, men också de ^ärvarande ega fatta för de från- 
varande bindande beslut. Ofta utfösta sig inbjudarne att ut- 
färda kallelse till ett dylikt sammanträde, i hvilket fall full- 
görande af denna utfästelse af hvarje aktietecknare kan på- 
yrkas. Nämner prospekten intet därom, torde de i alla fall, 
såsom ofvan nämnts, få anses befogade att utfärda kallelse, 
men vidtaga de icke denna åtgärd, torde, sedan teckningen 
är fullbordad, hvarje aktieegare anses befogad att taga initia- 
tiv därtill 2). Ofta angifver prospekten sättet för kallelsens of- 
fentliggörande^), vanligen annons 1 allmänna tidningarna, och 
får i brist af dylik bestämmelse detta sätt anses tillfyllestgö- 
rande. Sakens natur bjuder också, att vid detta sammanträde 
beslut kunna fattas medelst röstpluralitet, beräknad efter aktie- 



*) Nästan alltid heter det i inbjudningen, då den icke innehåller de- 
finitiv bolagsordning, att, då aktiebeloppet är tecknadt, komma tecknarne 
att sammankallas för att besluta om bolagets konstituerande och anta- 
gande af bolagsregler. Se Inbj. till Munkedals aktieb., Göteb. 1871; Inbj. 
till aktieteckning för anläggande af en jernbana norr om Mälaren, Stockh. 
1870; Aktieteckningslista till nytt bolag för drifvande af Oscarshamns 
mekaniska verkstad, Oscarsh. 1870; jmf. Aktieteckningslista för jemväg 
Wexiö — Carlskrona— Calmar, Calm. 1869. 

*) Brinckmann, anf. st. § 62. 

3) Inbjudning till aktieteckning for anläggande af en jernbana norr om 
Mälaren, Stockh. 1870; Inbjudning till teckning af aktier i Munkedals 
aktieb., Göteb. 1871. 



Digitized by 



Google 



167 

takt *). Skulle en enda bolagsman genom sitt veto kunna hin- 
dra bolagsföreningens vidare utveckling, hade aktietecknin- 
gens bindande kraft icke mycket att betyda. Naturligtvis får 
icke pluralitetens beslut göra minsta ändring i prospektens vä- 
sentliga beståndsdelar. För detta erfordras allas, äfven de 
frånvai*andes, bifall. En ändring af bolagets ändamål, en höj- 
ning eUer sänkning af aktiekapitalets minimibelopp eller af 
aktiebeloppen faller således utom sammanträdets befogenhet. 
Innehåller prospekten en eller annan bestämmelse utöfver dem, 
som äro väsentliga, t. ex. om aktiebrefvens beskaffenhet, gälla 
om pluralitetens behörighet att i dem göra ändring de grund- 
satser, som i det följande skola utvecklas i fråga om den 
rättsliga möjligheten af ändringar A bolagsordningen. 

Vissa främmande lagar fordra vid olika äfventyr, att bo- 
lagsordningen affattas i en viss form^). Äfven hos oss är det 
väl utan exempel, att bolagsordningen icke fixeras i skrift ocli 
vanligen äfven i tryck, men hvarken erfordras, att deras vilje- 
uttryck, som fastställa bolagsordningen, gifves skriftligen, eller 
att något visst slags bevisurkund upprättas Öfver deras beslut. 

Bolagsordningarna äro icke blott till innehåll, utan äfven till 
omfång högst olika. Några innehålla allenast nätt och jämt 
hvad som ovilkorligen erfordrats för att kunna erhålla K. M.-ts 
sanktion, andra åter utförliga bestämmelser, afsedda att så 
fullständigt som möjligt reglera alla de frågor, som under bo- 
lagets fortvaro och vid dess upplösning kunna framställa sig. 
Bolagsordningen* är den af samtlige aktietecknarne omedelbart 



i) Brinckmann, anf. st. § 62; Eenaud, anf. st. s. 246. Ett stadgande i 
denna syftning antogs af Numbergerkongressen, men uteslöts, sedan man 
afstått från att införa några bestämmelser om aktiebolagets bildningspe- 
riod. Se Ntimb. Prot. s. 380. — Af annan mening är Endemann, Handels- 
recht § 57. Naturligtvis kan i prospekten teckname förbehållas rått att, 
i händelse de icke åtnöjas med den antagna bolagsordningen, träda ur bo- 
laget. Se t. ex. Inbj. till bolag för en kanal mellan Helgasjön och Tofta- 
sjön, Vexiö 1869. Men en dylik klausul, hvilken gör hela teckningsakten 
juridiskt betydelselös, kan icke presumeras. 

«) Companies Act 1862, §§ 14-16; Franska lagen af 1867, art. 1, 
24, 41; AUg. D. H. G. B. art. 208. 



Digitized by 



Google 



168 

antagna eller af pluraliteten å egne och Öfriges vägnar fadt- 
stälda normen för aktieegames inbördes rättigheter och slyl- 
digheter. Den binder sålunda såväl aktieegarne, som dem, 
hvilka göra deras rättigheter gällande. För att bolagsordningen 
skall blifva bindande för tredje man, måste en särskild grund 
tillkomma: tredje man skall hafva erkänt densamma så- 
som för sig bindande. Detta måste dock hvar och en anses 
göra, som med ett bolag inlåter sig, för så vidt nämligen bolags- 
ordningens innehåll varit eller bort vara honom bekant. När detta 
senare kan anses hafva varit händelsen, är, om vi tills vidare 
frånse det fall, då bolagsordningen af K. M:t blifvit siadfästad 
och därefter enligt aktielagens föreskrifter publicera!, ytterst 
svårt att bestämma. Obestridligen åligger tredje m&n en viss 
skyldighet att själf underrätta sig om det bolags organisation, 
med hvilket han inlåter sig. Men huru långt han behöfver 
gå i sina undersökningar, är omöjligt att genom någon all- 
män regel bestämma^). Man kan icke komma närmare än 
att säga, att han är skyldig att använda den sdrgfållighet, 
som omständigheterna i det särskilda fallet påkalla. 

Vid det sammanträde, då bolagsordning antages, förekommer 
ofta en särskild akt, under namn af bolagets konstituerande. Detta 
innebär, att stämman förklarar, att förutsättningarna för bolagets 
tillvaro äro för handen, och att bolaget följaktligen får anses 
såsom bildadt. Denna akt saknar emellertid all rättslig be- 
tydelse 2). Äro förutsättningarna för handen, är bolaget bil- 
dadt, äfven om den konstituerade bolagsstämman underlåter 
att proklamera detta. Sedan bolagsordningen är antagen, 
skrides vanligen omedelbart till val af personer, hvilka, under 
namn af styrelse, å bolagsmännens vägnar skola förvalta bo- 



») Se i Niimberger Protokollen, ss. 63, 70, 899, 904, 927—931, de 
många försöken att bestämma det "kennen-mtissen", som förekommer i 
Allg. D. H. G. B. art. 25 o. 46 i fråga om verkan af en i Handelsregistret 
införd anmälan om yissa omständigheter, och v. Hahn, Commentar I, s. 62. 

') Annat är naturligen förhållandet enligt personteorien. Här är kon- 
stituerandet en juridisk skapelseakt, hvarigenom "die Geburt der Ver- 
einspersönlichkeit vollgezogen wird" (Kuntze, anf. st. s. 83). 



Digitized by 



Google 



169 

lagets löpande angelägenheter, om dessa personer icke redan äro 
utsedda, och därpå träder bolaget i verksamhet, såvida icke en- 
ligt aktiebolagsaftalet ännu fordras en förutsättning, för att 
detta skall kunna ske, nämligen K. M:ts stadfästelse å bola- 
gets ordning. Om meningen varit, att bolaget skulle söka 
denna, torde vanligen framgå af prospekten '), i annat fall är, 
såsom förhållandena utvecklat sig, presumtionen starkt därför. 
Har detta varit meningen, måste utan tvifvel Konungens stad- 
fkstelse betraktas såsom ett väsentligt vilkor, så att, om denna 
uteblifver 2), ingen är bunden att i bolaget qvarstå, och att, 
innan denna vunnits, bolaget icke utan alla aktieegames sam- 
tycke kan begynna sin verksamhet. Innan vi emellertid öfvergå 
till frågan om sättet och vilkoren för erhållande af Konungens 
stadfästelse, vilja vi kasta en blick på de förhållanden, som 
uppstå, om ett aktiebolag träder i verksamhet utan att hafva 
erhållit densamma. 

§ 3. Om aktiebolag, hvilkas bolagsordningar icke af Konungen 
blifvit stadfastade. 

Såjsom ofvan är nämndt, afsåg det lagförslag, som 1844 
--45 årens Ständer för sin del antogo, att förbjuda alla aktie- 
bolag, upprättade utan K. Mits sanktion å bolagsordningen. 
1848 års lag erkänner däremot deras rättsliga tillvaro, men 
gifver i 13 § en bestämmelse, afsedd att ersätta den garanti 
för tredje man, som vid oktrojerade aktiebolag pröfningen af 
bolagets ordning afser att bereda. Ett aktiebolag fordrar så- 



*) Därhän måste det ofta förekommande uttrycket, att bolaget är 
grnndadt på K. F. den 6 Oktober 1848 (Inbj. till Bångbro aktiebolag, 
Stockh. 1871, s. 10; Inbj. till aktieb. för en jernväg norr om Mälaren, 
Stockh. 1870; Inbj. till Munkedals aktieb., Göteb. 1871; Inbj. till ett 
aktieb. för uppförande af en Consertlokal i Stockholm, 1869, m. fl.) tydas, 
ehuru visserligen denna lag omfattar äfven osanktionerade aktiebolag. 

«) Detsamma är förhållandet, om den vinnes, men efter förändring af 
någon väsentlig beståndsdel i bolagsaftalet. Faller förändringen däremot 
inom majoritetens kompetens, får naturligen den enskilde finna sig i, att 
majoriteten vidtliger den för att kunna erhålla K. M:ts sanktion eller be- 
sluter bolagets fortbestånd på grundvalen af den bolagsordning, hvari K. 
M:t infört densamma. 



Digitized by 



Google _ 



170 

ledes enligt svensk rätt icke för sin existens Konungens ank* 
torisation. Det kan under afvaktan å densamma träda i verk- 
samhet såsom aktiebolag, det kan också underlåta att någonsin 
söka den^) och dock bestå såsom aktiebolag. Detta är 
dock ingalunda obestridt. Den uppfattning är synnerligen all- 
män, att, om ett aktiebolag icke sökerE. M:ts sanktion, det- 
samma faller 15 kap. H. B. ^). Denna åsigt, som ytterst hvilar 
å uppfattningen af hela aktiebolagsinstitutet såsom ett privi- 
legium, som blott af Konungen kan beviljas, finner dock icke 
något stöd i gällande lag. Såsom ofvan nämnts, anförde K. 
M:t i sin skrifvelse den 9 November 1847 3) såsom skäl för 
sin vägran att antaga Ständernas förslag till lag för aktie- 
bolag bland annat, att detta förslag, hvilket ovilkorligen för- 
bjöd upprättandet af några, äfven de mest obetydliga aktie- 
bolag, med mindre K. M:t meddelade fastställelse å bolagets 
reglemente och därom lät utfärda allmän kungörelse, kunde i 
vissa fall lägga onödiga hinder i vägen för företag, hvartill 
fleres förenade samverkan erfordrades. Häraf synes framgå, 
att K. M:t ansett aktiebolag böra kunna bildas utan ovilkorlig 
fordran af kongl. sanktion*); och ordalagen i K. M:ts en 
månad därefter för Ständerna framlagda, numer till lag upp- 
höjda, proposition gifva intet stöd för det antagande, att re- 
geringen skulle ändrat åsigt. Det heter nämligen i 13 §, att 
den , som å dylikt bolags vägnar förbindelse ingår, står därför 



O Ordet "emellertid" i 13 § tyckes antyda, att 1848 års lagstiftare 
förutsatt, att ett aktiebolag förr eller senare söker sanktion. Detta ord 
är uteslntet i Lagberedningens förslag till H. B. 13 kap. 46 §. 

») Jmf. ScHREVELros, Lärob. i Sv. Civilrätt II, s. 633. 

3) Se Bih. t. Riksståndens protokoU 1847—48, 1 Sami. N:o 25. 

. -♦) Jmf. Olivecrona , Föreläsn. i Förmögenhetsrätt , II s. 582. An- 
märkningen kan möjligen anses egentligen riktad emot fordran af allmän 
kungörelse. Men den naturligaste tydningen är den, att K. M:t ansett 
aktiebolag utan både stadfästelse och kungörelse böra medgifvas på vissa 
vilkor. Med dessa vilkor kunde K. M:t ej afse den ansvarighet, som 15 
kap. H. B. stadgar, ty Ständemas förslag (se §§ 1, 8) lade intet hinder i vägen 
för bolag med aktiefördelning att fritt bilda sig med personlig och soli- 
darisk ansvarighet för bolagets förbindelser. 



Digitized by 



Google 



171 

i personlig ansvarighet såsom för annan sin förbindelse efter 
allmän lag, och huru detta stadgande kan anses ställa dylika 
bolag under 15 kap. H. B., kunna vi icke förstå '). Ty å ena 
sidan lärer väl ingen vilja påstå , att den , som å ett handels- 
bolags vägnar sluter något med tredje man utan att vara 
bolagsman (t. ex. en prokurist), därför står i personlig an- 
svarighet; å andra sidan innehåller 13 § alls intet om bolags- 
männens ansvarighet såsom sådane. Afsigten med 13 §:ns 
stadgande är tydligen den, att bereda dem, som med bolaget 
inlåta sig, i stället för den garanti, som annars Konungens 
pröfning skänker, en ersättning i deras personliga ansvarighet, 
hvilka gentemot tre(^e man uppträda och handla, och hvilkas 
personlighet ofta, synnerligen där bolagets organisation icke 
på något sätt ligger öppen för allmänheten, är det, som för- 
mår tredje man att inlåta sig med detsamma. Emot delegarne 
i bolaget, hvilka icke uppträda och handla, erhåller däremot 
tredje man ingen personlig talan, utan hans anspråk hvilar, 
såvidt dem ankommer, endast på den insatta fonden. Å bo- 
lagets vägnar uppträder emot tredje man emellertid icke blott 
den, som omedelbarligen med honom sluter ett aftal, utan 
äfven den eller de, som å bolagets vägnar bemyndiga en 
annan att handla för bolaget. Företer därför bolagets styrelse 
vid aftal med tredje man en dem å bolagets vägnar af samt- 
lige bolagsmän eller pluraliteten gifven fullmagt att för bo- 
laget handla, blifva fullmagtsgifvarne personligen ansvarige, 
hvaremot styrelsemedlemmarne här genom sin hänvisning till de 
personer, som stå bakom dem såsom hufvudmän , synas böra 
undgå personligt ansvar. Men väl må märkas, att fullmagten 



*) De politirättsliga motiven betinga icke häller ett så betänkligt 
stadgande. De skalle icke kunna rättfärdiga en sådan obillighet, som att 
den, hvilken tecknat en aktie på gnindvalen af en prospekt, som tillåter 
att, innan Konungens stadfåstelse vunnits, några förberedande åtgärder 
vidtagas, skulle solidariskt svara för dessa, eller att den, som har en 
fordran hos ett osanktioneradt aktiebolag (hvilkas aktier vanligen äro stäide 
till innehafvaren) , skulle för hela denna fordran kunna taga i anspråk en 
person, hvilken han tillfälligtvis erfarit vara innehafvare af en aktie, 
ehuru han vid fordringsrättens grundande saknat all anledning att fästa 
sig vid dennes personlighet. 



Digitized by 



Google 



172 

måste utvisa vissa bestämda personer såsom dem , hvilka gifva 
uppdraget. Är den således gifven i form af bolagsstämmo- 
protokoU, måste detta protokoll upptaga, hvilka vid stämman 
voro närvarande, och att beslutet fattades enhälligt, eller ock, 
om meningarna varit stridiga, på hvilka personers vota be- 
slutet grundar sig. Företer styrelsen- ingen personlig fullmagt, 
ehuru den eger en sådan , blir densamma gentemot tredje 
man personligen ansvarig, men eger naturligen regress gent- 
emot de personer, som lemnat den uppdraget , och äfven tredje 
man synes böra tillerkännas en talan emot desse jämte sin 
talan emot styrelsen, utan att någon cession kan anses vara 
behöflig. Sluter däremot styrelsen aftalet på grund af sin 
generela fullmagt att förvalta bolagets angelägenheter, eger 
den icke någon regressrätt emot de medlemmar^ som gifvit 
denna, eller emot dem, som voro medlemmar, då aftalet slöts, 
ty i medlemmarnes uppdrag ligger ett förbehåll, att de icke 
vilja å bolaget förlora mer än sina insatser, hvarför det är 
styrelsens sak att tillse, att den icke ingår andra aftal än 
sUdana , till hvilkas uppfyllande den är viss att finna tillräck- 
liga medel i bolagets kassa. 

Sluta flere å ett dylikt bolags vägnar aftal med tredje 
man , saknas alt skäl att anse ansvaret solidariskt ^). Lagens 
ord äro tydliga: de svara såsom för annan sin förbindelse en- 
ligt allmän lag d. v. s. efter hufvudtalet (4 kap. 12 § U. B.), 
men detta deras ansvar är omedelbart. Stadgandets affattning 
tillåter icke att medgifva dem något heneficium excussionis. 

Ett aktiebolag utan K. M:ts sanktion faller således aldrig 
under 15 kap. H. B., utan är en särskild fullt berättigad bolags- 
form. Å detsamma* ega således icke tillämplighet hvarken 
1798 års Förordning eller de grundsatser (om en bolagsmans 
rätt att för alla sluta o. s. v.), hvilka härflyta ur det öppna 
handelsbolagets natur, utan gälla för detta bolag, förutom 13 
§:ns positiva stadgande, samma rättsregler, som för det ok- 
trojerade aktiebolaget, för så vidt de grunda sig å aktiebolagets 



*) Af annan åsigt är Lagberedningen i dess motiv till 13 kap. H. B., 
8. 56. 



Digitized by 



Google 



173 

väsende och icke å 1848 års lags speciela föreskrifter för de 
bolag, som erhållit kongl. stadfästelse å sin ordning. För 
korthetens skull komma vi vid behandlingen af det fullbildade 
aktiebolaget att med aktiebolag närmast förstå de aktiebolag, 
hvilkas bolagsordning af K. M:t är stadfastad, men i de fall, där 
olika grundsatser gälla för ooktrojerade aktiebolag, och detta 
icke redan framgår ur åberopandet af 1848 års lags positiva 
bud, skola vi icke underlåta att påpeka detsamma. 

Den osanktionerade aktiebolagsformen lämpar sig uppen- 
barligen endast för aktiebolag, hvilka icke afse att begagna 
Kredit i någon betydligare omfattning, och i hvilka risken af 
den personliga ansvarigheten är ringa för dem, som själfve 
förvalta bolagets angelägenheter, men i hvilka dock delegarne 
icke vilja insätta mer än begränsade kapitaldelar, då de må- 
hända både sakna vilja och tillfälle att å bolagets ledning 
utöfva verksam kontroll. Synnerligen stor användning har den 
icke fått. Öfvervägande antalet af aktiebolag hafva sökt kongl. 
stadfästelse. Det förefaller som om egentligen endast sådana 
aktiebolag underlåtit att söka den, hvilka varit osäkra att 
erhålla densamma. Flertalet af osanktionerade aktiebolag torde 
nämligen utgöras af rederiaktiebolag och grufveaktiebolag och, 
såsom vi i det följande få se, har regeringen en tid varit af 
den åsigt, att detta slags aktiebolag icke kunna erhålla K. 
M:ts stadfästelse å sina bolagsordningar. 

§ 4. Om Bolagsordningens stadföstande ar Konangem 

Ordalagen i 1 § af 1848 års förordning (De, som vilja 

ingå aktiebolag ) skulle kunna gifva anledning till 

den tydning, att aldrig Konungens stadfästelse å en bolags- 
ordning kan erhållas, innan bolaget är fullbildadt och samtlige 
aktieegare själfve eller genom delegerade ingå med ansök- 
ning därom ^). Så har dock icke detta lagrum blifvit tolkadt , 



*) I Frankrike fordrades, så länge Code de Commerce i detta hän- 
seende gälde , enligt Inrikesministerns instruktion af den 22 Oktober 1817 
(aftr. hos MALEPEYBEet Jouedain, Traité des sociétés commerciales, ss. 
439 o. f.) för upptagande af en ansökning om auktorisation å ett anonymt 



Digitized by 



Google 



174 

utan kan enligt stadgad praxis K. M.-ts sanktion å bolags- 
ordningen erhållas före, under eller efter bolagets bildande. 
Vanligen utgår ansökningen om stadfästelse ifrån den eller 
dem, hvilka ämna utfärda eller utfärdat inbjudning , eller från 
dem, åt hvilka dittills varan de aktietecknare eller det redan 
bildade bolaget uppdragit denna åtgärd. Det är dock icke nöd- 
vändigt, att sökanden uppgifver, i hvad förhållande han står till 
det blifvande eller redan varande bolaget. Sker ansökningen 
uttryckligen i ett redan bildadt bolags namn, torde det dock 
vara vanligt, att vid densamma fogas fullmagt i form af bolags- 
stämmoprotokoil , utvisande att de, som undertecknat ansök- 
ningen, erhållit bolagets uppdrag att söka K. M:ts stadfastelse 
å bolagsordningen, ofta med dem gifven rätt att i densamma 
vidtaga de ändringar, som kunna finnas nödiga för att erhålla 
K. M:t8 sanktion. 

I allmänhet beredas frågor om stadfastelse af aktiebolags- 
ordningar inom Civildepartementet och föredragas inför Ko- 
nungen af chefen för detta departement. Är bolagets ändamål 
idkande af bankrörelse, beredes och föredrages dock ärendet 
af chefen för Finansdepartementet'). I början af aktielagens 
tillämpning inhemtades Högsta Domstolens, stundom äfven 
JustitieKanslerns , yttrande, men på senare tider torde detta 
icke hafva ifrågakommit. 

Den allmänna karaktären af Konungens pröfning hafva 
vi redan angifvit. Närmare betraktadt, blir föremålet för den- 
samma följande: 

1) Om föreningen är ett sådant holag , som faller inom 184S 
års lags område; i annat fall afvisas ansökningen utan närmare 



bolag, att ansökningen var andertecknad af samtlige aktieegare, såvida 
icke den af dem undertecknade samt ansökningen bilagda bolagsordningen 
befullmägtigade en eller flere af dem att söka Konungens stadfastelse å 
densamma. 

*) K. Stadg. ang. fördelning af ärendena emellan Statsdepartementen 
d. 16 Maj 1840. Ofta sker det väl i samråd med chefen för Civildeparte- 
mentet. Stundom finnes till och med den kongl. resolutionen kontrasig' 
nerad af cheferna fär båda dessa departement Se K. M:ts Res. d. 29 
Dec. 1871 (Göteb. Handelskompani), Sv. Förf.-Saml. N:o 68. 



Digitized by 



Google 



175 

pröfning^). Därför fordras, si) att bolaget y enligt den organisa- 
tion, det själft gifvit sig, är ett aktiebolag i juridisk teknisk 
bemärkelse. Det saknas ingalunda exempel, att bolag, hos 
hvilka icke ett aktiebolags kriterier förefunnits, sökt K. M:t8 
sanktion i enlighet med 1848 års lag. Så har det händt, att 
föreningar, enligt hvilkas bolagsordning medlemmame svarade 
personligen för bolagets skulder, förmodligen af okunnighet, 
sökt sanktion såsom aktiebolag]^). Likaledes hafva stundom 
bolag utan bestämdt minimikapital, i hvilka medlemmame 
fritt kunde uppsäga och uttaga sina insatta belopp , sökt ställa 
sig under aktiebolagslagen och erhålla K. M:ts sanktion^). Hvilka 
åsigterna än må vara om rättsliga möjligheten för dylika bolag 
att konstituera sig såsom anonyma, under 1848 års lag falla 
de icke. 

Vidare fordras, b) att icke bolaget faller under någon spe- 
ciallag, hvilken utestänger aktielagens tillämpning. Detta är 
fallet med bolag, som drifva bankrörelse med egna tryckta 
eller graverade förbindelser^), hvilka i § 14 undantagas från 



*) Vanligen i de ordalag, att då vid detta forhållande ifrågavarande 
bolag icke kan anses vara af beskaffenhet att påkalla tillämpning af lagen 
om aktiebolag, £. M:t icke finner den sökta stadfastelsen böra ega rum 
eller finner skäligt förklara ansökningen icke till någon K. M:t8 åtgärd 
föranleda. 

») K. Kes. d. 16 Nov. 1869 (Östra Eedvägs arbetareförening); K. 
Kes. den 22 April 1870 (Råne arbetareföremng). 

•) K. Res. den 4 Febr. 1870 (Mockfjärds KonsumtionB- och Handels- 
aktieb.; ordalagen, hvari ansökningen afslås, äro dock: att denna före- 
skrift skalle kunna menligt inverka på bolagets bestånd och förmåga ati 
fullgöra sina förbindelser) m. fl. Jmf. äfven K. Res. den 10 Sept. s. å. 
(Hede Eons.-fören.-aktieb. ; bolaget var skyldigt att for visst pris inlösa 
sina aktier). 

^) Ehuru 14 § tydligen gifver vid handen, att endast sedelutgifvande 
bankbolag äro uteslutna från lagens område, synes emellertid länge den 
åsigt herrskat, att K. £. den 14 Jan. 1824 hindrade icke-sedelutgif- 
vande bankbolag att konstituera sig såsom aktiebolag. Se Sammansatta 
Banko- och Lagutskottets Bet. N:o 4 vid 1856-58 årens riksdag, s. 5; 
Sammans. Banko- och Lagutsk. Bet. N:o 2 vid 1862—63 årens riksd., ss. 
1, 10; Presteståndets prot. vid samma rikdag, VI ss. 155 o. f. Vid den 



Digitized by 



Google 



176 

aktielagens område. Dessa lyda för det närvarande under 
K. K. den 20 Maj 1864, hvilken, som bekant, icke medgif- 
ver dem att konstituera sig såsom aktiebolag i teknisk bemär- 
kelse. 

Man har förr ansett äfven tvänne andra slags bolag 
vara utestängda från aktielagens område, nämligen Eederibo- 
lag och Qrufveholag, Hvad beträffar de förra, vägrades under 
den tid 1667 års sjölag ännu gälde, flere gånger Konungens 
sanktion på den grund, att de förbindelser, hvilka ålåge dem, 
som i rederibolag sig förena, funnes särskildt i la^ bestämda, 
och de öfverenskommelser, som delegare i sådant bolag kunde 
finna för godt att särskildt sig emellan ingå, vore för dem 
förbindande, utan att därtill erfordrades K. M:ts fastställelse*). 
Denna vägran saknade dock alt berättigande. 1667 års sjö- 
lag innehöll allenast bestämmelser om rederibolags ansvarighet 



sistnämnde riksdagen antogo Ständerna en lag för enskilda banker utan 
rätt att ntgifva egna banksedlar, hvilken lag medgaf dylika bolag att 
bilda sig med begränsad ansYarighet, men "såsom garantier, hvilka kunde 
ersätta den solidariska ansvarigheten", gjorde åtskilliga tillägg och 
modifikationer i aktiebolagslagen. Så skulle ett dylikt bolags grundkapital 
vara minst 1 million Edr, som inom ett år från bankens öppnande skulle 
Yara kontant inbetalda, och hvaraf Vio skulle förvandlas i grandfondshy- 
potek och nedsättas i allmänt förvar. Aktierna fingo icke ställas till in- 
nehafvaren. Dessutom föreskrefs bildande af en reservfond samt bankrö- 
relsens inställande, då denna fond jämte 10 % ^f grundfonden gått för- 
lorade. Qvartalsöfversigter af bankens ställning samt revisionsberättelsen 
skulle till K. M:t insändas och i tidningarna offentliggöras. Förslaget 
blef icke af Konungen sanktioneradt. — 1856 vägrades stadfästelse å bo- 
., lagsregler för Stockholms Handels-aktiebank. Eesolutionens ordalag synas 
emellertid gifva vid handen, att E. M:t ansett bankbolag utan sedelut- 
gifningsrätt kunna konstituera sig såsom aktiebolag ("K. M:t finner icke 
skäl att å de för meranämnda bankbolag föreslagna bolagsregler i deras 
närvarande skick meddela nådig stadfästelse"), och den 6 November 1863 
faststäldes bolagsordning för Skandinaviska kredit-aktiebolaget. 

«) K. Res. 11 April 1853, Aktiebolaget för Upsala sjöfart; K. Res. 
den 13 Juni 1855 (Gefle ångfartygs aktieb.); K. Res. den 13 April 1858 
(Halländska ångfartygsbolaget). I början synes däremot åsigten varit en 
annan: den 22 Juni 1849 sanktionerades Norrlands nya ån^artygs-aktie- 
bolag. 



Digitized by 



Google 



177 

i några speciela fall, för Öfrigt föllo dessa bolag under landets 
allmänna rätt ^), och intet hindrade dem således att konstituera 
sig såsom aktiebolag, i hvilket fall de liksom andra aktiebolag 
voro i behof af Konungens stadfästelse, för att icke 13 § i 1848 
års Förordning å dem skulle blifva tillämplig. Också från- 
trädde regeringen sedermera denna åsigt, och kort innan nya 
sjölagens antagande beviljades stadfästelse å ett rederiaktie- 
bolags reglemente^). Nu gällande sjölag innehåller däremot, 
förutom föreskrifter för särskilda fall, i hvilka ansvaret be- 
gränsas till fartyg och frakt, i § 12 en allmän regel, att del- 
egarne svara personligen, hvardera 1 förhållande till sin andel 
i fartyget, for de förbindelser, hvilka rederiet eller annan efter 
dess särskilda uppdrag och på dess vägnar ingår. Denna all- 
männa regel är dock tydligen gifven för det vanligaste fallet, att ett 
rederibolag är konstitueradt såsom ett öppet bolag, och innehåller 
för denna händelse en emot Handelsbalkens (15 kap. 2 §) stad- 
gande för handelsbolag svarande bestämmelse om ansvarighetens 
fördelning^). Men ingalunda kan den anses innehålla något 
förbud för rederibolag att välja annan bolagsform ; också har K. 
M:t mångfaldiga gånger sedan dess beviljat sanktion å rederi- 
aktiebolag*). 



^) FöT så vidt man icke anser denna stadga solidarisk ansvarighet för 
alla slags bolag for vinst, hvilka konstituera sig såsom personalkreditbolag (se 
MONTGOMERY, anf. st. SS. 66 o. f.), i hvilket fall väl dock 15: 12 H.B. 
far anses hafva specielt undantagit rederibolag från detta stadgande. Att 
de äfven i detta fall icke kunna anses hafva varit utestängda från aktie- 
lagen, hvilken icke har något emot 15: 12 H.B. svarande stadgande, är 
uppenbart. 

*) K. Kes. d. 5 Maj 1863 (Örebro rederi-aktiebolag). 

3) Under diskussionen hos Eidderskapet och Adeln vid 1862—1863 
årens riksdag anmärktes mot 12 §, att den möjligen kunde tolkas så, att 
den utestängde rederi-aktiebolag från att erhålla K. M:ts sanktion. Detta 
bemöttes med att, då §:n icke innehölle någon ny princip, därmed väl 
komme att forfaras såsom dittills. Eidd. o. Adeln återremitterade §:n, 
men öfriga stånd antogo densamma. Se Bidd. o. Adelns prot. vid 1862 
—1863 årens riksdag, 6 B. ss. 315, 16. 

^) K. Bes. den 17 Nov. 1865 (Göteborgs rederi-aktieb.); K. Bes. d. 
20 Juli 1866 (Göteborgs ångslups-aktieb.); K, Bes. den 15 Dec. 1871 

12 



Digitized by 



Google 



178 

Hvad beträffar grufvebolag, har det innan år 1855 händt, 
att dylika bolag förvägrats sanktion såsom aktiebolag, på den 
grund, att delegarnes i grufvebolag inbördes rättigheter och 
skyldigheter dels voro särskildt genom lag bestämda, dels ock 
kunde genom öfverenskommelse delegarne emellan utan behof 
af Konungens stadfästelse med gällande kmft ordnas*). Det 
t^las visserligen blott om "inbördes" rättigheter och skyldig- 
heter, men meningen måste väl hafva varit, att deras inre or- 
ganisation, vare sig af lag eller bolagsordning bestämd, också 
skulle hafva gällande kraft gentemot tredje man, och att aktie- 
bolagens förmåner stodo öppna för grufvebolag utan behof 
att söka Konungens stadfästelse. Ser man på 1757 års Förord- 
ning, innehåller densamma visserligen, liksom 1741 års För- 
ordning, i 6 § bestämmelser om delegares rätt att mot grufve- 
lottens uppgifvande befria sig från erläggande af beslutade 
tillskott, men om delegarnes ansvarighet emot tredje man, t. 
ex. för upptagna lån, namnes intet, och i detta hänseende 
måste grufvebolagen därför hafva fallit under landets allmänna 
rätt^). Följaktligen fanns intet skäl att vägra fastställelse å 
ett grufve-aktiebolags reglemente. Lika litet finnes något så- 
dant för det närvarande, ty nu gällande Grufvestadga af den 
12 Januari 1855 (§ 60) innehåller i ifrågavarande hän- 
seende hvarken mer eller mindre än 1757 års Förordning. 
Också hafva på senare tiden en mängd grufve-aktiebolag er- 
hållit Konungens stadfästelse^). 

2) Om bolagsordningen innehåller något emot allmm lag 
stridande. Aktielagen nämner intet om en dylik pröfning, och 
detta med skäl. Ty hade detta skett, så innc^ure också Konun- 



(Rederi-aktieb. Svea), m. fl. Jmf. äfv. K. F. d. 4 Juni 1868 ang. pass o. 
nationalitetshandlingar § 2, lit. a. 

*) K. Res. den 20 Sept. 1853 (Guldsmedshytte silfververks bolag). 

*) Af annan mening är Babthelson, Om beskaffenheten af Grufve- 
bolag, Örebro 1864, ss. 19 o. f., hvilken till och med vill medgifva alla 
gmfvebolag rätt till årsstämning (s. 21). 

») Dalkarlsbergs aktieb. (1861); Missmidsbergs aktieb. (1863); Pers- 
bergs grufve-aktieb. (1865); Blybergs grufve-aktiebolag (1866); Skarpo 
grufve-aktiebolag (1867) m. fl. 



Digitized by 



Google 



179 

gens stadfastelse ett förklarande från K. M:ts sida, att bolags- 
ordningen icke innehölle något lagstridigt, en förklaring, hvars 
afgifvande, innan tvist uppstått, vore oformligt och i hvarje 
händelse icke Iforåe ske i administrativ väg^). Emellertid 
ligger det i sakens natur, att Konungen icke meddelar sin 
stadfastelse å hväd han finner uppenbarligen strida emot lag. 
Är bolaget bildadt för ett rättsstridigt ändamål eller för att 
arbeta för ett i sig rättsligt ändamål med olagliga medel, eller 
innehåller bolagsordningen i öfrigt något mot lag stridande, 
och är rättsstridigheten uppenbar, så afslås ansökningen. Är 
rättsenligheten af reglementets innehåll endast tvifvelaktig, 
plägar däremot K. M:t icke ingå i någon närmare pröfning af 
densamma. Saknas sålunda skäl att anse, att Konungen ge- 
nom sin stadfastelse velat förklara bolagsordningens innehåll 
i allo rättsenligt, så skulle det dock i följd af denna K. M:t8 
allmänna pröfning kunna inträffa, att Konungen afslår en an- 
sökning på den grund, att han anser en bestämmelse i bolagsord- 
ningen rättsstridig, men att bolaget ändock såsom osanktioneradt 
aktiebolag eller i annan bolagsform träder i verksamhet med 
samma bolagsordning, och domstol, då rättegång uppstått, för- 
klarar ifrågavarande bestämmelse icke innebära något emot 
lag stridande; men detta är en oundviklig konseqvens däraf, 
att Konungens auktorisation gifves i form af fastställelse af 
bolagsordningen. 

3) Om bolagsordningen öfverensstämmer med aktielagen^ 
således innehåller hvad den fordrar och icke innehåller något, 
som mot densamma är stridande. Det vanliga är, att, om nå- 
gon af de i aktielagen fordrade bestämmelserna fattas, rege- 
ringen icke tillägger densamma, och att, om bolagsordningen 
innehåller något mot aktielagen stridande, regeringen icke 
utesluter eller ändrar detta, utan afslås i båda fallen ansök- 
ningen. Saknas 1 öfrigt alt skäl till afslag, och är bristen. pä 
öfverensstämmelse med aktielagen genom en obetydlig ändring 
afhjälpt, plägar dock regeringen själf vidtaga densamma. 

De olika fall, i hvilka bolagsordningen kan anses strida 
emot aktielagen, kunna icke här på ett ställe sammanföras, 



') Jmf. OuvECBONA, anf. st. II, s. 587. 

/Google 



Digitized by ^ 



180 

utan skola framgå af den följande framställningen af de ab- 
soluta bestämmelser, hvilka i aktielagen uttryckligen äro ut- 
talade eller som kunna deduceras ur aktiebolagets natur, så- 
dan aktielagen fattar densamma. För att uppfylla aktie- 
lagens positiva fordringar skall bolagsordningen innehålla: 

a) Bolagets ändamål. Detta stadgas icke uttryckligen, 
men framgår af 1 §, då denna uppgift är nödvändig, för att 
regeringen skall kunna bedöma vidden af bolagets rörelse, 
b) Aktiekapitalets storlek^ bestämdt åtminstone till sitt mi- 
nimum^), samt aktiernes belopp. Icke häller detta stadgas ut- 
tryckligen, men därom gäller detsamma som vid a), hvartill 
kommer, att aktiekapitalets storlek just är den omständighet, 
som för tredje man är af största betydelse att känna, hvarför 
det är själfklart, att uppgift därom måste innehållas i den 
bolagsordning, som sedan till upplysning för allmänheten skall 
publiceras, c) Den benämning^ hvarunder bolaget sin rörelse 
drifver^ hvilken benämning skall utmärka bolagets egenskap 
af aktiebolag (§ 2). Något förbud emot personnamns uppta- 
gande i bolagets firma finnes icke, och sanktion har också be- 
viljats å aktiebolag, i hvilkas benämning personliga namn före- 
kommit*^). Däremot har det händt, att regenngen ändrat bo- 
lagets benämning, där densamma kunnat^ gifva anledning till 
namnförväxling^), d) Huru aktierne hos bolagets styrelse in- 
registreras^ och huru skeende förändringar i aktierätten anteck- 



^) Att bolaget är konstitueradt att verka med en bestämd fond såsom 
kreditbas, måste naturligen (lika så väl som att ansvarigheten är begrän- 
sad och andelen i bolaget en öfvergångbar rätt, hvilka båda omständig- 
heter tillräckligt antydas genom orden aktiebolag och aktier) framgå af 
bolagsordningen redan på den grund, att annars icke synes, att föreningen 
verkligen till sin organisation är ett aktiebolag. Men här fordras dess- 
utom, att storleken af grundkapitalet är uppgifven, hvadan det icke gör 
tillfyllest, att (såsom t. ex. i ostindiska kompaniets privilegier 1762 § 2) 
bolagsordningen angifver, att bolaget är grmidadt på en bestämd fond, 
ankonmi^nde på bolaget att sedan bestämma dess storlek. 

*) T. ex. aktiebolaget D. Camegie & C:ie (1860); C. Creutz's aktieb. 
(1864); Bark & Warburgs aktiebolag (1871). 

') T. ex. Bergslagemas jemvägs-aktieb. (1872). 



Digitized by 



Google 



181 

nas (§ 4). e) Viss tid, inom hvilken delegare, som ej tillfullo 
inbetalt på honom belöpande andel i tecTcningssumman, sTcall^ 
för hvad å hans lott är oguldet, afgifva sin skriftliga förbin- 
delse (§ 5). Denna fordran kan dock icke uppställas såsom 
alldeles ovilkorlig för hvarje aktiebolag, som träder i verk- 
samhet, utan att kapitalet till fullo är inbetaldt. Bestämmer 
nämligen bolagsordningen, att aktiebeloppen inom viss tid från 
verksamhetens början skola till fullo vara inbetalda, och är 
denna tid synnerligen kort, bjuder sakens natur, att regeringen 
kan bevilja stadfästelse å bolagsordningen, ehuru föreskrift om 
särskild förbindelses afgifvande i densamma icke återfinnes, 
f) Hvad äfventyr skall följa på delegares uraktlåtenhet att af- 
gifva föreskrifven förbindelse eller verkställa beslutad inbetal- 
ning å aktie. Bestämmes äfventyret till förlust af ^ktierätten, 
bör tillika stadgas, om- delegaren^ efter sitt uteslutande ur bo- 
laget, skall vara fri från vidare ansvar, eller om han ändå för- 
blifver skyldig att återstående inbetal/ning till större eller min- 
dre del fullgöra (§ 6). g) Om aktiebref utgifvas, och huru- 
vida i denna händelse desamma ställas till innehafvaren eller 
viss man. Detta stadgas icke uttryckligen, men uppgift i detta 
hänseende måste finnas i bolagsordningen, för att regeringen 
skall kunna tillse, att densamma innehåller hvad under h) 
omnämnes. h) Om aktierna ställas till viss man, föreskrift, 
huruvida den, som genom öfverlåtelse, arf eller på annat sätt 
blifvit delegares rättsinnehafvare, må efter skedd anmälan in- 
träda i bolaget, eller om han är skyldig att efter aktiens in- 
betalda belopp eller annan grund för aktien taga lösen (§ 7). 
i) Den ort, där bolagets styrelse har sitt säte (§ 3). k) Före- 
skrift om ett i förhållande till teckningssumman bestämdt öf- 
verskott, hvilket enligt 9 § vid vinstutdelning skall lemnas 
orubbadt. 

Slutligen pröfvar Konungen, 

4) Om och huruvida, med afseende på vidden och beskaf- 
fenheten af bolagets rörelse, särskilda bestämmelser må erfor- 
dras, vare sig angående säkerhet för fullgörande af delegarnes 
förbindelser, om tillsyn å gifna föreskrifters iakttagande eller 
i annat syftemål (§ 1). Detta stadgande synes endast afse 



Digitized by 



Google 



182 

tillägg i bolagsordningen. Dock är det uppenbart, att om nå- 
gon bestämmelse i bolagsordningen strider mot de syftemål, 
som under andra omständigheter kunna påkalla dylika tillägg , 
K. M:t äfven kan ändra dessa bestämmelser eller på grund af 
desamma vägra sanktion. 

Vid granskningen af förslaget till lag för aktiebolag ut- 
gick Högsta domstolen från den förutsättning, att E. M:t uti 
särskild kungörelse till allmän efterrättelse skulle meddela fö- 
reskrift angående de vilkor för bolagsordningars fastställande, 
dem K. M.t funne för godt att i reglementarisk form bestäm- 
ma^). Någon sådan kungörelse har dock icke här, såsom i 
andra land, där regeringens auktorisation varit erforderliga), 
blifvit utfärdad. En redogörelse för de grundsatser, hvilka 
regeringen uti ifrågavarande hänseende följt, saknar icke sina 
svårigheter, synnerligen som de särskilda föreskrifter till all- 
mänhetens betryggande, hvilka i bolagsordningar återfinnas, så- 
vida de icke redan förefunnits, då ansökningen ingafs, vanli- 
gen under ärendets beredning i departementet tillagts med sö- 
kandenas begifvande, hvadan det saknas full visshet, att re- 
geringen ansett dem såsom ovilkorligen nödvändiga förutsätt- 
ningar för stadfästelsens beviljande. Så mycket är dock sä- 
kert, att regeringen icke såsom allmm fordran uppstält någon 
föreskrift i bolagsordningen utöfver hvad aktielagen bjuder^). 
Icke häller hafva vi kunnat finna, att någon anordning, som 
icke varit stridande mot allmän lag eller aktielagens uttryck- 
liga föreskrifter eller andemening, under alla förhållanden vä- 
grats stadfästelse. 

*) H. Domstolens prot. den 18 Oktober 1847. 

') I Frankrike utfärdades, såsom ofvan nämnts, ministerial-instruktioner 
af år 1807 och 1817 (aftr. hos Malepeyre & Jourdain, Traité des sociétés 
commerciales, ss. 437 o. f.). I Preussen gåfvos i berörda hänseende en 
mlDisterial-instruktion af 1845 (aftr. hos Weinhagen, Das Eecht d. Actien- 
gesellschaften, Bih. s. 41) och rainisterial-reskript af 1856 och 1857 
(aftr. därsammastades ss. 79 o. f.). 

3) Bolagsordningar hafva blifvit stadfästade, som icke innehållit en 
enda bestämmelse utöfver hvad aktielagen ovilkorligen fordrar, t. ex. 
Bolagsordningen fÖr Stenhuggeri-aktiebolaget i Stockholm (stadf den 3 
Mars 1871). 



Digitized by 



Google 



183 

Vid särskilda arter af aktiebolag synes emellertid rege- 
ringen fordrat vissa för allmänbeten betryggande bestämmelser. 
Vid aktiebolag för idkande af bankrörelse förekomma alltid i 
bolagsordningarna föreskrifter om skyldighet för bolaget att 
till Finansdepartementet insända ett exemplar af revisorernes 
berättelse samt att föranstalta , det berättelsen fullständigt eller 
i sammandrag, utvisande bolagets ställning, blir införd i all- 
männa tidningarna^), eller ock föreskrifves, att Styrelsen är 
skyldig att för hvarje qvartal, i närvaro af ett utaf K. Bef:de 
förordnadt ombud, uppgöra och till K. M:t insända en öfver- 
sigt af bolagets ställning^). Icke sällan stadgas såväl det 
förra, som det senare, med föreskrift, att äfven ett samman- 
drag af qvartalsrapporterna bör i allmänna tidningarna kun- 
göras^). Ofta föreskrifver också bolagsordningen, att ett af 
Konungens Befallningshafvande förordnadt ombud eger att del- 
taga i revisionen*). Allmän är också den föreskrift, att om 
reservfonden och vissa (vanligen 10) 7o *^ grundkapitalet gått 
förlorade , bolaget , så framt icke grundkapitalet inom viss tid 
blifvit återstäldt till sitt behöriga belopp, skall ställas under 
utredning ^). Ofta förbehålles också K. M;t rätt att i svårare 



*) Industri-kredit-aktieb. i Stockh. § 23; Stockh. Int.-gar.-aktieb. § 
28; Göt€b. Int.-gar.-aktieb. § 33; Stockh. och Göteb. Folkbanker §§ 67; 
Norrköp. Folkbank § 68. 

') Göteb. Handelskompani § 16. 

») Skandin. Kredit-aktieb. §§ 4, 5, 28; Ållm. Förlags-aktieb. §§ 5, 
6, 29; Stockh. Handelsbank §§ 3, 4, 30. Jmf. K. K. den 20 Maj 1864 
§ 19. 

^) Skandin. Kredit-aktieb. § 28; Stockh. Folkb. § 66; Norrköp. och 
Göteb. Folkb. §§ 67. Ofta ålägges äfven bolaget skyldighet att hålla 
räkenskaper och handlingar tillgängliga för den undersökning, hvarom K. 
M:t eller Chefen för Fioansdepartementet kan förordna. Skand. Kredit- 
aktieb. § 4; Allm. Förlagsaktieb. § 5; Stockh. Int.-gar.-aktieb. § 34; 
Göteb. Int.-gar.-aktieb. § 40, m. fl. Jmf. K. K. den 20 Maj 1864 § 19. 

*) Skandin. Kredit-aktieb. § 31; Industri-kredit-aktieb. i Stockh. § 
26; Stockh. och Göteb. Folkb. §§ 71; Stockh. Int.-gar.-aktieb. § 37; 
Göteb. Int.-gar.-aktieb. § 42; Norrköp. Folkb. § 72; Allm. Förlagsaktieb. 
§ 32; Stockh. Handelsb. § 33. Jmf. K. K. d. 20 Maj 1864 § 35. Enligt 
Göteb. Handelskomp. § 14 föranleder dock en forlust af 15 % af aktie- 



Digitized by 



Google 



184 

fall af bolagsordningens öfverträdande förklara bolaget hafva 
förverkat rättigheten att rörelsen fortsätta^). Stundom bevil- 
jas stadfästelsen blott på vissa (vanligen 40) år^). 

Äfven vid stadfästande af försäkringsbolags reglementen 
synes regeringen följt vissa allmänna grundsatser. Så åter- 
finnes nästan alltid bestämmelse om det högsta belopp, hvar- 
för bolaget på en risk utan att taga återförsäkring får ikläda 
sig ansvarighet^). I sjöförsäkringsaktiebolags reglementen be- 
stämmes ofta, att bolagets ansvarighetssumma för löpande 
risker under intet vilkor får öfverskrida 10 gånger aktiekapi- 
talet jämte reservfonden*). I reglementen för aktiebolag, hvil- 
kas verksamhet omfattar lifförsäkring samt lifränte- och kapital- 
försäkring, återfinnes alltid det stadgande, att chefen för Civil- 
departementet eller dess ombud när som hälst eger tillgång 
till bolagets räkenskaper och handlingar, samt att ett exemplar 
af revisorernes berättelse till K. M:t skall insändas'*^). Förr 
plägade sjöförsäkrings-aktiebolag endast erhålla oktroj på 
vissa år^), men numer bar denna grandsats blifvit från- 
trädd^. 

Anmärkas må äfven, att såväl i bank-, som försäkrings- 
aktiebolags reglementen nästan alltid återfinnes föreskrift om år- 
liga afsättningar till bildande af en reservfond, hvilka icke få upp- 



kapitalet endast därtill, att styrelsen blir pligtig att väcka förslag om 
bolagets upplösning. 

*) Skandin. Kredit-aktieb. § 4; Stockh. Handelsb. § 3; Göteb. Han- 
delskomp. § 16; jmf. Stockh., Göteb., Norrköp. Folkb. §§ 3. 

2) Skandin. Kredit-aktieb. § 38; Industri-Kredit-aktieb. i Stockh. § 
32; Stockh. Handelsb. § 39; ÅUm. Förlags-aktieb. § 39. 

3) Sjöförs.-aktieb. Neptunus (1872) § 1; Stockh. Sjöförs.-aktieb. § 2; ' 
Förs.-aktieb. Skandia § 4; Brand- och Lifforsäkrings-aktieb. Svea § 3; 
Återförs.-aktieb. Freja § 5; LiffÖrs.-aktieb. Nordstjernan § 3; Återförs.- 
aktieb. Bore § 17; Återförs.-aktieb. Poseidon § 9. 

^) Neptunus (1862) § 4; Stockholms Sjöförs.-aktieb. § 2; Bore § 17. 
») Skandia §§ 39, 60; Svea §§ 22, 39; Nordstjernan §§30, 47; jmf. 
Freja § 46. 

•) Neptunus (1862); Stockh. Sjöförs.-aktieb. 

') Sjöförs.-aktieb. Norden; Sjöförs.-aktieb. Gauthiod; Neptunus (1872). 



Digitized by 



Google 



185 

höra, förrän reservfonden uppgår till visst belopp, hvilket i bank- 
bolags reglementen vanligen sättes till 25 "/^, af aktiekapitalet*). 
I fråga om öfrige aktiebolag har det berott på omständig- 
heterna, huruvida särskilda bestämmelser ansetts vara af nöden 
eller vissa enligt låg tillåtliga anordningar funnits innebära 
någon fara för allmänheten och därför förvägrats stadfastelse. 8å 
har ibland såsom skäl till afslag anförts aktiernas ringa belopp, 
förmodligen emedan anledning var att misstänka, det företaget 
var anlagdt på den mindre bemedlade allmänhetens oförmåga att 
bedöma dess verkliga utsigter^). Vid andra tillfållen har man 
funnit betänkligt att stadfästa bolagsordningen, där ansökningen 
eller bolagsordningen gifvit vid handen, att bolagets delegare 
varit högst få till antalet^), hvartill skälet, såvida det icke 
legat i den annars numer frånträdda uppfattningen af aktie- 
bolagsformen såsom ett privilegium, som endast bör meddelas, 
där ett bolag kan anses vara i behof däraf, väl måste hafva 
varit, att ett sådant bolag i beröring med tredje man lätt 
kunnat föranleda villfarelser om vidden af delegarnes ansvar 
för bolagets förbindelser*). 



*) Därifrån bildar dock Göteb. Handelskompani ett undantag. I § 12 
omnämnes visserligen en reservfond, men ingen föreskrift gifves om viss 
årlig afsättDing till dess densamma uppnått ett bestämdt belopp. 

*) K. Ees. den 2 April 1869 (aktiebeloppet 1 Edr). I andra fall var 
motivet till vägran, att aktievärdets ringa belopp i förening med an- 
dra bestämmelser i bolagsordningen gjorde antagligt, att syftemålet var 
att göra aktiebrefven till sin betydelse lika med vanliga lottsedlar (K. 
Ees. den 7 Aug. 1867, Gustafsbergs aktieb.; K. Ees. s. d., Hassle-Säby 
aktieb.). Under andra omständigheter har man icke funnit betänkligt att 
stadfästa aktiebolag med ytterst ringa aktiebelopp t. ex. Ströfvelstorps 
missionshus-aktieb. (stadf. den 14 Maj 1869, aktierna 5 Edr) och nästan 
alla kooperativa aktiebolag. 

3) T. ex. K. Ees. den 1 Dec. 1871 (Upperuds tegelaktieb., 2 delegare). 
Bolag hafva dock fått stadfastelse, där delegarnes antal varit blott 4 
(t. ex. Härlingstorps aktiebolag den 10 Juni 1868). 

♦) Denna vägran synes för öfrigt tämligen omotiverad, då aldrig, så 
vidt vi kunnat finna, K. M:t, där aktierna varit stälda till viss man och 
detta sålunda »varit möjligt, i bolagsordningen tillagt någon föreskrift, 
afsedd att förhindra, det delegarnes antal nedgår huru lågt som hälst. 



Digitized by 



Google 



186 

På senaste tiden har regering^en fäst uppmärksamhet vid 
den fara, som ligger i det ofta tillämpade systemet att grunda 
aktiebolag på ett kapital, hvaraf större delen lemnas utestående 
emot aktieegarnes förbindelser och endast afses att i olyckli- 
gaste fall tagas i anspråk. Huru värdelös ^en säkerhet, denna 
del af kapitalet bjuder tredje man, faktiskt är, har den dyr- 
köpta erfarenheten i fråga om utländska bolag tillräckligt 
ådagalagt. Systemet saknar visst icke häller sina faror för 
den allmänhet, som i bolaget tager del. Så länge bolagets 
verksamhet går väl, glömmer man lält, att en skyldighet till 
ytterligare tillskott häftar vid aktierna, och desamma betraktas 
allenast såsom värdepapper och beräknas vid försäljning, arf- 
skiften o. s. v. till sitt kurspris. Blir så en utskrifning af 
tillskott nödvändig, befinna sig aktierna ofta i händerna på 
personer, hvilkas ekonomiska ställning nödgar dem att för 
hvad pris som hälst försälja aktierna just i det ögonblick, då 
få äro hågade att inköpa dem. De fall torde icke i vårt land 
vara sällsynta, då personer, hvilka t. ex. i arf mottagit dylika 
aktier i ett företag, hvars ställning i sjelfva verket visst icke 
varit dålig, vid en af tillfälligif anledningar påkallad utskrif- 
ning af tillskott nödgats för en obetydlighet afyttra dem. Så 
långt har visserligen regeringen icke gått, att densamma såsom 
oeftergiflig regel faststält, att ett aktiebolags kapital inom viss 
tid bör vara till fullo inbetaldt eller åtminstone lätt realisabla 
värdepapper deponerade till säkerhet för den utestående delen. 
Men i fråga om de aktiebolag, vid hvilka det har sina naturliga 
skäl, att aktiekapitalet icke till fullo inbetalas , men vid hvilka 
också på samma gång denna anordning innebär större faror för 
allmänheten än vid andra aktiebolag, nämligen försäkringsbolag, 
har man åtminstone sökt sörja därför, att denna anordning på 
ett i ögonen fallande sätt framstår i bolagsordningen därige- 
nom, att den del af kapitalet, som består i afgifna förbin- 
delser, icke upptages i det egentliga aktiekapitalet, utan beteck- 
nas såsom en särskild s. k. garanti/ond^). I andra aktiebolags- 



*) LijBTörs.-aktieb. Nordstjeman (1871) § 5; Sjöfors.-aktieb. Neptnnus 
(1872) § 2. 



Digitized by 



Google 



187 

ordningar från senaste tiden förekommer så allmänt den be- 
stämmelse, att aktiekapitalet inom viss tid skall vara till 
fullo inbetaldt , att man däraf torde vara berättigad att 
sluta, det regeringen, om icke ovilkorligen fordrat, åtminstone 
hälst sett, att dylik bestämmelse enligt regeln i bolagsord- 
ningen influtit. 

Äfven ett annat i utlandet i stor skala bedrifvet missbruk 
synes på senare tiden framkallat vissa restriktiva bestäm- 
melser i de bolagsordningar, som af K. M:t blifvit faststälda. 
I synnerhet i Tyskland och England har det ofta förekommit, 
att stiftarne af ett aktiebolag, hvilket knappast kommit till 
stånd, långt mindre kunnat visa^ att det håller hvad som ut- 
lofvats, sedan de genom lämpliga medel lyckats uppjaga 
aktiernas kurs, genom nya aktiers emission emot hög premie 
riktat sig på bekostnad af en allmänhet, som bedrages af den 
konstgjorda höga kursen. I allmänhet lärer intet annat kor- 
rektiv finnas emot detta och dylika missbruk än den aktie- 
tecknande allmänhetens egen erfarenhet af det bedrägliga i 
premienoteringen på nystiftade bolags aktier. Men i ett fall 
föreligger en så stark presumtion för, att meningen varit att 
möjliggöra en dylik manöver, att regeringen synes fullt be- 
fogad att i det allmännas intresse* gripa in, nämligen då bolags- 
ordningen medgifver ny aktieemission, innan förutvarande aktier 
till fullo äro infriade. Också förekommer på senasto tider 
allmänt antingen den bestämmelse, att nya aktier endast få 
utsläppas i den mån full inbetalniug af äldre aktier visat sig 
icke motsvara rörelsens växande behof, eller ock föreskrifves, 
att beslut om ny aktieemission fordrar K. M:ts stadfästelse. 

Beviljas efter pröfning ansökningen, varder enligt aktie- 
lagen bolagsordningen af K. M:t stadfästad. Denna stadfästelse 
betyder emellertid allenast, att K. M.t förklarar bolagsordnin- 
gen innehålla de garantier, som aktielagen fordrar och K. M:t 
därutöfver funnit behöfliga, och verkan af densamma är den, 
att aktiebolaget å ena sidan kommer i åtnjutande af de för- 
måner, aktielagen med denna stadfästelse förenar, å andra si- 
dan blir skyldigt att ställa sig bolagsordningen till efterrät- 
telse vid det äfventyr, 9 § sista mom. fastställer. Såsom redan 



Digitized by 



Google 



188 

blifvit nämndtyfårstadfkstelBen icke fattas såsom en förklaring 
af K. M:t, att bolagsordningen icke innehåller något emot 
lag stridande. Än mindre blir en lagstridig bestämmelse lag- 
lig genom K. M:ts sanktion. Domstol kan utan afseende å 
K. M:ts stadfastelse förklara densamma rättsstridig. Likaledes 
är det tydligt , att, om bolagsordningen icke innehåller det för 
hvarje aktiebolagsaftai väsentliga, ett aftal, som allenast sker 
genom anslutning till densamma utan att upptaga några flera 
moment, icke alstrar något aktiebolag. Skulle däremot, i följd 
af förbiseende, en bolagsordning stadfästats, i hvilken saknas 
någon af de bestämmelser, som aktielagen fordrar, åtnjuter 
bolaget icke desto mindre ett sanktioneradt aktiebolags för- 
måner. Detsamma gäller äfven, om i bolagsordningen skulle 
influtit någon emot aktielagens absoluta föreskrifter stridande 
bestämmelse. Men utair tvifvel blifva det oaktadt de, som 
med stöd af densamma öfverträda aktielagen, underkastade 
den påföljd, denna lag därför utsätter. K. M.t kan icke dis- 
pensera från ett civilrättsligt lagbud. — K. M:ts stadfastelse är 
icke någon förklaring, att företaget icke hotar den allmänhet, 
som i bolaget ingår eller med detsamma i öfrigt inlåter sig, 
med pekuniär förlust, ty K. M:t ser blott på bolagsordningen, 
och orsakerna till en dylik 'fara ligga oftare utom, än inom 
densamma. Stadfåstelsen utgör icke häller en förklaring, att 
de faktiska uppgifter, som i bolagsordningen någon gång före- 
komma (bolagets kapital är till fullo inbetaldt, bolaget eger 
följande fastigheter o. s. v.) äro med verkliga förhållandet 
Öfverensstämmande. Så länge auktorisationen gifves i form af 
bolagsordningens stadfastelse^ borde inga dylika uppgifter, å 
pröfning af hvilkas riktighet regeringen aldrig inlåter sig, få 
i bolagsordningen inflyta '). 



') Bland skäl till vägrad stadfastelse förekommer verkligen någon 
gång, att dylika uppgifter innehållits i bolagsordningen. Se t. ex. K. 
Ees. den 31 JuU 1862 (Stora Varfsaktieb. i Westervik), där det heter, 
att den i 1 § bolaget tillagda egande- och besittningsrätt till åtskilliga 
uppgifna platser, byggnader och inrättningar icke utgör föremål for K. M:ts 
fastställelse. 



Digitized by 



Google 



189 

Stadfastetsen kan gifvas med förbehåll af rHtt att åter- 
kalla densamma, men sker detta icke, saknar Konungen be- 
fogenhet att återtaga den , sedan den en gång blifvit meddelad. 

En nödvändig konseqvens af lagens fordran af Konungens 
stadfästelse å bolagsordningen fir, att också hvarje förändring 
i densamma skall underställas Konungens stadfUstelse. I 1 § 
sista momentet innefaålles stadgande härom. Förrän förändrin- 
gen af Konungen blifvit stadfästad, eger densamma icke gil- 
tighet, 

§ 5. Bolagsordningens offentliggörande. 

För aktiebolag, hvilkas bolagsordningar icke af K. M:t 
äro stadfästade, finnas inga bestämmelser om obligatorisk 
publicitet. Angående aktiebolag, bildade med Konungens fast- 
ställelse å bolagets ordning, innehåller däremot aktielagen 
vissa föreskrifter i detta hänseende. Enligt § 1 skall 1) holags- 
ordningen och Konungens heslut företes hos JRådstufvurätten 
eller Häradsrätten i den ort, där bolagets styrelse enligt bo- 
lagsordningen har sitt säte^). Rätten skall intaga innehållet 
däraf fullständigt i sitt protokoll ; det namnes icke , i hvilket 
protokoll bolagsordningen bör intagas, men naturligen afses 
inteckningsprotokollet, i hvilket de af 1798 års Förordning 
föreskrifna uppgifter intagas 2). På samma sätt förfares äfven 
med förändringar i bolagsordningen, hvilka af K. M;t blifvit 
stadfästade. Vidare skall enligt samma § 2) rätten låta under- 
rättelse om bolaget, på detsammas bekostnad^ i allmänna tid- 
ningarne införas, därest e;, efter Konungens förordnande, all- 
män hmgörelse i ämnet blifvit utfärdad, Lagen nämner icke, 
huru omständlig denna underrättelse bör vara. Det låge nära 
till hands att antaga, att åtminstone de omständigheter borde 
intagas i densamma , hvilka för tredje man särskildt äro af vigt 
att känna, såsom bolagets kapital, huru stor del däraf kontant 



*) Denna skyldighet bortfaller ingalunda, såsom Schrevelius, Lärob. 
i Sy. Civilr., II s. 633 antager, för den händelse att Konungen utfärdar 
allmän kungörelse om bolaget. 

*) Oliveceona, anf. st. n s. 591. 



Digitized by 



Google 



190 

inbetalas, storleken af det i § 9 föreskrifna öfverskott o. s. v. Då 
det inom Justitiedepartementet uppgjorda förslaget, hvars 1 § i 
detta hänseende innehöll en alldeles lika lydande bestämmelse, 
granskades i Högsta Domstolen, synes man tagit för gifvet, 
att meningen var, att bolagsordningen i sin helhet skulle in- 
föras i allmänna tidningarna^). Praxis är emellertid, att i 
tidningarna allenast införes ett tillkännagifvande , att K. M:t 
då och då faststält bolagsordning för bolaget. Denna praxis 
vinner ett visst stöd ur §:ns sista moment, ty hade meningen 
varit, att underrättelsen skulle innehålla något mer, borde väl 
också en kungörelse af förändringar i de omständigheter, hvilka 
i allmänna tidningarna blifvit publicerade, varit föreskrifven. 

Förrän den kongl. resolutionen blifvit företedd hos rätten , 
kommer icke bolaget i åtnjutande af de förmåner, aktielagen 
medgifver bolag , hvilkas bolagsordningar erhållit K. M:ts stad- 
fUstelse. Detta framgår af § 10 , där det heter, att aktieegare , 
hvilkas bolagsordning blifvit stadfästad af Konungen och efter § 1 
hos Bätten anmälda endast svara med bolagets kapital ^). Där- 
emot göres icke en stadfästad förändrings gällande kraft be- 
roende af, att den hos Rätten anmäles (1 § sista mom.). Frå- 
gan blir då, hvad påfö^den är, om en dylik anmälan försum- 
mas. Denna fråga sammanhänger med en annan, af hvars be- 
svarande den finner sin lösning, nämligen den, om bolags- 
ordningens publikation, utom att densamma är eu förutsätt- 
ning för att de verkningar skola inträda, hvilka K.M:ts sank- 
tion medför, icke också har en mer själfständig betydelse. 

Såsom ofvan blifvit sagdt, måste hvar och en, som med 
ett aktiebolag i allmänhet inlåter sig, anses skyldig att till 



*) Se H. Domstolens prot. d. 18 Okt.1847, pluralitetens anm. vid§l. 

^ Intill dess faller bolaget under 13 §. Enligt sin lydelse omfattar 
väl denna icke tiden emellan stadfåstelsen och resolutionens företeende 
hos letten, men något tredje lagrum, under hvilket bolaget under denna 
mellantid skulle falla, finnes icke. Den 13 § i sin nuvarande lydelse 
tillkom först hos Konungen i Statsrådet och var aldrig föremål for H. 
Domstolens granskning. Bätten att söka årsstämning beror på att publi- 
kationen, blifvit iakttagen, och detta i hela sin vidd (§ 11). Härfor 
kan också åberopas § 10 m. 2 i 1862 års Förordning. 



Digitized by 



Google 



191 

sin egen säkerhet underrätta sig om dess organisation, men 
huru långt han kan anses behöfva gå i sina undersökningar, 
är ytterst svårt att bestämma. Vid osanktionerade aktiebolag 
kan denna fråga icke erhålla någon generel lösning. Vid 
sanktionerade aktiebolag afser däremot otvifvelaktigt stadgan- 
det om publikation att skifta lika emellan de intressen , hvilka 
här stå emot hvarandra; att i ifrågavarande hänseende till- 
godose såväl tredje mans , som bolagets intresse. Till en början 
åsyftar stadgandet uppenbarligen att bereda allmänheten till- 
fälle att erhålla tillförlitlig visshet om bolagets organisation, 
och detta syfte kräfver ovilkorligen , att bolaget emot sig 
måste låta gälla alt hvad den publicerade bolagsordningen 
innehåller. Följaktligen är tredje man berättigad att utan 
vidare undersökning förlita sig på detta innehåll, till dess 
en förändring i detsamma vederbörligen blifvit publicerad. 
Endast i det fall, att tredje man kan visas hafva egt speciel 
kännedom om en vidtagen och af K. M:t stadfastad, men ännu 
icke publicerad förändring, kan densamma emot honom åbe- 
ropas. Häri ligger således ett motiv för bolaget att skyndsamt 
för rätten anmäla förändringar i bolagets ordning. Härmed 
är emellertid icke tredje mans intresse tillräckligt tillgodosedt, 
eftersom den publicerade bolagsordningen kan vara mycket 
knapphändig och ingalunda behöfver upptaga alt, som för tredje 
man är af vigt att känna. Tredje man måste därför vara 
berättigad att i de fall, hvarom den publicerade bolagsord- 
ningen icke innehåller någon bestämmelse, anse meningen 
hafva varit, att för bolaget skulle gälla- det, som med hänsigt 
till arten af bolagets rörelse m. fl. ur bolagsordningen synliga 
omständigheter kan anses såsom det vanliga och allmänna^). 
Den på senare tider i vissa bolag följda metoden att göra 
själfva bolagsordningen ytterst torftig och intaga alla närmare 
bestämmelser i ett s. k. reglemente, hvilket icke underställes 
Konungens pröfning, saknar således icke sin för bolaget be- 
tänkliga sida. 



*) Af stor praktisk betydelse visar sig denna grundsats i fråga om 
styrelsens magt att binda bolaget, hvarom se närmare nedanför. 



Digitized by 



Google 



192 

Tredje man har således i de flesta fall en utväg att för- 
skaffa sig den visshet, hvaraf han kan vara i behof^). Denna 
utväg är han utan tvifvel också skyldig att begagna, vid 
äfventyr att, om han försummar detta, alt, hvarom han på 
denna väg skulle fått kännedom, i alla fall gäller emot 
honom, som om han haft vetskap därom. Tredje man kan så- 
ledes aldrig åberopa, att han varit okunnig om, hvad den 
publicerade bolagsordningen innehöll, eller att en offentliggjord 
förändring i densamma varit honom obekant. 

Måhända kan det synas vågadt , att utan uttryckligt lagbud 
tillägga en faktiskt så litet verksam publikation, som den 
1848 års lag föreskrifver, en så vigtig betydelse, som denna. 
Men 1848 års lagstiftare utgingo utan tvifvel från den förut- 
sättning, att detta publikationssätt skulle vara tillräckligt kraf- 
tigt; att det i verkligheten icke visat sig så, gör en för- 
bättring i detta hänseende önsklig, men kan icke förringa de 
verkningar, som desse. lagstiftare antagligen velat förbinda med 
publikationen. För att denna verkan skall inträda, gör icke 
ingifvandet till rätten tillfyllest, utan fordras äfven att rätten 
låtit införa annons om bolaget i allmänna tidningarna, eller 
att Konungen utfärdat allmän kungörelse i ämnet. Förr kan 
nämligen icke tredje man veta, vid hvilken rätt han har att 
söka bolagsordningen. 

Denna publikationens verkan är en af de förmåner, aktie- 
lagen medgifver ett sanktioneradt aktiebolag. Om ett annat 
aktiebolag ingifver sin bolagsordning till rätten, och denna låter 
densamma i protokollet^) inflyta "till den kraft och verkan lag 
förmår", så har denna för lagen okända publikation ingalunda 
denna kraftiga verkan, utan blir blott en omständighet, som 



') Ibland kan det naturligen vara svårt att säga, hvad som är så 
allmänt, att det i saknad af bestämmelse i bolagsordningen far anses 
vara afsedt af bolagsmännen. I dylika tvifvelaktiga fall måste tredje 
man anställa närmare undersökning, och om denna icke lemnar något 
tillförlii;ligt resultat, är det säkrast att afstå från att inlåta sig med 
bolaget. 

2) En dylik handling bör dock i hvarje fall icke intagas i inteck- 
ningsprotokollet, utan bör fa sin plats i domboken. 



Digitized by 



Google 



193 

pä sin höjd i någon mån kÄn tala för, att tredje man bort 
känna bolagsordningens innehåll. 

Slutligen må erinras, att publikationen endast är nöd- 
vltadig, för att bolagsordningen skall binda tredje man, hvar- 
under naturligen äfven inbegripas de, som köpa aktier af bo- 
laget eller teckna aktier vid en ny emission. Emot aktie- 
egarne blir densamma, såsom ofvan blifvit sagdt, gällande 
oberoende af deras vetskap om dess innehåll ^). 



3 Kap. 

Det fiilMdade aktiebolaget. 

A. Aktiebolagets inre rättsförhållanden. 

Det fuUbildade aktiebolagets rättsförhållanden låta natur- 
ligast betrakta sig i tvänne afdelningar: de inre och de yttre. 
Att behandla de förra utan alt slags hänsigt till tredje man 
låter sig emellertid icke göra, då aktiebolaget enligt regeln 
alltid i någon mån behöfver, söker och erhåller kredit, och 
förhållandet till dem, som gifva densamma, i icke ringa grad 
återverkar på bolagsmännens inbördes förhållanden. Förbe- 
hållande till den senare afdelningen den speciela framställnin- 
gen af tredje mans förhållanden till bolaget (deras uppkomst, 
innehåll och realiserande), vilja vi därför redan vid behand- 
lingen af bolagets inre rättsförhållanden taga i betraktande 
den allmänna återverkan på dessa, som förhållandet till tredje 
man utöfvar. 

Då aktiebolaget är ett rättsförhållande emellan aktieegarne, 
så är dess innehåll egentligen desses inbördes rättigheter och 



*) Jmf. K. M:ts Dom d. 29 Nov. 1864 emellan handelsbolaget P. E. 
K. & J. samt Fredriksbergs bolag, genom hvilken en aktieegare i ett 
icke sanktioneradt (och följaktligen icke publiceradt) aktiebolag förklara- 
des förlustig sin aktierätt på grund af försummad inbetalning, ehuru 
honom ovetande detta äf?entyr införts i bolagsordningen i stället for den 
-bestämmelse om straffränta, som fanns i det exemplar af bolagsordnin- 
gen, hyilket jämlikt föreskrift i densamma var bifogadt aktiebrefvet. 

13 



Digitized by 



Google 



194 ^ 

skyldigheter. Under dessa båda synpunkter skalle också aktie- 
bolagets inre förhållanden kunna uttömmande behandlas. G«nom 
aktiebolagskontraktet uppkommer emellertid ett, vanligen för 
längre tid afsedt, permanent förhållande, inom hvilket under dess 
utveckling allehanda olikartade och ofta från början alls icke 
förutsedda frågor kunna uppstå, och ehuru visserligen svaret på 
dessa alltid ytterst grundar sig å de rättigheter och skyldigheter, 
hvilka aftalet genast alstrat, låta de långt naturligare behandla 
sig genom att följa bolagets utveckling och lösa dem, där de 
framställa sig under densamma, än genom att inpassa dem 
under de särskilda rättigheter och skyldigheter, ur hvilka de 
erhålla sin lösning. Efter en allmän öfversigt af aktieegames 
rättigheter och skyldigheter vilja vi därför behandla aktie- 
rättens öfvergång och de därmed sammanhängande frågorna om 
sättet för aktieegares legitimation gentemot bolaget och om 
aktieförpligtelsens öde vid växlingar af aktierättens inne- 
hafvare, samt därefter betrakta bolaget i dess verksamhet (bo- 
lagsstämma, styrelse) och de möjliga förändringarna i dess 
grundval (aktiekapitalet) samt till sist realiserandet af det 
yttersta ändamålet för de flesta aktiebolag, fördelningen af 
bolagets vinst. 

§ 1. Aktieegarnes rättigheter. 

De, som bilda ett aktiebolag, afsöndra därigenom en viss 
del af sin förmögenhet, hvilken del ingår i den förmögenhets- 
massa, hvilken ofÖrryckt skall tjäna bolagsföreningens ändamål. 
Härigenom får detta förmögenhetskomplex likhet med en stif- 
telse, men denna likhet är blott skenbar. Bolagets ändamål 
är icke något annat än de enskilde medlemmames, och bola- 
gets förmögenhet en rättsgemensamhet dem emellan. Ty i 
denna förmögenhet eger hvarje aktieegare sin ideela anpart, 
fastän å densamma hvilar ett rättsligt anspråk från de öfriges 
sida att få den använd för det gemensamma ändamålet, liksom 
han å sin sida har en motsvarande rätt till de öfriges andelar. 
En följd af detta förhållande är, icke blott att hvarje förfo- 
gande öfver den gemensamma förmögenheten eller någon reel 
del af densamma antingen förutsätter en omedelbar samverkan af 



Digitized by 



Google 



195 

alla aktieegarnes viljor, eller att någon eller någre aktieegare 
eller icke-aktieegare å samtliges vägnar ega handla, utan äfven 
att ett fullständigt förfogande öfver en ideel anpart fordrar 
en dylik samverkan. Detta gör, att den enskilde aktieegarens 
rätt till en ideel andel af grundkapitalet föga faller i ögonen 
under bolagets fortvaro. Först vid dess upplösning framträder 
densamma tydligt i hans anspråk på att få sin anpart utskif- 
tad; under bolagets bestånd är dess egentliga praktiska bety- 
delse den, att enligt regeln tjäna såsom måttstock för andra 
aktieegarnes befogenheter. 

I bolagsmännens samfalda ego faller också alt hvad genom 
bolagets verksamhet förvärfvas. Intet hindrar ett aftal, att 
afven detta, liksom grundkapitalet, alt framgent skall tjäna 
som medel för bolagets operationer. Det allmänna är dock, 
att det sålunda förvärfvade, ehuru med vissa inskränkningar, 
afses att utdelas bland aktieegarne. Alltid har emellertid, 
såsom vi skola se, icke den enskilde aktieegaren ett ovilkorligt 
anspråk att, så snart tillvaron af fördelbar vinst. blif vit konsta- 
terad, erhålla sin anpart af densamma. Men om vinstutdel- 
ning sker, eger han alltid rätt att bekomma sin af bolags- 
ordningen föreskrifna andel. Denna eventuela rätt till utdel- 
ning är icke annat än hans rätt till en ideel anpart ^) af bolagets 
förmögenhet^ i följd af hvilken han, då någon del af densamma 
frigöres från bolagsbandet, kan påyrka sin reela del. Rätten 
till vinstutdelning är vanligen den, som mest tages i betrak- 
tande vid aktiers förvärfvande, och aktiebrefvet betraktas Ibna- 
rare som ett obligatoriskt papper på ovisst årligt belopp, än 
såsom ett bevis öfver ledamotskap i en bolagsförening. 

Ibland tillerkännes vissa aktier en företrädesrätt till 
vinstutdelning. Dessa företrädesberättigade aktier bära nam- 
net prioritets- eller preferens-aktier. Prioritetsaktiernas före- 
träde kan vara bestämdt på olika sätt. Stundom ega pri- 
oritetsaktieegarne endast anspråk med företrädesrätt å vissa 
procents utdelning, hvarutöfver icke någon andel i bola- 



*) Hvilken dock icke i fråga om vinsten behöfver vara bestämd till 
samma proportion, som i fråga om grundkapitalet. 



Digitized by 



Google 



196 

gets vinst tillkommer dem^). Vanligare är dock, att prioritetsak- 
tierna af årsvinsten med företrädesrätt framför öfrige aktier tiU- 
försäkras vissa procent på sitt aktiebelopp, hvarföratom de ega 
att, sedan lika många procent utgått åt öfrige aktier, jämte dessa 
taga lika del i hvad därefter kan återstå^). Någon gång 
är prioritetsaktiernas ställning än förmånligare, i det desamma 
ic^e allenast ega företrädesrätt till vissa procent, innan öfrige 
aktier få någon utdelning, utan äfven, sedan de senare er- 
hållit lika mycket, prioritetsaktierna erhålla ytterligare vissa 
procent, hvarefter det öfverskott af vinsten, som därefter kan 
återstå, användes till prioritetsaktiernas amortering^). Natnrligen 
kan företrädet till vissa procent bestämmas så, att det icke 
blott gör sig gällande vid hvarje årsutdelning , utan att, om ett 
eller annat år vinsten icke räckt att gifva prioritetsaktiernas 
innehafvare de dem tillförsäkrade procent, det felande skall fyllas 
af följande års vinst^), men en sådan bestämmelse synes icke 
kunna presumeras. Förutom detta företräde till utdelning till- 
försäkras oftast prioritetsaktiema rätt att vid bolagets upp- 
lösning af tillgångarna framför öfrige aktier återbekomma sitt 
insatta kapital^). Oaktadt sina företräden förblifva prioritets- 
aktieegarne aktieegare och äro icke bolagets borgenärer^), 



1) Hargs Spinneri-aktieb. § 2; Tanto aktieb. § 2, 1) (Första serien); 
Hvitbetsocker-aktieb. § 2. 

^ Borstrands aktieb. §§ 3, 26; Fetersfors aktieb. §9; Inedals aktieb. 
§ 11; i detta forhällande står också enligt Tanto aktieb. §2, 2)o.3) 2:dra 
serien till den 3:dje. 

*) Nyqvams aktieb. § 3. 

*) Detta synes t. ex. vara meningen i Hvitbetsocker-aktieb. §§ 2, 32. 

») Rörstrands aktieb. § 3; Nyqvams aktieb. § 11; Hvitbetsocker- 
aktieb. § 32; Inedals aktieb. § 11 m. fl. 

*) Ett egendomligt försök att gifva vissa aktieegare den dubbla ställ- 
ningen af aktieegare och borgenärer, ehuru visserligen med anspråk en- 
dast på fix årsränta, återfinnes i Tanto aktiebolag. Första seriens priori- 
tetsaktier äro verkliga aktier, icke obligationer, som oriktigt bära detta 
namn (det å dem inbetalda kapital, 1 million Edr, är inberäknadt i det 
aktiekapital, som enligt § 2 bjudes tredje man såsom säkerhet), men en- 
ligt § 2, 1) m. 4 nedsättas såsom säkerhet for gäldande af prioritetsaktier- 



Digitized by 



Google 



197 

hvadan således såväl deras anspråk på ränta beror af, att 
delbar vinst är förhanden, som de i fråga om det insatta ka- 
pitalets återbekommande stå tillbaka för bolagsborgenärerne. 
Med prioritetsaktier få icke förblandas de obligationer, som 
stundom bära namnet prioritetsobligationer '). Dessa äro verk- 
liga fordringar och gå till kapital och ränta före samtlige aktie- 
egare, såväl prioritets- som andre. 

Dessa direkta förmögenhetsrättigheter uttömma icke om- 
fånget af aktieegarnes rättigheter. Aktiebolaget är en förening 
till verksamhet. Närmast låge, att denna verksamhet utöfvades 
af aktieegarne genom enhälligt beslut i bolagets angelägen- 
heter, och utan tvifvel är detta en form för bolagets verk- 
samhet, som står öppen här, liksom i andra bolag. Äfven om 
bolagsverksamheten i bolagsordningen är orduad på helt an- 
nat sätt, är härigenom icke denna verksamhetsform utestängd* 
Skulle emellertid för hvarje åtgärd erfordras aktieegarnes en- 
hälliga beslut eller till och med allenast desse samtliges vilja 
inhemtas, skulle bolaget arbeta så tungt, att dess verksamhet 
i vanliga fall icke hade stor utsigt till framgång. Därför upp- 
drager hvarje aktiebolags författning en beslutande rätlt å allas 
vägnar åt de aktieegare, som efter kallelse vi^a infinna sig 
för att om bolagsangelägenheter öfverlägga och besluta. Ett 
dylikt sammanträde benämnes bolagsstämma^ och rätten att 
där föra talan är också en befogenhet, som aktierätten med- 
för, ehuru det visserligen är möjligt, att vissa aktieegare äro 
utestängde från densamma. När bolagsstämman besluter i bo- 
lagsangelägenheter, handla de närvarande dels å egna, dels å 



nas innehåll till kapital och ränta nti Bank eller taka händer inteck- 
ningar i bolagets fasta egendom för 1,200,000 Edr. Vi betvifla emeller- 
tid, att domstol, i händelse bolaget komme på obestånd, skulle med- 
gifva prioritets-aktieegame någon konkurrens med, långt mindre, såsom 
uppenbarligen är afsedt, någon förmånsrätt framför bolagets verkliga 
borgenärer. 

^) Om åtskilliga svårbestämda mellanformer, hvilka i utländska aktie- 
bolag förekomma, se Beeeeb, Beiträge z. Aktienrecht I: Ueber Stamm- 
prioritäts-Aktien, i Zeitschr. f. d. ges. Handelsr. XVI (1871), ss. 32 o. f. 



Digitized by 



Google 



198 

de frånvarandes vägnar. Befogenheten härtill grundar sig därå, 
att bolagsmännen i aktiebolagsaftalet ömsesidigt inrymt hvar- 
andra densamma. Man kan kalla detta ett ömsesidigt mandat, 
men fasthällas må, att detta mandat icke alstrar någon för- 
pligtelse till verksamhet, utan att den enda garanti , en aktie- 
egare har därför, att bolagsstämman skall visa sig verksam, 
ligger däri, att de öfrige aktieegarne hafva ett egel intresse 
uti bolagets angelägeniieter. 

Förutom dessa rättigheter, som i alla aktiebolag före- 
komma, inrymma stundom bolagsordningarna de enskilde aktie- 
egarne andra befogenheter. Så erhålla de ibland vissa rättig- 
heter emot bolagets styrelse. I allmänhet^) gäller väl om 
bolagsmännens anspråk emot styrelsen, att desamma, liksom 
andra bolagets rättsanspråk, blott af bolagsmännen samfkldt 
eller af bolagsstämma å deras vägnar kunna göras gällande, 
men stundom erhålla t. ex. de enskilde aktieegarne en rätt att 
när som hälst fordra tillträde till bolagets räkenskaper 2), och 
tämligen allmänt föreskrifves, att styrelsen är pligtig att när 
som hälst lemna dem tillträde till aktieregistret. — Icke 
sällan inrymmes också aktieegarne en rätt att, om nya aktier 
emitteras , erhålla en viss del i den nya emissionen ^). 

Såsom en särskild aktieegarnes rättighet brukar anföras 
deras anspråk på bolagets bestånd och verksamhet i enlighet 
med bolagsaftalet, i följd hvaraf en ändring i dessa hänseen- 
den icke kan företagas utan den enskilde aktieegarens sam- 
tycke*). Vi betvifla dock, att detta anspråk kan upptagas såsom 
en själfständig aktieegarens rättighet. Såvidt det icke upplöser 
sig i ofvan sagda rättigheter, lärer det väl icke vara annat än 
dessas negativa sida och utgöra en inskränkning i bolagsstäm- 



*) Därifrån torde dock gifvas- ett allmänt undautag, nämligen i fråga 
om styrelsens pligt att sammankalla bolagsstämma i de fall, som bolags- 
ordningen stadgar, hvarom se nedan. 

2) Norrköpings Bomullsväfveriaktieb. § 4; Oscarshamns Tändsticks- 
fabriks aktieb. § 16; Bergsbro aktieb. § 19; Bergs aktieb. § 22. 

') Trelleborgs ångf.-aktieb. § 5; Göteb. Int.-gar.-aktieb. §4; Återf.- 
aktieb. Poseidon § 4 m. fl. 

*) JoLLY, anf. st. s. 397; Eenaud, anf. st. s. 567. 



Digitized by 



Google 



199 

mans och styrelsens rätt att förfoga Öfver bolagsförmögenheten. 
Såvidt vi kanna förstå-, kan det icke häller göras gällande på 
annat sätt, än genom att yrka en nuUitetsförklaring af de 
bolagsstämmans och styrelsens beslut, hvilka icke lagligen 
tillkommit eller falla utom deras befogenhet. 

Af praktisk betydelse är den frågan, om aktierätten, där 
rättigheter af fast egendoms natur ingå i bolagsförmögen- 
heten , skall hänföras till fast egendom. Denna fråga har, som 
bekant, af teori och praxis^) blifvit nekande besvarad, och 
att detta syar i positivt rättsligt hänseende är det riktiga, 
torde icke kunna dragas i tvifvelsmåL Men denna sats är icke 
en konseqvens ur någon aktiebolagets juridiska personlighet, 
utan ett själfständigt, utan särskildt lagstadgande ^) , i vår 
rätt upptaget undantag från hvad annars i fråga om andel i 
fast egendom gäller, ett undantag, som för Öfrigt står i allra 
närmaste samband därmed, att med fast egendom, som af 
bolagsmännen i aktiebolaget insattes eller af dem i deras 
bolagsförening gemensamt förvärfvas, icke lagfares i delegar- 
nes, utan i bolagets namn. 

Vanligen utställes öfver aktierätten en skriftlig handling, 
som bär namnet aktiehref och innehåller en i bolagets namn 
gifven tillförsäkran om delaktighet i detsamma samt underteck- 
nas enligt bolagsordningamas stadganden än af styrelsen, än 
af dem , som, bolagsstämma därtill bemyndigar. De äro alQfat- 
tade i ganska olika ordalag, men det väsentliga och för alla 
gemensamma är erkännandet såsom medlem i bolaget, vare 
sig detta gifves uttryckligen^), eller framgår af ett (ofta ofull- 
ständigt) inrymmande af de olika rättigheter, som tillkomma 
bolagsmän*). Vanligen utställes ett särskildt aktiebref för 



*) Se Olivecrona, Om makars giftorätt 1 bo, 3 uppl. ss. 212 o. f. 

^) 1 Lagberedningens förslag till JordaB. 1 kap. 2 § förekommer ett 
uttryckligt stadgande i detta syfte. Jmf. dock motiv. s. 63. 

*) Aktiebrefven i Gaslysnings-aktieb. i Stockholm , Sjöförs.-aktieb. Nep- 
tunus, Stockholms Sjöförs.-aktieb., Halmstads Sockerfabr.-aktieb. , Stock- 
holms Pulveriserings-aktieb. m. fl. 

*) Aktiebrefven i Skandin. Kredit-aktieb., Spritexport-aktieb., Oscars- 
hamns tändsticksfabriks-aktieb. , Finnboda Beckbroks-aktieb. m. fl. 



Digitized by 



Google 



200 

hvarje aktierätt, stundom kunna dock akttebrefven omfatta 
flere aktier^). Aktiebref kunna vara stälda antingen å viss 
man^) eller å itméhafvaren, I de förra betecknas en viss 
person såsom aktieegare, i de senare erkännes brefvets inne- 
hafvare såsom medlem af bolaget. Ibland kunna båda slagen 
af aktiebref förekomma i samma bolag ^). Allmänt förekom- 
mer^ att hvarje aktiebref förses med sitt särskilda nummer för 
att underlätta eller, då aktierna äro stälda till innehafvaren , 
möjliggöra ett bevis af ett visst aktiebrefs identitet. 

Aktiebref utgifvas vanligen icke förr, än aktiebeloppet till 
fullo eller till viss bestämd del är guldet. Att aktiebref till 
innehafvaren utgifvas, innan aktieförbindelsen är till fullo in- 
friad, torde aldrig förekomma, ehuru vår rätt icke lägger nå- 
got hinder i vägen därför. Innan formliga aktiebref utgifvas, 
lemnas emellertid ofta särskilda, vanligen till viss man stälda, 
dokument öfver aktierätten under namn af aktiebevis*) eller 
interimsaktiebref ^) eller interimsbevis *) , eller ock tjäna intill 
aktiebrefvens utlemnande till bevis om aktierätten de öfver 
verkstälda inbetalningar gifna qvittenser (interimsqvittenser) , 
hvilka någon gång ställas till innehafvaren^). 

Aktiedokumentens närmaste ändamål är att bereda aktie- 
egarne ett sätt att legitimera sig gentemot bolaget. Emel- 
lertid kan det äfven såväl för bolaget, som för en aktie- 
egare medföra vissa förmåner, att bolaget känner, hvilken 



*) Bergslagemas jemv.-aktieb. § 6, Gefle— Dala jemv.-aktieb. § 7 
m. 2, Dalarnes Bergolje-aktieb. § 2, Tanto aktieb. § 2, 4). 

*) Därmed måste anses rättsligt likbetydande de å viss man eller 
hans rättsinnehafvare stälda aktiebref, hvilka stundom förekomma. 
Stockholms— Westerås— Bergslagens jemvägs-aktieb. § 3, jmfd. med § 7, 
Södertelje Oljebruks-aktieb. § 5, jmfd. med § 6. 

3) Skandin. Kredit -aktieb. § 13 b); AUm. FörL-aktieb. § 9. 

^) Stockholms Int.-gar.-aktieb. § 5; Göteb. Int .-gar. -aktieb. § 10; 
Stockh. Magasins-aktieb. § 6. 

«) Stockh. Yllefabr.-aktieb. § 9. 

^) Bergslagernas jernvägs-aktieh. § 5. 

') Skand. Kredit-aktieb. (1863) § 7; Alhn. Förlags-aktieb. § 8. 



Digitized by 



Google 



201 

aktierättens innebafvare är. I § 4 stadgar därför aktielagen, att 
genom bolagsordningen skall bestämmas, buru aktierna bos 
bolagets styrelse inregistreras, ocb buru skeende förändringar 
i aktierätten antecknas. En dylik anteckning saknar, all bety- 
delse, då aktiedokument, stälda till innebafvaren , blifvit ut* 
gifna , men i enligbet med lagens ordalag är stundom i bolags- 
ordningarna föreskrifvet, att äfven sedan detta skett, de för- 
ändringar, som anmälas, skola i registret antecknas^). Om 
detta register stadga bolagsordningarna vanligen , att detsamma 
bör upptaga: 

l:o) den persons namn, stånd ocb bemvist, som aktien 
tecknat ; 

2:o) de å aktien verkstälda inbetalningar; 

3:o) a) när aktierna ställas till viss man: de med egande- 
rätten timade förändringar, om bvilka anmälan bos bolagets 
styrelse blifvit gjord eller — där detta är ett vilkor för ny 
aktieegares inträde i bolaget — bvilka af styrelsen uppå anmä- 
lan blifvit godkända; b) när aktierna ställas till innebafvaren: 
anmälda eller, där så fordras, godkända öfverlåtelser af aktie- 
tecknarnes rätt samt tiden för aktiebrefvets utlemnande. Icke 
sällan stadgas, att denna registerbok skall hållas tillgänglig 
för en b var, som därom önskar taga kännedom ^). 

§ 2. Aktieegarnes skyldigheter. 

Om aktiebeloppet genast till fullo inbetalas, alstrar aktie- 
bolagsaftalet icke någon ömsesidig obligatorisk förpligtelse , 
utan en sakrättslig gemensamhet inträder omedelbart i det 
sammanskjutna aktiekapitalet. Detta är dock icke det vanliga. 
Oftast lemnas åtminstone en kortare tids anstånd med en del 
af aktiebeloppen, ocb stundom är en del af aktiekapitalet af- 
sedd att endast i olyckligaste fall tagas i anspråk. 



*) I 1854 års forslag § 63 heter det, att i bolagsordningen skall 
utsättas, huru öfverlåtelse af eganderätt till lott anteclnias skall, där 
sådan anteckning ske hör. 

*) Bergsbro aktieb. § 6; Norrköp. qvam-aktieb. §8; Stockh. Badhus- 
aktieb. § 7; Stockh. Pudrett-aktieb. § 10; Forss Sågv.-aktieb. § 6; 
Stockh., Norrköp., Göteb. Folkb. §§ 25; Stockh. Handelsb. § 13 m. fl. 



Digitized by 



Google 



202 

LemnaB någon del af aktiekapitalet ntestående, skall en- 
ligt § 5 i aktielagen bolagaordningen utsätta viss tid, inom 
hvilken skriftlig förbindelse å det oguldna beloppet skall af- 
gifvas, hvarjämte enligt § 6 i samma lag bolagsordningen bör 
bestämma, hvad äfventyr skall följa på delegares uraktlåtenhet 
att inom rätt tid afgifva sådan förbindelse. Denna tid utsat- 
tes vanligen antingen till den, då teckningen sker^), eller till 
den, då första inbetalningen efter bolagets konstituerande 
skall ega rum^). Ibland bestämmes det äfventyr, att hela 
beloppet blir förfallet och, om det icke inom viss tid inbetalas, 
aktien förverkas^J. OftaEit är påföljden omedelbart aktierättens 
forlust, antingen ovilkorligen*), eller om bolagsstämma^) eller 
styrelse*) så besluter. Där äfventyret är förlust af aktierätten, 
skall enligt 6 § 2 m. också i bolagsordningen stadgas, om 
delegaren skall vara fri från vidare ansvar elUer icke. I detta 
hänseende följa bolagsordningarna samma olika system, som 
nedan i fråga om äfventyret för försummad inbetalning skola 
omnämnas. 

I bolagsordningen är stundom utsatt bestämd tid, då åter- 
stående inbetalningar skola fullgöras^). Oftare stadgas, att de 



*J Rederi-aktieb. Svea § 5; Industri-kredit-aktieb. i Stockh. § 4; 
Stockh. Magasins-aktieb. § 6; Göteb. Handelskompani § 4. 

*) Stockholm-Westerås-Bergslagens jernv.-aktieb. § 7; Stockh. Han- 
delsb. § 7; Brand- och Lifförs.-aktieb. Svea § 6; Stockh. Badhus- 
aktieb. § 3 m. fl. 

*) Hargs qvarns aktieb. § 8; Stockh. Yllef. aktieb. § 8; Sjöförs.- 
aktleb. Gauthiod § 5; jmf. Göteb. Handelskomp. § 4. 

*) Stockh. Handelsb. § 10; Stockh. SJöförsäkrings-aktieb. § 4; Rör- 
strands aktieb. § 11; Aktieb. Union § 7; Gefle-Dala-jernvägs-aktieb. 
§ 11 m. fl. 

*) Eederi-aktieb. Svea § 6. 

•) Stockh.-Westerås-Bergsl.-jemv.-aktieb. § 7; Åby aktieb. § 6. 

^ Eskilstuna jemmanuf-aktieb. § 3; Eskilstuna Tobaksfabriks-aktieb. 
§ 3; Trelleborgs ångf.-aktieb. § 4. 



Digitized by 



Google 



2oa 

skola ske å den tid, som bolagsstämma^) eller styrelse^) be- 
stämmer. Saknas föreskrift om hvem som eger påbjnda in- 
betalningar, beror det på omständigheterna, om styrelsen kan 
anses därtill befogad, eller om bolagsstämmas beslut erfordras. 
Är hela aktiebeloppet uppenbarligen afsedt att i hvarje hän- 
delse inbetalas i män af behof (såsom vid järnvägsanläggnin- 
gar, byggnadsföretag o. dyl.), synes styrelsen vara befogad att 
utan vidare infordra beloppen. Synes meningen däremot hafva 
varit att närmast drifva bolagets rörelse med den redan inbetalda 
delen af kapitalet, och att blott i händelse , att densamma fun- 
nes böra utvidgas, resten skulle inbetalas, erfordras bolags- 
stämmas beslut^). Ofta, i synnerhet i nyare bolagsordnin- 
gar, föreskrifves , att aktiekapitalet bör till fullo vara inbe- 
täldt inom viss bestämd tid*). Aktiebeloppen kunna natur- 
ligtvis endast infordras i den mån och på det sätt, som bo- 
lagsordningarna föreskrifva. Oftast fastställa dessa den grund- 
sats, att af det utestående aktiebeloppet icke mer än vissa 
procent på en gång kunna uppsägas till inbetalning, och att viss 
tid bör föi^flyta emellan hvarje betalningstermin*). Vanligen 
föreskrifves, att aktiebeloppen endast kunna infordras till en 
viss tid efter vederbörlig anmaning. Angående sättet för denna 
innehålla bolagsordningarna allmänt den bestämmelse, att den 
skall offentliggöras i allmänna tidningarna^), och detta får äfven i 



*) Göteb. Int.-gar.-aktieb. § 10; Stockh. Int.-gar.-aktieb. § 5; Rör- 
strands aktieb. § 7 ; Försäkrings-aktieb. Skandia § 8 ; Jokkis aktieb. (finskt) 
§ 2 m. fl. 

*) Stockh. Handelsb. § 7; Bångbro aktieb. § 6, m. 1; Hargs Spinneri- 
aktieb. § 4; Kropps aktieb. § 5; Stockh. Yllef.-aktieb. § 8 m. fl. 

8) Jmf. PöHLS, Actienges. s. 196. 

*) Bångbro aktieb. § 6; Rederiaktieb. Svea §5; Göteb. Handelskomp. 
§ 4; Stockh. Magasins-aktieb. § 4 m. fl. 

») Stockh. Handelsb. § 8; Bångbro aktieb. § 6 m. 2; Stockh. Yllef.- 
aktieb. § 8; Bergslagernas jemv.-aktieb. § 5; Lidköp. Bryggeri-aktieb. 
§ 3 m. fl. 

•) Rederi-aktieb. Svea §5; Återförs.-aktieb. Bore§3; Hargs Spinneri- 
aktieb. § 4; Kropps Aktieb. § 5; Bångbro aktieb. § 6; Stockh. Handels- 
bank § 8; Sjöfors.-aktieb. Gauthiod § 5 m. fl. 



Digitized by 



Google 



204 

brist af nttryckligt stadgande anses såsom en tillfyllestgörande 
uppsägning^). Stundom fordrar dock bolagsordningen, attbvarje 
aktieegare skall bevisligen genom särskild skrifvelse om be- 
slutade inbetalningar underrättas^), eller ock föreskrifver den, att 
den delegare, hvars bemvist är kändt, skall erbålla särskildt 
anmaningsbref^). Inbetalningar af aktiebeloppen skola natar- 
ligen ske kontant, såvida icke teckningsvilkoren eller bolags- 
ordningen medgifva annat, eller styrelsen på sitt ansvar finner 
lämpligt att i betalning mottaga andra förmögenhetsobjekt. 
Har aktieegaren en fordran bos bolaget, kan han begagna 
denna till qvittning, såvida icke, såsom stundom är fallet, 
bolagsordningen förbjuder detta*). För h varje inbetalning skall 
enligt vissa bolagsordningar lemnas särskildt qvitto, b varemot 
andra föreskrifva, att sedan förbindelsen aflemnats, endast af- 
skrifning skall ske å denna. Är förbindelsen af löpande egenskap, 
kan naturligen en dylik afskrifning alltid påyrkas. 

Enligt 6 § i aktielagen skall bolagsordningen utsätta, 
hvad äfventyr skall följa på försummelse att verkställa be- 
slutad inbetalning. Någon gång bestämmes detta äfventyr en- 
dast därtill, att den försumlige blifver underkastad laga åtgärd 
till uttagande af förfallna beloppet jämte uppskofsränta^). Det 
betydliga men, ett aktiebolag kan lida af delegares försum- 
melse att inbetala utskrifna belopp, samt de svårigheter och 
den tidsutdrägt, som äro förenade med aktiebeloppens indrif- 
vande hos en större mängd delegare, hafva gifvit anledning 
att i bolagsordningarna utsätta ett särskildt äfventyr, som, 
på samma gång det utgör en kraftig anmaning till punkt- 
lig inbetalning, bereder bolaget ett sätt att snabt göra sig 
godtgjord i händelse densamma försummas, nämligen en rätt 



<) Eenaud, anf. st. s. 265. 

») Stockh. Yllef.-aktieb. § 8; Åby aktieb. § 4. 

») Stockh. Magasins-aktieb. § 6; Stockh. Handelsb. § 8; jmf. Göteb. 
Handelskomp. § 4. 

*) Sjöfors.- aktieb. Neptunus § 25. Se åfv. Återfors.-aktieb. Poseidon 
§ 27; Stockh. Sjöförs.-aktieb. § 47. 

») Norrköp. BomullsYäfveri-aktieb. § 1. 



Digitized by 



Google 



205 

för bolaget att indraga aktierätten ^). Utsattes detta äfventjrr, 
skall tillika i bolagsordningen stadgas, om delegaren, efter 
sitt uteslutande ur bolaget, skall vara fri från vidare ansvar, 
eller om han ändå förblifver skyldig att återstående inbetal- 
ning till större eller mindre del fullgöra. I detta hänseende 
följa bolagsordningarna olika system-). Några stadga, att 
aktien oyilkorligen hemfaller till bolaget, men på samma 
gång alla bolagets anspråk på vidare inbetalningar utslockna, 
hvaremot det redan inbetalda icke återbekommes^). Enligt 
andra beror det på särskildt, vanligen styrelsens*), stundom 
bolagsstämmans^) beslut att antingen förklara aktierätten för- 
verkad, då alt ansvar för resterande inbetalningar bortfaller, 
eller ock hos aktieegaren indrifva det förfallna beloppet. Här 
upphör valrätten, då aktierättens indragning är den försumlige 
delgifven. Har man deremot valt iatt utsöka det förfallna be- 
loppet, så kan väl, äfven om offentlig myndighet anlitats för 
dess utbekommande, talan nedläggas och aktien i dess ställe 
förklaras förverkad^). Enligt ett tre^e system är äfventyret 
utsatt kumulativt, så att trots aktiens förverkande personligt 



>) Samma äfventyr återfinnes allmänt i utländska bolagsordningar. 
Se Eenaud, anf. st. ss. 650 o. f.; Lindlet, Law of partnership, ss. 
728 o. f., och eng. normalstatutet (25 & 26 Vict. c. 89, Sch. I A) N:o 19; 
BlVlÉBE, Commentaire, ss. 78, 79; jmf. äfy. Sghwkigåabd, Den norske 
Proces, 88. 487, 8. 

*) Samma bolagsordning följer ofta olika system i fråga om de sär- 
skilda inbetalningarna. Så t. ex. Stockh. Handelsb. § 10; Stockh. Int.- 
gar.-aktieb. § 6; Göteb. Int.-gar.-aktieb. § 11. 

•) Stockh. Yllef.-aktieb. § 8, m. 2; Stockh. Handelsb. § 10, m. 1; 
Bergsbro aktieb. § 7 ; Sörstafors trämasseaktieb. § 6. I kooperativa aktie- 
bolag förekommer standom den föreskrift, att försummelse af inbetalnin- 
gar medför aktierättens forlast, men redtm inbetalda belopp återbekommas. 
Persbergs arbetares kons.-aktieb. § 4 

*) Södertelje oljebr.-aktieb. § 3; Stockh.-West.-Bergslagens jemvägs- 
aktieb. § 9; Stockh. Handelsb. § 10, m. 2; Stockh. Magasins-aktieb. §8; 
li^OareproY. Mejeri-aktieb. § 5. 

^) Tanto aktieb. § 3; Hargs qvams aktieb. § 7. 

^ Jmf. BENAm), anf. st. s. 659* 



Digitized by 



Google 



206 

ansvar qvarstår antingen till fullo ^) eller till den redan för- 
fallna delen *^) eller till så stor del, som genom aktiens för- 
säljning icke betäckes^). Enligt ett fjärde system förlorar 
äfventyret all egenskap af konventionalstraff och blir blott ett 
sätt för aktiebolaget att utfå hvad det har att fordra, men 
icke mer, nämligen då det stadgas, att aktien försäljes med 
rätt för den försumlige att utbekomma möjligen blifvande 
öfverskott^). Oftast lemnas den försumlige, innan äfventyret 
tillämpas, viss anståndstid, under hvilken aktierättens förlust 
kan undvikas genom inbetalning af det förfallna beloppet jämte 
uppskofsränta därå, hvarvid dock ibland såsom vite stadgas 
förlust af den utdelning, som belöper sig på den tid, försum- 
melsen fortfarit^). Någon gång föreskrifves särskild anma- 
ning i allmänna tidningarna med uppgift å den eller de aktier, 
för hvilka inbetalning försummats*). Några bolagsordningar 
förutsätta för äfventyrets tillämpning, att utmätning egt rum 
för utbekommande af det förfallna beloppet^) eller af hela 
återstående teckningsbeloppet ^), men att tillgång saknats till 
dess gäldande. Blir aktieegare på grund af försummad inbe- 
talning förlustig sin aktierätt, får med anledning af den even- 
tuela betalningsskyldighet, som enligt § 6 i aktielagen, så- 
vidt borgenärers rätt angår, fortfarande åligger honom, den 
afgifna skriftliga förbindelsen icke återställas, förrän ett år för- 
flutit från hans uteslutande. 

Gör en aktieegare konkurs, kan bolaget, om det så fin- 
ner lämpligt^ bevaka det oguldna aktiebeloppet i densamma. 



*) Hargs spinneri-aktieb. § 5; Eskilstuna jern-manuf.-aktieb. § 3; 
Bergslagernas jernv.-aklieb. §5; Eskilstuna Tobaksfabr.-aktieb. §3; Föto- 
litografiska aktieb. i Stockh. § 2; Aktieb. Union § 7. 

*) Gefle-Dala-jemv.-aktieb. § 11; jmf. äfv. Stockh. Int.-gar.-aktieb. 
§ 6 m. 2; Göteb. Int.-gar.-aktieb. § 11', m. b). 
. ») Kropps aktieb. § 6. 

*) Forss sågverks aktieb. § 9. 

») Göteb. Int.-gar..aktieb. § 11 a); Stockh. Int.-gar.-aktieb. § 6 a). 

•) Kropps aktieb. § 6. 

') Malmö Teater-aktieb. § 5; Bångbro aktieb. § 8. 

•) Hjo Bryggeri-aktieb. § 4. 



Digitized by 



Google 



207 

Är bolagets ställning icke altför dålig, torde väl emellertid 
vanligen denna bevakning uteblifva. Ty aktierätten bildar en 
tillgång i aktieegarens bo , som konkursborgenärerne icke lära 
underlåta att tillgodogöra sig genom dess försäljning. Stun- 
dom binder, såsom vi få se, bolagsordningen det vilkor 
vid ny egares inträde, att han afgifver godkänd förbindelse ' 
för resterande aktiebeloppet, och äfven om detta icke är hän- 
delsen, så lärer icke konkursboet kunna försälja gäldenärens 
aktier utan att befria honom från de vid desamma häftande 
förpligtelser. Skulle emellertid bolagets ställning vara sådan, 
att värdet af det innestående beloppet icke uppväger risken 
af att behöfva tillskjuta mer, eller är dess ändamål alls icke 
ekonomisk vinst, eller skulle det annars finna lämpligt att be- 
vaka oguldna beloppet, så står det, såsom sagdt, bolaget 
fritt att göra detta, men, om enda äfventyret för inbetalnin- 
gars försummande i bolagsordningen är utsatt till aktierättens 
förlust, kan konkursboet genom att uppgifva aktierätten ute- 
stänga bolaget från konkurrens i massan. Icke sällan inne- 
hålla bolagsordningarna för den händelse, att en aktieegare 
råkar n konkurs, den föreskrift, att, om icke inom viss tid aktie- 
rätten blifvit öfverlåten på annan man, hvilken aflemnat god- 
känd förbindelse^ eller ock nöjaktig säkerhet blifvit stäld för 
resterande aktiebeloppet, aktierätten anses såsom förverkad^). 
Ett visst kapitaltillskott är enligt regeln den enda presta- 
tion , till hvilken den, som ingår i ett aktiebolag, förpligtar sig. 
Aktiebref och bolagsordningar omnämna också såsom en sär- 
skild pligt skyldigheten att underkasta sig bolagsordningen i 
öfrigt. Denna skyldighet är i allmänhet helt och hållet nega- 
tiv, en skyldighet att respektera de öfriges anspråk, att 
hans andel i bolagsförmögenheten skall tjäna bolagets ända- 
mål, och deras rätt att till och med i strid mot hans vilja för 
detta ändamål vidtaga förfoganden med densamma. Någon 
gång ålägger måhända bolagsordningen aktieegaren en pligt 



*) Skandia § 13; Brand- o. Liff5rs.-aktieb. Svea § 10; Återfors.- 
aktieb. Bore § 7; Nordstjeman § 10 m. fl. försäkringsbolag; Stockh.Int.- 
gar.-aktieb. § 10; Göteb. Int.-gar.-aktieb. § 15. 



Digitized by 



Google 



208 

att mottaga uppdrag att vara styrelsemedlem eller revisor. 
Enligt regeln måste dock denna pligt anses förbanden med 
aktierättens fortsatta innehafvande , så att man genom dess 
uppgifvande kan befria sig från denna förpligtelse. 

Ofta förefinnes i bolagsordningarna den bestämmelse, att 
inom bolaget uppkommande tvister, vare sig emellan bolags- 
männen inbördes eller emellan dem och styrelsen, icke få 
dragas inför domstol, utan skola afgöras af gode män^), hvilka 
vanligen utses så, att hvardera parten väljer en eller två, och 
desse utse den tredje eller femte, och, om någon part tredskas 
att förrätta val, eller de af parterne utsedde icke blifva ense 
om val af den tredje eller femte, underrätt, där bolagets sty- 
relse har sitt säte, anmodas komplettera valet. Hvad desse 
gode män medelst röstpluralitet besluta, länder parterne ovil- 
korligen till efterrättelse, och den enskilde eger därå ingen 
talan, enär han genom sitt inträde i bolaget godkänt detta 
undantag från vanlig rättegångsordning. Men finnes detta 
vilkor icke bland de ursprungliga, kan aldrig pluraliteten in- 
föra detsamma i bolagsordningen^). 

§ 3. Om .aktierättens öfvergång. 

Ett af de drag, som, ehuru icke för aktiebolaget väsent- 
liga, dock återfinnas hos de flesta aktiebolag, är aktierättens fria 
förytterlighet. Orsaken därtill är dock icke, hvad som, besyn- 
nerligt nog, så ofta framhåUes, att det saknas ett rättsligt in- 
tresse från Öfrige aktieegares sida, hvilket skulle kunna hin- 
dra en aktieegare att föryttra sin aktierätt 3). Alla rättigheter 
ki^nna icke öfverlåtas å annan man, och bland aktieegarnes 
befogenheter ingår en, om hvilken, så vidt man blott fäster sig 



*) Tanto aktieb. § 25; Bergsbro aktieb. § 20; Norrköp. Bomullsvafv.- 

aktieb. § 21; Norrköp. qvam-aktieb. § 30; Sjöförs.-aktieb, Gauthiod § 22; 

LifTörs.-aktieb. Nordstjeman § 48; Brand- o. Lifförs.-aktieb. Svea § 40; 

Återf5rs.-aktieb. Freja § 47; Förs.-aktieb. Skandia § 61; Sundsvalls öl- 

bryggeri-aktieb. § 31 m. fl. 

*) Se K. Bess. d. 22 Juni och 23 Dec. 1859 (Kydahls manaf.-aktieb.)- 
») Reyscher i Zeitschr. f.D. K. XIII 8.409; Renaud, anf. st. s. 71; 

Endemänn, Handelsr. § 64 s. 333. 



Digitized by 



Google 



209 

vid befogeDhetens Datar, detta knapt torde kunna påstås: rät- 
ten att deltaga i högsta ledningen af bolagets angelägenheter. 
Det kan väl icke anses likgiltigt för öfrige aktieegare, hvil- 
ken person de erhålla till medförvaltare af de gemensamma 
angelägenheterna å bolagsstämman. Men då en bolagsman 
blott med en begränsad del af sin förmögenhet står inom bo- 
lagsförhållandet, blir detta intresse i allmänhet för svagt att 
kunna motväga de skäl, som tala för aktierättens omsättlighet, 
hvarigenom det, oaktadt rättsförhållandets ouppsägbarhet, blir 
möjligt för en bolagsman att förfoga öfver den del af sin för- 
mögenhet, som han insatt 1 ett aktiebolag. I följd häraf åter- 
finnes aktierättens fria förytterlighet så allmänt inom aktie- 
bolagen, att man är fullt berättigad att, där bolagsordningen icke 
innehåller något härom, antaga meningen hafva varit, att alla de 
befogenheter, aktierätten innebär, icke blott kunna växla inne- 
hafvare genom dödsfall, utan också fritt kunna öfverlåtas genom 
förfoganden inter vivos, I detta hänseende kan för öfrigt icke 
uppstå något tvifvel annat än vid bolag, som icke erhållit 
kongl. sa\iktion, eller där aktiebref icke utgifvits, ty i den 
bolagsordning, som skall kunna vinna Konungens stadfästelse, 
måste enligt 7 § i aktielagen, då aktierna äro stälda å viss 
man, innehållas föreskrifter, huruvida delegares rättsinnehaf- 
vare må inträda i bolaget, och då aktierna äro stälda å in- 
nehafvaren, ligger i själfva denna form ett erkännande af 
aktierättens fria omsättlighet. 

Denna aktierättens fria omsättlighet är icke beroende 
däraf, att aktiebref äro utfärdade^). Utgifvas inga aktiebref, 
eller äro desamma ännu icke utlemnade, kan aktierätten 
icke desto mindre fritt öfverlåtas. Icke häller fordras, att 
aktiebeloppet till fullo är inbetaldt^). Det särskilda in- 



*; Af annan åsigt är Reyscher, anf. st. s. 411. 

*) Detta anser Beinckmann, Handelsrecht s. 237, Walter, System 
§ 303. Allg. D. H. G. B. art. 222, 3 förutsätter, att aktierna kunna öf- 
verlåtas, antingen aktiebref äro utfärdade eller icke, och antingen aktie- 
beloppen äro till fullo inbetalda eller ej. Se också Code de Com. art. 35, 
36 och 1867 års lag art. 3. Enligt engelska nomialstatutet (1862 års 

14 



Digitized by 



Google 



210 

tresse, öfrige aktieegare här ega i aktietecknarnes person- 
lighet, tillgodoses på annat sätt, hvarom nedanför, och bo- 
lagsordningarna förutsätta allmänt, ätt aktierätten äfven dess- 
förinnan fritt kan öfverlåtas^), och detta får anses hafva varit 
meningen, då bolagsordningen intet innehåller härom. En an- 
nan sak är, att väl icke ofta i detta fall någon öfverlåtelse 
af aktierätten ifrågakommer, utan att bolaget medverkar ge- 
nom att antaga nye aktieegaren i stället för öfverlåtaren till 
gäldenär för aktiebeloppet. 

Aktierätten kan öfvergå från en innehafvare till en annan 
genom alla de rättsliga fakta, som i allmänhet föranleda rättig- 
heters Öfvergång. Öfvergår en aktierätt till flere personer, måste 
dessa genom en enda person bevaka och utöfva sin rätt i bo- 
laget. Aktierätten är nämligen med hänsigt till bolaget odel- 
bar^), d. v. s. oaktadt den fördelning af aktierätten, som kan ega 
rum emellan flere, tager bolaget icke befattning med mer än 
en person såsom dess innehafvare. En följd häraf är, att, ,om 
flere blifvit egare till en å viss man stäld aktie, antingen en 
person måste inregistreras såsom dess egare, eller åtminstone 



akt sched. II, A) n:o 10 kan bolaget vägra att inregistrera en öfverlå- 
telse af aktier, hvilkas förre egare står i skuld till bolaget. Såvidt detta 
gäller i fråga om resterande aktiebelopp, finner det sin förklaring ur den 
betydelse, inregistreringen eger enligt den engelska rätten. Den innebär 
nämligen ett erkännande af den inregistrerade icke blott såsom cMerät- 
tens innehafvare, utan äfven såsom den, hvilken ensam blir ansvarig för 
aMeförbmdelsm, Se Lindlet, anf. st. ss. 142 o. f. Se älv. Benaud, 
anf. st. SS. 348 o. f. 

*) Rörstrands aktieb. § 8; Sandsvalls ölbryggeri-aktieb. § 7; Gefle— 
Dala-Jemvägs aktieb. § 10; Stockh.— Westerås— Bergslagens jemvägsaktieb. 
§§ 6, 10; Norrköpings Folkbank § 21^ m. 2; Industri-kredit-aktiebolaget 
i Stockholm § 5; iterf. -aktieb. Freja §§ 8, 13; Försäkr.-aktieb. Skandia 
§§ 10, 15; Kropps aktieb. § 10; Stockholms Pudrettfabr.-aktieb. § 7 m. fl. 

«) Bångbro aktieb. § 14; Stockh. Handelsb. § 5; Gefle brygg.-aktieb. 
§ 6; Hargs Spinneri-aktieb. § 7; Tanto aktieb. § 7; Rederi-aktiebolaget 
Svea § 12; Finnboda Beckbruks-aktieb. §6; Åby aktieb. § 9; Rörstrands 
aktieb. § 5; Nyqvams aktieb. §10; Norrköp. Bomullsvåfveri-aktieb. § 9; 
Brand- pch Liflforsäkr.-aktieb. Svea § 8; Lijfförs.-aktieb. Nordstjeman § 7 
m. fl. 



Digitized by 



Google 



211 

för bolagets styrelse uppgifvas namnet på den person,' som å 
alla aktiedelegarnes vägnar utan särskild fallmagt eger i allo föra 
deras talan*). En föryttriug af aktierätten kan ifrågakomma 
äfven utan eller emot aktieegarens vilja. Aktierätten utgör 
nämligen en del af aktieegarens förmögenhet och svarar såsom 
sådan för hans skulder, i följd hvaraf en tvångsförsäljning af 
densamma till hans borgenärers förnöjande kan ifrågakomma 
såväl utmätningsvis, som vid konkurs. En tvångsförsäljning af 
aktierätten kan också, såsom ofvan nämnts, ifrågakomma för 
den händelse, att beslutade inbetalningar försummas, och bolags- 
ordningen bestämmer detta såsom äfventyr. En aktieegares 
borgenär kan också erhålla ett omedelbart anspråk på godt- 
görelse ur aktierätten genom aktiebrefvets pantsättning. Inne- 
hafvare af pantsatt aktiebref eger uppbära vinstutdelning, såväl 
som den andel af bolagsförmögenheten, som vid bolagets upp- 
.lösning faller å den pantdatta aktien, men någon rätt att å 
bolagsstämma föra talan eger han naturligtvis icke^). Enligt 
allmänna grundsatser öfvergår aktierätten vid arf och testa- 
mente .genom dödsfallet, vid giftorätt genom vigseln samt vid 
förfoganden inter vivos genom samtycket, utan att detta behöf- 
ver klädas i någon viss form. Väl innehålla icke sällan bo- 
lagsordningarna föreskrifter om viss form för aktiers öfverlå- 
telse, men åt dessa kan icke gifvas den tolkning, att aktie- 
öfverlåtelsen dessförutan skulle vara en nullitet, utan deras be- 
tydelse är blott, att aktiebolaget, förrän nye egaren på detta 
sätt styrker sin rätt, icke tager någon befattning med den- 
samma. Äro aktiebref utfärdade, blifver icke därför öfver- 
låtelseaftalet något s. k. realkontrakt , men visserligen är det 
af vigt för den nye aktieägaren att ofördröjligen komma i besitt- 
ning af aktiedokumentet. Dels behöfver han nämligen det- 
samma, för att af bolaget blifva erkänd såsom aktieegare, dels 



*) Sjöförs.-aktieb. Neptunus § 6; Stockh.Sjöförs.-aktieb. § 4; Åktieb. 
Walhalla § 7; Återförsäkr.-aktieb. Bore § 3, m. 5. 

. *) Oscarsh. Tändst.-fabr.-aktieb. § 9; Eskilstuna jemmanuf.-aktieb. 
§ 6; Södertelje Oljebr.-aktieb. § 8. 



Digitized by 



Google 



212 

< 

blifver först härigenom hans nyförvärfvade rätt fullt tryggad, sat- 
ser, som vi emellertid först i det följande kunna närmare utveckla. 
När en aktie ombyter egare, öfvergår aktierätten fullstän- 
digt på förvärfvaren, som eger densamma med en själfständig 
rätt, icke blott såsom utöfvare af den förre aktieegarens rättighe- 
ter, och detta utan afseende på, om aktiebrefven äro stälda 
på viss man eller på innehafvaren, eller om aktiebref öfver- 
hufvud äro utgifna. Här är nämligen fråga om en rättighet, som 
man från början gifvit lof att låta komma i annan mans hand. 
Då den nye aktieegaren gör gällande sina rättigheter emot 
bolaget, kunna följaktligen icke möta honom några å förre 
egarens person^) grundade invändningar. Bolaget kan t. ex. 
icke mot aktieförvärfvarens anspråk på utdelning begagna till 
qvittning en bolagets fordran hos förre aktieegaren, äfven om 
denna fordran uppkommit förr, än aktierättens öfvergång blif- 
vit bolaget bekant^). Och hvad sålunda gäller ny aktieegare, 
gäller också innehafvare af pantsatt aktiebref; hans rätt lider 
ingen inskränkning därigenom, att aktiens egare står i skuld 
till bolaget^). Gör en aktieegare konkurs, och bolaget hos 
honom eger fordringar, kan naturligen icke blifva fråga om 
någon qvittning från bolagets sida med aktierätten, då denna 
icke är någon fordran hos bolaget, icke häller finnes något 
stöd i lag för att tillerkänna bolaget någon förmånsrätt i det 
belopp, som genom aktierättens försäljning inflyter. Icke häller 
kan bolaget emot aktieförvärfvarens anspråk på utdelning be- 
gagna till qvittning sin fordran hos konkursgäldenären. Den, 
som därvid förvärfvat aktierätten, inträder, liksom hvarje aktie- 
förvärfvare, i full och själfständig rätt emot bolaget. 



^) Om förhållandena i det särskilda fall, då aktiebeloppet icke är till 
fullo inbetaldt, se 5 §. 

*) Jmf. ett engelskt prejudikat hos Lindley, anf. st. ss. 684 o. f. 

') Att uttryckligen fastställa detta, torde vara afsigten med den på 
senare tider ofta förekommande, tämligen dunkla bestämmelsen, att "for- 
dringsanspråk mot bolaget kunna icke lida någon minskning däraf, att 
den fordrande är aktieegare''. Norrköpings Bryggeri-aktieb. § 12; Peters- 
forss aktieb. § 8; Link. Brygg.-aktieb. § 14 m. fl. 



Digitized by 



Google 



213 

Denna aktierättens fria omsättlighet är emellertid endast 
ett naturale i aktiebolagskontraktet, den kan af bolagsordnin- 
gen inskränkas. Så förekommer icke jså sällan, att för nye 
aktieegarens inträde i bolaget styrelsens samtycke erfordras, 
hvilket samtycke vanligen bindes vid det vilkor, att nye aktie- 
egaren, där något af aktiebeloppet ntestår, därå aflemnar för- 
bindelse, som af styrelsen godkännes, eller att beloppet kon- 
tant inbetalas^). Fordrar nu bolagsordningen bolagets sam- 
tycke till aktierätts öfverlåtelse, så är det tydligt, att, ehuru 
pantsättning af aktiebref icke kan anses vara förbjuden och 
alltid medför ett företräde för panthafvaren i förhållande till 
aktieegarens borgenärer i allmänhet, dock här hans anspråk 
på utdelning kan från bolagets sida mötas med qvittning på 
grund af aktieegarens skuld till bolaget*). Gör en aktieegare i ett 
dylikt bolag konkurs, och har bolaget fordran hos honom, kan 
visserligen icke häller här blifva fråga om någon indragning 
af aktierätten qvittningsvis eller någon förmånsrätt i det be- 
lopp, som aktierättens försäljning kan inbringa, men bolaget 
behöfver naturligen icke bevilja någon ny egare inträde, utan 
kan fortfarande till sin godtgörelse innehålla alt, hvad å aktien 
kan komma att utdelas^). Följden häraf är den, att om bola- 
gets fordran betydligt öfverskjuter aktiens eller aktiernas värde, 
konkursboet väl alls icke lärer begagna denna tillgång. I 
motsatt fall får väl aktiebolaget sin fordran gulden antingen 
af konkursmassan eller nye egaren. Och det praktiska resul- 
tatet blir således ungefär detsamma, som om bolaget egde 
en förmånsrätt i aktierna. Skulle emellertid i detta fall 
pantsättning vara medgifven i bolagsordningen*), så sy- 



4) Stockh. Int.-gar.-aktieb. § 9; Göteb. Int.-gar.-aktieb.§14; Stockh. 
Sjöförs.-aktieb. § 7; Lifförs.-aktieb. Nordstjernan § 9; Återf.-aktieb. Bore 
§ 6; Sjöförs.-aktieb. Neptunus § 4 mv fl. försäkringsbolag; Göteb. Han- 
delskomp. § 8. 

«) Jmf. Jurid. Arkif, XVII ss. 324 o. f. samt K. D. den 27 Febr. 
1871 i Naumanns Tidskr. 1871, ss. 594 o. f. 

») Jmf. ett prejud. i Jurid. Arkif, XXX ss. 117 o. f. 

*) Stockh. Sjöförs.-aktieb. §4m.6; Sjöförs.-aktieb. Neptunus § 3 m. fl. 



Digitized by 



Google 



214 

nes häri ligga ett afstående från alla qvittningsanspråk, såvidt 
de kuuna förringa dens rätt^), hos hvilken aktiebrefvet kan 
vara pantsatt. 

Stundom är aktierättens öfvergång icke i sin helhet be- 
roende af bolagets samtycke, men bolagets styrelse förbehålles 
rätt att, då ny egare söker inträde, bestämma, haravida den 
nye aktieegaren må erhålla rätt att vid dess sammanträden 
föra talan eller icke. Vägras detta, så åtnjuter han ändock 
rätt att uppbära vinstutdelning, såväl som aktieegares rätt vid 
bolagets upplösning^). I detta fall gäller i fråga om panthaf- 
vares rätt och förhållandet vid konkurs, hvad ofvan är sagdt om 
aktiebolag, hvilkas aktier kunna fritt Öfverlåtas^). 

Någon gång innehåller bolagsordningen den föreskrift, att, 
om aktie öfvergått till annan person genom andra fång än arf 
eller giftorätt (stundom namnes äfven testamente), bolaget inom 
viss tid, efter det nye. egaren anmält sig till inträde, eger lösa 
till sig aktierätten ^), och stadgas då vanligen, att, där fånget 
är köp, innehafvaren är berättigad att erhålla den betalning, 
han erlagt, jämte ränta från den dag köpet afslatades, dock 
med skyldighet att, om så påfordras, med ed fästa riktigheten 
af den uppgifna köpesumman, samt för andra fall, antingen att 
lösningspriset bestämmes efter aktiens primitiva värde med till- 
lägg af därå belöpande andel i reservfonden, eller att det be- 
stämmes genom gode mäns uppskattning. På senare tider synas 
dock dylika bestämmelser blifvit mindre vanliga af det skäl, 
att de naturligen nedpressa aktiernas pris vid försäljningar. 

§ 4. Om aktieegares legitimation gentemot bolaget och om 
aktiebrefs vindikation och dödande. 

Det är tydligt, att ett a^ktiebolag hvarken är skyldigt eller 
berättigadt att erkänna hvem som hälst, som förklarar sig 

1) Jmf. K. D. d. 11 April 18661 Naumanns"Tidskr. 1866, s. 378; ett 
motsatt prejud. i samma tidskr. 1868, ss. 364 o. f. 

») Stockh. Handelsbank §§ 12, 14; Stockh. Magasins-aktieb. §§ 11, 12, 

3) Jmf. K. D. d. 31 Okt. 1870 i Nanmanns Tidskr. 1871, ss. 89 o.f. 

^) Bergsbro aktieb. § 9;' Oscarshamns Tändsticksfabr.-aktieb. § 6; 
Norrköp. BomuUsväf v. -aktieb. § 6; Aktieb. Walhalla § 7. 



Digitized by 



Google 



215 

hafva blifvit innehafvare af en aktie såsom dess egare, och 
medgifva honom de med aktierätten förenade förmåner. Detta 
erkännande förutsätter en föregående pröfning, att aktierätten 
verkligen å honom öfvergått. Där aktierne äro stälde å inne- 
hafvaren, ligger det i sakens natur, att aktiebrefvets uppvi- 
sande är nödvändigt, men också utan vidare legitimation 
tillfyllestgörande. I andra aktiebolag gifves, med anledning 
af stadgandet i 4 § aktielagen, den föreskrift, att för- 
värfvaren, för att erkännas såsom aktieegare, skall göra 
särskild anmälan om aktierättens öfvergång till bolagets Sty- 
relse, som inför hans namn i registerboken. Men före detta 
erkännande, vare sig det gifves i form af ett inskrifvande i 
aktieregistret eller genom omedelbart medgifvande af aktie- 
rättens förmåner, måste förvärfvarens fång styrkas. • Äro in- 
terimsaktier, aktiebevi& eller formliga aktiebref utgifna, så lig- 
ger utan tvifvel däri uttryckt, att aktiebolaget hvarken skall 
vara berättigadt eller förpligtadt att erkänna någon annan så- 
som aktierättens förvärfvare än den, som företer aktiedoku- 
mentet*). Men däremot gäller icke här aktiebrefvets uppvi- 
sande ensamt såsom legitimation, utan dessutom fordras sär- 
skildt styrkande af det fång, h varigenom aktierätten förvärfvats'). 
I detta hänseende innehåller bolagsordningen ofta särskilda 
föreskrifter, dock vanligen endast för det fall, att aktien er- 
hållits genom köp, gåfva eller byte. Så stadgas ofta, att öf- 



*) Härom innehålla bolagsordningarna vanligen ofullständiga före- 
skrifter. Så stadgas vanligen endast, att öfverlåtelse af aktierätt skall 
vara styrkt genom anteckning å aktiebrefvet, eller att aktiebrefvet, för- 
utom bevis om öfverlåtelsen , skall uppvisas (Stockh. Int.-gar.-aktieb. § 9, 
Göteb. Int-gar.-aktieb. § 14). Åtskilliga bolagsordningar fordra dock ut- 
tryckligen vid inträde på grund af hvad fång som hälst aktiebrefvets förete- 
ende (Gefle Brygg. -aktieb. § 6 ; Eskilstuna Jernmanuf.-aktieb. § 5 ; Finnboda 
Beckbruks-aktieb. § 5; Åby aktieb. § 8; Forss aktieb. § 6; Lidköp. 
Brygg. -aktieb. § 7; Stockh., Norrköp., Göteb. Folkbanker §§ 21. Jmf. 
äfv. Sjöförs.-aktieb. Gauthiod § 7; Sjöförs. aktieb. Norden § 6; Skand. 
Kredit-aktieb. § 12; Industri-Kredit-aktieb. i Stockh. § 8). 

a). Jmf. ett prejud. i Naumanns Tidskr. 1871, ss. 627 o. f. 

Digitized by VjOOQ IC 



216 

verlåtelsen bör ske genom skriftlig handling*), stundom att 
densamma bör vara bestyrkt med tvänne vittnen^), icke sällan 
att den bor vara tecknad å aktiebrefvet'). Såsom ofvan nämnts, 
kunna dessa föreskrifter icke tolkas så, att aktierättens öfver- 
gång skulle göras beroende af den stadgade formens iaktta- 
gande, utan de innebära allenast, att bolaget fritager sig från 
all befattning med de andra bevis om aktierättens öfvergång, 
som kunna framdragas, och förbehåller sig att behandla förut- 
varande aktieegare såsom aktierättens innehafvare, till dess 
förändring i aktieeganderätten styrkos på det sätt, som bolags- 
ordningen fordrar. När omskrifning skett i aktieregistret, för- 
ses aktiebrefvet med anteckning därom. 

Äro aktiebref eller därmed likstälda dokument ännu 
icke utfärdade, så torde, hvad nu sagts om aktiebref, äfven 
gälla utgifna qvittenser. Äro qvittenserna stälda till inne- 
hafvaren*), faller det af sig själft, att bolaget icke kan erkänna 
annan person såsom aktieegare, än den, som visar sig vara 
dessas innehafvare. Äfven annars föreskrifva ofta bolagsord- 
ningarna uttryckligen, att de stadganden, som gifvits om aktie- 
brefvets förevisande och styrkande af fånget, ega, innan aktie- 
bref blifvit utfärdade, äfven tillämplighet å qvittenser*). I 
andra aktiebolag synes detta vara en naturlig följd af den 
bestämmelse, att aktiebref endast utgifvas emot qvittensernas 
återställande**). Emellertid synas vissa aktiebolag, ehuru de upp- 



*) Bergsbro aktieb. § 9; Stockh. Int.-gar.-aktieb. § 9; Göteb. Int.- 
gar.-aktieb. § 14. 

*) Norrköp. BomuUsväfveri-aktieb. § 6; Lifförs.-aktieb. Nordstjernan 
§ 9; Petersfors aktieb, § 7. 

3) Stockh. Handelsbank § 12; Stockh. Magasins-aktieb. § 11; Sunds- 
valls Bi-yggeri-aktieb. § 11 ; Bångbro aktieb. § 10. 

*) Detta är möjligt enligt Skandin. Kredit-aktieb. (1863) § 7; Ållm. 
Förlags-aktieb. § 8. 

*) Bångbro aktieb. § 10; Kropps aktieb. § 10; Ups. Bäj. Bryggeri- 
aktieb. § 6; Boda aktieb. § 10; AUm. Förlags-aktieb. § 13; Ind.-Kredit- 
aktieb. i Stockh. § 8 m. fl. 

«) Åby aktieb. § 4; Mälareprovinsernas Mejeri-aktieb. § 4; Göteb. 
Handelskomp. § 5 m. fl. 



Digitized by 



Google 



217 

ställa denna fordran, fritaga sig ifrån de följder, som knnde 
drabba detsamma, om aktiebref blifvit utlemnadt utan qvitten- 
semas återställande, genom den bestämmelse, att qvittenserna, 
äfven om sådant icke sker, efter aktiebrefvets utgifvande varda 
utan kraft 1). 

Är nu aktiebolaget icke berättigadt att erkänna en väx- 
ling i aktierätten, utan att densamma vederbörligen blifvit 
styrkt, så uppstår vidare den frågan, om aktiebolaget, då en 
sådan växling alltid är möjlig, är skyldigt att vid hvarje till- 
fålle , då en utöfniQg af aktierätten ifrågakommer, försäkra sig 
om, att aktiens hittills varande egare fortfarande innehar den- 
samma, och således affordra honom legitimation. Där qvitten- 
ser, aktiebevis eller aktiebref äro utgifoa till innehafvaren , 
måste denna fråga i hela sin vidd jakande besvaras. Blott 
mot aktiebrefvets uppvisande kan inträde å bolagsstämma ^) , 
eller lyftning af vinstutdelning eller af det som vid bolagets 
upplösning å aktien belöper sig , beviljas. Äro aktiedokumenten 
stälda till viss man, eger däremot bolaget i fråga om rätten 
att å bolagsstämma föra talan hålla sig till registerboken, i 
hvilket hänseende stundom föreskrifves , att inregistreringen 
skall hafva försiggått viss tid före bolagsstämman, för att 
berättiga till talan därstädes^). Däremot torde icke utdelning 
kunna medgifvas utan aktiebrefvets företeende. Väl är bolaget 
berättigadt att betrakta förutvarande aktieegare såsom aktie- 
rättens innehafvare , till dess anmälan skett om aktierättens 
öfvergång, men aktiebrefvet kan också pantsättas, och hänsig- 
ten till möjligen varande panthafvare synes bjuda, att lyftning 
af utdelning icke medgifves utan aktiebrefvets företeende. 



*) Nyqvams aktieb. § 6; AUm. Förlags-aktieb. § 9. 

^ I detta hänseende föreskrifves ofta, att före stamman å tid och 
ställe , som i kallelsen tillkännagifvas , de aktier, för hvilka man yill föra 
talan, skola hos styrelsen emot qvitto deponeras (Gefle — Dala jernvägs- 
aktieb. § 33), eller att mot aktiebref vens före visande inom viss tid före 
stämman inträdespoletter utlemnas, upptagande aktiernas nummer samt 
innehafvarens namn (Bergslagernas jernv.-aktieb. § 24; Göteb. Handels- 
komp. § 12 m. fl.). 

«) Södertelje Oljebr.-aktieb. § 7. 



Digitized by 



Google 



218 

Härom innehålles ofta uttrycklig föreskrift i fråga om den ut- 
delning, som vid bolagets upplösning faller^). Hvad vinst- 
utdelning beträffar, är det synnerligen vanligt, att särskilda 
vinstkuponger utgifvas för vissa år, efter hvilkas utgång nya 
kuponger erhållas emot anteckning å aktiebrefvet (som allmänt 
fordras, äfven där detta är stäldt å viss man) ^) eller emot af- 
lemnande af en vid aktiebrefvet fogad s. k. talon ^). Äfven där 
aktierna äro stälda å viss man , ställas någon gång dessa vinst- 
kuponger till innehafvaren. Kupongernas betydelse är den , att 
deras aflemnande erfordras för lyftning af vinstutdelning. Dock 
gör detta ensamt icke till fyllest , där kupongen icke är stäld till 
innehafvaren *) , utan då fordras, att densamma är qvitterad af 
aktieegaren , eller, om pantinnehafvare yrkar lyftning, företeende 
af aktiebref och pantbevis*), eller om kupongen särskildt är 
pantsatt,- hvilket dock stundom är förbjudet •), bevis därom. 

Af det föregående framgår, att, ehuru aktiebrefvets tra- 
dition icke kan anses såsom ett vilkor för aktierättens öfvergång, 
den nye aktieegaren dock behöfver detsamma för att komma 
i åtnjutande af aktierättens förmåner. Han har äfven ett annat 
intresse uti, att aktiebrefvet ofördröjligen kommer i hans be- 
sittning. Om nämligen den förre aktieegaren svikligen träffar 
aftal med ny person om aktierättens öfverlåtelse, samt denne 
i god tro kommer i besittning af aktiebrefvet, förvärfvar han 
otvifvelaktigt ett själfständigt anspråk på aktierätten, som 
åtminstone icke annorledes än mot full lösen kan honom be- 
' röfvas. Detta gäller äfven där aktiebrefvet är stäldt å viss man , 
ty i aktiebrefvets besittning i förening med den omständighet, 
att just den person, som enligt anteckning i aktieregistret. 



*) Stockh. Handelsbank § 34; Göteb. Int.-gar.-aktieb. § 43 m. fl. 

2) Eskilstuna Jemmanuf.-aktieb. §3; Stockh. Yllef.-aktieb. §9; Göteb. 
Int.-gar.-aktieb. § 9; Skunisunds ångf.-aktieb. § 7; Bångbro aktieb. § 7. 

') Stockh.— Westerås— Bergslagens jeravägs-aktieb. § 13; Bergslager- 
nas jemvägs-aktieb. § 2 m. fl. 

^) Det vanligaste synes vara, att kupongen enligt sin affattning 
skall qvitteras af aktieegaren eller hans rättsinneBafvare. 
• ») Stockh. Yllef.-aktieb. § 6; Bångbro aktieb. § 13. 

•) Lidköp. Bryggeri-aktieb. § 4. 



Digitized by 



Google 



219 

vanligen äfven å aktiebrefyet, var dess egare, af handlat med 
honom, eger förvärfvaren ett så starkt stöd för sin goda tro, 
att han icke kan anses skyldig att vika for en föregående 
förvärfvare. 

Förlorar den ratte egaren besittningen af sitt aktiebref och 
vet han , i hvems hand detsamma befinner sig , kan han vindicera 
detsamma. Äfven här kan dock möta honom ett själfständigt 
anspråk, grnndadt därpå att innehafvaren kommit i dess besitt- 
ning i god tro. Dock gäller detta endast i fråga om aktiebref 
stälda å innehafvaren. Är aktiebrefvet stäldt till viss man, kan 
däremot tredje man icke sätta sin goda tro emot hans vindika- 
tionsanspråk, ty aktiebrefvets blotta innehafvande utgör här 
icke tillräckligt stöd för densamma. 

Har ett aktiebref kommit i okänd mans hand eller blifvit 
förstördt, är aktieegaren såväl nrståndsatt att föryttra aktie- 
rätten, som att själf draga någon väsentlig förmån af den- 
samma. Han kan icke yrka, att bolaget utlemnar nytt aktie- 
bref, enär detta riskerar att få såsom aktieegare erkänna den, 
som framställer sig såsom det äldre brefvets innehafvare. Icke 
häller kan han genom offentlig myndighets försorg få det för- 
komna brefvet dödadt,ty ingen myndighet är enligt svensk rätt 
befogad att förelägga den obekante innehafvaren af ett rätts- 
ligt dokument att inom viss tid anmäla sig, vid äfventyr att 
detsamma kraftlöst förklaras. Det må således bero på bo- 
laget att på sin risk medgifva den, för hvilken ett aktiebref 
gått förlo radt, de förmåner, som med dess besittning voro 
förknippade. Icke sällan innehålla bolagsordningarna föreskrift 
därom, att styrelsen efter föregången pröfning och med iakt- 
tagande af de försigtighetsmått , som till betryggande af bo- 
lagets säkerhet finnas nödiga, vanlfgen endast mot ställande 
af fullgod säkerhet för all den skada, som kan drabba bola- 
get, om det förlorade aktiebrefvet i framtiden göres gällande, 
eger utgifva nytt aktiebref). I andra bolagsordningar före- 



*) Södertelje Oljebr.-aktieb. § 9; Petersfors aktieb. § 10; Hargs 
Spinneri-aktieb. § 10; Stockb. Handel8b.'§ 15; Skurusunds ångf -aktieb. 
§ 11; Kropps aktieb. § 13; Bångbro aktieb. § 15; Boda aktieb. § 13; 
Bergslagemas jemv.-aktieb. § 8. 



Digitized by 



Google 



220 

skrifves ett verkligt dödande af aktiebrefvet ^), och dylika före- 
skrifter äro otvifvelaktigt bindande för aktiedokumentets möj- 
lige innehafvare, dä denne aldrig kan göra anspråk på större 
rätt emot aktiebolaget, än bolagsordningen medgifver*). Så- 
som den , hvilken eger yrka dödandet, beteckna bolagsordnin- 
garna ''aktieegaren." Vid aktier å viss man måste härmed för- 
stås den, som i aktieregistret är införd, eller som styrker en 
från denne härledd rätt. Där aktierne äro stälde på innehaf- 
varen , måste sökanden visa sig hafva varit innehafvare af 
aktiebrefvet. I båda fallen måste öfvertygande anledningar 
förebringas därom, att aktiebrefvet verkligen förkommit. I 
fråga om proceduren föreskrifves vanligen trefaldig annons af 
styrelsen i allmänna tidningarna. Anmäler sig ingen inom viss 
tid , anses brefvet dödadt, och sökanden erhåller nytt aktiebref, 
hvilket vanligen skall betecknas såsom ''duplett-aktiebref.^ Ett 
särskildt fall af aktiebrefs dödande förekommer enligt bolags- 
ordningarnas föreskrift, då en aktierätt blifvit indragen, och 
aktiebrefvet icke frivilligt återlemnats '). 

Hvad sålunda blifvit sagdt om aktiebref, måste också anses 
gälla vinstkuponger *) , äfven om bolagsordningen skulle sakna 
föreskrift därom, 

§ 5. Om förpligtelsen till aktiebeloppets iDbetalnIng , 
då aktien växlat egare. 

Då aktiekapitalet till fullo är inbetaldt, kan icke något 
tvifvel uppstå om de rättsliga följderna af aktierättens öfver- 
gång. Förre aktieegaren träder därmed ur alt förhållande till 
bolaget, och den nye egaren intager hans plats. Då aktien icke 



*) Stockh. Yllef.-aktieb. § 8; Återförs. -aktieb. Bore § 6; Sjöfors.- 
aktieb. Neptunus § 4; Eskilstuna jem-manuf.-aktieb. § 7; Stockholms 
Badhus-aktieb. § 8. 

^) Se Eenaud, anf. st. § 45. 

3) Sjöförs.-aktieb. Neptunus § 5; Återförs.-aktieb. Bore § 7; Gefle— 
Bala jemv.-aktieb. § 11 m. fl. 

*) Stockh. Handelsb. §15; Kropps aktieb. § 13 ; Bångbro aktieb. §15; 
Stockh. — West.— Bergsl. jernv. -aktieb. § 14; Bergslagernas jemv.-aktieb. 
§ 8 m. fl. 



Digitized by 



Google 



221 

är till fullo infriad, är förhållandet svårbestämdare. Frågan 
är nämligen, om med aktierätten, då denna är fritt förytter- 
1ig, också forpligtelsen till resterande aktiebelopps inbetalning 
öfvergår på förvärfvaren , så att förre aktieegaren blir fri, eller 
om denne fortfarande, ensam eller tillika med förvärfvaren, 
svarar för dessa belopp. Man har ifrågasatt , huruvida det första 
alternativet, trots alt hvad bolagsordningen kan innehålla, är 
möjligt, såvidt tredje mans intresse vidkommer, då på detta 
sätt den säkerhet, som den utestående delen af aktiekapitalet 
bereder trec^e man, blifver tämligen illusorisk. Ligger emeller- 
tid denna anordning öppen för tredje man, som inlåter sig 
med bolaget, så blir den naturligen, liksom bolagets organi- 
sation i öfrigt, gällande efiaot honom i). I vår rätt hafva vi 
dock härom en särskild bestämmelse i aktielagens 6 §, där 
det heter, att aktieförbindelsen icke får, innan den är full- 
gjord , återställas, med mindre utbyte sker, efter ty bolagsord- 
ningen härom bestämmer. Förre aktieegaren kan således blifva 
fri, men endast om bolagsordningen förutser detta, och denna 
frihet kan icke gifvas genom en allmän bestämmelse , att den, 
som föryttrar sin aktierätt, ej vidare svarar, utan måste med- 
delas i hvarje särskiidt fall emot aflemnande af ny förbindelse. 
I detta hänseende innehålla bolagsordningarna allmänt, att 
aktietecknare, som till annan öfverlåter sin på teckningen 
grundade rätt, innan hela aktiebeloppet blifvit inbetaldt, är 
fortfarande ansvarig för hvad han tecknat , såvida icke styrel- 
sen tillåter, att betalningsskyldigheten må å nye egaren emot 
dennes förbindelse Öfverflyttas ^). Så snart bolaget antagit den 



*) Ur rent civilrättslig synpunkt kan svaret endast blifva jakande 
eller nekande. På grund af politirättsliga motiv kan naturligen lagstifta- 
ren, såsom i tyska rätten skett, fastställa ett visst minimum af aktie- 
beloppet, ifrån hvilket bolagsordningen icke kan befria de aktieegare, 
som till annan person öfverlåtit sina aktier, eller stadga ett sabsidiärt 
ansvar under viss tid. Jmf. också 1867 års franska lag art. 24. 

^ Stockb. Handelsbank § 9; Industri-Eredit-aktieb. i Stockh. § 5; 
Göteb. Handelskomp. § 6; Stockh. Magasins-aktieb. § 11; Halsberg— 
Motala— Mjölby jemv.-aktieb. §10; Stockh.— West.— Bergsl.jernv.-aktieb. 
§ 10; Bångbro aktieb. § 9 m. fl. 



Digitized by 



Google 



222 

nya förbindelsen i utbyte emot den förre aktieegarens, är 
denne helt och hållet fri; något sabsidiärt ansvar änder viss 
tid föreskrifver icke vår rätt. Skalle möjligen bolagsordningen 
innehålla föreskrift, att vid växling i aktierätten förre aktie- 
egarens förbindelse kan utbytas emot den nyes, utan att 
fastställa, om detta utbyte kan yrkas såsom en rätt eller är 
beroende af bolagets samtycke, så måste naturligen det senare 
anses hafva varit meningen. Äfven om till innehafvaren stälda 
aktiedokument blifvit utgifna, innan aktiebeloppet till fullo 
blifvit inbetaldt , ligger däri endast ett erkännande af aktierättens 
fullkomligt fria förytterlighet, utan att man är berättigad att 
däraf sluta något så emot en obligations natur stridande , som 
att äfven förpligtelsen fritt kan 'Öfverflyttas *). Icke häller 
ligger i nye aktieegarens inregistrering något godkännande 
af honom såsom gäldenär i förre aktieegarens ställe, ehuru, 
såsom ofvan blifvit nämndt, i de fall, då inregistreringen 
fordrar styrelsens samtycke, vanligen också föreskrifves , att 
före densamma utbyte af förbindelserna bör försiggå. Afgår 
aktieegaren med döden, skall enligt vissa bolagsordningar ny 
godkänd förbindelse inom viss tid efter dödsfallet aflemnas, vid 
äfventyr, att aktierätten annars förverkas 2). 

Frågan blir nu vidare , i hyad förhållande bolaget kommer 
till förvärfvaren af en icke infriad aktie. Att bolaget gent- 
emot honom eger indirekta medel, hvarigenom detsamma, 
såvida dess ställning icke är altför dålig, kan af honom ut- 
bekomma påbjudna inbetalningar, är obestridligt. Utan tvifvel 
eger nämligen bolaget innehålla all utdelning å en aktie, å 



*) Jmf. ÅUm. Förlags-aktieb. §§ 8, 11; Skand. Kredit-aktieb. (1863) 
§§ 7, 10. JoLLY, anf. st. s. 416, och Auerbach, anf. st. § 82, se i 
utgifvandet af aktier eller interimsbevis , stälda till innehafvaren , ett 
medgifvande af aktieegaraes tätt att genom aktiens öfverlåtelse blifva fri 
från aktieförbindelsen. Betscher, anf. st. s. 411, tillägger till och med 
aktiebrefs utställande öfverhnfvud denna betydelse. Se däremot Renaud, 
anf. st. SS. 620 o. f. 

«) Göteborgs Int.-gar.-aktieb. § 15; Stockh. Int.-gar.-aktieb. § 10; 
Brand- o. Lifförs.-aktieb. Svea §10; Återförs. -aktieb. Freja §11; Sjöförs.- 
aktieb. Neptunus (1872) § 5. 



Digitized by 



Google 



223 

hvilken föreskrifven inbetalning icke blifvit fullgjord. Ty aktie- 
rätten och aktieförbindelsen stå i det nära sammanhang, att 
meningen omöjligt kan anses hafva varit, att andra aktier skulle 
få åtnjuta utdelning än de, i fråga om hvilka alla förpligtelser 
gentemot bolaget äro uppfylda, äfven om uttrycklig föreskrift 
härom ^) i bolagsordningen skulle saknas. Ar äfven aktiernas 
omsättning fullkomligt fri, måste alltid, i hvilka händer än 
aktien må komma, denna inskränkning följa densamma^). 
Likaledes eger naturligen bolaget alltid, i händelse af bristande 
betalning, vidtaga de åtgärder med aktierätten, hvartill bo- 
lagsordningen berättigar. Tvifvelaktigt är däremot, om bolaget 
kan vända sig emot aktieförvärfvaren personligen. Denna fråga 
synes böra nekande besvaras. Väl ligger vanligen, då en 
aktie öfverlåtes, i parternes afsigt, att nye aktieegaren, lik- 
som han erhåller alla de förmåner, aktierätten innebär, också 
skall öfvertaga den betalningsskyldighet, som därmed står i 
närmaste sammanhang. Men hvad ^esse sinsemellan afhandla 
är en sak dem emellan, och därutur kan icke gärna omedel- 
bart någon rätt för bolaget anses uppkomma. Icke häller kan 
vid inregistreringen någon fordringsrätt mot aktieförvärfvaren 
anses uppstå. Ty i denna akt ligger blott ett erkännande af 
honom såsom aktierättens innehafvare; vore meningen , att bola- 
get skulle erhålla någon fordringsrätt emot honom, borde väl vid 
inregistrering af öfverlåtelser, innan aktiekapitalet ärinbetaldt, 
föreskrifvas förbindelses afgifvande , och icke , såsom nu allmänt 
är fallet, inregistreringen ske på en blott anmälan, och för- 
bindelses afgifvande behandlas såsom en helt och hållet skild 
sak , som blott ifrågakommer i förre aktieegarens intresse , då 
denne vill blifva fri och därför utverkar sig utbyte. Först 
genom detta utbyte uppkommer en fordringsrätt för bolaget 
emot aktieförvärfvaren. Emellertid händer det, att bolagsord- 
ningarna förklara ny aktieegare personligen ansvarig, utan att 
dock afgående aktieegare blir fri, om icke bolaget eller dess 



*) Stockh. Handelsbank § 14; Stockh. Magasins-aktieb. § 12. 
^) Benaud, anf. st. s. 624. 



Digitized by 



Google 



224 

styrelse detta medgifver*). I detta fall får väl dock meningen 
anses vara,' att, om nye aktieegaren, utan att hafva afgifvit 
sin förbindelse , öfverlåter sin rätt , han därigenom blir fri från 
vidare ansvar än fbr redan förfallna inbetalningar, och att så- 
ledes icke bolaget förvärfvar lika många gäldenärer, som väx- 
lingar i aktierätten egt rum. 

Slutligen må anmärkas , att alt detta naturligen blir mycket 
förenkladt, där bolagsordningen icke medgifver ny aktieegare 
inträde, utan att utbyte af förbindelse eger rum, samt i de 
bolag, där äfventyret för uraktlåten inbetalning af resterande 
belopp endast är aktierättens förlust, och där således i själfva 
verket icke, såvidt bolaget angår, kan vara tal om någon 
personlig ansvarighet hvarken för ursprunglige aktieegaren 
eller för den, till hvilken han öfverlåtit sin rätt. 



§ 6. Om Bolagsstämmau. 

En aktiebolagets verksamhet medelst enhälligt beslut ifråga- 
kommer vanligen endast i utomordentliga fall , och är det då 
likgiltigt, hvar och huru aktieegarnes viljeuttryck afgifves; å 
något sammanträde behöfver det ingalunda ske. Samfäldt äro 
aktieegarne, när frågan blott är om rent inre förhållanden, 
allrådige inom bolagets rättssfär; icke ens bolagsordningen 
binder dem då vid enhälligt vidtagna åtgärder. En förändring 
i bolagsordningen eger dock, enligt aktielagens 1 §, om ock 
enhälligt vidtagen, aldrig giltighet, innan densamma erhållit 
K. M:ts stadfästelse. 



*) Se t. ex. Oscarshamns Tändst.fabr.-aktieb. § 6. Däremot far väl icke 
detta anses afsedt därför, att bolagsordningarna, såsom ibland är fallet, i 
sammanhang med bestämmelsen om uppskofsränta o. s. v. vid försummad 
inbetalning innehålla, att "hvad sålunda är stadgadt om aktietecknare, 
gäller också den, som blifvit innehafvare af en aktietecknares rätt"^ 
(Stockh. Magasins-aktieb. § 8; Kropps aktieb. § 6), hvilken bestämmelse 
uppenbarligen afser den, å hvilken tecknarens förbindelse blifvit öfver- 
flyttad, och äfven förekommer i sådana bolagsordningar, som medgifva, 
att interimsqvittensema ställas tiU innehaftaren (se t. ex. Allm. Förlags- 
aktieb. § 11, in fine). Jmf. i denna fråga Benaud, anf. st. § 67. 



Digitized by 



Google 



225 

Närmare utredning fordra de tvänne andra sätten fÖr 
aktiebolagets verksamhet, och vilja vi först betrakta bolags- 
stämman. 

För bolagsstämmans verksamhet erfordras, att till dem, 
som äro berättigade till säte och stämma därstädes, veder- 
börlig kallelse utgått, samt att på behörigt sätt beslut fattas i 
ämne, som faller under stämmans beslutanderätt. Första frå- 
gan är då, 'hvilka äro berättigade att i bolagsstämmas ö/ver- 
läggningar och beslut deltaga. Rätt att å bolagsstämma infinna 
sig och där till besluten medverka tillkommer, enligt regeln, 
bvarje aktieegare, men naturligen kan bolagsordningen förena 
denna rätt endast med innehafvandet af ett visst antal aktier, 
en föga prisvärd bestämmelse, som knapt torde återfinnas 
inom något svenskt aktiebolag. Någon gång uteslutas vissa 
aktieegare på grund af personliga qvalifikationer, t. ex. de, 
hvilka begått brott, som medför vanfräjd ^), eller innehafvare 
af aktier, å hvilka icke alla förfallna inbetalningar blifvit 
verkstälda ^). 

Är i bolagsordningen annat icke stadgadt , eger utan tvif- 
vel röstberättigad aktieegare att å bolagsstämma föra talan 
genom fullmägtig ^) , och kan denne vara en aktieegare eller 
annan person. Denna rätt kan naturligen af bolagsordningen 
inskränkas eller rent af utestängas^). Utländska bolagsordnin- 
gar innehålla ibland den bestämmelse, att endast aktieegare, 
som äro bosatte å annan ort , ega låta representera sig genom 
ombud ^). Synnerligen vanlig är i såväl svenska, som utländska 

*) Eörshytte Hush.-för.-aktieb. § 20; Norrala Hush.-för.-aktieb. § 10 ; 
Mo Hush.-aktieb. § 2; Sölvesborgs Hush.-aktieb. § 9 m. fl. hushållnings- 
förenings-, konsumtions- o. dyl. aktiebolag. 

*) Norrköp. qvam-aktieb. § 22; Gefle— Dala jernvägs-aktieb. § 32; 
Forss sågv.-aktieb. § 21. Enligt engelska normalstatutet (n:o 47) får icke 
'rösträtt utöfvas för aktie, å hvilken icke alla foreskrifna inbetalningar 
äro fullgjorda. 

') PöHLS, Åctienges. s. 205; Renaud, anf. st. s. 413. 

*) Jema Handels-aktieb. § 17; Persbergs Kons.-aktieb. § 18. 

^) Se t. ex. Stat. d. Preuss. Rhein. Eisenb. Ges. § 33 (hos Hånse- 
MANN, Bie Eisenbahnen u. deren Åctionäre, s. 142); Stat. de la Comp. 
d'assurance contre Fincendie i Paris (enligt PÖhls, anf. st. s. 205). 

15^ 



Digitized by 



Google 



226 

bolagsordningar den föreskrift, att dylik fullmagt blott kan 
gifvas åt dem, som själfve äro aktieegare *). Denna inskränk- 
nings kan dock icke anses gälla juridiska personer samt bolag 
och föreningar ^) , utan dessa ega otvifvelaktigt föra talan ge- 
nom deras ombudsmän eller styrelse. Likaså eger, oaktadt en 
dylik bestämmelse, målsman föra talan för hustru eller omyn- 
dig ^). Naturligtvis måste den , som i egenskap af en aktie- 
egares representant vill deltaga i en bolagsstämma , styrka sin 
behörighet därtill. Äro aktierna stälda till innehafvaren , sker 
detta genom aktiebrefvets uppvisande. Äro desamma stälda 
till viss man, är aktiebrefvets uppvisande hvarken nödvändigt 
eller tillräckligt. I detta fall samt då inga aktiebref äro ut- 
gifna, erfordras att (genom fullmagt, förmyndareförordnande 
el. dyl.) styrka den rättsgrund, som berättigar till talan för 
den, som i registerboken är upptagen såsom aktiens egare. 

Utsätter bolagsordningen fullt bestämd tid och ort for 
bolagsstämmas sammanträde , ega bolagsmännen samman- 
komma utan särskild anmaning, om icke bolagsordningen än- 
dock föreskrifver en sådan. Innehåller bolagsordningen icke 
fullständiga bestämmelser i detta hänseende, eller påkallas 
andra sammanträden, än bolagsordningen förutsett, måste 
kallelse till bolagsstämma utfärdas. Att utfärda denna upp- 
draga bolagsordningarna vanligen uttryckligen åt styrelsen, och 
äfven i aktiebolag , där bolagsordningen intet nämner därom , 
måste meningen anses hafva varit, att styrelsen och ingen an- 
nan^), då bolagsstämmas verksamhet påfordras, eger samman- 
kalla densamma. Sällan lemnar emellertid bolagsordningen 
helt och hållet åt styrelsen att afgöra,' när bolagsstämma tarf- 
vas, utan i de flesta bolagsordningar förekommer föreskrift om 



*) Bergsbro aktieb. § 18; Stockh. Handelsbank §27; Bångbro aktieb. 
§ 23; Hargs qvams aktieb. § 19; Förs.-aktieb. Skandia §43; Stockhohns 
YUefabr.-aktieb. § 17 m. fl. 

*) Renaud, anf. st. s. 413. 

') Detta stadgas ibland uttryckligen. Norrköp. qvam-aktieb. § 22; 
Stockh. Handelsbank § 27; Bergsbro aktieb. § 18; Norrk. BomuUsväfveri- 
aktieb. § 17; Stockh. Yllefabriks-aktieb. § 19; Bångbro aktieb. §^53. 

^) Jmf. Allg. D. H. G. B. art. 236. 



Digitized by 



Google 



227 

en periodisk, vanligen årliga) bolagsstämma. Denna perio- 
diska , af bolagsordningen föreskrifna stämma, för hvilken ofta 
bestämmes månaden-), stundom till och med dagen'), bär 
namnet ordinarie bolagsstämma, i motsats mot hvilken andra 
stämmor benämnas extraordinarie. Extraordinarie bolags- 
stämmas sammankallande föreskrifves ofta dels i vissa bestämda 
fall^), dels på begäran af enskilde aktieegare. I detta sista 
hänseende förekomma olika bestämmelser. Än inrymmes denna 
rätt att fordra bolagsstämmas sammankallande åt ett bestämdt 
antal aktieegare med den fordran, att de tillsammans represen- 
tera en viss del af aktiekapitalet^), än åt innehafvame, de 
må vara flere eller färre, af ett visst antal aktier '). Vanligen 
fordras uttryckligen, att ändamålet för stämmans sammankal- 
lande skall uppgifvas, hvilket annars forstås af sig själf, då detta, 
såsom nedan skall visa sig, är nödvändigt för att. styrelsen 
skall kunna utfärda vederbörlig kallelse. Skulle nu styrelsen 
underlåta att i de af bolagsordningen bestämda fall samman- 
kalla bolagsstämma, eger utan tvifvel hvilken aktieegare som 
hälst hos Konungens Befallningshafvande eller vid domstol 



^) Enligt Göteb. Handelskomp. § 12 skall ordinarie bolagsstamma 
hållas två gånger om året. 

') Hargs qyanis aktieb. § 16; Bergslagemas jemv.-aktieb. § 21m. fl. 

') fiångbro aktieb. §20; Stockh-Handelsb. §26; Osmundsbergs aktieb. 
§ 20; Stockh. Magasins-aktieb. § 21. I engelska normalstatutet (n:o 30), 
bestämmes första Måndagen i Februari till den dag, till hvilken ordinarie 
bolagsstämma bör sammankaHas, såvida bolagsordningen icke stadgar 
annat. 

^) Göteb. BCandelskomp. § 14; Sjöfor8.-aktieb. Neptunus§25; Brand- 
0. Lifförs.-aktieb. Svea § 41 m. fl. Ibland ega revisoreme rätt att på- 
yrka extra bolagsstamma. Göteb. Handelskomp. § 12; Aktieb. Walhalla 
§ 22. 

«) Bångbro aktieb. § 21; Boda aktieb. § 20; Aktieb. Walhalla § 22. 

«) Norrköp. Bomullsväfv.-aktieb. § 15; Hargs spinneri-aktieb. § 26; 
Skand. Kredit-aktieb. §24; Stockh. Handelsb. § 26 ; Norrköp. qvam-aktieb. 
§ 20; Bergslagemas jemv.-aktieb. § 21; Stockh. Magasins-aktieb. § 
21 m. fl. 



Digitized by 



Google 



228 

yrka, att styrelsen genom vite tillhåUes att fullgöra sin 
skyldighet ^). 

Sättet för bolagsstämmas sammankallande är enligt de flesta 
bolagsordningar kallelsens införande i allmänna tidningarna^) 
d. y. s. den tidning, i hvilken officiela tillkännagifvanden in- 
föras (för det närvarande Post- och Inrikes Tidningar. K. K. 
d. 19 Dec. 184.4), och äfven där intet därom i bolagsordnin- 
gen finnes bestämdt, måste detta anses göra tillfyllest^). Van- 
ligen fastställer bolagsordningen, att en viss tid bör förflyta 
mellan kallelsen och sammanträdet^), och äfven där detta icke 
är händelsen, måste kallelsen utgå så tidigt, att det varit möj- 
ligt för samtlige aktieegare att själfve eller, där så tillåtes. 



^) Enligt engelska normalstatutet (niis 32—34) är direktionen skyl- 
dig att, om minst Vs af bolagets medlemmar skriftligen med uppgift om 
ändamålet påyrka extra bolagsstämma, ofordröjligen utfärda kallelse där- 
till. Sker detta icke inom 21 dagar, äro de, som framstält begäran, eller 
andra delegare i bolaget, om de till antalet utgöra V» af bolagsmännen, 
befogade att själfve utfärda kallelse. Enligt AUg. Deutsches H. G. B. art. 
237 m. 2 gäller, i händelse bolagsordningen icke stadgar annat, att inne- 
hafvaren eller innehafvame af aktier, representerande tillsammans Vio ^^ 
grundkapitalet, kunna fordra bolagsstämmas sammankallande. Intet stad- 
gande gifves för det fall, att styrelsen icke efterkommer deras be^ran. 
Benaud, anf. st. 423, anser dem icke ega annan utväg än att afvakta 
nästa bolagsstämma och där söka genomdrifva, att åtgärder vidtagas tUl 
skydd mot vidare magtmissbruk af styrelsen. 

^) Många bolagsordningar föreskrifva annons i flera tidningar (Bergs- 
bro aktieb. § 15; Stockh. Handelsb. § 26; Norrköp. Bomullsväfv.-aktieb. 
§ 14; Göteb. Handelskomp. § 12 m. fl.). Några föreskrifva flerfal- 
dig annons (t. ex. Stockh. Handelsb. § 26; Norrköp. Bomullsväfv.-aktieb. 
§ 14), andra nämna intet därom. Ibland föreskrifves förutom annons 
i tidningarna skriftlig kallelses öfversändande med posten (Linköp. Brygg.- 
aktieb. § 16; Hargs qvams aktieb. § 16). 

*) Eenaud, anf. st. s. 426, anser att innehafvare af aktier, sialda å viss 
man, måste kallas medelst skrifvelser. Jmf. också Jollt, anf. st. s. 409. 

*) Norrköp. Bomullsväfv.-aktieb. § 14; Skandin. Kredit- aktiebolaget 
§ 24; Bångbro aktieb. § 20; Stockh. Handelsbank § 26; Norrk. qvam- 
aktieb. § 19 m. fl. 



Digitized by 



Google 



229 

genom ombud infinna sig^). Kallelsen måste innehålla uppgift 
om tid, ort och lokal för sammanträdet. Är i bolagsordningen 
intet bestämdt om platsen för bolagsstämma, måste utan tvifvel 
densamma ega rum å den ort, där styrelsen har sitt säte^). 
Yigtig är den frågan , huruvida i kallelsen måste uppgifvas de 
ämnen, som å bolagsstämman skola förekomma. Allmänt före- 
kommer den bestämmelsen, att å extra sammankomst blott får 
förekomma, hvad i kallelsen blifvittillkännagifvet^), hvaremot 
liknande föreskrift saknas i fråga om ordinarie bolagsstämma^). 
Däremot föreskrifves ofta, att de förslag, en aktieegare ämnar 
väcka å densamma, viss tid förut böra vara ingifna till sty- 
relsen*'^), och är väl då meningen, att styrelsen skall hålla dessa 
förslag tillgängliga för de aktieegare, som om desamma önska 
taga kännedom®). Saknas emellertid i detta hänseende be- 
stämmelser i bolagsordningen, måste kallelsen innehålla uppgift 
om de ärenden, som till afgörande förekomma^), eller åtmin- 



*) Enligt engelska normalstatutet (n:o 35) skall kallelse meddelas 
minst 7 dagar förut. Om bolaget icke beslutat annat, skall den delgifvas 
hvarje aktieegare personligen eller afsändas per posto under den adress, 
som i registerboken är antecknad, och anses den i senare fallet meddelad, 
då den enligt postens vanliga gång borde kommit fram (n:is 95, 97). 

*) Renaud, anf. st. s. 426. 

') Hargs qvarn-aktieb. § 17 ; Bergsbro aktieb. § 15; Stockh. Handelsb. 
§ 26; Bångbro aktieb. § 21; Stockh. Yllefabr. aktieb. § 18; Norrköp. 
BomuUsväfv.-aktieb. §15; Norrköp. qvarn-aktieb. § 20; Stockh. Magasins- 
aktieb. §§ 21, 23. 

^) Icke sällan föreskrifves dock särskildt tillkännagifvande i kallelsen 
för den händelse vissa vigtigare ärenden (vanligen desamma, som fordra 
qvalificerad majoritet) skola förekomma; Bergsbro aktieb. § 15; Stockh. 
Yllef. -aktieb. § 17; Stockh. Handelsb. §32; Norrköp. Bomullsväfv.-aktieb. 
§ 17; Norrköp. qvarn-aktieb. §§ 19, 27. Stundom föreskrifves, att hvarje 
kallelse till bolagsstämma skall innehålla de ämnen, som förekomma. 
Bergslagernas jemv.-aktieb. § 21. 

*) Bergsbro aktieb. § 15; Bångbro aktieb. § 20; Stockh. Handels- 
bank § 31. 

•) Detta stadgas någon gång uttryckligen. Norrköp. qvarn-aktieb. § 24; 
Boda aktieb. § 25; Inedals aktieb. § 25. 

^ Så stadgar för alla bolagsstämmor Allg. B. H. G. B. art. 238. 
Engelska normalstatutet (n:is 35, 36) föreskrifver, att, om å bolagsstämman 



Digitized by 



Google 



230 

stone anvisning, hvar förteckning å desamma finnes tillgänglig , 
ty meningen kan i brist af annat uttryckligt stadgande icke 
gärna anses hafva varit, att de närvarande skulle kunna fatta 
beslut, bindande för de frånvarande, i andra fall, än då dessa 
känt eller kunnat skaffa sig kännedom om hvad vid samman- 
komsten skulle förekomma. Denna fordran bortfaller natur- 
ligen i fråga om den ordinarie bolagsstämman, såvida där intet 
annat förekommer, än de ämnen, som i bolagsordningen ut- 
tryckligen äro angifna, och det gör då tillfyllest, att densamma 
i kallelsen betecknas såsom ordinarie. 

Då efter vederbörlig kallelse på utsatt tid och ort röst- 
berättigade aktieegare infunnit sig, utgöra desse, såvida bo- 
lagsordningen intet annat stadgar, vare sig de äro flere eller 
färre ^), en lagligen konstituerad bolagsstämma och ega alla 
dess befogenheter. Stundom fordrar dock bolagsordningen, för 
att vissa vigtigare ärenden skola kunna handläggas, närvaro 
af ett visst antal aktieegare, eller att ett bestämdt antal aktier 
å stämman äro representerade'^). Ledningen af bolagsstämmas 
förhandlingar uppdraga bolagsordningarna synnerligen allmänt 
åt den, som närvarande aktieegare efter hufvudtalet utse, och 
detta får väl i brist af uttryjckligt stadgande anses såsom regel. 



skall förekomma något "special business", kallelsen skall innehålla nppgift 
om dess allmänna natur. Såsom "special business" betraktas alt, som 
förekommer å en extra bolagsstämma, samt i fråga om en ordinarie alla andra 
ärenden, än granskning af styrelsens berättelse, räkenskaperna och balansen 
samt förslaget till vinstutdelning. 

*) Infinner sig blott en enda aktieegare, synes denne icke kunna 
Mnkännas rätt att å bolagets vägnar besluta. Äf annan mening är 
Eenaud, anf. st. s. 435. Enligt engelska normalstatutet (n:o 37) for- 
dras, för att bolagsstämman skall kunna fatta beslut om annat än vinst- 
utdelning, att inom en timme efter den tid, som var utsatt för samman- 
trädet, ett i förhållande till aktieegarnes antal bestämdt s. k. quorum 
(minimi-antal af närvarande) infunnit sig. 

2) Hjo Bryggeri-aktieb. § 19; Kropps aktieb. § 27; Nyqvarns aktieb. 
§ 20; Wester-Norrlands ångb.-aktieb. § 11. Någon gång fordras för be- 
sluts fattande i hvad ärende som hälst närvaro af visst antal aktieegare. 
Ny Illustrerad Tidnings aktieb. § 8. 



Digitized by 



Google 



231 

Beslut å bolagsstämma fattas enligt regeln genom plnra- 
litet af afgifna röster. Detta erkännes ofta uttryckligen i bo- 
lagsordningarna^), men äfven där denna sats icke uttryckligen 
i bolagsordningen fastställes, är dess tillämplighet obestridliga). 
Svårt kan ibland vara att afgöra, om ett visst ärende faller under 
bolagsstämmans beslutanderätt, men är afgjordt så fallet, finnes 
ingen anledning till tvifvel, huru ett beslut i ärendet lagligen 
skall åvägabringas. Samma omständigheter, som påkalla själfva 
bolagsstämmo-institutionen, betinga också, att beslut skall kunna 
fattas medelst röstpluralitet. Enligt regeln beräknas rösterna 
efter aktietalet, så att hvarje aktie medförer en röst^). Ofta 
förekomma emellertid i detta hänseende särskilda bestämmelser 
afsedda att förhindra, att innehafvare af ett ringare antal ak- 
tier skola blifva fullkomligt magtlösa gentemot dem, som förena 
ett större antal i sin hand. Så stadgas ofta, att ingen aktie- 
egare får rösta för mer än ett, antingen i förhållande till bo- 
lagets hela aktietal^) eller i förhållande till de å stämman 
representerade aktier*) eller ur båda synpunkterna®) bestämdt, 
aktietal. Stundom Ökas en aktieegares rösträtt icke i samma 
förhållande, som antalet aktier, som af honom innehafves , utan 
fastställa bolagsordningarna i detta hänseende olika beräknings- 
grunder^). Förekomma dylika inskränkningar i rösträtten, 



*) Hargs spinneri-aktieb. § 28; Norrköp. Bomullsväfv.-aktieb. § 17; 
Bångbro aktieb. § 24; Stockh. Handelsb. § 27; Norrköp. qvam-aktieb. § 23; 
Stockh. Magasins-aktieb. § 22. 

^) Ganz, Beiträge zur Rev. der Preuss. Gesetzgeb., 1: 2 s. 186 ; Pöhls, 
Actienges. ss. 198, 200; Jolly i Zeitschr. f. D. R. XI s. 403. 

8) Renaud, anf. st. s. 407; Ganz, anf. st. s. 186; Beschobner, Bas 
Deutsche Eisenbahnrecht § 46. 

*) Norrköp. qvam-aktieb. § 22; Rederi-aktieb. Svea § 27; Stockh. 
Badhus-aktieb. § 26. 

») Petersforss aktieb. § 21 m. 2; Bångbro aktieb. §23; Hargs qvams 
aktieb. § 19; Norrköp. Bomullsväfv.-aktieb. § 17. 

•) Stockh. Handelsb. § 27; Boda aktieb. § 23; Osmundsbergs aktieb. 
§ 24; Åby aktieb. § 21. 

7) Se t. ex. Gefle-Dala jemv.-aktieb. § 35; Stockh. Folkb. § 42; 
Upsala Bäj. Bryggeri-aktieb. § 15 ; Norbergs nya jemv.-aktieb. § 27. 



Digitized by 



Google 



232 

synas desamma lifven gälla för den, som förer talan sä väl för 
egna, som andras aktier, äfven om bolagsordningen icke inne- 
håller uttrycklig föreskrift därom'). Någon gång fastställer 
bolagsordningen en skilnad i rösträtt emellan olika slag af 
aktier, medgifver t. ex. en aktieserie två röster för hvarje 
aktie, under det öfriga serier ega endast en 2). I allmänhet 
erfordras absolut pluralitet*), vid val måste dock. i öfverens- 
stämmelse med stadgad praxis, relativ pluralitet anses tillfyl- 
lestgörande*). Icke sällan fordra bolagsordningarna för vissa 
vigtigare beslnt (vanligast ändringar i bolagsordningen samt 
bolagets upplösning) en förstärkt pluralitet af de afgifna rösterna, 
någon gäng att de för beslutet röstande därjämte representera 
en viss andel af bolagskapitalet*). Erhålla flere lika röst- 
antal vid val, får väl utslaget gifvas genom lottning, hvilken 
utväg allmänt angifves i de bolagsordningar, som härom inne- 
hålla bestämmelse ®). För andra fall af lika röstantal för olika 
meningar stadgas oftast, att den mening skall gälla , som af de 
fleste närvarande aktieegare, efter hufvndtal beräknadt, blifvit 
antagen, och, om icke häller denna beräkning gifver något af- 
görande resultat, skall antingen den mening, som af ordföran- 
den biträdes, gälla såsom bolagets beslut^) eller lottning gif va 



*) En dylik föreskrift gifves dock offca. Stockh. Yllefabr.-aktieb. § 19; 
Petersfors aktieb. § 21: m. 2; Norrköp. qvarn-aktieb. § 22; Stockh. Bad- 
hus-aktieb. § 27; Trelleb. ångf.-aktieb. § 18. Jmf. dock Benaud, anl 
st. s. 413. 

^) Inedals aktieb. § 23. 

8) Benaud, anf. st. s. 437. 

^) Detta framgår ofta indirekt af bolagsordningen. Det heter näm- 
ligen vanligen : Vid val skall i fall af lika röster på två eller flere . . .; 
men om, vid omröstning i andra ämnen, röstemas antal är åhägge sidor 
lika ... . 

5) Norrköp. Bomullsväf v. -aktieb. § 22; Kropps aktieb. § 27; Boda 
aktieb. § 27.' 

•) Stockh. Handelsb. § 27; Sjöförs.-aktieb. Neptunus § 21; Bederi- 
aktieb. Svea § 27; Skandin. Kredit-aktieb. § 25; Halsberg-Motala-Mjöll^y 
jemv.-aktieb. § 23; Lifförs.-aktieb. Nordstjeman § 36 m. fl. 

') Norrköp. qvarn-aktieb. § 23 ;Stockholms Handelsb. § 27; Liffors.- 
aktieb. Nordstjeman § 36; Industri-kredit-aktieb. i Stockh. § 20. 



Digitized by 



Google 



233 

utslaget^). Ingen af dessa grundsatser kan emellertid betraktas 
såsom tillämplig, äfven där den icke uttryckligen är faststäld, utan 
om bestämmelser saknas i detta hänseende-), får väl frågan 
vid lika röstetal å båda sidor anses såsom oafgjord, då ingen- 
dera meningen i detta fall fått pluralitet för sig^). Ofta in- 
nehåller bolagsordningen den föreskrift, att öfyer hvad å bo- 
lagsstämma förekommer protokoll skall föras, som till riktig- 
heten bestyrkes af några aktieegare, som vid densamma när- 
varit, och detta iakttages alltid, äfven där uttryckligt stadgande 
därom i bolagsordningen saknas. Ett dylikt protokoll är na- 
turligen icke annat än ett skriftligt privatvittnesmål*), som 
utgör full bevisning endast mot dem, som underskrifvit det- 
samma. 

Få frågor inom aktiebolagsrätten äro så vigtiga, som den 
om bolagsstämmans kompetensområde, och dock innehålla i 
detta hänseende bolagsordningarna sällan utförliga bestäm- 
melser; ofta antydes icke ens med ett enda ord vidden af 
den beslutanderätt, som tillkommer bolagsstämma. Icke häller 
är det lätt att ur förhållandets natur finna ett svar på frågan, 
hvilket lemnar tillräcklig ledning , där föreskrifter i bolagsord- 
ningen saknas. Vanligen uppställes såsom hufvudgrundsats, 
att bolagsstämman får röra sig allenast å bolagsordningens 
grundval^), så att hvarje afvikelse ifrån eller ändring i den- 
samma skulle falla utom stämmans kompetens, såvida icke 
bolagsordningen själf vidgar den därhän. Vi betvifla, att detta 
är riktigt, och att man rätt bedömer aktiebolagsstiftarnes afsigt 
i de många aktiebolag, som intet nämna om rätt för bolags- 
stämma att ändra bolagsordningen, i fall man anser meningen 
varit, att bolagsordningen icke skulle kunna underkastas de 



1) Stockh.Magasins-aktieb. § 22. 

2) Enligt engelska normalstatutet (n:o 43) har ordföranden å en bo- 
lagsstamma utslagsrösten. 

3) Halsberg-Motala-Mjölby jernv.-aktieb. § 23. 

4) Jmf. Kenaud, anf. st. s. 432. 

5) Eenaud, anf. st. s. 452. Se däremot Erk. des Ober-Trib. zu Ber- 
lin Y. 29 Sept. 1868 (Z. f. d. ges. Handelsr. XV s. 268 o. f.). 



Digitized by 
( 



Google 



234 

modifikationer, hvika erfarenheten visat nödvändiga, utan att 
hvarje aktieegare därtill lemnat sitt samtycke^). Synnerligen 
fruktbar blir icke häller denna grundsats , ty så torftiga som 
bolagsordningarna vanligen äro, skall, om man uppställer den 
såsom enda inskränkning i bolagsstämmans kompetens, trots 
densamma i de allra flesta fall bolagsstämman få långt större 
myndighet, än med rätt och billighet kan anses öfverensstäm- 
mande. En annan ofta gifven begränsning af bolagsstämmans 
befogenhet, att de enskilde aktieegarnes välförvärfvade rättig- 
heter icke kunna af bolagsstämman förminskas^), innehåller 
snarare en omskrifning af frågan , än ett svar på densamma , 
ty frågan är just, hvad är enskild rätt och hvad tillhörer det 
område, å hvilket bolagsstämmopluraliteten herrskar. Vill man 
i en sats sammanfatta denna frågas besvarande, tro vi icke, 
att man kan komma närmare, än att säga, det under bolags- 
stämmans beslutanderätt falla alla de bolagsangelägenheter, 
hvilka kunnat förutses skola blifva ett ämne för afgörande under 
bolagets verksamhet. För att ett ämne skall falla under bo- 
lagsstämmans beslutanderätt, skall det således vara en bolags- 
angelägenhet Endast å det område , som för bolaget är ge- 
mensamt, eger bolagsstämman någon myndighet. Någon magt 
öfvcr aktieegarnes enskilda förmögenhet eger den således icke: 
ett utskrifvande af ytterligare tillskott på aktierna eller ett 
åläggande af personlig verksamhet faller följaktligen gifvet 
utom dess kompetens. Hvarje förfogande å det gemensamma 
rättsområdet kan dock icke betraktas som en bolagsangelä- 
genhet. Det fordras också, att det berör allas intressen lika, 
att alla aktieegare skola hafva samma fördel och samma men 
af åtgärden; en åtgärd, som drabbar olika klasser af aktie- 
egare på ett olika sätt, är bolagsstämma icke befogad att vid- 
taga. Har man nu äfven härigenom en viss begränsning af 
bolagsstämmans verksamhetsområde , så är dock denna bestäm- 



^) Besynnerligt vore, om pluraliteten å aktietecknarnes sammanträde 
kunde fastställa bolagsordningen (Eenåud, anf. st. s. 246) , men då detta 
en gång skett, minsta ändring kräfde alla aktieegares samtycke. 

2) PöHLS, Actienges. s. 201. 



Digitized by 



Google 



235 

ning af detsamma icke tillfyllestgörande. Alla åtgärder, hvilka 
innebära ett förfogande öfver de krafter, som tillhöra bolags- 
förmögenheten, och hvilka gälla alla aktieegare lika, falla icke 
inom bolagsstämmans kompetens. Den, som insätter kapital i 
ett aktiebolag, kan icke anses öfverlemna detta helt och hållet 
i pluralitetens våld, ntan annan garanti än den, att de förfo- 
ganden, som vidtagas med detsamma, drabba lika äfven andra 
delegares insatser. Men å andra sidan är aktiebolagets ka- 
raktär af en förening, hvari plnraliteten eger beslutanderätt, 
så uppenbar för hvar och en, som inträder i ett aktiebolag, 
att han icke kan anses hafva påräknat, att i de frågor, som 
kunnat förutses skola förr eller senare framställa sig till af- 
görande, hans samtycke skulle blifva specielt inhemtadt. Vill 
man försäkra sig emot pluralitetens herravälde i dylika frågor, 
må man vid sitt inträde i bolaget tillse, att i bolagsordningen 
införas garantier i detta hänseende. Åtgärder, som äro full- 
komligt främmande för det bolag, som är i fråga^ eller för- 
ändringar i de omständigheter, som gifva bolaget dess karak- 
tär och som följaktligen kunna anses hafva bestämt den en- 
skilde aktieegaren till inträde i bolaget, kan han däremot icke 
anses hafva inrymt plnraliteten magt att vidtaga. Att det i 
särskilda fall kan blifva ytterst svårt att med ledning af denna 
grundsats finna den rätta begränsningen af bolagsstämmans 
verksamhetsområde, är uppenbart. Så mycket nödvändigare 
är det, att bolagsordningarna upptaga fullständiga föreskrifter 
i detta hänseende. 

Betrakta vi några särskilda fall, som kunna ifrågakomma, 
så synes obestridligen falla inom bolagsstämmans kompetens: 

1) Val af styrelse och bestämmande af dess arvode. 

2) Uppsigt och kontroll öfver styrelsens förvaltning. 

Bolagsstämman eger fordra redogörelse för bolagsverk- 
samhetens gång, taga kännedom om böcker och räkenskaper 
samt låta inventera bolagets tillhörigheter. Vanligen utöfvas 
kontrollen till en del genom utsedde revisorer, Desse ega 
ingå i närmare pröfning af styrelsens förvaltning och gransk- 
ning af bolagets böcker och räkenskaper samt däröfver af- 
gifva berättelse till bolagsstämman jämte utlåtande, huruvida 



Digitized by 



Google 



236 

de anse décharge böra beviljas styrelsen eller icke, hvarefter 
bolagsstämma med ledning häraf antingen meddelar styrelsen 
ansvarsfrihet eller vidtager de åtgärder emot densamma, hvartill 
omständigheterna föranleda^). 

3) Högsta ledningen af bolagsafiPärens gång, antingen ome- 
delbart eller genom instruktioner åt styrelsen, samt 

4) Att fastställa, i hvad mån vinstmedel kunna anses vara 
för handen, och besluta, huru stor del af desamma bör ut- 
delas. 

Däremot synes obestridligen falla utom bolagsstämmans 
kompetens : 

1) Förändring af bolagets ändamål. 

2) Bolagets upplösning före bestämd tid. 

3) Bolagets förlängande utöfver den ursprungligen fast- 
stälda tiden. 

4) Utskrifvande af ytterligare tillskott å aktierna eller 
förändring i betalningsvilkoren för aktietillskotten. 

5) Förändringar i grundsatserna för vinstens fördelning. 

6) Beslut att inom bolaget uppkommande tvister skola af 
gode män pröfvas och afgöras. 

7) Förening med ett annat bolag eller s. k. fusion. 
Såsom tvifvelaktig har blifvit framstäld den frågan , om 

bolagsstämman i saknad af bestämmelse i bolagsordningen är 
befogad att upptaga lån, eller om därtill fordras samtlige 
aktieegares samtycke^). Det förra synes vara det riktiga. Ett 
upptagande af lån är en så vanlig åtgärd i aktiebolag, att, 
när bolagsordningen icke särskildt förbjuder densamma, me- 
ningen måste anses hafva varit att inrymma bolagsstämman 
rätt härtill. Detsamma synes oss vara förhållandet med emis- 



*) I Göteb. Handelskomp. § 12 m. 2 förekommer det egendomliga 
stadgande, att styrelsen är berättigad att erhålla décharge, om någon an- 
märkning emot dess förvaltning ej af revisorerne blifvit framstäld. 

2) Se å ena sidan Jolly, anf. st. s. 405, å den andra Auerbach, 
anf. st. § 92 not. 44; Eenatjd, anf. st. s. 455; jmf. Lindley, anf. st. s. 
275 och ett engelskt prejud. därsammastädes s. 278. 



Digitized by 



Google 



237 

sion af nya aktier^), dock endast under den förutsättning, att 
dessa nya aktier icke få bättre rätt än de äldre. Ett utgif- 
vande af. prioritetsaktier innebär däremot en så väsentlig för- 
ändring i de förre aktieegarnes ställning, att en dylik åtgärd 
kräfver alle aktieegares bifall, i fall befdgenhet därtill icke 
uttryckligen är inrymd bolagsstämman. 

I de ämnen, som falla inom bolagsstämmans kompetens- 
område, eger densamma såväl vidtaga ändringar i bolagsord- 
ningen, som införa tillägg i densamma, eller i särskilda fall 
fatta tillfälliga beslut. Förekomma emellertid i dessa ämnen 
bestämmelser i bolagsordningen, kan bolagsstämman icke i 
särskilda fall afvika från densamma. Det är sant, att det ligger 
i dess magt att ändra dylika bestämmelser, men intill dess 
detta skett och K. M:t därå meddelat sin fastställelse , lända 
de ovilkorligen till efterrättelse. I de ämnen, som falla utom 
bolagsstämmans kompetens, eger den naturligen hvarken vid- 
taga ändringar eller för särskilda fall afvika från hvad bolags- 
ordningen eller sakens natur bjuder. Lika litet som bolags- 
stämman kan ändra bolagets ändamål, lika litet kan den så- 
ledes i ett enskildt fall använda dess förmögenhetskrafter i 
en annan riktning. Att använda bolagets medel till välgörande 
ändamåP) eller att anslå en del af desamma till presenter 
åt styrelsen ^) , faller följaktligen utom dess befogenhet. 

Bolagsstämmans kompetenssfär kan af bolagsordningen in- 
skränkas eller vidgas. Det förra förekommer icke ofta, utan 
vanligen fordras för mera vigtiga åtgärder, såsom ändringar i 
bolagsordningen, bolagets upplösning, stundom också upp- 
tagande af lån^) och inköp eller försä]^*ning af fast egendom 
till högre belopp än viss utsatt summa ^), endast en förstärkt 



^) Detta anses dock allmänt af utländske författare vara en åtgärd, 
som, i brist af uttryckligt stadgande i bolagsordningen, kräfver enhälligt 
beslut. PöHLS, Actienges. s. 202; Jolly, anf. st. s. 202; Auerbach, anf. 
st. s. 375; Eenaud, anf. st. s. 453. 

2) Eenaud, anf. st. s. 243. 

5) LiNDLEY, anf. st. s. 610. 

*) Norrköpings BomuUsväfveri-aktieb. § 3. 

*) Bångbro aktieb. § 27. 



Digitized by 



Google 



238 

majoritet å bolagsstämman eller några särskilda vilkor för stäm- 
mans beslutförhet. Renaud (anf. st. ss. 443, 445) synes anse bolags- 
stämmans kompetenssfär begränsad af styrelsens magtområde. 
Vi betvifla dock, att detta kan uppställas såsom en allmän 
regel. En dylik anordning är obestridligen möjlig, eftersom, 
såsom vi i det följande skola se , styrelsen icke är att betrakta 
såsom bolagsstämmans mandatarier, men utan uttrycklig före- 
skrift torde icke, där bolagsordningen inrymmer styrelsen en 
befogenhet, meningen kunna anses hafva varit att betaga bo- 
lagsstämman densamma. Bolagsordningarna förutsätta allmänt, 
att styrelsen är pligtig att följa bolagsstämmas instruktioner, 
och bolagsstämman kan då icke gärna anses förhindrad att 
själf eller genom särskilda ombud vidtaga åtgärder, hvilka 
falla inom styrelsens verksamhetsområde. 

En utvidgning af bolagsstämmans kompetenssfär måste 
stadgas uttryckligen. Inrymmes allenast bolagsstämman helt 
allmänt rätt att vidtaga ändringar i bolagsordningen , får detta 
icke tolkas så vidsträckt, att densamma därigenom erhåller 
magt att införa hvilka förändrade bestämmelser som hälst i 
alla de ämnen, hvarom bolagsordningen innehåller något stad- 
gande , utan däri ligger endast en bekräftelse ^) af den magt 
att modifiera bolagsordningen, som bolagsstämman redan på 
grund af aktiebolagsförhållandets natur måste anses ega. De 
ämnen , vi ofvan angifvit , ligga det oaktadt utom bolagsstäm- 
mans kompetens ^), och den kan således icke förändra bolagets 
ändamål (t. ex. förvandla ett bankbolag till ett järnvägsbolag)'), 
förlänga eller förkorta bolagstiden , förändra grundsatserna för 
vinstens fördelning^), besluta att uppkommande tvister skola 



*) Denna bekräftelse torde knapt i någon bolagsordning gifvas direkt , 
utan vanligen uppställas allenast såsom ett undantag från regebi om enkel 
pluralitet större fordringar for ett beslut om ändring i bolagsordningen. 

*) Jmf. ErnÉEE, Commentaire de la loi sur les sociétés, ss. 270,71. 

3) Jmf. AUg. Deutsches H. G. B. art. 215 m. 1. 

*) Genom K. Ees. d. 9 Dec. 1870 vägrades fastställelse på en med 
297 röster mot 59 beslutad förändring i bolagsordningen for Tanto aktieb. 
(i hvars 26 § stadgas, att for beslut om ändring i bolagsordningen for- 
dras en pluralitet af Va af de tillstädesvarandes röster), enligt hvilken 



Digitized by 



Google 



239 

afgöras af gode män^) eller sammanslå bolaget med ett 
annat 2). 

Bolagsstämmas lagligen fattade beslut är bindande för 
samtlige aktieegare. Mot nyttan och lämpligheten af det be- 
slut, bolagsstämma fattat, kan den enskilde aktieegaren icke 
föra någon talan. Skulle detsamma äfven vara till tydlig skada 
för bolaget och uppenbarligen dikteradt af intressen, främ- 
mande för bolagets, blir det icke desto mindre beståndande, 
så snart stämman hållit sig inom sin formela magtsfär. Öfver- 
skrider den däremot sin befogenhet eller saknas någon annan 
af förutsättningarna för beslutets bindande kraft, blir det väl 
ändock i första hand faktiskt bestämmande, såvida det icke 
på denna grund af bolagsstämman själf eller en följande bolags- 
stämma annuUeras , men detsamma kan på yrkande af en aktie- 
egare, som icke genom att själf deltaga i beslutet utestängt 
sin talan å detsamma, af domstol kraftlöst förklaras, och äro 
de, hvilka det olagliga beslutet ligger till last, skyldige er- 
sätta uppkommen skada. 

§ 7. Om aktiebolagets styrelse. 

Genom bolagsstämmo-institutionen är icke bolagets behof 
af en lättare verksamhetsform tillräckligt tillgodosedt. Van- 
ligen bildas ett aktiebolag för en följd af företag, som kräfva 
en oaf brutet fortsatt ledning. Åtminstone i aktiebolag, som 
bestå af ett större antal medlemmar, lämpar sig bolagsstämman 
icke för att vara en permanent församling, och i hvarje hän- 
delse skulle växlingen i dess sammansättning störa den kon- 
tinuitet i åtgärderna, som är en förutsättning för deras fram- 
gång. Också förekommer väl i hvarje aktiebolag, att ett för 



forändring andra seriens företräde framfor tredje serien efter viss tid 
skulle upphöra. 

O Genom K. Bes. d. 22 Juni 1859 vägrades fastställelse å ett af 
bolagsstämma beslutet tillägg af detta innehåll i bolagsordningen för Ey- 
dahls manufaktur-aktiebolag, men sedan bevis bUfvit företedt, att samt- 
lige aktieegare godkänt samma tillägg, blef det genom Bes. den 23 Dec. 
s. å. af Konungen faststaldt. 

«) Jmf. Allg. Deutsches H. G. B. art. 215 m. 2. 



Digitized by 



Google 



240 

en längre tidsföljd utsedt fåtal personer har sig betrodt att 
bestyra om bolagets löpande ärenden och i fråga om dessa 
beslnta och handla å samtlige aktieegares vägnar. Denna in- 
stitution, som är så allmän och så nära öfverensstämmande 
med aktiebolagsförhållandets natnr, att densamma ofta be- 
tecknas såsom ett af kännetecknen på ett aktiebolag, be- 
nämnes bolagets styrelse. 

Bolagets styrelse ntgöres vanligen af ett flertal personer, 
någon gång af en enda direktör eller syssloman. Oftast är 
dess sammansättning bestämd af bolagsordningen, men någon 
gång är det åt bolagsstämman öfverlemnadt att för hvarje val 
besluta, huru många styrelsemedlemmar skola utses ^). Ibland 
händer det, att redan genom inbjudningen är bestämdt, af 
hvilka personer styrelsen till en början skall utgöras ^). Stun- 
dom utses den första styrelsen under teckningsperioden af 
dittillsvarande tecknare. I annat fall blir styrelsens tillsättning 
ett af de första föremålen för det nybildade bolagets verk- 
samhet och tillkommer då bolagsstämman, som också vid om- 
byte af styrelse utser dess nye medlemmar. För att vara val- 
bar och föf att , en gång vald , kunna qvarstå såsom styrelse- 
medlem fordras ofta att vara aktieegare ^) , någon gång att 
innehafva ett visst antal aktier^). 

Styrelsemedlemmarne äro aktieegarnes sysslomän (manda- 
tarier) ^). Det är deras angelägenheter, styrelsen förvaltar en- 



*) Hemö Brygg.-aktieb. § 5; Norrköpings Bomullsväfveri-aktieb. §4; 
Stockholms Padrettfabr.-aktieb. § 15; Norrströms Gångbros aktieb. § 2. 
Stundom bestämmer bolagsordningen blott maximi- och minimi-antalet. 
Bergslagernas jernv.-aktieb. § 11; Vester-Norrlands ångb.-aktieb. §6; 
Boda aktieb. § 14. 

2) Inbj. till Munkedals aktieb., Göteb. 1871; Prospekt till Stockholms 
Patent-ångrepslageri-aktieb. , Stockb. 1864. 

3) Gefle Bryggeri-aktieb. § 11; Stockb. YUefabr.-aktieb. § 4; Återf.- 
aktieb. Bore § 9; Stockh. Sjöförs.-aktieb. § 17 m. fl. 

4) Skandin. Kredit-aktieb. § 19; Ind.-Kredit-aktieb. i Stockh. § 14; 
Gefle— Dala jernv.-aktieb. § 16. 

6) 1848 års F. §8; Walter, Syst. d. Dentsch. Privatrechts § 307; 
JOLLY, anf. st. s. 371. 



Digitized by 



Google 



241 

ligt af bolagsstämman å deras vägnar gifvet uppdrag '). Att, 
såsom stundom sker, betrakta styrelsen såsom bolagsstämmans 
sysslomän-), är en rättslig omöjlighet. Bolagsstämman är intet 
annat än en till sin sammansättning växlande sammankomst af 
aktieegare och kan omcijligt stå i ett permanent rättsförhål- 
lande. Vidden af styrelsens skyldigheter och befogenheter 
grundar sig, såsom hvarje sysslomans, å dess fuUmagt. Denna 
gifver emellertid oftast bolagsordningen i ganska allmänna och 
obestämda ordalag. Än heter det, att styrelsen eger i alla 
afseenden fullständigt företräda bolaget ^) , än att bolagets 
angelägenheter handhafvas af styrelsen *) , hvarförutan vanligen 
endast förekomma bestämmelser om dess pligt och befogenhet 
i några särskilda fall. På grund af detta allmänna uppdrag 
eger nu styrelsen att handhafva bolagets löpande angelägen- 
heter och att sålunda med bolagets magt vidtaga alla de åt- 
gärder, hvartill bolagsverksamhetens vanliga gång föranleder. 
Påfordras däremot några åtgöranden, som äro af utomordentlig 
art och icke kunna anses höra till bolagets affärsverksamhet, 
sådan densamma i allmänhet bedrifves, måste styrelsen in- 
hämta bolagsstämmans bemyndigande. Hvilka särskilda slags 
åtgärder styrelsen eger att å bolagets vägnar vidtaga, kan så- 
ledes icke generelt bestämmas , utan beror på arten af bolags- 
verksamheten. I allmänhet synes dock falla utom styrelsens 
verksamhetsområde såväl försäljning af bolagets fasta egen- 
dom, som intecknande af densamma ^). Huruvida styrelsen är 

*) Eenaud, anf. st. ss. 470, 71, förnekar, att styrelsens medleramar 
äro bolagets mandatarier, emedan de äro nödvändiga representanter for 
bolaget. Han betecknar styrelsen som en "VereinsbehÖrde" och förnekar, 
att medlemmanies skyldigheter grunda sig å något aftal, hvaremot han 
härleder deras möjliga anspråk på ersättning ur ett aftal emellan bolaget 
och dem. Eedan denna olika grundläggning af samma rättsförhållandes 
båda sidor synes oss vitna tillräckligt emot teoriens riktighet. 

*) Jmf. Thöl, Handelsr. § 45; se däremot Eenaud, anf. st. s. 401. 

8) Gefle— Dala jemvägs-aktieb. § 23. 

*) Skand. Kredit-aktieb. § 16; Boda aktieb. § 15; Nyqvams aktieb. 
§ 13 m. fl. 

*) Detta undantages ofta från styrelsens magtområde. Stocfch. Ylle- 
fabr.-aktieb. §15; Oscarshamns Tändst.-fabr.-aktieb. §9; Lidköp. Brygg.- 
aktieb. § 16; Åby aktieb. § 17. 



Digitized by 



16 

Google 



242 

befogad att upptaga penningelån utan inteckning, kan ofta 
vara svårt att afgöra^). Omfattar bolagets regelmässiga verk- 
samhet låneaffärer, kan naturligen intet tvifvel vara därom, 
att styrelsen , äfven utan särskild föreskrift i bolagsordningen, 
eger denna befogenhet. Men i Öfrige fall synes presumtionen 
vara för, att meningen varit , att styrelsen icke skulle vara 
befogad att genom lån öka bolagets rörelsekapital. 

Särskilda skyldigheter, som åligga ett aktiebolags sty- 
relse, äro: 

1) Att sammankalla bolagsstämma, då sådan af bolags- 
ordningen är påbjuden eller eljest påfordras. 

2) Att föra bolagets böcker och räkenskaper, särskildt 
aktieregistret, samt om bolaget idkar sådan rörelse , som i K. F. 
den 4 Maj 1855 § 2 omförmäles, de i samma förordnings 3 § 
föreskrifne handelsböcker. 

3) Att afgifva redogörelse för sin förvaltning och bolagets 
ställning, där bolagsordningen så bjuder eller eljest bolags- 
stämman infordrar densamma. Gentemot de enskilde aktieegame 
kan däremot icke styrelsen anses skyldig till någon redovisning, 
såvida icke, såsom ibland är händeisen, bolagsordningen före- 
skrifver, att bolagets böcker och räkenskaper alltid skola hållas 
tillgängliga för de enskilde aktieegame. Den öfversigt af bo- 
lagets verksamhet och ställning, som styrelsen till bolags- 
stämman afgifver, innehåller vanligen endast en summarisk 
öfversigt öfver bolagets vinst och förlust under den tid , öfver- 
sigten omfattar, samt en kort jämförande framställning af bo- 
lagets tillgångar och skulder under vissa konton; och är det 



^) Bolagsordningarna innehålla härom olika stadganden. Än förbjn- 
des styrelsen att upptaga lån utan bolagsstammas begifvande (Eskilstuna 
jemmanuf.-aktieb. § 8 ; Hjo Bryggeri-aktieb. § 15 ; Eskilstuna Tobaksfabr.- 
aktieb. § 8; Mariestads Bryggeri-aktieb. § 8; Dalarnes Bergolje-aktieb. 
§ 8), än medgifves densamma uttryckligen befogenhet härtill (Bollnäs aktieb. 
§7; Tanto aktieb. §14; Ume hush.-aktieb.§26; Jema handels-aktieb. § 8; 
Sundsvalls Bryggeri-aktieb. § 14; Stockh. Yllef. -aktieb. § 15; Åby aktieb. 
§ 17), stundom med fordran af flera medlemmars närvaro eller större 
pluralitet, än i allmänhet är foreskrifven. Det vanligaste är, att bolags- 
ordningen saknar bestämmelse i detta hänseende. 



Digitized by 



Google 



243 

revisorernes sak att pröfva denna öfversigts öfverensstämmelse 
med böcker och verifikationer. 

4) Slutligen är styrelsen pligtig och befogad att repre- 
sentera bolaget i rättstvister samt i administrativa och extra- 
judiciela ärenden, antingen själf eller genom ombud. Hvad 
särskildt rättstvister angår, är styrelsen bemyndigad till alla 
de processuela handlingar, som under en rättegång i allmänhet 
förekomma. I denna deras allmänna fullmagt måste också ligga 
rätt att fullfölja saken i högre rätt. Till och med förliknin- 
gar synas falla inom styrelsens kompetens. Förekommer ed- 
gång från bolagets sida, vare sig frivillig eller ålagd, är sty- 
relsen den, som får aflägga densamma. Väl gäller i allmänhet, 
att ed skall gås af parten själf och ej af ombud, men styrel- 
sen är ensam den, som till följd af sin ställning är egnad att 
aflägga den, i det de enskilde aktieegarne i allmänhet äro 
främmande för de löpande göromålen och således ingalunda 
kunna förutsättas ega närmare kännedom om de fakta, hvarom 
tvist är. Också förutsätter 82 § Konk.L., att borgenärs-ed å 
sådant bolags vägnar, hvars angelägenheter förvaltas af en 
viss styrelse, aflägges af denna styrelse. 

I allmänhet är styrelsen i sin verksamhet skyldig att 
ställa sig till efterrättelse de särskilda föreskrifter, som af 
bolagsstämman gifvas,vare aig i formlig instruktion eller i ett 
särskildt bolagsstämmobeslut. Dock åligger densamma en själf- 
ständig pröfning af dessa besluts enlighet med bolagsordningen. 
Styrelsen eger icke blindt följa bolagsstämmas instruktioner. 
Dess hufvudmän äro aktieegarne, icke bolagsstämman, och 
desse hufvudmäns allmänna instruktion ligger i bolagsordnin- 
gen, bolagsstämman eger icke i strid med densamma anordna 
en åtgärd. Sker så, är styrelsen pligtig att vägra sin med- 
verkan. 

Ofta är uppdraget att vara styrelsemedlem förenadt med 
arvode. Stundom är styrelsen tillförsäkrad en ä k. tantiéme, 
bestående antingen i vissa procent af rena vinsten eller i det 
belopp, som bolagsstämman för hvarje rälcenskapsperiod an- 
visar af densamma. 



Digitized by 



Google 



244 

Består styrelsen, hvilket är det vanligaste, af ett flertal 
personer, får väl meningen anses vara , att dess beslatanderätt 
skall utöfvas af plnraliteten å dess sammanträden ^). Men 
däremot måste i brist af annat stadgande^) samtlige styrelse- 
medlemmars närvaro anses erforderliga). Frånvarande med- 
lemmar knnna icke låta representera sig genom fuUmägtige, 
ej häller, i brist af stadgande därom *) , insända skriftligt 
votnm. 

Om bolagsordningen^) eller bolagsstämman^) fördelar vissa 
ärenden emellan styrelsens medlemmar eller medgifver dem att 
själfve i fråga om någon viss gren af förvaltningen vidtaga så- 
dan fördelning^), så är hvarje styrelsemedlem ensam pligtig 
att förvalta bvad som faller å hans del. En af styrelsen på 
eget bevåg företagen fördelning befriar däremot icke styrelse- 
medlemmarne från deras skyldighet till gemensam verksamhet 



^) Benåud, anf. st. ss. 489, 90 anser enhällig samverkan af alla sty- 
relsens medlemmar vara erforderlig, där icke bolagsordningen annat ut- 
tryckligen foreskrifver. Den stora mängden af svenska bolagsordningar fatta 
dock pluralitetens befogenhet att bestämma styrelsebeslnten såsom en gif- 
ven sak och fastställer blott, hora förfaras skall, då lika röster falla för 
olika meningar, för hvilket fall vanligen ordföranden (som än utses af 
bolagsstämman, än af styrelsen själf) gifver ntslagsrösten. Då styrelsen nt- 
göres af blott två personer, plägar föreskrifvas, att vid meningsskiljak- 
tighet en suppleant skall tillkallas. 

*) Mycket ofta förklaras styrelsen vara beslutför, om ett visst antal 
medlemmar äro närvarande. Bergslagemas jemvägs-aktieb. § 11; Göteb. 
Handelskomp. § 10; Skandin. Kredit-aktieb. § 17; Stockh. Handelsbank 
§ 17; Inedals aktieb. § 5; Stockh. Yllef.-aktieb. § 13. Att i hvarje fall 
kallelse bör vara utfärdad till alla, förstås af sig själf. 

^) Stockh. aktie-jästbolag § 5, jmf. Forss aktieb. § 13. 

^) Skand. Kredit-aktieb. § 17. 

*) Återför8.-aktieb. Freja § 20; Nordstjeman § 20; Sjöförs.-aktieb. 
Neptunus § 10. 

•) Bergslagemas jemv.-aktieb. § 16; Stockh. Pudrett-aktieb. § 15; 
Skandin. Kredit-aktieb. § 18; Stockh. Magasins-aktieb. § 19. 

^ Göteb. Int.-gar.-aktieb. § 25; Forss sågv.-aktieb. § 12; Stockh. 
Gaslysn.-aktieb. § 13; Skandia § 23. 



Digitized by 



Google 



246 

å hela det område, som är styrelsen betrodt'). Huruvida sty- 
relsen själf eller åtminstone på sitt ansvar är pligtig att 
verkställa de åtgärder, som tillkomma densamma, beror på om- 
ständigheterna. Medgifver bolagsordningen eller bolagstämmas 
beslut styrelsen att låta annan person utföra ett visst värf, eller 
är själfva verksamhetens art sådan, att meningen icke kan anses 
hafva varit, att styreisen personligen skulle utföra densamma, 
svarar styrelsen blott för omsorgsfullt val af de personer, 
som de betro att å bolagets vägnar handla. Måttet af den 
omsorg, styrelsemedlemmarne i bolagets angelägenheter äro 
pligtige att använda, är densamma som för sysslomän i all- 
mänhet. De äro skyldige att använda den sorgfäUighet, som en 
ordentlig man i allmänhet iakttager. Den mildring i fordrin- 
gen af omsorgsfullhet, som, såvidt vi kunna finna, ligger i 
lagens stadgande i 22: 1 Ä.B. och 66 § Konk. L. i fråga 
om förmyndare samt gode män och sysslomän i en konkurs, 
finnes intet skäl att anse gälla äfven för ett aktiebolags styrelse. 

Bryta styrelsemedlemmarne emot sina pligter, vare sig 
genom att öfverskrida sin fullmagt eller genom att försumma 
eller vårdslöst utföra det som åligger dem, och orsakas häri- 
genom bolaget skada, äro de skyldige ersätta denna. Består 
styrelsen af flere personer, så äro naturligen endast de an- 
svarige, hvilka någon skuld faller till last. Öfverskrider sty- 
relsen sin behörighet, svara således blott de, som i beslutet 
deltagit, för däraf uppkommen skada. Försummas de pligter, 
som åligga styrelsen, drabbar ansvaret hvar och en, som kun- 
nat själf företaga det försummade eller åtminstone taga 
initiativ därtill. Komma flere i gemensamt ansvar för en 
åtgärd eller för en försummelse, synes detta böra bestäm- 
mas såsom solidariskt. Åtgärden eller försummelsen lig- 
ger i sin helhet hvar och en till last, och intet talar för, 
att ansvaret skulle minskas i den mån den skyldige har 
flere medansvarige. Ett solidariskt ansvar föreskrifves också 
allmänt i bolagsordningarna, och kan åtgärden eller försum- 
melsen rubriceras såsom öfverträdelse af bolagsordningen, stad- 
gar aktielagens 9 § sista momentet uttryckligen solidariskt an- 

O Arg. 23: 5 i. B.; 66 § Konk.-L. 

Digitized by VjOOQ IC 



246 

svar. Denna skadeersättningsskyldighet åligger styrelsemed- 
lemmarne mot aktieegarne: det är sina pligter mot dem, som 
styrelsen kränkt, och dem, som skadan drabbat. Denna er- 
sättning kan emellertid enligt regeln icke den enskilde aktie- 
egaren för sin anpart utkräfva; skadeersättningen skall natur- 
ligen i sin helhet komma den gemensamma bolagskassan till 
godo, och gäller därför om denna, som om andra för bolaget 
gemensamma förmögenhetsrättigheter, att densamma endast 
kan göras gällande af samtlige aktieegare eller af dem, som 
å deras vägnar ega handla^). Althvad den enskilde aktieega- 
ren kan göra, är således att å bolagsstämma väcka förslag 
om skadeersättningsanspråks framställande emot styrelsen. 
Meddelar stämman det oaktadt styrelsen décharge, så lärer 
väl enligt regeln de enskilde aktieegarne också härigenom vara 
bundne, men intet hindrar att i bolagsordningen lemna Öppet 
för dem, som med ett sådant beslut icke åtnöjas, attsärskildt 
mot styrelsen utföra talan. Sedan bolaget är upplöst, möter 
naturligen intet hinder för de enskilde aktieegarne att hvar 
för sig göra gällande sina anspråk på ersättning af styrelsen, 
såvida icke en meddelad décharge ligger i vägen, eller tiden 
for klander å afgifven redovisning redan är ute. Preskrip- 
tionstiden för talan å styrelsens förrättning är, såbom i fråga 
om sysslomän i allmänhet, natt och år, sedan medlemmame från 
sysslan skildes och gjorde redo och räkning (18: 9 H. B.). 
Vanligen utses styrelsen för viss tid. Intet hindrar dock 
hos öss att gifva uppdraget på obestämd tid. I hvarje fall 
kan enligt regeln uppdraget af bolagsstämman när som hälst 
återkallas^}, ty styrelsen kan icke anses ega något rättsligt 
intresse uti att påtvinga bolaget sin tjänst, och om äfven så 
vore, kunna icke aktieegarne anses genom sitt uppdrag hafva velat 



*) Tänkbar är dock en styrelseåtgärd, som blott kränker en enskild 
aktieegare, t. ex. grundlös vägran att inregistrera en ny egare, vägran 
att utställa aktieduplett, där bolagsordningen bjuder sådant o. s. v. I 
dylika fall är det naturligen den enskildes sak att kräfva skadeersättning 
af styrelsen. Jmf Eenaud i Zeitschr. f. d. ges. Handelsrecht XH, s. 11. 

2) Code de Com. art. 31; Allg. B. H. G. B. art. 227 m. 3; Eng. 
norraalstatutet n:o 65. 



Digitized by 



Google 



247 

tillgodose detta intresse. Men är platsen förenad med några 
ekonomiska förmåner, måste naturligen bolaget gifva ersättning 
för förlusten af dessa, såvida det icke eger laga skäl för upp- 
dragets återtagande före bestämd tid. Emellertid torde intet 
hindra, att styrelsen genom uttrycklig Jöfverenskommelse göres 
oafsättlig. Göres ett dylikt förbehåll, har man icke rätt att 
betvifla tillvaron af ett rättsligt intresse från styrelsens sida, 
och detta intresse ligger då öppet för aktieegarne, hvilka, om 
de godkänna förbehållet, sedan icke godtyckligt kunna frånse 
ifrån detsamma. När inbjudarne i prospekten betingat sig 
styrelseplatserna på vissa år, torde ett dylikt uttryckligt för- 
behåll få anses ligga däri, och de kunna då icke utan skäl 
skiljas från sin befattning, förrän tiden är ute ^). Styrelsemed- 
lemmarne å sin sida äro naturligen aldrig berättigade att, när 
de så finna för godt, afsäga sig sitt uppdrag,, då de mottagit 
detsamma på viss tid; och detta måste anses hafva varit hän- 
delsen, då de utan något förbehåll mottagit befattningen i ett 
aktiebolag, hvars bolagsordning anordnar periodiska omval. 

Någon gång är aktiebolagets organisation mer komplice- 
rad, än vi nu skildrat dcju. Till följd af de svårigheter och 
den tidsutdrägt, som bolagsstämmas sammankallande medför, 
anordnas i vissa bolagsordningar, under namn af Öfverstyrelse 2), 
Förvaltningsråd^) eller FuUmägtige*), ett slags representation 
af aktieegarne, hvilken står emellan bolagsstämman och sty- 
relsen samt vanligen eger en del af bådas befogenheter. Om- 
fånget af dess verksamhetsområde bestämmes af bolagsordnin- 
gen eller särskild instruktion, dess medlemmar äro att betrakta 
såsom aktieegarnes mandatarier, och om deras rättigheter och 
skyldigheter gäller i allmänhet, hvad ofvan blifvit sagdt om 
styrelsemedlemmarnes. 



1) Af annan åsigt är Eenaud, anf. st. ss. 479, 699. 

2) Stockh. Folkb. § 46. 

*) Stockh.-Westerås-Bergsl. Jernvägs-aktieb. § 28; (iöteborgs Folk- 
bank § 46. 

*) Norrköp. Folkb. § 46. 



Digitized by 



Google 



248 



§ 8. Om aktiekapitalets fttrttkande eller fttrminskning. 

Om ett aktiebolag är i behof af ökadt rörelsekapital, 
stå detsamma tvänne utvägar till buds. Den ena är att upp- 
taga lån, den andra att öka aktiekapitalet. Väljes den förra 
utvägen, undergår bolaget därigenom ingen förändring, väljes 
åter den senare, vidgas bolagsförhållandet, och nya delegare 
eller åtminstone nya kapital upptagas i detsamma. En dylik 
utvidgning af bolaget förutses ofta i bolagsordningarna. Än 
föreskrifves, att det faststälda kapitalet kan genom bolagets 
beslut ökas antingen med^) eller utan ^) viss begränsning, än 
står bolaget, utan behof af särskildt beslut, öppet för tillträde 
af nya medlemmar, antingen obegränsadt^) eller intill visst 
maximum*). Är i bolagsordningen bolaget uttryckligen förbe- 
hållen rätt att besluta tillökning i kapitalet, behöfver ett dy- 
likt beslut icke Konungens stadfastelse, såvida icke bolags- 
ordningen fordrar densamma, hvilket, såsom ofvan är nämndt, 
vanligen är fallet i nyare bolagsordningar, då de icke binda 
kapitalets tillökning vid det vilkor, att full inbetalning af äldre 
aktier visat sig icke motsvara rörelsens växande behof. Inne- 
håller bolagsordningen i detta hänseende inga bestämmelser, 
eller ifrågakommer en tillökning af kapitalet utöfver det maxi- 
mum, som bolagsordningen bestämmer, måste naturligen ett 
beslut att öka aktiekapitalet, såsom annan ändring i bolagsord- 
ningen, underställas Konungens pröfning. 



*) Göteb. Handelskomp. § 3; Stockh. Magasins-aktieb. § 5; Eederi-aktieb. 
Svea § 4; Sundsvalls Bageri-aktieb. §3; Mälarepro vinsemas Mejeri-aktieb. 
§ 3;"Aktieb. Union § 4; Stockh. Handelsb. § 5. 

*) Norrköp. Qvarn-aktieb. § 5; Falu arbetareförenings handels-aktieb. 
§ 2; Sörstafors Tramassefabr.-aktieb. § 4; Trelleborgs ångf.-aktieb. § 5- 

») Stockh., Norrköp., Göteb. Folkb. §§ 6; Sundsvalls hush.-forenings- 
aktieb. § 6; Sköns pastorats hush.-för.-aktieb. § 6; Ume hush.-förenings 
aktieb. § 2 m. fl. kooperativa bolag. 

*) "Detta är fallet, då bolagsordningen bestämmer aktiekapitalet till 
en viss summa, med förklaring, att bolaget redan, då en viss del är teck- 
nad, eger att träda i verksamhet. Boda aktieb. § 4; Forss sågv.-aktieb. 
§ 4; Kropps aktieb. § 4; Stockholms Magasins-aktieb. § 4 m. fl. 



Digitized by 



Google 



249 

Någon gång anordnar bolagsordningen en tillökning i ka- 
pitalet genom ytterligare tillskott å aktierna, hvarom medelst 
röstpluralitet beslut fattas, som dock endast binder dem, hvilka 
detsamma biträdt, hvaremot innehafvarne af aktier, å hvilka 
tillskott egt rum, förvärfva sig rätt till större utdelning i mån 
af tillskottsbeloppets förhållande till aktiesumman ^). Det van- 
liga är dock, att kapitalet ökas genom emission af nya aktier. 
Genom en dylik emission inträda nya medlemmar i bolaget 
eller insätta aktieegare i bolaget nya insatser, och de nya 
aktiernas förvärfvare inträda i samma rättigheter och skyldig- 
heter, som förutvarande aktieegare, såvida icke, såsom ibland är 
händelsen, de nye aktieegarne tillförsäkras vissa företrädes- 
rättigheter framför de öfrige (prioritetsaktier). Aktierättens 
förvärfvande vid en dylik emission grundar sig på ett aftaP) 
mellan förvärfvaren och bolagsmännen (eller, om han själf 
förut var aktieegare, hans medbolagsmän), de senare repre- 
senterade af styrelsen. 

Icke sällan få de nye aktietecknarne utöfver aktiebelop- 
pen erlägga en viss premie. Eger bolaget vid aktieemissio- 
nen en reservfond, är det naturligt, att nya aktieegare icke 
medgifvas inträde, utan att de för hvarje aktie erlägga, hvad 
som motsvarar hvarje äldre akties andel i densamma. Där- 
emot är ett aktiebolag enligt svensk rätt icke befogadt att 
ntgifva nya aktier under pari. Är dess ställning sådan, att 
det icke kan erhålla den tillökning i aktiekapitalet, hvaraf 
det är i behof, på de vilkor, att de nye aktieegarne i förhållande 
till sina teckningsbelopp blifva likberättigade med de äldre, är 
ntgifvandet af prioritetsaktier den enda utväg, som står bo- 
laget öppet. Den tillökning i aktiekapitalet, som bjudes tredje 



*) Norrköp. Brygg.-aktieb. § 4 ; Norrköp. Bomullsväfv.-aktieb. § 2. 

*) Besynnerligt nog fattar äfven Eenaud, anf. st. s. 375 denna rätts- 
handling såsom ett aftal (köp) mellan bolaget och förvärfvaren, ehuru 
han förnekar, att det ursprungliga bolagsförhållandet uppkommer genom 
något aftal. Konseqventare är Kuntze i Krit. Vierteljahrschr. VI ss. 101, 2, 
som fattar äfven den nye aktieförvärfvarens inträde i bolaget såsom en 
skapelseakt och kallar det en accessorisk stiftelse. 



Digitized by 



Google 



» 



250 

man såsom ökad säkerhet, måste ovilkorligen utan afkortning 
ingå i bolagsförmögenheten. 

Liksom det ibland för ett aktiebolag är förmånligt att öka 
sitt aktiekapital, så kan det också under vissa förhållanden 
framstå såsom önskligt att kunna förminska detsamma. Ett så- 
dant fall inträffar, då kapitalet befunnits för stort för att i 
sin helhet i bolagets rörelse kunna finna förmånlig användning, 
ett annat kan inträffa, då en del af detsamma gått förloradt. 
Ehuru i det senare fallet det återstående kapitalet måhända är 
fullt tillräckligt för bolagets behof, måste dock alla vinstutdel- 
ningar uteblifva, ända till dess kapitalet blifvit återstäldt till 
sitt i bolagsordningen föreskrifna belopp. En reduktion af aktie- 
kapitalet är emellertid enligt regeln omöjlig. Bolagets borgenä- 
rer ega ett anspråk därpå, att bolagets grundkapital bibehålies oför- 
minskadt, och vår rätt erbjuder intet sätt, hvarpå samtlige bor- 
genärers samtycke kan infordras. K. M:t kan således aldrig 
meddela sin stadfästelse på en förändring af bolagsordningen, 
som går ut på kapitalets reduktion. Icke häller kan ett bo- 
. lag, hvars bolagsordning fastställer ett minimi-aktiekapital, 
men medgifver det att föröka detsamma, sedan detta en gång 
skett, reducera kapitalet till dess ursprungliga belopp. Ty så 
snart bolaget en gång bjudit tredje man en ökad garanti, kan 
det icke ensidigt förminska densamma. Ingen annan utväg 
står således öppen för ett aktiebolag, som laborerar med for 
stort kapital^ än att upplösa sig och rekonstruera sig med ett 
mindre. Från denna regel bjuder dock sakens natur ett un- 
dantag för den händelse, att aktiebolaget redan från början 
bildat sig med en rörlig kreditbas, så att hvar och en, som 
med detsamma inlåtit sig, kunnat i bolagsordningen finna denna 
omständighet. Det är tydligt, att bolaget icke kan förbehålla 
sig möjlighet att minska aktiekapitalet obegränsadt, ty på detta 
sätt förlorar bolaget, såsom icke grundadt å ett bestämdt ka- 
pital, sin karaktär af aktiebolag. Men intet hindrar att bilda 
ett aktiebolag på grundvalen af en viss fond såsom orubblig 
kreditbas, men anordna, att denna fond efter bolagets behof 
kan ökas och åter minskas, men dock aldrig reduceras under 
det bestämda minimum. Att 1848 års lagstiftare aldrig tänkt 



Digitized by 



Google 



251 

sig en dylik organisation af ett aktiebolag, är tämligen säkert*). 
Men iden innebär intet, som strider mot denna lags anda, 
hvilken endast fordrar såsom en oeftergiflig pligt för hvarje 
aktiebolag att icke rubba det belopp, som tredje man enligt 
bolagsordningen kunnat och kan påräkna såsom bolagets orubb- 
liga grundfond. Också har Konungen meddelat fastställelse å 
bolagsordningar för många aktiebolag, bildade med rörlig grund- 
fond 2), och således har i vår rätt, utan särskildt lagstadgande, 
blifvit erkänd den aktiebolagsform, som i Frankrike bär nam- 
net société anonyme ä capital varidble. 

En olaglig förminskning af grundkapitalet är ingalunda 
någon sällsynt företeelse inom svenska aktiebolag. Äfven om 
vi frånse de fall, där densamma försiggått bedrägligen i form 
af fiktiva vinstutdelningar,, så är det en annan väg, hvilken 
man ansett sig öppet kunna beträda utan att därigenom bryta 
emot hvad lag bjuder: man har förvandlat grundkapitalet i 
bolagets egna aktier^). Här visar sig den juridiska personteorien 
och den därmed sammanhängande uppfattningen af aktierätten 
såsom fordringsrätt emot bolaget fruktbar på vilseledande 
konseqvenser. Äro aktierna fordringar emot bolaget, så måste 
naturligen detsamma anses oförhindradt att minska denna sin 
skuldbörda. Ty icke kan dessa fordringars egenskap af oprio- 
riterade i förhållande till bolagets öfrige borgenärers betaga 
bolaget rätt att betala dem, när detsamma så finner lämpligt, 
Hka litet som en enskild person af sina prioriterade borgenä- 
rers anspråk är förhindrad att liqvidera sina öfriga skulder. 



*) Ordet "teckningssumman" i § 9 visar uppenbarligen, att de tänkt 
sig det en gång tecknade beloppet såsom bolagets oförminskbara grund- 
fond. 

2) Så är förhållandet med åtskilliga hushållnings-förenings- o. dyl. 
aktiebolag (i Falu arbetareförenings handels-aktieb. § 12 medgifves till 
och med aktieegare, hvilka råka i ekonomiskt betryck, rätt att uppsäga 
sitt insatta kapital, utan att föreskrift lemnas om något minimum, hvar- 
under aktiekapitalet icke får nedgå); se äfven Uppköps-aktieb. i Stock- 
holm § 9; Stockholms Folkbank §§ 6, 26; Göteb. Folkbank §§ 6, 26; 
Norrk. Folkbank §§ 6, 26. 

3) Ett försvar för en dylik åtgärd, som för öfrigt är synnerligen van- 
lig inom svenska aktiebolag, återfinnes i Styrelsens för Helsingborg-Lands- 



Digitized by 



Google 



252 

En dylik uppfattning leder emellertid till betänkliga resultat. 
Regeln om aktiekapitalets orubblighet blefve på på detta sätt 
helt och hållet upphäfd. Ty hvarje användande af aktiekapi- 
talet till att därmed inlösa bolagets egna aktier är icke an- 
nat än en återbetalning till vissa aktieegare af deras kapital- 
tillskott, och i samma mån ett dylikt förfarande eger rum, i 
samma mån minskas den grundval för bolagets kredit, som 
det är dess oeftergifliga, af aktiebolagets väsen fordrade, pligt 
att bibehålla orubbad. En dylik inlösen af egna aktier är all- 
deles samma förfarande, som eger rum i aktiebolag med varia- 
belt kapital, t. ex. Folkbankerna, då aktieinsatserna åter- 
betalas åt de delegare, som uppsäga desamma^), och är såle- 
des aldrig tillåten i andra aktiebolag, och i dessa bolag endast 
i den mån minimi-aktiekapitalet däraf icke rubbas. Vill ett 
aktiebolag inköpa sina egna aktier, så hindrar visserligen intet 
i vår aktielag 2) en dylik åtgärd, men det får då därtill an- 
vända den vinst, som annars kunde fördelas, eller, om bolags- 
ordningen tillåter det, för detta ändamål anlita sin reservfond. 
Denna tydning, såsom den enda med lag öfverensstämmande, 
måste gifvas åt de bolagsordningar, som föreskrifva sålda 
aktiers hembjudande till bolaget och således indirekt erkänna 



krona-Eslöfs jernvägs-aktiebolag förklaring med anledning af Eiksdagens 
år 1871 församlade revisorers anmärkning, att det i bolagets räkenskaper 
upptagna aktiekapital med ett betydligt belopp understeg den inbetalda 
aktiesnmman. I sagda förklaring (Eevisoremes Berättelse om gransknin- 
gen af Kiksgälds-Kontorets tillstånd och förvaltning, Stockh. 1871, s. 154) 
heter det bland annat, att, enär aktiekapitalet är en shuldy synes det som 
om det snarare borde lända bolaget och dess styrelse till beröm, än an- 
märkas såsom en oriktighet, att de sträfva efter att förminska denna 
skuld till lottegarne, hvarfor ett inköp af aktier i detta syfte måste an- 
ses såsom en fullt berättigad och välbetänkt åtgärd. 

*; Att de inlösta aktiebrefven där vanligen förstöras och i andra bo- 
lag däremot bevaras bland bolagets värdepapper, lärer väl icke kmma for- 
leda någon till den tro, att i senare fallet grundkapitalet icke undergår 
samma förändring. Dylika inlösta aktiebref utgöra icke mer en tillgång, 
som för tredje man eger något värde, än en Folkbanks aktieblanketter. 

^) Annat är, såsom ofvan blifvit nämndt, förhållandet enligt den 
tyska rätten (AUg. D, H. G. B. art. 215 enligt 1870 års lag). 



Digitized by 



Google 



253 

bolagets rätt att inlösa egna aktier. Bolaget får för detta 
ändamål använda disponibel vinst, eller ock få bolagsmännen, 
om de därom blifva ense, tillskjuta medel till de hembjudna 
aktiernas inköp. Sker nu en dylik inlösen, ökas därigenom 
icke bolagsförmögenheten, men enär aktieegarnes antal för- 
minskas, blir hvars och ens andel i densamma större än förut. 
Medgifver nu icke vår rätt ett aktiebolag att reducera sitt 
aktiekapital i andra fall, än då en dylik reduktion alltifrån början 
af bolagsordningen varit förutsedd, så kan det dock sättas i 
fråga, huruvida bolaget icke, när dess inbetalda kapital icke 
till fullo kan finna förmånlig användning i bolagets rörelse, 
är berättigadt att återbetala en del till aktieegarne mot deras 
skuldförbindelser. Härigenom förminskas icke grundkapitalet, 
en del af detsamma förvandlas endast i en form, som den 
vanligen egt någon tid efter bolagets konstituerande. Emel- 
lertid torde äfven denna utväg enligt regeln vara tillstängd. 
Allmänheten sätter med skäl en helt olika tillit till ett inbe- 
taldt, än till ett hos aktieegarne utestående kapital, och har bo- 
laget en gång bjudit denna allmänhet, såsom grundval för sin 
kredit, ett inbetaldt kapital, kan det icke förvandla detsamma 
i den mindre betryggande formen af aktieegarnes skuldförbin- 
delser. Också hafva fall förekommit, där en dylik åtgärd 
varit ifrågasatt, men bolagets styrelse vägrat sin medverkan 
till densamma, af fruktan att därigenom ådraga sig personlig 
ansvarighet för de utdelade beloppens återbärande i händelse 
af bolagets framtida obestånd. Emellertid måste äfven denna 
regel tåla ett undantag för det fall, att bolagsordningen från 
början medgifvit en dylik åtgärd. Ett sådant medgifvande 
hafva vi återfunnit i en bolagsordning^), enligt hvilken en del 
af aktiekapitalet kontant inbetalas, för en annan del skuldförbin- 
delse aflemnas, kunnande däri föreskrifne belopp, om de blifvit in- 
fordrade, till större eller mindre del af bolaget återbetalas, i mån 
hvaraf en tillskottsskyldighet åter inträder. Så snart en dylik 
anordning förekommer i bolagsordningen tydligt angifveu'^), 

*) Motala mekan. verkstads aktieb. § 7. 

*) I nämnda bolagsordning är alt missförstånd i detta hänseende före- 
kommet därigenom, att, såsom ofvan omnämnts, ifrågavarande belopp. 



Digitized by 



Google 



254 

innebär densamma intet, som med begreppet aktiebolag och 
aktielagens anda kan anses oförenligt. 

§ 9. Om utdelning af aktiebolagets vinst. 

De allra flesta aktiebolag afse, om också icke uteslutande, 
ekonomisk vinst för delegarne *). Denna vinst skall icke år 
från år af bolaget samlas för att först vid dess upplösning 
fördelas, utan föreningen afser att tid efter annan lemna del- 
egarne afkastning å deras i bolaget insatta kapital. Det har 
emellertid blifvit ifrågasatt, huruvida en dylik utdelning borde 
få ifrågakomma, då därigenom bolagsborgenärernes enda sä- 
kerhet blifver förminskad, dem till skada, om bolaget seder- 
mera kommer på obestånd^). De många ekonomiska skäl^), 



ehuru det i själfva verket, såsom af 8 och 10 §§ fi*amgår, utgör en del 
af bolagets aktiekapital, dock icke är inräknadt i det kapital, å hvilket 
enligt § 4 bolaget grundar sig, utan därstädes betecknas såsom särskildt 
tillskott utöfver det egentliga aktiekapitalet, hvarigenom tredje man lem- 
nas en tydUg anvisning på hvilken del af aktiekapitalet han egentligen 
bör grunda sitt förtroende. 

*) Stundom är bolagets ändamål förvärf af ekonomisk vinst till bo- 
lagsmännens förfogande, men denna vinst afses icke till fördelning dem 
emellan, utan att användas till ett allmännyttigt ändamål (så är forhål- 
landet med de flesta utskänknings-aktiebolag). I dessa fall gälla natur- 
ligen för dylika förfoganden samma regler, som för vinstutdelning. 

*) Se AUEBBACH, Das Gesellschaftswesen ss. 361 o. f. Vid granskning 
af forslaget till aktielag ansåg Högsta Bomstolens fleste ledamöter, att, 
då det vore hvarje aktiebolags oeftergifliga pligt att tillhandahålla bola- 
gets borgenärer det i bolagsordningen bestämda aktiebelopp, det borde för- 
bjudas bolagsmännen, att förrän bolaget upplöses och alla dess gällande 
skulder blifvit godtgjorda, af tillgångarna verkställa utdelning annorlunda 
än emot ställande af godkänd borgen för återbäringsskyldighet, i den hän- 
delse en sådan skyldighet för betäckande af bolagets skulder, motsva- 
rande hela beloppet af dess i bolagsordningen bestämda aktiekapital, kunde 
blifva af nöden. Se H. Domstolens Protokoll den 18 Okt. 1847. 

') Såsom att i annat fall aktiernas pris blefve svårt att beräkna, att 
detta pris ofta skalle blifva så högt, att detsamma, i förening med den 
stora risk, för hvilken förvärfvaren utsatte sig, skulle faktiskt omöjliggöra 
aktiernas omsättning, att alt tillflöde af kapital till aktieföretag skulle 
uteblifva o. s. v. Se Benaud, anf. st. s. 569; AuEBBACH, anf. st. ss. 
361 o. f. 



Digitized by 



Google 



255 

man anfört för frågans bejakande, synas antyda, att man va- 
rit tveksam, huruvida detta resultat på civilrättslig grund till 
fullo kunde försvaras, och att man ansett dylika utdelningars 
tillåtlighet mer eller mindre såsom en för den ekonomiska 
nyttan gjord eftergift af det i sig strängt rätta. Emellertid är 
frågan, sedd ur rent civiirättslig synpunkt, icke det minsta 
tvifvelaktig. Lika litet som bolagets kreditorer till gäldande 
af bolagets skulder kunna påyrka tillskott utöfver aktiebelop- 
pen, lika litet kunna de något invända emot att vinsten för- 
delas. De, som bilda ett aktiebolag, egna sina insatser till en, 
så vidt på dem ankommer, konstant och orubblig grundfond, 
men de egna icke till detta ändamål den afkastning, denna 
fond afses att bereda, och hvilken, då de förblifva fondens 
egare, också faller i deras ego. Hvar och en, som med ett 
aktiebolag inlåter sig, vet eller måste anses veta detta, äfven 
om bolagsordningen därom intet innehåller. En villfarelse i 
detta hänseende skulle förutsätta en oursäktlig okunnighet om 
hvad ett aktiebolag vill säga och hvad personer, som bilda 
ett dylikt, därmed afse. Vill man här åberopa de ekonomiska 
skälen för att visa, huru orimligt ett motsatt antagande vore 
hos tredje man, kunna de vara på sin plats, men någon direkt 
betydelse för rättsfrågans lösning ega de icke. 

En utdelning till aktieegarne förutsätter alltid, att bola- 
gets rörelse lemnat ren vinst. För utrönande häraf hvarken 
får eller behöfver man, såvidt fråga blott är om hvad aktie- 
bolagets natur bjuder, taga hänsyn allenast till verksamheten 
under någon viss sistförfluten tid (t. ex. sista räkenskapsperio- 
den). Det är hvarken nödvändigt*) eller tillräckligt 2), att rö- 



*) Det är således icke riktigt att såsom en i aktiebolagets natur 
grundad ovilkorlig fordran för vinstutdelning uppställa, att bolagets verk- 
samhet under senaste räkenskapsperioden inbragt ren vinst (så Pöhls, anf. 
st. SS. 238, 249). 

*) Denna med aktiebolagets väsen oförenliga åsigt hyllar Auebbach, 
Das Gesellschaftswesen s. 339. Dock anser han lämpligt, att lagstiftnin- 
gen påbjuder, att alla vinstutdelningar inställas, så länge en förlorad del 
af aktiekapitalet icke blifvit ersatt. Af samma åsigt som Auebbach är 
också LiKDLEY, Law of Partnership s. 777. 



Digitized by 



Google 



256 

relsen under denna period lemnat ren vinet. Det fir det nu- 
varande resultatet af bolagets hela föregående verksamhet, 
som är bestämmande, och är detta förmånligt, är det likgil- 
tigt, om detsamma grundar sig å en vinstgifvande verksamhet 
under senaste räkenskapsperioden eller därförut. Vinst- och för- 
lustkontot kan utvisa vinst för året, men ändå ingen utdelning 
ifrågakomma; var nämligen vid årets början grundkapita- 
let icke till fullo i behåll, måste ingreppet i detsamma före all 
utdelning fyllas. Å andra sidan kan vinst- och förlustkontot utvisa 
förlust under perioden, och ändock utdelning vara möjlig, näm- 
ligen i det fall, att bolaget icke vid föregående räkenskaps* 
periods slut utdelat alt, som kunde fördelas. Naturligtvis är 
det icke tillräckligt, att bolagets ställning utvisar ett öfverskott 
af tillgångar utöfver aktiekapitalet'), utan beloppet af alla bo- 
lagets förbindelser skall afdragas från tillgångarna och däref- 
ter förutom aktiekapitalet ett ytterligare öfverskott visa sig. 
Beror således alltid möjligheten af en utdelning åt aktie- 
egarne pä bolagets ställning, så behöfver den frågan icke 
någon vidlyftig utredning, om bolagsordningen kan tillförsäkra 
aktieegarne fast ränta å deras insatta kapital^). Denna fråga 



*) Något dylikt synes dock hafva föresväfvat H. Domstolens ledamö- 
ter vid granskningen af forslaget till aktielag, eftersom de, såvida vi förstått 
deras yttrande rätt, ansågo bolagets pligt gentemot borgenärerne vara fyld där- 
med, att tillgångar funnos i bolagskassan till betäckande af så stor del af bo- 
lagets skalder, som motsvarade aktiekapitalets belopp. Se ofv. s. 254, not. 2. 
En dylik åsigt beror på en missuppfattning af gnindkapitalets betydelse. 
Ett aktiebolag bjuder icke tredje man sitt grundkapital såsom säkerhet 
på samma sätt, som en fastighetsegare sin fastighet vid lån mot inteck- 
ning. Ben, som skänker ett aktiebolag kredit, behöfver icke nödvändigt 
underrätta sig om, huruvida och i hvad mån bolaget förut är skuldsatt. 
Så snart han ser att bolaget gör utdelningar, är han berättigad att däraf 
sluta, att hela dess grundkapital ograveradt är i behåll. 

*) Angående denna förr mycket omtvistade fråga, se å ena sidan Pöhls 
Actienges. ss. 233 o. f.; Thöl, Handelsrecht § 46, äfv. i viss mån Jolly, 
anf. st. s. 431, å den andra v. Savigny, Oblig.-recht II, s. 113, Brinck- 
MANN, Handelsr. § 63, Eenaud, anf. st. ss. 597 o. f., Auebbach, Das Gesell- 
schaftswesen, ss. 341 o. f. 



Digitized by 



Google 



257 

kan genast såsom regel med nej besvaras. Hvarken aktieegarne 
i allmänhet eller någon viss klass af dem kan tillförsäkras en 
fast ränta å aktiebeloppen, så att de, bvilken bolagets ställ- 
ning än må vara, äro berättigade att utbekomma densamma. 
Endast nnder samma förutsättningar, hvarunder en delvis åter- 
betalning af aktiekapitalet är möjlig, kan en sådan anordning 
anses tillåten : den måste vara tydligen angifven i den ursprung- 
liga bolagsordningen, och en viss gräns måste vara satt, 
hvarunder aktiekapitalet icke för dylika räntebetalningar 
får tagas i anspråk. Detta kan t. ex. ske genom att en- 
dast medgifva räntebetalningarna under en viss begränsad tid. 
I detta fall eger nämligen bolaget ändock ett för delegarne orubb- 
ligt grundkapital, ehuru detta icke är det nominela aktiekapita- 
let, utan detta kapital med afdrag af den summa, som för ifråga- 
varande räntebetalningar kan åtgå. Under denna förutsättning 
torde det också hafva händt, att K. M:t stadfastat bolagsord- 
ningar, i hvilka bestämmelser om fast ränta förekommit^). Då 
emellertid en dylik anordning lätt kan föranleda villfarelser 'hos 
tredje man angående storleken af det kapital, som med visshet 
kan påräknas, och då densamma i vanliga fall icke förnuftigtvis 
kan anses medföra någon verklig förmån for aktieegarne, synes 
det ingalunda vara att beklaga, att regeringen i allmänhet 
vägrat stadfåstelse å dylika bestämmelser^). 

Äro utfåstelser af ^x årsränta enligt regeln icke tillåtna, 
så hindrar däremot naturligen intet bolaget att begagna en 
viss ränteberäkning såsom måttstock för att bestämma, huru 
stor del af den enligt lag fördelbara vinsten .skall tillfalla den 
ena eller andra klassen af aktieegare, eller huru stor del öf- 



*) Måhända är detta afsedt i Bergslagemas Jemv.-aktieb. § 2, enligt 
hvilken aktierna i serien B garanteras 5 % utdelning af bolagets tillgån- 
gar under de första 8 åren från aktiebrefvets dato. Jmf. dock § 26. — 
AUg. Deutsch. H. G. B. art. 217 stadgar såsom undantag från forbudet 
mot fast ränta, att for den i bolagsordningen angifaa tid, som företagets 
förberedande fordrar, aktieegarne kunna betingas räntor af bestämd storlek. 

*) I prospekten för Bångbro jemförädlings-aktiebolag förekommer en 
bestämmelse om 6 procent ränta åt aktieegarne under byggnadsåren, men 
i den af E. M:t stadfästade bolagsordningen återfinnes den icke. 

17 



Digitized by 



Google 



258 

verhnfvud skall fördelas eller anslås till annat ändamål, och 
en dylik tolkning, såsom den enda med lag förenliga, måste 
gifvas åt de bolagsordningar, som föreskrifva vissa procents 
ränteutdelning å vissa eller alla aktier> utan att uttryckligen 
göra denna utdelning beroende af att ren vinst till erforder- 
ligt belopp är för handen. Sådana räntor äro icke annat än 
vinstutdelningar, hvadan anspråket på desamma emot bolaget 
är grundadt, endast om och i den mån bolaget eger fördelbar 
vinst. 

Naturligen ligger icke häller något i vägen för, att en 
tredje ikläder sig en s. k. räntegaranti, hvilket, som bekant, 
stundom skett från kommuners sida vid aktieföretag, i hvilkas 
åvägabringande man ansett det allmänna vara direkt intresse- 
radt. I detta fall bibehåller rätten till utdelning emot bolaget 
sin karaktär af anspråk på oviss vinst, men med densamma 
förenas ett subsidiärt fordringsanspråk emot garanten för det 
fall, att under en viss period det garanterade vinstbeloppet 
icke utfaller. Om den garanterande blott skall anses förskjuta 
de summor, som erfordras till räntans utgörande, beror natur- 
ligen på de vilkor, han betingat sig. Är detta fallet, är han 
berättigad att fordra godtgörelse ur följande perioders vinst, 
såvidt den öfverskjuter den garanterade räntan, men aktie- 
kapitalet får naturligen lika litet tillgripas för denna godtgö- 
relse, som till direkt utbetalning af fasta räntor^), och garan- 
tens regressanspråk kan icke medgifvas att konkurrera med 
bolagsborgenärernes fordringar. 

Är nu bolagets ställning sådan, att dess tillgångar, efter 
afdrag af alla skulder samt af aktiekapitalet, visar ett öfver- 
skott, kan detta Öfverskott enligt allmänna grundsatser till fullo 
utdelas^). Denna utdelningsrätt är emellertid i vår positiva 
rätt inskränkt genom 9 § i aktielagén, som stadgar, att innan 
bolaget upplöses^ och alla dess gällande skulder hlifvit godt- 
gjordttf bolaget icke må af tillgångarne göra vidare utdelning emel- 
lan bolagsmännen^ än att^ enligt sista bokslut och det ej äldre anför 



O Benäud, anf. st. s. 614. 

*) Detta gäller således i fråga om osanktionerade aktiebolag. 



Digitized by 



Google 



259 

nästföregående dr, öfversJcott finnes i visst förhållande till tecTc- 
ningssumman^ hvilket bolagsordningen bestämmer. Denna § har 
emellertid blifvit tolkad på ganska olika sätt. Enligt en synner- 
ligen allmän tydning innebär densamma icke någon inskränkning i 
vinstutdelningsrätten, utan afser endast och allenast förhållan- 
det vid bolagets upplösning och förfarandet vid då försiggå- 
ende skifte af bolagets tillgångar*). Denna tolkning är dock 
oförenlig med paragrafens ordalydelse. Denna förbjuder större 
utdelning, än där stadgas, innan bolaget upplöses och alla 
dess gällande skulder blifvit godtgjorda, och ett förbud att 
företaga något, innan något annat inträffar, omfattar naturligt- 
vis hela den tidrymd, som innan dess kan förflyta, och stadgandet 
är följaktligen tillämpligt under hela tiden för bolagets fortvaro. 
Det finnes också en annan tolkning af denna paragraf, 
enligt hvilken densamma skulle innebära eller åtminstone möj- 
liggöra en afvikelse ifrån den grundsats om aktiekapitalets orubb- 
lighet, från hvilken vi utgått. Man har nämligen ansett, att 
'^öfverskotf i sagde § endast betyder ett öfverskott af till- 
gångar öfver bolagets verkliga skulder (aktiekapitalet således 
icke inberäknadt), och att det ankommer på regeringen 
att tillse, att detta öfverskott sättes tillräckligt högt i förhål- 
lande till aktiekapitalet, om den så finner lämpligt, lika med 
eller till och med högre än detsamma'^). Att sålunda göra 
aktiebolagets organisation med variabelt kapital till regel, kan 

^) Så har denna § blifvit tolkad i de många till K. M:ts stadfästelse 
ingifna förslag tiU bolagsordningar, i hvilka 9 §:ns ordalag influtit, men 

med utbyte af orden ^Innan bolaget upplöses och alla må icke " 

emot " Vid bolagets upplösning, må innan alla icke — ". På samma 

uppfattning hos bolagsordningars författare häntyder också det förhållande, 
att det af 9 § fordrade stadgande i många af Konungen stadfästade bo- 
lagsordningar, ehuru riktigt aflattadt, har sin plats bland de §§, som 
handla om bolagets upplösning; så förekommer t. ex. detta stadgande i Stockh. 
Ga8lysn.-aktieb. (1865) § 42 under "Art. V. Om ändring i bolagsordnin- 
gen och om bolagets upplösning". I tryckta exemplar af samma bolags- 
ordning står såsom marginalrubrik: "Vilkor vid bolagets upplösning". 

^} Denna åsigt har på en och annan konstituerande bolagsstämma 
blifvit förfäktad. Måhända ligger den till grund lör den höga procent- 
sats, som någon gång i hushållsförenings- o. dyl. aktiebolag fastställes. 
Såvidt vi veta, har denna åsigt aldrig så tydligt varit uttryckt i någon 



Digitized by 



Google 



260 

emellertid icke anses haf va varit 1848 års lagstiftares mening. Väl 
står en dylik tolkning icke i uppenbar strid med ordalagen, 
men paragrafen säger dock, att bokslutet skall utvisa ifråga- 
varande öfverskott, och boksluten lära väl den tiden uppgjorts 
på samma sätt, som nu allmänneligen sker, nämligen så, att 
aktiekapitalet upptages ibland bolagets passiva. Går man till- 
baka till förhandlingarna före lagens antagande^), så medgifva 
de, ehuru i denna punkt för Öfrigt visst icke tydliga, intet tvif- 
vel därom, att meningen var att förstärka regeln om aktie- 
kapitalets orubblighet ^). 

Står det således fast, att 9 § är tillämplig under hela 
tiden för bolagets fortvaro, samt att densamma icke afser att 
ersätta regeln om grundkapitalets orubblighet, utan att för- 
stärka densamma, är betydelsen af densamma* i Öfrigt icke 
tvifvelaktig. Vid den afräkning emellan activa och passiva, 
som bör föregå hvarje utdelning, skall icke allenast grund- 
kapitalet ograveradt finnas i behåll, utan ock det öfverskott 
förefinnas, som bolagsordningen på grund af aktielagens 9 § 
föreskrifver; hvad därutöfver af tillgångar finnes , må på grund 
af aktielagen fritt utdelas ^). Vanligen sätta bolagsordningarna 



till £. M:t ingifven bolagsordning, att densamma påkallat ett direkt nt- 
talande från regeringens sida. Dess uppfattning i frågan framgår dock 
tydligt af de få procent, till hvilken de flesta bolagsordningar bestamma 
ifrågavarande öfverskott. 

*) Vid granskning af denna § uttalade nämligen Högsta Domstolens 
fleste ledamöter sitt tvifvelsmål, om densamma i f5ljd af den bestämmelse, 
att man fick hålla sig till bokslutet, fylde sitt ändamål att gifva säkerhet 
f5r att bolagskapitalet oförminskadt hölles borgenäreme till hända. Se 
H. Domstolens protokoll den 18 Okt. 1847. 

') Eget är, att en dylik tvekan om rätta tolkningen af ordet öfver- 
skott också synes hafva förefunnits i fråga om AUg. D. H. G. B. art. 
217. Där hette det, att bland aktieegame endast ^uge utdelas "was sich 
nach der jährlichen Bilanz — — als reiner Ueberschuss ergiebt". I la- 
gen af den 11 Juni 1870 finnes efter ordet Ueberschuss tillagdt "Uber die 
Yolle Einlage". 

^ Ibland är den rildiga tolkningen af 9 § tydligt uttalad i bolags- 
ordmngama. Så heter det i Södertelje Oljebr.-aktieb. § 12, att så länge 
bolagets verksamhet fortfar, utdelning ej får ske vidare, än att "återstå- 
ende behålhiingen utofver skulderna finnes motsvara det inbetalda aktie- 



Digitized by VjOOQIC 



261 . 

detta öfverskott en gång för alla till några få procent (van- 
ligen 2 — 5 , stundom till och med 1 ) af grundkapitalet. Detta 
var sannolikt icke 1848 års lagstiftares mening, utan de 
afsågo nog, att detta öfverskott skulle spela samma roll, 
som numer den vanligen oberoende däraf föreskrifna reserv- 
fonden, att beloppet således skulle ökas år från år, till dess 
detsamma uppnått en så stor höjd, att det kunde anses till- 
räckligt, för att någorlunda betrygga grundkapitalet från att 
tillgripas vid möjliga förluster. Någon gång förekommer verk- 
ligen, ätt intet särskildt stadgande om vissa procents öfver- 
skott finnes i bolagsordningen, utan* att 9 §:ns fordran fylles 
af bestämmelserna om reservfonden^). Dock må märkas, att 
i detta fall dessa bestämmelser måste vara sådana , att i följd 
af desamma ovilkorligen vid h varje utdelning innehålles ett 



kapitalet och minst 2 procent därutöfver^.^och i Stockh. Handelsb. § 24: "Så 
länge bolagets verksamhet fortfar ... än att utöfver det belopp, som å 
aktiekapitalet är inbetaldt, alltid finnes ett öfverskott, som motsvarar 2 % 
af nämnda belopp"; jmf. äfv. Skand. Kredit-aktieb. § 22; Brand- och Lif- 
förs.-aktieb. Svea § 38. Den rätta tolkningen är också nttalad i flera 
kooperativa aktiebolags bolagsordningar, då det heter, att hvarken bolagets 
tillskjutna kapital eller upplånta medel få till utdelning användas^ hvar- 
jämte vid utdelning dessutom skall iakttagas, att vissa procent i enlighet 
med 9 § i aktielagen innehållas. Jernahandels-aktieb. §6; Falu arbetare- 
förenings aktieb. § 6; Aspeboda handels-aktieb. § 6 m. fl. 

*) Färila hush^-för.-aktieb. §6; Norrala hush.-för.-aktieb. § 6 ; Bergs- 
bro aktieb. § 10 (Årliga afsättningen 15,000 Ed.). Orsaken , hvarför icke 
9 §:n8 stadgande gjorts till utgångspunkt for bildande af en reservfond, 
är väl att söka dels däri , att afsättningen till densamma i sådant fall 
måste (åtminstone till sitt minimum) bestämmas i förhållande till grund- 
kapitalet, hvaremot de flesta aktiebolag funnit det lämpligast att sätta 
densamma i forhållande till årsvinsten, dels ock möjligen däruti, att 
man ansett, att i sådant fall det belopp, reservfonden en gång uppnått, 
ovilkorligen oförminskadt skulle vara i behåll, for att någon utdelning 
skulle kunna ske. Vi tro dock icke, att 9 § behöft tolkas på detta sätt, 
utan att densamma ganska väl skulle kunna medgifva tillämpning af de 
grundsatser för vinstutdelning, när reservfonden lidit minskning, hvilka 
vi i det följande skola utveckla. Jmf. det sätt, hvarpå den tämligen lika 
affattade art. 217 m. 2 i AUg. D. H. G. B. blifvit tolkad, hos Eenaud, 
anf. st. ss. 574 o. f. 



Digitized by 



Google 



262 

belopp, bestämdt eller bestämbart i förhållande till aktie' 
hapitalet. 

Medgifver nu aktielagen utdelning af all bolagets vinst 
med afdrag af nämnda öfverskott, så innehålla dock bolags- 
ordningarna ofta .stadganden , som gifva en del af hvarje rä- 
kenskapsperiods rena vinst en annan bestämmelse. Synnerligen 
allmänt förekommer nämligen, att en del af rena vinsten är 
anslagen till bildande af en reservfond, hvilken fond kan be- 
tecknas såsom en besparingsfond, bildad af vinst, som enligt 
lag kunnat fördelas, för att därmed möta framtida förluster. 
I fråga om reservfondens bildande följa bolagsordningarna 
olika system. Än öfverlemnas helt och hållet åt styrelsen att 
föreslå och åt bolagsstämman att för hvarje räkenskapsperiod 
besluta, huru mycket till reservfonden bör afsättas ^) , stundom 
dock med föreskrift att ovilkorligen vissa procent af vinsten 
böra utdelas^); än anslår bolagsordningen till densamma ett 
visst belopp , bestämdt antingen till en fix summa ^) eller, hvad 
därmed kommer på ett ut , en viss procent af aktiekapitalet *) 
eller till viss ^jvotdel af vinsten^) eller till hvad som däraf 
återstår, sedan vissa procents ränta å det inbetalda aktie- 
kapitalet blifvit afdragen *) , eller till vissa procent af denna 
återstod^). Stundom minskas afsättningen , då reservfonden 
uppnått en viss höjd®). Nästan alltid föreskrifves, att, då 



*) Skurusunds aktieb. § 24; Eskilstuna jernmanuf.-aktieb. § 13; Iby 
aktieb. § 11; Sundsvalls ölbryggeri-aktieb. § 25; Hvitbetsocker-aktieb. 
§ 26; Göteb. Handelskomp. § 12. 

«) Södertelje oljebr. -aktieb. § 12; Rörstrands aktieb. § 26. 

3) Stockh. Yllef.-aktieb. § 11; Norrköp. qvam-aktieb. § 26. 

*) Stockh.— West. —Bergslagens jemvägs-aktieb. § 41. 

«) Stockh. Gaslysn.-aktieb. § 21; Sjöförs.-aktieb. Gauthiod § 16; Sjö- 
förs.-aktieb. Norden § 15; Aktieb. Union § 12; Hargs qvarn-aktieb. §10. 

") Bergslagernas jemvägs-aktieb. § 26. 

7) Göteb. Int.-gar.-aktieb. § 39; Stockh. Yllef.-aktieb. § 16; Stockh. 
Handelsb. § 25; Stockh. Folkb. § 39 m.l; Stockh. Int.-gar.-aktieb. § 33 ; 
Norrköp. Folkb. §39 m.l; Industri-Kredit-aktieb. i Stockh. § 18; Skand. 
Kredit-aktieb. § 23; Sjöförs.-aktieb. Neptunus § 22; Göteb. Folkb. § 39 m.fl. 

«; Brand- och Liffors. -aktieb. Svea § 36. 



Digitized by 



Google 



263 

reservfonden uppnått en viss storlek , all afsättning bör upphöra, 
eller att det ankommer å bolagsstämman att i sådant fall 
bestämma, om ytterligare afsättning bör ega rum. 

I allmänhet får väl antagas, att den af bolagsordningen 
föreskrifna afsättningen utgör reservfondens enda regelmässiga ^) 
årliga tillökning, och att någon ränta å densamma icke behöfver 
afsättas^); stundom föreskrifves dock, att viss årlig ränta bör 
densamma tillgodoskrifvas ^). 

För den händelse, att reservfonden af en eller annan 
anledning blifvit förminskad, kan naturligen bolagsordningen 
fastställa, att all vinstutdelning skall uteblifva, till dess in- 
greppet i densamma blifvit ersatt *), Reservfonden blir i så- 
dant fall till hela sitt en gång uppnådda belopp lika orubblig 
som grundfonden. En dylik bestämmelse kan dock icke pre- 
sumeras, utan i saknad af densamma måste följande grund- 
satser anses tillämpliga^), hvilka allmänt återfinnas uttryck- 
ligen uttalade eller åtminstone förutsatta såsom gällande i 
svenska bolagsordningar^). Har reservfonden blifvit anlitad, 
innan den uppnått den af bolagsordningen bestämda storlek, 
har detta endast den påföljd, att afsättningen måste fortgå så 
mycket längre, ända till dess reservfonden uppnår detta belopp. 
Föreskrifver dock bolagsordningen, såsom stundom är fallet, 



^) Till reservfonden hemfalla ofta vissa bolagets extraordinära in- 
komster, såsom öfverskott vid försäljning af förverkad aktie (Skandin. 
Kredit-aktieb. § 9; Kropps aktieb. § 6), utdelningar, som icke inom viss 
tid uppburits , eller i bolagets sparkassa innestående medel, hvilkas egare 
icke inom viss tid afhörts (Stockh., Göteb., Norrköp. Folkb. §§ 20, 28). 
Dit anslås också vanligen de vid ny aktie-emission inflytande premier. 

«) Stockh. Folkb. § 38; Norrköp. Folkb. § 38; Göteb. Folkb. § 38. 

') Stockholms Gaslysn. -aktieb. § 4; Sjöförs.-aktieb. Neptunus § 22; 
Stockh. Sjöförs.-aktieb. § 43; Ume hush.-för.-aktieb. § 18. 

*) Färila hush.-för.-aktieb. § 6; Norrala hush.-för.-aktieb. § 6; jmf. 
Hvitbetsocker-aktieb. § 10. 

*) Jmf. Kenaud, anf. st. ss. 573 o. f. 

«) Se Stockh. Gaslysn.-aktieb. § 4; Sjöförs.-aktieb. Norden § 15; 
Göteb. Int..gar.-aktieb. § 39; Stockh. Handelsb. § 25; Stockh., Göteb., 
Norrköp. Folkb. §§ 39 m. 4; Industri-Kredit-aktieb. i Stockholm § 18; 
Skand. Kredit-aktieb. § 23; Stockh. Int. -gar. -aktieb. § 33 m. fl. 



Digitized by 



Google — 



264 

större afsättningar, intill dess reB6rvfonden växt till ett visst 
belopp, oeh därefter en minskad afsftttning, intill dess densamma 
växt till sitt maximibelopp, och neägär reservfonden, sedan 
den nppnått det förstnämnda beloppet under detsamma, måste 
naturligtvis de större afsättningama åter vidtaga, intill dess 
fonden åter uppnått förstberörda höjd, då de mindre afsättnin- 
gama åter inträda. Ett uteblifvande af all vinstutdelning i följd 
af ingrepp i reservfonden, under det densamma är stadd på 
tillväxt, inträder endast i det fall, att bolagsstämma med den 
rätt att höja afsättningen till reservfonden, hvilken bolags- 
ordningen ofta tillägger densamma, fattar ett beslut i denna 
syftning. Har åter reservfonden tagits i anspråk, sedan den- 
samma uppnått sin i bolagsordningen bestämda höjd , behöfver 
icke all enligt aktielagen fördelbar vinst under följande räken- 
skapsperioder anslås till densamma, utan måste allenast den 
af bolagsordningen bestämda afsättningen åter vidtaga, intill 
dess fonden åter uppnått sin förra höjd. 

Lemnar nu aktielagen full frihet att i bolagsordningen 
bestämma om bildandet af en särskild reservfond eller icke ^), 
så kan också i bolagsordningen fritt bestämmas, för hvilket 
ändamål reservfonden må anlitas. I detta hänseende må först 
och främst anmärkas, att enligt de allra flesta bolagsordningar 
meningen ingalunda kan anses vara, att reservfonden skall 
hållas skild från bolagets öfriga kapital och särskildt förvaltas, 
utan densamma ingår i bolagets rörelsekapital och framträder 
såsom en särskild fond allenast i bolagets räkenskaper. Den 
frågan, hvartill reservfonden får användas, har då endast den 
betydelsen: under hvilka förhållanden kan en afskrifning å 
reservfondens belopp i bolagets räkenskaper förekomma? Denna 
fråga besvaras i bolagsordningen oftast så, att reservfonden 



^) Ea dylik anorddning förekommer visst icke i alla bolagsordningar. 
Många nöja sig med, att allenast i enlighet med 9 § bestämma en gång 
för alla ett innehållande af några få procent af aktiekapitalet; all öfrig 
vinst kan fritt utdelas. Finnboda Beckbruka-aktieb. ; Ny Illustrerad Tid- 
nings aktieb. m. fl. I Tanto aktieb. § 2 girves namnet reservfond åt den 
amorterade delen af aktiekapitalet (!); någon verklig reservfond förekom- 
mer icke. 



Digitized by 



Google 



265 

endast må anlitas, då enligt bokslntet rörelsen något år visar 
sig hafva lemnat forlust *). Svaret är icke synnerligen upp- 
lysande: det enda som tydligt ligger uttryckt däri är, att vid 
de räkenskapsperioders slut , för Lvilka vinst- och förlustkontot 
utvisar vinst, det reservkapital, man vid periodens början 
egde, skall föras öfver oförminskadt till nästa år. Indirekt 
ligger väl emellertid däri uttryckt, att förlusterna skola af- 
skrifvas på reservfonden och icke å grundkapitalet, något, 
som för öfrigt förstås af sig själf,äfven där ingen dylik före- 
skrift gifves. Däremot lemnar detta stadgande den frågan 
öppen, om, då rörelsen lemnat förlust, utdelning får tagas 
af reservkapitalet. Denna fråga kan emellertid såsom allmän 
regel besvaras nekande. I de bolagsordningar, som angifva 
ändamålet med reservfondens afsättande, betecknas detta all- 
mänt såsom bolagets ekonomiska ställnings betryggande -) , 
och detta syfte kräfver, att efter såväl goda, som dåliga år 
den reservfond, man vid årets början egde, lemnas orubbad 
af vinstutdelningar. De flesta bolagsordningar lemna icke 
häller någon anledning till tvifvel i detta hänseende , ity att de 
såsom det belopp, hvilket kan ifrågakomma till vinstutdelning, 
beteckna "bolagets behållna årliga vinst." Denna regel, att 
reservfonden icke får tillgripas för vinstutdelningar, kan emel- 
lertid af bolagsordningen upphäfvas, och ibland förekommer 
verkligen den bestämmelse, att om vinstutdelningen i annat 
fall icke skulle Uppgå till vissa procent pr aktie , reservfonden 
må anlitas för att fylla bristen*). 

*) Göteb. Int.-gar.-aktieb. § 39; Stockh. Handelsb. § 25; Stockh. 
Int.-gar.-aktieb. § 33; Nyqvarns pappersbruks aktieb. § 20; Industri- 
Kredit-aktieb. § 18; Skand. Kredit-aktieb. §23; Stockh. Magasins-aktieb. 
§ 29; Hargs spinneri-aktieb. § 20 m. fl. 

*) Stockh. Gaslysn.-aktieb. § 3; Eskilstuna jeramanuf. -aktieb. § 13; 
Eskilstuna Tobaks-aktieb. § 13 m. fl. 

*) Bergslagernas jernv.-aktieb. §26; MälareprovinsemasMejeri-aktieb. 
§ 15; Återfors.-aktieb. Bo.re § 31; Stockh., Norrköp", och Göteb. Folkb. 
§ 39 m. 2; Sjöförs.-aktieb. Neptunus § 23; Stockh. Sjöförs. -aktieb. §44. 
Jmf. Återfors.-aktieb. Freja § 43; Förs.-aktieb. Skandia § 57. Vinst- 
utdelning på reservfondens bekostnad skulle också kunna indirekt med- 
gifvas genom den föreskrift, att vissa slags förluster under ett räken- 
skapsår få afskrifvas från reservfonden. 



Digitized by 



Google 



266 

Härvid hafva vi nu utgått från den förutsättning, att 
reservfonden icke enligt bolagsordningen utgör en särskildt 
förvaltad reel del af bolagets förmögenhet. Någon gång före- 
skrifves emellertid i aktiebolag, hvilkas rörelsekapital i all- 
mänhet är nedlagdt i byggnader, redskap, fartyg och annat 
fast kapital, att reservfonden skall undantagas från bolagets 
rörelsekapital och nedläggas i obligationer eller andra lätt 
realisabla värdepapper, hvilka endast få tillgripas för vissa 
särskilda ändamål , såsom större reparationer å bolagets fastig- 
het eller verkets utvidgning eller räntebetalning åt aktie- 
egarne,då andra medel saknas o. s. v. ^). Här ligger i själfva 
verket i bestämmelsen om reservfonden en dubbel anordning. 
Dels innebär densamma nämligen ett innehållande af enligt 
lag fördelbar vinst till stärkande af bolagets soliditet, dels en 
placering af vissa bolagets tillgångar i valutor, hvilka, då 
kontanta medel för vissa ändamål blifva behöfliga, lätt kunna 
realiseras i dylika. Det förra är en sak , som vidkommer tredje 
man, det senare åter en rent inre förvaltningsåtgärd. Användes 
nu en del af reservfondens valutor för ett eller annat ända- 
mål, så bjuder hänsigten till tredje mans intresse, att en 
dylik användning i och för sig betr iktB,Q B§iBom en förvandling^ 
icke såsom en förminskning af reservfonden. Betäcka bolagets 
tillgångar (reservfondens återstående valutor oräknade) icke 
blott aktiekapitalet , utan äfven den använda delen af reserv- 
fonden, bör reservfonden i balansens passiva fortfarande upp- 
tagas till oförminskadt belopp. Härmed är också tredje mans 
intresse tillräckligt tillgodosedt ; för honom är det likgiltigt, 
af hvad slags värdeobjekt reservfonden representeras, pch en 
förvandling af reservfondens valutor ålägger således icke bo- 
laget någon pligt att vid nästa utdelning innehålla något af 
vinsten, som annars kunnat fördelas. Emellertid bör natur- 
ligen, bolagsordningen till åtlydnad, så snart sig göra låter, 
ett emot den förvandlade delen af reservfonden svarande be- 
lopp af bolagets tillgångar åter förvandlas till sådana värde- 



*) Stockh. Gaslysn.-aktieb. §3; Stockh.— West.— Bergsl. jemv.-aktieb. 
§ 42; Bergslagernes jernvägs-aktieb. § 26; jmf. äfven Trelleborgs ångf.- 
aktieb. § 20. 



Digitized by 



Google 



267 

papper, hvari resenrfonden bör vara placerad. En afskrifning 
å resei^vfondens belopp i balansen synes således här endast 
ifrågakomma i samma fall, som i andra bolag, såsom för att 
bibehålla grundkapitalet vid oförminskadt belopp , eller, när så 
är tillåtet, till bestridande af räntebetalningar åt aktieegame 
eller till täckande af vissa förluster t. ex. genom olyckshän- 
delser o. s. v., och en förnyad afsättning endast i det fall, 
att vid ett föregående bokslut afskrifning egt rum ^). 
• I hvad förhållande står nn föreskriften om reservfonden 
till den på grund af 9 § i aktielagen införda bestämmelsen, 
där såsom det vanligaste är, båda förekomma jämte hvar- 
andra? Skall förutom reservfonden jämväl det af 9 § fordrade 
öfverskott innehållas eller är det tillräckligt att allenast inne- 
hålla reservfonden , så snart denna går upp till samma belopp, 
som sagda öfverskott? I allmänhet torde det sista vara bolags- 
ordningarnas mening. Båda föreskrifterna förekomma vanligen 
helt och hållet fristående från hvarandra, och på sistnämnda 
sätt fyllas bådas fordringar. Emellertid händer det någon gång, 
att bolagsordningen sätter dem i samband och föreskrifver, att 
förutom reservfonden äfven det af 9 § fordrade öfverskott 
skall innehållas^). Saknas emellertid en dylik föreskrift, blir 
således den på grund af 9 § gifna bestämmelsen utan inverkan 
på utdelningen, förutom i det fall, då det såsom reservfond 
innehållna kapitalet icke uppgår till det af densamma fordrade 
öfverskott. Det vanliga torde också vara, att i de aktiebolag, 
som ega reservfond, uti årets balanskonto detta öfverskott 
icke upptages, ett förfarande, som emellertid också kan hafva 
sin grund i ofvannämnda synnerligen allmänna villfarelse, att 



*) Härifrån innehåller dock Stockh. Gaslysn.-aktieb. §§ 4, 21 afvi- 
kande bestämmelser. Där sker ny afsättning af V4 af årets behållning 
enligt vinst och förlustkontot, så snart reservfondens valutor blifvit an- 
litade. Också finnes i 1870 års afräkning bland passiva upptaget och 
således från vinstutdelning undantaget under rubrikerna "Reservfond" och 
"Af reservfonden använda medel" ett belopp af mer än 970,000 Rd. , 
ehuru § 3 till betryggande af bolagets etouoraiska ställning blott bjuder 
samlandet af en reservfond af 800,000 Rd. 

2) Eskilstuna jemmanuf.-aktieb. § 13; Hvitbetsocker-aktieb. § 10. 



Digitized by 



Google 



268 

9 § i aktielagen endast skalle vara tillämplig vid bolagets 
upplösning ^). 

Utom reservfonden förekommer ibland en särskild hespa- 
ringsfond, till hvilken bolagsstämman kan anslå en del af 
vinsten och hvars skilnad från den ordinarie reservfonden är 
den , att bolagsstämman förbehålles rätt att när som hälst be- 
sluta att utdela större eller mindre del af densamma^). I 
några bolag förekomma andra afdrag från den fördelbara vin- 
sten, såsom till en s. k. tantiéme åt styrelsen^), till amorte-* 
ring af vissa aktier *) eller till en fond för att under födande 
period bestrida ränta och amortering å upptagna lån ^). 

Enligt dessa grundsatser fordrar således hvarje utdelning 
af vinst ovilkorligen ett utrönande af bolagets ställning i för- 
mögenhetsrättsligt hänseende. Utdelningar på måfå, utan upp- 
görande af balans, äro således utestängda*). Försiggår dylik 
utdelning i afdrag på den vinst, man hoppas att nästa bokslut 
skall utvisa, sker det, äfven om det eger stöd i den af K. 
M:t faststälda bolagsordningen^), under samma ansvar för dem, 
som därtill medverka, som all annan mot aktielagen stridande 
utdelning, ett ansvar, som för den händelse, att vid nästa bokslut 
icke visar sig den vinst, man vid vinstutdelningen väntat, vare 



*) I Direktionens for Stockholms Gaslysnings-aktiebolag berättelse for 
1864 och föregående år finnes i Balataskontots debet jämte reservfonden , 
som 1864 utgjorde mer än 125,000 Kd., under En-procents-fondens C:to 
upptaget ett belopp af 12,000 Kd. 1852 års bolagsordning fordrade i § 6 
(som handlade om reservfond och utdelning) m. c) jemlikt 9 § i 1848 års 
Förordn. 1 procents öfverskott öfver teckningssumman , som var 1,200,000 
Kd. I 1865 års bolagsordning fick motsvarande stadgande sin plats ibland 
dem|, som handlade om bolagets upplösning, och uti Balanskontot for 
detta och följande år återfinnes icke mer En-procents-fondens Cito, 

«) Sjöförs.-aktieb. Norden § 15; Sjöförs.-aktieb. Gauthiod § 16. 

») Sodertelje oljebr.-aktieb. §12; Återförs.-aktieb. Poseidon § 24 m. fl. 

*) Tanto aktieb. § 2; Nyqvams aktieb. § 3. 

») Stockh. Gaslysn.-aktieb. (1865) § 21 e). 

') Jmf. AuERBACH, Das Gesellschaftswesen ss. 344 o. f. 

^ Enligt Tanto aktieb. § 2, 2) utdelas hvarje år i December månad 
6 procent ränta å andra seriens aktier (hvilken ränta tages af årets in- 
komst, som kan ses af 3), hvilken föreskrifver fall utdelning af föregående års 



Digitized by 



Google 



269 • 

sig den aldrig förefunnits eller åter gått förlorad, kan blifva 
af praktisk betydelse.^). 

Den afräkning emellan activa och passiva, som bör föregå 
vinstutdelningen, skulle enligt sakens natur ske vid själfva ut- 
delningen, då det, som ena dagen såsom ren vinst kan förde- 
las, den andra dagen kanske gått förloradt. Då emellertid 
svårligen bolagets ställning i ett ögonblick kan öfverskådas, utan 
tvärtom vanligen en dylik afräkning fordrar betydlig tid, kan 
icke bolaget skäligen tillförbindas att grunda en utanordning 
af vinst på den ställning, bolaget för ögonblicket med visshet 
eger. Å andra sidan kan det icke lemnas bolaget fritt att 
hemta stödet för densamma huru långt tillbaka i tiden som hälst. 
I detta hänseende behöfs ett positivt stadgande, och ett dylikt 
innehålles i oftanämnde 9 §, som ålägger och berättigar bo- 
laget att grunda utdelningen å senaste bokslut, dock att detta 
ej må vara äldre än för nästföregående år. Är senaste bok- 
slutet från nästföregående års slut^), må detta läggas till grund, 
men har ett senare bokslut uppgjorts, får man icke stöda sig på 
det tidigare. Intet i vår aktielag hindrar, att bokslut uppgö- 
res och vinst utdelas huru ofta som hälst 3). Vanligen före- 



vinst redan i Maj månad), oaktadt enligt § 13 böckerna endast en gång år- 
ligen afslutas med den 31 December. Likaledes kan enligt Göteb. Han- 
delskomp. § 12 på vinstutdelningen for det löpande året, om styrelsen, 
med afseende å afTårsställningen, finner sådant böra ske och reyisoreme 
ej hafva något däremot att påminna, en förskottsvtdelning ske, motsva- 
rande högst Va års ränta efter 6 % å inbetalda aktiebeloppet. — I Num- 
bergerkonferensen föreslogs att i Tyska Handelslagboken upptaga ett med- 
gifvande för aktiebolag att i sin bolagsordning anordna utbetalning under 
löpande räkenskapsår af fixa räntor i afdrag på väntad vinst Detta för- 
slag blef dock förkastadt såsom stridande emot aktiebolagets juridiska 
natur och förnärmande bolagets borgenärer. Se Prot. s* 1055 och Benaud, 
anf. st. s. 581. 

*) Jmf. ANSCHtiTZ u. VöM)EENDOBFP, Kommentar z. Allg. D. H. G. B. 
8. 501. 

*) Det heter "för'' ej "från" nästföregående år,' hvadan följaktligen 
ett bokslut, uppgjordt under loppet af nästföregående år, icke kan läggas 
till grund. 

') Allg. Deutsch. H. G. B. art. 217, m. 1 medgifver däremot endast 
årliga utdelningar. Se Benaud, anf. st. ss. 582, 3 och Niimberger Prot. 
SS. 1053-56. 



Digitized by 



Google 



270 

skrifva dock bolagsordningarna årligt bokslat och årlig vinst- 
utdeluing. 

Vår aktielag innehåller inga föreskrifter om det sätt, hvarpå 
bolagets böcker skola föras, utan det står bolagsstämma eller 
styrelse fritt att i detta hänsende anordna den metod, som de 
finna lämpligast. För så vidt emellertid ett bokslut skall 
läggas till grund för en vinstutdelning, skall detsamma ovil- 
korligen utvisa den ställning, som bolaget vid dess uppgörande 
verkligen eger. Ur denna synpunkt sedt, kan man därför 
uppställa följande fordringar å detsamma. Bolagets tillgångar 
måste upptagas till det värde, de vid balansens uppgörande 
verkligen ega. Följaktligen böra bolagets tillhörigheter icke 
upptagas till deras inköpspris, utan den minskning i värde, de 
genom förslitning kunna anses hafva lidit, bör från det ursprung- 
liga värdet afskrifvas*). Aktier och andra värdepapper få icke 
upptagas högre än till deras dåvarande kurs, och osäkra for- 
dringar alls icke eller till det belopp, som de efter all sanno- 
likhet skola inbringa 2). Bland bolagets tillgångar upptagas 
allmänt äfven inköpta egna aktier. Detta är dock uppenbar- 
ligen ett missbruk, och den utdelning, som utan detta bokfö- 
ringssätt icke kunnat försiggå, en olaglighet. Genom ett in- 
köp af bolagets aktier ökas aktieegarnes enskilda förmögenhet, 
enär antalet af dem, som hafva del i bolaget, blir mindre, 
men den gemensamma förmögenheten, bolagsförmögenheten, Ökas 
därigenom icke det minsta. De inlösta aktiernas värde ligger i 
deras andel i bolagets fastigheter och inventarier, kontanta kassa 
o. 8. v., men dessa äro redan upptagna till fullo bland balan- 
sens activa. Förhållandet är icke detsamma, som då bolaget 
innehafver aktier i ett annat företag, ty dessa representera ett 
värde, som förut icke i bolagets bokslut är upptaget. Vill 
man för öf^ersigtens skull nödvändigt taga in de inlösta aktierna 
i balansen, så må de uppföras bland activa, men inom linien. 



*) Ibland föreskrifves en årlig afskrifning af bestämda procent å vissa 
bolagets tillhörigheter. Kederi-aktieb. Svea § 21 m. fl. 

2) Kenaud, anf. st. s. 496. Vanligen förekommer bland activa ett 
osäkra fordringars konto, hvars belopp föres inom linien. I några bolag 
upptages sådana fordringar till 25 7o* 



Digitized by 



Google 



271 

Däremot är visserligen intet att invända mot den praxis, att inlösta 
obligationer upptagas bland activa, då bland passiva hela obliga- 
tionsskulden upptages till sitt fulla belopp, ehuru det visserli- 
gen vore naturligare att afskrifva de inlösta obligationerna från 
obligationsskulden, på samma sätt som andra skulder afskrifvas, 
då de blifvit betalda. Bland balansens passiva bör först och 
främst upptagas alla bolagets gällande skulder. Dit skall dckså 
föras i försäkringsbolag alla löpande risker, hvilka ibland upp- 
tagas under namn af försäkringsfond och enligt en vanlig före- 
skrift minst skola beräknas till ett belopp, som motsvarar de 
för desamma influtna afgifter^). Vidare upptages aktiekapi- 
talet och reservfonden^), sådan den var vid årets början. Af 
det öfverskott, som ännu återstår, afsättes hvad bolagsordnin- 
gen fordrar till reservfonden, och resten står till bolagets för- 
fogande för vinstutdelning. 

Har en med lag och bolagsordning öfverensstämmande 
vinstutdelning egt rum, kan någon återbäring däraf, i händelse 
af bolagets obestånd, icke ifrågakonuna. Hvad den enskilde 
aktieegaren uppburit, är definitivt skildt ur bolagets förmögen- 
hetsmassa. Råkar bolaget i konkurs och innestår en lagligen 
utanordnad vinstutdelning, bör utan tvifvel den eller de aktie- 
egare, hvilka icke lyftat sina vinstbelopp, ega bevaka desam- 
ma i bolagets konkurs^). 

Försiggår en emot lag eller bolagsordning stridande vinst- 
utdelning, så är det tydligt, att såväl bolagsborgenärernes 
som aktieegarnes intressen därigenom kunna kränkas. Frå- 
gan blir då, när en olaglig vinstutdelning grundar ett ska- 
deersättningsanspråk, och af och mot hvilka detta anspråk 
kan göras gällande. Hvad först beträffar bolagets borgenärer, 



*) Stockh. Sjöför8.-aktieb. § 23; Återför8.-aktieb. Bore § 21 m. fl. 

*) Och det af 9 § foreskrifna öfverskott, om detsamma enligt bolags- 
ordningen skall innehållas utöfver reservfonden, eller, om reservfonden icke 
uppgår till detsammas belopp, det belopp som skiljer. 

') Jmf. RrnÉRE, Commentaire de la loi sur les sociétés, s. 139, hvil- 
ken dock synes fordra, att ett aftal egt mm emellan aktieegaren och bo- 
laget, att beloppet skulle blifva innestående. 



Digitized by 



Google 



272 

så är det tydligt, att deras utsigter att erhålla betalning för- 
minskas, om aktiekapitalet eller det öfverskott, som enligt 9 § 
bör innehållas, eller den särskilda reservfond, som de enligt 
bolagsordningen kunnat påräkna till aktiekapitalets förstär- 
kande, tillgripes för utdelning. Fylles emellertid bristen ge- 
nom en under en följande räkenskapsperiod gjord vinst, är alt 
spår. af ingreppet undanröjdt, och den sålunda utplånade lag- 
öfverträdelsen kan icke anses såsom orsak till den brist, som 
sedan möjligen kan uppstå. I hvarje fall är emellertid bor- 
genärerne ingen skada skedd, om desamma, trots den olagliga 
förminskningen af de tillgångar, som skulle tjäna till deras 
säkerhet, dock till fullo blifva godtgjorde. Först i den hän- 
delse, att betalning brister från bolagets sida, visar sig den 
olagliga utdelningen hafva orsakat dem en verklig ekonomisk 
förlust. Det är också för detta fall, 9 § innehåller stadgande 
om hvem som är skyldig ersätta denna: medlemmar af sty- 
relsen eller bolaget hvilka i ett mot §:ns första moment^) 
stridande beslut deltagit, ansvara, en for alla och alla för en, 
för återbäring af hvad för mycket utdeldt blifvit. Denna åter- 
bäringsskyldighet synes emellertid icke kunna af borgenärerna ta- 
gas i anspråk annat än vid bolagets konkurs. Det heter visserligen, 
att detta ansvar inträder i händelse af brist hos bolaget, men 
det stadgas, att återbäring skall ega rum; de utdelade belop- 
pen skola således återställas dit, hvarifrån de tagits, d. v. s. 
till bolagskassan, och borgenärerne kunna följaktligen icke föra 



') Stadgandet är således enligt ordalagen endast tillämpligt å ingrepp 
i aktiekapitalet eller det legala öfverskottet, men då den frivilliga reserv- 
fonden, såsom ofvan nämnts, endast är, hvad 1848 års lagstiftare afsågo^ 
att 9§:ns öfverskott skulle blifva, får nog samma § äfven anses ^Qla i firåga 
om ett mot bolagsordningen stridande tillgrepp af reservfonden, så snart 
nämligen denna bjndes tredje man såsom en säkerhet, om den också icke 
är så ombblig som aktiekapitalet. Skulle däremot bolagsordningen lenma 
bolagsstämman full dispositionsrätt öfver reservfonden (jmf. Göteborgs 
Handelskomp. § 12), i hvilket fall den förlorar sin karaktär af en till 
stärkande af bolagets soliditet afsatt fond och endast får betydelsen af 
vinstmedel, afsatta till bolagets förfogande, kan naturligen aldrig blifva 
tal om något ingrepp i tredje mans rätt genom dess utdelande. 



Digitized by 



Google 



273 

någon talan mot de ansvarsskyldige i annat fall, än då de 
hafva denna kassa nnder sin förvaltning, d. v. s. då bolaget 
gjort- konkurs. Det är tydligt, att i detta fall ersättningsbe- 
loppen icke blott skola komma dem till godo, som voro bola- 
gets borgenärer, då ingreppet skedde, och hvilkas intresse då 
omedelbart kränktes, utan ^äfven dem, hvilkas fordringar seder- 
mera uppkommit. Äfven dem har den olaga utdelningen me- 
delbarligen kränkt, ty hvar och en, som träder i beröring med 
ett aktiebolag, är befogad att antaga, att dess fonder äro bi- 
behållna i det skick, som med lag är öfverensstämmande. La- 
gens ordalag gifva tydligen vid handen, att, där utdelningen 
försiggått utan stöd i ett tidigast vid föregående års slut upp- 
gjordt bokslut, de ansvarsskyldige icke kan tillåtas någon 
bevisning, att bolagets ställning, då den skedde, verkligen 
tillät densamma. Kunna de däremot förebringa ett bokslut af 
senare dato än utdelningen, utvisande att vid dess uppgörande 
fanns innestående, hvad lag och bolagsordning fordrade, bort- 
faller, såsom redan är antydt, deras ansvarsskyldighet. 

Ansvaret drabbar, enligt lagens ord, dem, som i beslutet 
deltagit. Därmed betecknas dock icke allenast de, som röstat 
för det bolagsstämmobeslut, som utanordnade utdelningen; då 
behöfde lagen icke särskildt nämna' styrelsens medlemmar, ty i 
annan egenskap än såsom aktieegare kunna desse icke på detta 
Bätt i beslutet tagit del , utan stadgandet måste anses afse alla , 
som till åtgärden medverkat, således äfven styrelsemedlemmar, 
som föreslagit utdelningen eller räckt sin hand till dess verk- 
ställande, samt aktieegare, hvilka såsom revisorer tillstyrkt 
densamnaa. Lagen fordrar icke uttryckligen för ansvarets in- 
trädande något svek eller någon försummelse å de medver- 
k^ndes sida. Svårligen kan dock dess mening anses vara att 
låta det stränga solidariska ansvaret drabba dem, hvilka icke 
låtit något komma sig till last. Ofta lärer väl emellertid icke 
den aktieegare, som i beslutet deltagit, gå fri. Är detsamma 
fattadt utan stöd af något bokslut, eller på grund af ett bok- 
slut, som är för gammalt, eller i strid med det uppgjorda bok- 
slutet, kan ingen undskylla sig med, att han var okunnig om 
den beslutade utdelningens olaglighet. Menar bokslutet orik* 

18 



Digitized by 



Google 



274 

tigt, ity att någon tillgång upptagits för högt eller någon skuld 
blifvit utelemnad, kunna väl omständigheterna vara sådana, 
att aktieegarne icke drabbas af något ansvar, då desse icke 
kunna anses skyldige att i detalj granska räkenskaperna och 
för öfrigt vanligen sakna kännedom om de fakta,| hvarpå de- 
ras oriktighet beror. Mindre ofta torde revisorerne undgå an- 
svar och än mer sällan styrelsemedlemmarne. Dock kunna väl 
tänkas fall, då äfven detta blir händelsen, t. ex. om en bola- 
gets skuld, som tillkommit under en föregående styrelses för- 
valtning, icke blifvit upptagen i bokslutet. 

Lagen nämner icke, huruvida de olagligen utdelade belop- 
pen kunna återfordras af dem, som uppburit desamma, en fråga, 
som är af så mycket större praktisk betydelse, som det kan 
hända, att den utdelade summan vida öfverstiger de på grund 
af 9 § ansvariges förmögenhet^). Som bekant har inom vår 
rättsteori och rättsskipning numer den grundsats stadgat sig, 
att den, som i god tro kommer i besittning af ett rättsobjekt 
af lös egendoms natur, därigenom förvärfvar all den rätt, han 
anser sig erhålla, äfven om en annans rättsliga anspråk på 
samma objekt därigenom skulle blifva inskränkt eller tillintet- 
gjordt, eller att han åtminstone icke utan full ersättning kan 
beröfvas densamma. Vi tro, att denna grundsats äfven här är 
tillämplig, och att således den i god tro uppburna utdelningen icke 
kan återfordras 2). Väl är förhållandet här icke fullt analogt 
med dem, på hvilka grundsatsen eljest blifvit tillämpad. Här 
öfvergår nämligen icke ett rättsobjekt från ens besittning till 
en annans, utan från sambesittning till enskild besittning, men 
brytningen är dock här så stark, att man icke kan tveka att 
utsträcka satsens tillämpning till detta fall. Visas mottagarne 



*) Jmf. Renaud, anf. st. ss. 588, 9. 

*) Allg. D. H. 6. B. art. 218 stadgar uttryckligen, att en aktieägare 
i intet fall är pligtig att återbära räntor och utdelningar, som uppburits 
i god tro. Samma åsigt ligger till grund för stadgandet i art. 10, 45 af 
1867 års franska lag. Se Riyiébe, anf. st. ss. 136 o. f. ; VaVasseub, anf. 
st. SS. 140 o. f. 



Digitized by 



Google 



275 

hafva varit i ond tro^), måste de däremot återbära hvad de 
uppburit. I ond tro kunna dock icke aktieegarne utan vidare 
anses hafva varit, därför att balansen utvisat, att utdelningen 
icke var möjlig, ty en aktieegare är icke pligtig att närvara 
vid bolagsstämman och kan icke anses skyldig att^ Innan 
ban lyfter en beslutad utdelning, skaffa sig kännedom om 
den balans, hvarå beslutet stöder sig. Däremot är naturligen 
den att anse såsom in mala fidc, hvilken vid mottagandet visste, 
att sista balansen icke medgaf denna utdelning, äfven om han 
på grund däraf, att bolagsordningen kallade hvad han uppbu- 
rit för ''ränta", kanhända trodde, att utdelningen icke behöfde 
bero af, att ren vinst var förhanden ^) ; likaledes hvar och en 
som uppbär utdelningar å väntad vinst under loppet af den 
räkenskapsperiod, som bolagsordningen föreskrifver, och detta 
äfven om bolagsordningen skulle medgifva dylika mot lag stri- 
dande utdelningar. Har någon på grund af sin medverkan 
till den olagliga utdelningen fått återbära mer, än hvad 
han själf uppburit, torde det icke kunna förvägras honom att 
taga regress till dem, som vid mottagandet varit i ond tro^). 
Kunna nu bolagets borgenärer endast under de båda förut- 
sättningarna, att den olaga utdelningen tagits af aktiekapitalet,, 
det af 9 § fordrade öfverskottet eller reservfonden, samt att 
bolaget blifvit insolvent, föra någon talan på grand af lag- 
öfverträdelsen, så gälla däremot andra grundsatser i fråga om 
aktieegarne. De hafva ett verkligt juridiskt anspråk på, att 
alt, som bolagsordningen fordrar, bibehåUes inom bolagets ge- 
mensamma förmögenhetssfar, och endast under de vilkor och 
förutsättningar, som i bolagsordningen innehållas, kan bolags- 
stämman, utan att kränka denna deras rätt, förfoga Öfver bo- 
lagets medel till vinstutdelning. Utanordnar densamma en mot 
bolagsordningen stridande vinstutdelning af hvilken fond som 
hälst, kan hvarje enskild aktieegare, som icke genom att deltaga 



1) D. v. s. bevisas sådana fakta, genom hvilka deras goda tro ute- 
stanges. Jmf. AnschCtz u. Völderndorff, Kommentar, s. 505. 
*) Renaud, anf. st. ss. 592, 93. 
») Jmf. ÅNSCHÖTZ u. Völderndorff, Kommentar, ss. 505, 6. 



Digitized by 



Google 



276 

i beslutet utestängt sin talan därå, yrka att detsamma förklaras 
ogildt. Kommer utdelningen till verkställighet, blifva alla de sty- 
relsemedlemmar eller aktieegare, som medverkat till densamma, 
här säsom vid annan öfverträdelse af bolagsordningen solidariskt 
skyldige att ersätta den genom öfverträdelsen uppkommande 
skada ^). En dylik ersättningsskyldighet förutsätter emellertid, 
att bolagsförmögenheten verkligen lidit en rättsstridig förminsk- 
ning. Hafva allenast utdelningar skett innan bokslutets upp- 
görande, men detta visar, att utdelningen betäckes af den 
fordelbara rena vinsten, är ingen skada skedd ^). Har däremot 
verkligen bolagsförmögenheten, vare sig grundkapital, reserv- 
fond eller någon annan fond, genom en mot bolagsordningen 
stridande utdelning lidit minskning, äro de, som medverkat 
därtill, solidariskt skyldige att godtgöra densamma. Äfven de, 
som uppburit sin andel i utdelningen in male fide, kunna åläg- 
gas återbära densamma. Bolaget kan emellertid också — och 
detta är väl den utväg, som anlitas, där beloppen äro mindre 
betydliga — underlåta att vända sig mot de ersättningsskyl- 
dige och i stället vid nästa vinstutdelning afdraga, hvad förut 
för mycket utdeladt blifvit, och äfven de, som i god tro uppbu- 
rit de utdelade beloppen, få väl finna sig i, att de nu indirekte 
få återgälda desamma 3). Äfven den, som förvärfvat aktier 
efter den olagliga utdelningen utan vetskap om densamma, 
lärer väl få underkasta sig, att till ingreppets fyllande afdrag 
sker å den vinst, han annars skulle erhållit, men eger natur- 
ligen söka ersättning hos sin fångesman eller dem, som till 
utdelningen medverkat. 



>) Härför må åberopas 9 § 3 m. Andra momentet afser tydligen, 
fiåsom af forutsättningen för dess tillämplighet, brist hos bolaget, framgår, 
endast borgenärernes rätt. Tredje momentet synes visserligen utestänga 
från sitt område det fall, som 2 m. behandlar, men det kan omöjligen 
anses hafya varit meningen, att bolaget icke skulle i detta fall lika väl som vid 
en emot bolagsordningen stridande utdelning af någon annan fond kunna 
fora talan mot dem, som deltagit i beslutet. 

^) Jmf. Renaud, anf. st. s. 594. 

^) Af annan mening är Renaud vid sin tolkning af Allg. D. H. G. 
B. art. 218 (anf. st. s. 597). 



Digitized by 



Google 



277 



B. Aktiebolagets yttre rättsförhållanden. 

Ehuru intet hindrar, att aktieegarne samfåldt eller bolags- 
stämman, omedelbarligen eller genom särskildt ombud, inlåta 
sig i rättshandel med tredje man, är emellertid det regelmäs- 
siga, att styrelsen är den, som å bolagets vägnar är verksam 
utåt, och vi vilja därför närmare betrakta de förutsättningar, 
under hvilka dess handlingar gälla såsom bolagets. Först 
framställer sig emellertid den frågan, hvilka personer med 
rättslig verkan för bolaget såsom styrelse uppträda och handla. 
Det gör icke tillfyllest att i detta afseende hänvisa till hvad 
ofvan blifvit sagdt om styrelsens tillsättning. Det kan näm- 
ligen gifvas fall, då personer, som i själfva verket icke äro 
styrelsemedlemmar, dock med för bolaget bindande kraft handla 
såsom sådane. Är tredje man i god tro, och har han för 
denna sin goda tro så starkt stöd i fakta, som bero å bolaget själft, 
att han icke kan anses hafva försummat, hvad skäligen åligger 
honom för att skaffa sig visshet, att de personer, med hvilka 
han inlåter sig, verkligen äro bolagets styrelse, så blifver bo- 
laget af desses handlingar bundet, äfven om de aldrig varit 
eller upphört att vara dess styrelse. Huru långt tredje man 
kan anses pligtig att gå i sina undersökningar i detta hän- 
seende, är svårt att bestämma medelst abstrakta regler. An- 
ordnar bolagsordningen ett visst sätt för offentliggörandet af 
styrelsens sammansättning^), eger tredje man att utan vidare 
undersökning betrakta dem, hvilkas namn sålunda blifvit kun- 
gjorda, såsom bolagets styrelse och det så länge som icke en för- 
ändring på samma sätt blifvit tillkänn agifven, men däremot 
kan svårligen ett dylikt kungörande af en förändring i styrel- 
sens sammansättning anses ensamt för sig ovilkorligen med- 
föra preklusiv verkan gentemot tredje man. Stadgas icke i 



^) Så stadgas ofta, att i de allmänna tidningarna årligen skall meddelas 
uppgift å styrelsemedlemmarnes namn, och att på lika sätt under tiden 
timade förändringar skola offentliggöras. Gefle— Dalajemvägs-aktieb. § 18; 
Göteb. Int.-gar.-aktieb. § 17, m. 2; Oscarshamns Tändst.-fabr.-aktieb. § 14; 
Göteb. Handelskomp. § 10 m. fl. 



Digitized by 



Google 



278 

bolagsordningen något visst slags kungörande af styrelsens sam- 
mansättning, synes det vara tillrRckligt, att tredje man förvissar 
sig om, att ett bolagsstämmobeslut utsett^ dem, med hviika han 
inlåter sig, till styrelsemedlemmar, och är han väl berättigad att 
betrakta dem såsom bolagets styrelse, så länge de innehafva och 
utöfva styrelsebefattningen, i hvilket hänseende väl sällan sak- 
nas yttre kriterier, såsom innehafvande af bolagets böcker, si- 
gill o. s. v. Däremot kan icke tredje man anses pligtig att 
undersöka, huruvida ifrågavarande personer kommit i besitt- 
ning af sin myndighet på ett med bolagsordningen öfverens- 
stämmande sätt, om den väljande stämman varit lagligen sam- 
mankallad, rösterna riktigt beräknats o. s. v., en undersökning, 
som ändå aldrig skulle leda till någon pålitlig visshet*). Det 
må vara aktieegarnes sak att vaka öfver, att en styrelse, som 
blifvit olagligen vald, eller hvars myndighet af en eller annan 
anledning upphört, icke förblifver i utöfningen af styrelse- 
befattningen. 

Vidare framställer sig den frågan, huru styrelsemedlem- 
mame, där de äro flere, skola vara verksamme, för att deras 
handlingar skola för bolaget ega bindande kraft. Icke sällan 
innehåller bolagsordningen, oberoende af hvad som stadgas 
om sättet, huru ett styrelsebeslut åvägabringas, bestämmelser 
om hvem eller hviika å bolagets vägnar ega ingå afhandlin- 
gar med tredje man^). I detta fall är det för tredje mans sä- 
kerhet nog att mottaga desses viljeuttryck; bolaget är af det- 
samma bundet, vare sig deras handling grundar sig^å ett ve- 
derbörligen fattadt styrelsebeslut eller icke. I annat fall måste 
tredje man till sin säk|rhet hafva ett viljeuttryck af dem, 
som enligt bolagsordningen eller, i saknad af bestämmelser i 
densamma, enligt ofvan utvecklade grundsatser ega att såsom 
styrelse fatta beslut. Mer kan han dock ej anses skyldig att för- 



*) Jmf. Gram, Den danske Formueret II, 2 s. 682, och ett upply- 
sande prejud. i (dansk) Jurid. Tidskr. XXV, s. 89. 

«) Stockh. Yllefabr.-aktieb. § 15; Göteb. Int.-gar.-aktieb. § 26; Stockh. 
Magasins-aktieb. § 18; Nyqvarns aktieb. § 15 m. fl. 



Digitized by 



Google 



279 

vissa sig om , än att det minimum af medlemmar, som bolags- 
ordningen fordrar, vid det sammanträde, då beslutet fattades, 
varit närvarande, icke huruvida öfrige styrelsemedlemmar blifvit 
vederbörligen kallade. 

Äro nu styrelsens medlemmar eller de personer, som tredje 
man är berättigad att anse såsom sådane, på ett sätt, som med 
bolagsordningen Öfverensstämmer, eller som tredje man är befogad 
antaga därmed vara öfverensstämmande , verksamme, fordras 
tvänne förutsättningar, för att de rättsliga verkningarna af deras 
afhandlingar med tredje man skola återfalla på bolaget: af- 
talet skall vara slutet för bolagets räkning och falla inom 
styrelsens kompetenssför. Det förra framgår vanligen, däraf, att 
aftalet slutes under bolagets firma. Nödvändigt är det dock 
icke, att aftalet ingås uttryckligen i bolagets namn, utan gör 
det tillfyllest, att omständigheterna gif va vid handen , att enligt 
kontrahenternes afsigt aftalet slöts för bolaget *) , och detta gäller 
naturligen äfven vid skriftliga afhandlingar; men aktielagens 
8 § ålägger ovilkorligen styrelsen att underteckna dylika af- 
handlingar å bolagets vägnar med utsättande af dess antagna 
benämning, vid äfventyr, att eljest de styrelsens ledamöter, 
som afhandlingen underskrifva , skola för fullgörande af bolagets 
därpå grundade förbindelse ansvara såsom för egen skuld, en 
för alla och alla för en. Här inträder således ett solidariskt 
proprie ansvar för styrelsemedlemmarne jämte det ansvar, som 
bolaget åhvälfves. Hvad den senare af ofvan sagda förutsätt- 
ningar beträffar, är naturligen den, som med styrelsen sluter 
aftal, liksom i allmänhet den, som inlåter sig med en person, 
som aren annans fullmägtig , pligti^ att till sin säkerhet själf 
forvissa sig om , att styrelsen verkligen är bemyndigad af bo- 
laget att ingå i den rättshandel, som är i fråga. Vår rätt 
bereder tredje man ett medel att förvärfva sig tillförlitlig 
visshet i detta hänseende genom stadgandet om bolagsord- 
ningens publikation. I denna publicerade bolagsordning har 
tredje man att söka styrelsens fullmagt; till hvad den inne- 



PöHLS, Åctienges. s. 188; Eenaud, anf.st. s. 501; Jmf. A. D. H. 
G. B. art. 230. 



Digitized by 



Google 



280 

håller i detta hänseende, är han berättigad att sätta fall tillit. 
Men icke nog härmed. Enligt ofvan utvecklade gmndsatser är 
tredje man i de fall, om hvilka bolagsordningen intet innehåller, 
berättigad att anse meningen hafva varit, att för bolaget skulle 
gälla det, som med hänsigt till arten af bolagets verksamhet 
kunde anses såsom det vanliga. Då nu, såsom ofvan nämnts, 
ett aktiebolags styrelse enligt regeln kan anses bemyndigad 
att företaga alla de åtgärder, hvartill bolagsverksamhetens 
vanliga gång föranleder, så är också hvar och en, som med 
bolaget inlåter sig, berättigad att antaga dem, hvilka legiti- 
mera sig såsom ett aktiebolags styrelse , befogade att i dylika 
hänseenden handla för bolaget. Styrelsen är visserligen gent- 
emot bolaget skyldigt att iakttaga alla de särskilda föreskrifter 
och inskränkningar i dess magtfullkomlighet, som af bolaget 
kunna vara gifna, vare sig i en särskildt uppgjord instruktion 
eller i ett bolagsstämmobeslut, men gentemot tredje man är den 
publicerade bolagsordningen den öppna fullmagt, till hvllken, 
vare sig den talar uttryckligen eller genom sin tystnad , denne 
eger hålla sig. Åfven om bolagsordningen, såsom ofta sker, i 
fråga om styrelsens skyldigheter lemnar en allmän hänvisning 
till särskild instruktion samt de bolagsstämmobeslut , som i detta 
hänseende kunna fattas, kan tredje man icke anses skyldig 
att anställa undersökning, om en dylik instruktion och dylika 
beslut finnas, och hvad de i sådant fall kunna innehålla, lika 
litet som en bestämmelse i bolagsordningen , att i öfrigt i fråga 
om bolagets rättsförhållanden skola lända till efterrättelse det 
reglemente , som bolagsstämma kan fastställa , och de särskilda 
beslut, som å bolagsstämma lagligen kunna fattas ^ nödgar hvar 
och en , som med bolaget inlåter sig, att anställa undersökning 
om tillvaron och innehållet af dessa, en undersökning, som 
för öfrigt aldrig skulle kunna leda till något pålitligt resultat. 
Bolaget kan icke genom dylika hänvisningar tillintetgöra den 
trygghet för tredje man, som är den legala publikationens 
syfte. Är däremot styrelsens kompetenssfär i den publicerade 
bolagsordningen inskränkt, eller äro de i särskild instruktion 
satta begränsningarna af dess myndighet, för tredje man bekanta. 



Digitized by 



Google 



281 

sä blifva de gäUaDde äfven emot honom ^). Härifrån torde dock 
gifvas ett undantag , nämligen i fråga om styrelsens befogenhet 
att passivt representera bolaget, hvarom i det följande. 

Af de aftal, styrelsen sluter med tredje man, återfalla, 
enligt vår rätts grundsatser om mandaiumy verkningarna omedel- 
bart på bolaget, och styrelsen står såsom sådan utom det rätts- 
förhållande, som aftalet alstrar. Uppkomma ur detsamma rät- 
tigheter, tillkomma 'dessa bolaget, d. v. s. aktieegarne samfäldt, 
uppkomma förpligtelser, hvila de å bolagets förmögenhet. In- 
gen står för bolagets förbindelser i personligt ansvar. Objektet 
för bolagsborgenärernes anspråk är icke aktieegames personer, 
utan det begränsade förmögenhetskomplex, som namnes bo- 
lagets förmögenhet. Denna förmögenhet kan representeras af 
olikartade objekt, af fastigheter, inventarier, lager, fordringar 
hos aktieegarne för obetalda aktiebelopp eller hos främmande 
personer, kontanta medel o. s. v. Bolagsborgenärernes rätt 
sträcker sig till alla dessa objekt, så länge de befinna sig i 
bolagets samfälda besittning. Skulle bolaget äfven ega fördel- 
bar vinst, är därigenom icke någon viss ideel eller reel del 
af bolagets förmögenhetsobjekt frigjord från börgenärernes 
anspråk; dessa hvila ändock å alt, som i bolagsförmögenhe- 
ten ingår, utan annan begränsning än af fordringsbeloppen. 
Men då aktieegarne äro denna förmögenhets egare, och deras 
fria förfoganden öfver densamma endast äro inskränkta där- 
hän, att de till tredje mans säkerhet skola lemna den orubbad 
till så stor del, som till fullo motsvarar de anspråk, som hvila 
å densamma, jämte aktiekapitalet, det af 9 § aktielagen före- 
skrifna öfverskottet och , efter omständigheterna , jämte eller i 
stället för detta den reservfond, bolagsordningen föreskrifver, 
så kunna de, såsom ofvan visats, om förmögenheten öfver- 
skjuter dessa belopp, afskilja det öfverskjutande från bolags- 



>) Allg. D. H. G. B. art. 231 innehåller det egendomliga stadgande, 
att alla inskränkningar i styrelsens rätt att for bolaget handla, äfven 
om de äro satta i den publicerade bolagsordningen, sakna rättslig verkan 
gentemot tredje man. Om de många olika meningarna i denna fråga å 
Nurnberger-konferensen , se Rknaud, anf. st. ss. 510-16 och Niimb.- 
Prot., särsk. ss. 357 o. f., 1056 o. f. 



Digitized by 



Google 



282 

förmögenheten och låta det öfvergå i de enskilde aktieegarnes 
förmögenhet. Det, som sålnnda afskiljes, frigöres därmed frän 
alt anspråk från bolagsborgenärernes sida. 

Svarar nu enligt regeln endast bolagsförmögenheten för 
de förbindelser, som bolaget åbvälfvas, så kan dock i sär- 
skilda fall ett personligt ansvar för dessa förbindelser inträda. 
Ett hafva vi redan omnämnt, nämligen det, då styrelsen vid 
ingående af skriftliga afhandlingar underlåter att underteckna 
desamma å bolagets vägnar med utsättande af dess antagna 
benämning (1848 års lag § 8 m. 2). Ett annat fall inträffar 
naturligen, då aktieegarne särskildt utfäst sig till personlig 
ansvarighet (1848 års lag § 10), en utfästelse, som i form 
af borgen för bolaget ingalunda är ovanlig i mindre aktie- 
bolag vid upptagande af lån*). Här inträder en omedelbar 
personlig ansvarighet jämnsides med bolagets ansvar. Härmed 
är icke det förhållande analogt, som uppstår, då, såsom 
ibland är händelsen, bolagsordningen innehåller föreskrift om 
skyldighet för aktieegarne att i förhållande till hvar och ens 
andel i bolaget göra ^tillskott, om sådana visa sig behöRiga 
till gäldande af ränta och amortering å vissa af bolaget upp- 
tagna lån, h vilka tillskott styrelsen är skyldig att utskrifva, i 
den mån de finnas nödvändiga^). Aktieegarne träda härigenom 
icke i något omedelbart ansvarsförhållande till långifvarne. 
Att uttaxera de nödiga beloppen är styrelsens pligt, som den 
har att fullgöra vid äfventyr att , liksom vid annan öfverträdelse 
af bolagsordningen, få ersätta den skada, som tredje man 
kan förorsakas. Endast i händelse af bolagets konkurs komma 
långifvarne i något direkt förhållande till de tillskottspligtige 
aktieegarne. 



*) Då staten leinnar anslag eller forsträckning åt aktiebolag for järn- 
vägsanläggningar, plägar också numer foreskrifvas , att hvarje gång lyft- 
ning å anslaget eller försträckningen sker, godkänd säkerhetsförbindelse 
skall aflemnas för behöriga användandet af det belopp, som lyftes, hvilka 
förbindelser återställas, sedan företaget blifvit fuUbordadt. Se t. ex. K. Br. 
d. 15 Sept. 1871 till Riksgäldskontoret. 

^) Halsberg Motala— Mjölby jemv.-aktieb. § 17; Wikern-Möckelns 
jernv.-aktieb. § 11. 



Digitized by 



Google 



283 

Förutom de fall, h vilka § 8 m. 2 och § 10 nämna, in- 
träder naturligen ett personligt ansvar, då aktieegare eller 
styrelsemedlemmar i sin verksamhet såsom sådane genom en 
rättsstridig handling orsaka tredje man skada. I 9 §:ns sista 
moment stadgas en personlig solidarisk ersättningsskyldighet 
för den skada, som uppkommer genom öfverträdelse af den 
stadfästade bolagsordningen, och detta gäller enligt allmänna 
rättsgrundsatser äfven vid rättsstridiga handlingar, som icke 
kunna rubriceras såsom öfverträdelser af bolagsordningen. Här 
är det personliga ansvaret den regelmässiga följden; men 
jämnsides med detta kan , såsom ofvan blifvit omnämndt , under 
vissa förhållanden uppkomma ett ansvar för bolaget, d. v. 8. 
ett ansvar hvilande å dess förmögenhet. Att i dylika fall bo- 
laget har regress till den, som orsakat skadan, förstås af sig 
själf. 

Vill tredje man söka bolaget, eger han vända sig emot 
bolagets styrelse. Enligt 8 § aktielagen är styrelsen den, som 
för bolaget eger svara ^). Uppenbarligen afser lagen genom 
budet om val af en styrelse att för bolaget svara, att den, 
som vill söka ett aktiebolag, alltid skall ega några bestämda 
personer, emot h vilka han kan vända sig. Är detta riktigt, 
så kan ' bolaget icke tillintetgöra detta lagens syfte genom 
inskränkningar i styrelsens befogenhet att passivt representera 
bolaget. Sökes således styrelsen för bolagets räkning, kan 
den icke åberopa sig på, att bolagsordningen, en särskild 
instruktion eller ett bolagsstämmobeslut betager den rätt att 
svara å bolagets vägnar, och hänvisa tredje maii till aktie- 
egarne själfve, som måhända, synnerligen om aktierne äro 
stälde till innehafvaren , det icke är honom möjligt att finna, 
utan styrelsen kan icke desto mindre åläggas att med bindande 
kraft för bolaget ingå i svaromål. Detta är en förmån, som 
lagen medgifver tredje man. Frågan blir nu, om tredje man 
kan afstå från denna förmån och i stället söka samtlige aktie- 
egame. Det är tydligt, att desse i själfva verket äro de rätte 



*) Stadgandet om val af styrelse att för bolaget tala och svara tilla- 
des i Statsrådet med anledning af den anmärkning, H. Domstolens mi- 
noritet framstält om dess behöfligfaet. 



Digitized by 



Google 



284 

svarandena, det är dem såsom Utes consortes^ hvilka saken angår, 
och om en verklig exceptio rei incompetentis , hvars resultat 
skulle blifva ett ogillande af tredje mans talan kan icke häller 
blifva frågan. Men lagens mening torde vara, att tredje man 
icke blott är berättigad , utan forpligtad att i saker, som angå 
ett aktiebolag, vända sig emot bolagets styrelse, hvadan så- 
ledes de enskilde aktieegarne, ehuru saken i realiteten angår 
dem, kunna yrka att den afvisas, såsom icke anlagd i rätt form. 
Att detta blott gäller ett af K. M:t sanktioneradt aktiebolag, 
är uppenbart. Sökas de enskilde delegarne i ett annat aktie- 
bolag, kunna de lika litet hänvisa tredje man till bolagets 
styrelse, som annars personer, sökta i en gemensam sak, 
kunna visa saken ifrån sig på den grund, att de uppdragit åt 
en syssloman att vara deras generele representant i gemen- 
samma angelägenheter. Lagen nämner icke, huru stämningar 
och meddelanden skola styrelsen delgifvas , där densamma be- 
står af flere personer. Eger styrelsen en , af bolaget eller sty- 
relsen själf utsedd, permanent ordförande, på hvars kallelse 
styrelsen sammanträder, synes det göra tillfyllest, att stämnin- 
gar och kallelser delgifvas honom, och är det hans skyldighet 
gentemot bolaget att sammankalla styrelsen och gifva den- 
samma del af desamma. Äro däremot alla styrelsens med- 
lemmar likstälde, synas dylika meddelanden böra ske till alla 
medlemmarne ^). Bolagets allmänna forum är Rätten i den 
ort, där bolagets styrelse enligt bolagsordningen har sitt säte 
(1848 års Förordn. § 12). 

Kommer det till exekution, är alt af förmögenhetsnatur, 
som befinner sig inom det område, där aktieegarne samfaldt 
herrska, och som utgör föremål för deras samrätt, objekt för 
densamma , utan att annan skilnad göres emellan de olika delarne 
af bolagsförmögenheten , än den , hvartill den allmänna exe- 



*) I 1854 års förslag § 74 stadgas, att stamningar, kallelser eller 
andra meddelanden i bolagets angelägenheter, som hos en af styrelsens 
medlemmar göras , ega samma kraft, som om de hos hela styrelsen blifvit 
gjorda. Ett dylikt stadgande återfinnes i Preuss. Ges. v. 9 Nov. 1843 § 22. 
Jfflf. härmed Allg. D. H. G. B. art. 235 och den danska "Lov om Be- 
nyttelsen af Firmaer m. m." d. 23 Jan. 1862 § 15. 



Digitized by 



Google 



285 

kutionsordningen föranleder. Å samma väg kunna också de 
utestående aktiebeloppen blifva tillgängliga för bolagskredito- 
rerne genom aktieförbindelsernas utmätning. 

Bolagsborgenärerne kunna också vinna tillträde till bo- 
lagets egendom genom konkurs, antingen frivillig eller tvungen. 
Att afträda bolagsegendomen till konkurs är bolagets skyldig- 
het, så framt detsamma råkat på obestånd, och denna skyl- 
dighet eger styrelsen utan särskildt bemyndigande fullgöra, 
naturligen under ansvar gentemot bolaget, för den händelse det 
sker utan tillräckligt skäl. Att icke alla de anledningar, som 
2 — 4 §§ Konk.L. upptaga, kunna ifrågakomma vid tvångskonkurs 
i ett aktiebolags förmögenhet, är uppenbart. Ett aktiebolags 
konkurs erbjuder den egendomlighet, att en konkursgäldenär 
saknas, alldeles som vid konkurs i ett urarfvabo. 2 kap. Konk.L. 
är följaktligen icke användbart. Den af 25 § föreskrifna bo- 
uppteckningseden skall dock bolagets styrelse aflägga. Några 
inskränkningar i dess medlemmars personliga frihet ifråga- 
komma däremot naturligen icke. Till konkursboet ingår alt, 
som är bolagets förmögenhet. Hit höra också de utestående 
aktiebeloppen. Äfven aktieegare, som förverkat sin aktierätt 
och gentemot bolaget blifvit fri från vidare ansvar, qvarstår i 
sin betalningsskyldighet, såvidt borgenärers rätt angår, för 
den händelse, att bolaget inom ett år från hans utträde råkar 
i konkurs. Detta ansvar bestämmes icke såsom subsidiärt, 
hvadan han står i samma slags ansvar, som de öfrige till- 
skottspligtige. Men blir efter borgenäremes förnöjande något 
af bolagsförmögenheten öfrigt, eger han naturligen därur er- 
hålla ersättning. Till konkursboet höra också fordringar 
på rättsstridigt utdelade belopp hos dem, som för deras 
återbäring stå i ansvar eller som in mala fide uppburit dem. 
I de fall, för hvilka konkurslagen föreskrifver, att gäldenärens 
samtycke eller yttrande skall inhemtas, intager styrelsen gälde- 
närens plats och må den, där så påfordras, inhemta bolags- 
stämmans åsigt. Den rätt, som tillerkännes gäldenär att göra 
jäf mot bevakad fordran eller att yrka edgång, tillkommer 
styrelsen å bolagets vägnar, och skall denna kallas till det i 



Digitized by 



Google 



286 

80 § omförmälda förhör i). Genom förlikning (94 §) kan na- 
turligen äfven ett aktiebolags konkurs blifva nedlagd. Hura- 
vida ackord kan ifrågakomma, är däremot tvifvelaktigt. I 
1854 års förslag till konkurslag fanns ett stadgande , attackord 
ej kunde beviljas bolag, hvars medlemmars ansvarighet vore 
inskränkt till hvars o\;h ens lott och insats. Vi känna icke de 
motiv, som lågo till grund för detta stadgandes uteslutande 
ur 1859 års förslag. Då emellertid här saknas den grund, 
som betingar tvångsackordsinstitutet, nämligen hänsigten till 
en redlig gäldenärs rätt såsom människa att icke ^ ättras i 
ett ohjälpligt ekonomiskt beroende, så synes icke något ackord 
kunna ifrågakomma vid konkurs i ett aktiebolags förmögenhet. 



4 Kap. 

Om aktiebolagets upplösning. 

Att en aktieegares död icke upplöser bolaget, liksom att 
icke den enskilde bolagsmannen här eger någon uppsägnings- 
rätt, har redan flera gånger blifvit omnämnt såsom ett natu- 
rale i aktiebolagsaftalet, hvilket utan uttrycklig föreskrift för- 
stås af sig själf. Den normala orsaken till ett aktiebolags 
upplösning är bolagsmännens egen vilja. Dti var denna, som 
grundade dess tillvaro, denna är också mägtig att föranleda 
dess upplösning. Denna vilja kan alt ifrån början hafva be- 
gränsat bolagets tillvaro genom att bestämma en viss tidpunkt 
för dess upplösning eller genom att sätta för bolagsföreningen 
ett ändamål, som i sig är af öfvergående natur, eller genom 



*) Om och i hvad mån 23 kap. Str.L. vid ett aktiebolags konkurs 
kan blifva tillämpligt, är en kriminalrättslig fråga, som vi blott i förbi- 
gående kunna beröra. A styrelsemedlemmame såsom sådane lärer svår- 
ligen detta kapitel blifva tillämpligt. Men däremot tro vi , att medlemmar 
i bolaget, som vare sig i egenskap af styrelse eller såsom aktieegare 
låtit komma sig till last de positiva åtgärder, som i detta kapitel om- 
handlas , därigenom begått de brott, som där beläggas med straff, och detta 
under försvårande omständigheter. 



Digitized by 



Google 



.287 

att gifva vissa omständigheters inträffande den verkan att för- 
anleda bolagsförhållandets upplösning^). Aktiebolagets upp- 
lösning kan också af bolaget beslutas. Då intet aktiebolag 
kan anses bestämdt för en evig fortvaro,' och detta således är 
en fråga, som man kunnat förutse förr 'eller senare skola 
uppstå, måste enligt ofvan framstälda grundsatser bolagsstäm- 
man anses befogad att i detta hänseende fatta beslut. När 
bolagsordningen innehåller något härom, fordrar den vanligen 
för beslutet en qvalificerad pluralitet, stundom ^ äfven frågans 
handläggning på tvänne särskilda bolagsstämmor. Är viss tid 
utsatt för bolagets fortvaro, fordras för upplösning dessförin- 
nan samtlige aktieegares bifall-). Ett upplösningsbeslut for- 
drar icke Konungens stadfästelse, äfven om bolagsordningen 
skulle bestämma längre tid för dess fortvaro. Om en förän^ 
dring i bolagets ordning kan man nämligen här icke tala. då 
fråga är om att upphäfva hela bolaget med dess bolagsordning ^). 
Oberoende af aktieegarnes vilja inträder bolagets upplösning, 
om dess ändamål blir faktiskt eller juridiskt omöjligt, eller om 
bolagsförmögenheten totalt går förlorad, vare sig genom olycks- 
händelser eller därigenom att bolagets samtlige tillgångar frivilligt 
eller tvunget blifvit använda till dess borgenärers förnöjande. 
Det senare försiggår väl sällan utan konkurs. Bolagets kon- 
kurs föranleder dock icke mod nödvändighet dess upplösning, 



') Ofta, eham visserligen icke så ofta, som önskligt vore, förekom- 
mer den bestämmelse, att en viss förminskning af gmndkapitalet föran- 
leder bolagets upplösning, antingen ovilkorligen (Brand- o. Lifforsäkr.-aktieb. 
Svea § 41 m. fl. försäkringsaktiebolag) eller så framt icke bristen i aktiekapi- 
talet inom viss tid fylles (Skand. Kr«dit-aktieb. § 31 m. fl. bankaktie- 
bolag, Bergsbro aktieb. § 21; Norrköp. qvarhaktieb. § 28); enligt andra 
bolagsordningar kan bvilken aktieegare som hälst under denna förutsätt- 
ning yrka bolagets upplösning, som skall försiggå, såvida icke bolaget in- 
köper de aktier, hvilkas innehafvare påyrkat upplösningen (Mälareprov. 
Mejeri-aktieb. § 27; Stockh. Pudrett-aktieb. § 29; Rederi-aktieb. Svea, § 33). 

*) Och detta, såsom vi ofvan angjfvit, äfven om bolagsordningen med- 
gifver bolagsstämman att vidtaga ändringar i bolagsordningen. Jmf. nå- 
gra tyska prejudikat i Zeitschr. f. das ges. Handelsr^cht XIH ss. 143 o. f, 

») Eenaud, anf. st. s. 720. 



Digitized by 



Google 



288 

då det icke, är absolut omöjligt, att efter konkursens afslu- 
tande tillgångar blifva öfriga, med hvilka bolaget kan fort- 
sätta sin verksamhet. Att vår rätt saknar ett stadgande, att 
konkurs ipso jure föranleder bolagets upplösning, är onekligen 
en brist, ehuru visserligen detta innebär långt mindre faror för 
den allmänhet, som med bolaget träder i beröring, än den 
omständighet, att enligt vår rätt ett aktiebolag, hvars mindre 
goda ställning icke genom konkurs blifvit notorisk, kan fort- 
sätta sin verksamhet, äfven om dess grundkapital blifvit re- 
duceradt till en obetydlighet. 

Det har blifvit ifrågasatt, huruvida en förening af samt- 
liga aktier i en hand upphäfver aktiebolaget. Detta har på 
allehanda grunder förnekats ^). Svårligen kan väl dock påstås, 
att efter en dylik förening ett aktiebolag fortbestår. Vi veta 
icke någon definition på aktiebolag, som slår in på det för- 
hållande, som då inträder. Det egentliga praktiska resultatet, 
som denna åsigt afsett, är emellertid utan tvifvel riktigt: bo- 
lagets förpligtelser hvila fortfarande allenast å hvad som var 
bolagets förmögenhet, och för de förbindelser, som i dess namn 
åtagas under den tid, samtliga aktier äro i en mans hand, 
träder denne icke i någon personlig ansvarighet, under det å 
andra sidan hans personliga borgenärer träda tillbaka för 
dem, med hvilka aftal slutits i bolagets namn. Men detta 
häntyder därpå, att det i sig icke är någon juridisk omöjlig- 
het, att en ensam person skulle kunna drifva ett företag med 
en från sin öfriga förmögenhet afsöndrad fond, som ensam 
svarar för deras anspråk, hvilka i hans rörelse lemnat honom 
kredit, och i fråga om hvilken hans enskilde borgenärer måste 
träda tillbaka för desse. Men det saknas i allmänhet ett sätt» 
hvarpå en dylik anordning kan göras så notorisk, att hans 
borgenärer äro skyldige respektera den, och att den allmänhet, 
som med honom i hans rörelse träder i beröring, blott behöf- 
ver hänvisas å densamma^). Här har däremot förmögen- 



») EfiNAUD, anf. st. s. 774 och där anf. författare. 
^) Vissa utländska lagar innehålla bestämmelser om särskild konkurs 
i en köpmans handelsfond, från hvilken konkurs andre borgenärer än de, 



Digitized by 



Google 



289 

hetsafsöndriDgen i bolagsförhållandet vunnit en notorietet och 
en gUlIande kraft emot de enskilde borgenärerne, b vars verk- 
ningar en tillfUUig förening af aktierna i en hand icke kan 
anses tillintetgöra. Tydligt är, att, om den ensamme inne- 
hafvaren å annan man öfverlåter en anpart i företaget, åter 
ett verkligt aktiebolagsförhållande inträder. 

Ett särskildt sätt för bolagets upplösning är dess sam- 
manslående med ett annat bolag eller s. k. fusion. Detta 
innebär ett upphäfvande af tvänne bolag och ett skapande af 
ett nytt, vare sig detta antager den benämning, som ett af de 
äldre bolagen egt, eller väljer en ny. Ett beslut om fusion 
kräfver samtlige delegares bifall, äfven om bolagsordningen 
uttryckligen inrymmer bolagsstämman rätt att besluta bolagets 
upplösning, då detta icke kan anses gälla annan upplösning, 
än den, då bolagets förmögenhet efter liqviderande af dess 
gäld utskiftas bland delegarne. Det upplösta bolagets för- 
mögenhet måste särskildt förvaltas, ända till dess alla dess borge- 
närer blifvit godtgjorde, och det äldre bolagets forum förblif- 
ver det nya bolagets gentemot det forras borgenärer*). Dock 
kunna otvifvelaktigt desse äfven välja att söka det nya bola- 
get vid dess allmänna forum. Först när vid en regelmässig 
upplösning ett skifte af tillgångarne kunnat ske, får en sam- 
manblandning af det upplösta bolagets förmögenhet med det 
nyas öfrige tillgångar ega rum. 

Går aktiebolagets förmögenhet totalt förlorad eller öfver- 
flyttas dess samtlige tillgångar på ett annat bolag, har där- 
med bolagets tillvaro upphörti Inträffar någon annan af ofvan 
sagda upplösningsorsaker, kan icke bolaget i och med detsamma 



hvilka i hans rörelse lemnat honom kredit, äro utestängde (se Gåreis i 
Zeitschr. f. Gesetzgeb. u. Rechtspfl. in Preussen V, ss. 585, 6). Det är 
icke omöjligt, att efter en vidare utbildning af det offentliga registrerings- 
systemet rätten erkänner en dylik formögenhetsafsöndring med bindande 
kraft äfven för affårsborgenäreme. Se Gåreis, anf. st. och Banda i Arch. 
f. Wechselr. u. Handelsr, XV, s. 24. Jmf. det romerska peculium och i 
fråga om detta Montgomery, i Finska Juridiska Föreningens tidskrift 
1871, ss. 1 o. f. 

*) Jmf. Allg. D. H. G. B. ari;. 247. 

19 



Digitized by 



Google 



290 

betraktas såsom upplöst, så att från detta ögonblick blott 
skulle föreligga en vanlig communio, hvars objekt är bolagets 
tillgångar, utan det synes vara rättare att anse bolaget fort- 
bestå, ehuru dess dittillsvarande verksamhet inställes, och 
dess ändamål nu allenast är ett afsliitande af påbörjade af- 
färer och ett utredande och upplösande af de rättsförhållanden , 
bolaget innebär. Hvarken styrelsen, om öfverhufvud dess 
myndighet fortfar, eller bolagsstämman är således befogad att 
inlåta bolaget i nya affärer, men bolaget bibehåller sitt forum , 
bolagsstämman sin beslutanderätt i gemensamma angelägen- 
heter, och för de aftal, som upplösningen gör nödvändiga, 
svarar blott bolagsförmögenheten. 

Fastställes icke sättet för upplösningen i bolagsordningen, 
må bolagsstämma i detta hänseende fatta beslut. Vanligen 
utses särskilde liqvidatorer *) , hvilkas befogenheter och skyl- 
digheter bestämmas af bolagsordningen eller särskild instruk- 
tion. Såsom ovilkorlig regel gäller, att så länge icke alla bo- 
lagets skulder äro guldne , ingen fördelning af tillgångarne får 
ega rum, som rubbar grundkapitalet eller det af 9 § i aktie- 
lagen fordrade öfverskott , hvilket stundom af bolagsordningarna 
för upplösningstiden sättes till ett högre belopp, än det som 
är föreskrifvet under bolagets verksamhet 2). Icke häller den 
frivilliga reservfonden synes kunna dessförinnan utdelas; ty 
bolagets ännu sväfvande rättsförhållanden kunna utveckla sig 
så , att densamma måste tagas i anspråk för borgenärernes godt- 
görelse. Äfventyret är emellertid endast personlig och solidarisk 
återbäringsskyldighet, i händelse af framtida brist, för dem , som 
i beslutet taga del; och intet kan vara att invända emot, att 
man under detta ansvar, redan innan all gäld är gulden, för- 
delar influtna medel, om man eger full visshet, att bolagets 
tillgångar ändock skola betäcka dess skulder. 



*) Förs.-aktieb. Skandia § 62; Brand- och Lifförs.-aktieb. Svea § 41; 
Stockh. Magasins-aktieb. § 31; Industri-Kredit-aktieb. i Stockholm § 27; 
Stockh. Handelsb. § 34 m. fl. 

>) Skandin. Eredit-aktieb. § 25; Stockholms Magasins-aktieb. § 31; 
Industri-Kredit-aktieb. i Stockholm § 27 m. fl. 



Digitized by 



Google 



291 

Enligt § 11 i aktielagen och § 10 i 1862 års Förordning 
eger ett aktiebolag, hvars bolagsordning blifvit af Konungen 
stadfästad samt behörigen kungjord, rätt att vid sin upplös- 
ning söka årsstämning å okända borgenärer. Denna åtgärd 
är en rätt, icke en ovilkorlig skyldighet, såvida icke, såsom 
ofta är fallet, bolagsordningen föreskrifver densamma. Har 
icke årsstämning egt rum, kunna emellertid icke de, hvilka 
uppburit utdelningar, som skett i följd af obekantskap om en 
viss fordrans tillvaro , åberopa sin goda tro , utan de äro pligtige 
att till samma gälds betalning återbära, hvad å deras andelar 
sig belöper, och, om därvid brist uppstår hos någon aktieegare, 
äro de öfrige skyldige fylla denna med hvad de vid upplös- 
ningen uppburit jämte laga ränta därå ^). Har årsstämning egt 
rum, och en viss fordran icke blifvit angifven, men en enskild 
aktieegare före årsstämningstidens utgång egt vetskap om den- 
samma , svarar han med det belopp , han vid skiftet uppburit, 
för den andel i gälden, som på hans lott i bolaget sig be- 
löper 2). 

Sedan bolagets- gäld är gulden, sker fördelning af dess 
behållna tillgångar emellan aktieegarne. Enligt regeln äro 
därvid alla aktieegare lika berättigade i förhållande till sina 
aktiers antal och storlek. Men, såsom ofvan är nämndt, till- 
erkännes stundom aktieegare af en viss aktieserie en företrädes- 
rätt till återbekommande af sitt insatta kapital. För lyftning 
af utdelning böra aktiebrefven företes, och de utdelade belop- 
pen antecknas å desamma. Då den sista tillgången är för- 
delad, är aktiebolagets upplösning fullbordad. Det rättsförhål- 
lande, detsamma innebar, är nu fullständigt upplöst: den för- 
mögenhet, som aktieegarnes solidariska anspråk band samman 
till en bolagsförmugenhet, är nu splittrad, och dess bestånds- 
delar hafva, frigjorda från bolagsbandet, öfvergått till de 
rättsområden, där de enskilde aktieegarne ensamme herrska. 



«) I analogi med 14 § i K. F. 18 Sept. 1862 hura ^Id vid dödsfall 
betalas skall och om urarfvagörelse m. m. 

*) Efter en nära till hands liggande analogi med K. F. den 4 Mars 
1862 § 12. 



Digitized by 



Google 



292 

Vi hafva härmed hunnit slutet af vår framställning af 
den svenska aktiebolagsrätten. Vi hafva försökt visa, att 
detta rättsinstitut icke grundar sig å några anomala satser, 
för hvilkas förklaring man nödgas tillgripa konstlade medel i 
form af juridiska fiktioner. Att frågan, äfven i de delar, där 
vår framställning är den riktiga, kan gifvas en elegantare 
lösning, därom äro vi fullt medvetna. När den svenska för- 
mögenhetsrättens allmänna grundsatser fått inom vår juridiska 
litteratur den själfständiga behandling, hvarå de ännu vänta, 
skola utan tvifvel många af aktiebolagsrättens satser, utan be- 
hof af särskild deduktion, följa såsom själf klara koroUarier 
därur. Ty aktiebolaget såsom civilrättsligt institut är min- 
dre en egendomlig produkt af den moderna rättsbildningen , 
än ett på aftalsfrihetens grundval bygdt förhållande , som hemtar 
sitt stöd ur grundsatser inom den nyare rätten, hvilkas till- 
lämplighet sträcker sig vida utöfver det område, hvarom här 
närmast är fråga. Och detta gäller om den svenska rätten 
mer än om den utländska, enligt hvilken flera af ifråga- 
varande rättssatser ännu tillhöra den speciela handelsrätten, 
ehuru visserligen omisskänneligen en sträfvan röjer sig att 
bringa dessa rättsnormer till användning äfven på den allmänna 
rättens område. 

Är aktiebolaget såsom civilrättsligt institut fullt införlifvadt 
med vårt lands allmänna rätt, och synes lagstiftningens upp- 
gift här hufvudsakligen endast vara att af skära de utväxter å 
detsamma, som ingalunda äro sällsynta^), så befinner sig där- 
emot den svenska lagstiftningen för aktiebolag i politirättsligt 
hänseende på ett stadium , där den icke länge lär blifva qvar- 
stående. Den erfarenhet, man i utlandet haft af auktorisations- 
systemet, har icke varit den bästa. Den långa och häftiga 
striden om dess lämplighet är där redan utkämpad, och se- 



^) Huru obetingadt man än må hylla aftalsfriheten , så kan dock 
rätten aldrig tillåta, att ett bolag, som en gång bjudit tredje man ett 
bestämdt grundkapital såsom kreditbas, tillförsäkrar sina delegare fasta 
räntor, utdelar vinst på måfå utan bokslut eller förvandlar sitt grund- 
kapital i egna aktier. Förbudet mot dessa och dylika missbruk finner 
tillräckliga stöd på rent civilrättslig grund. . 



Digitized by 



Google 



293 

gern tillhör afgjordt den,åsigten, att regeringens auktorisation 
ovilkorligen blir antingen ett tryckande band på associations- 
friheten eller en formalitet utan alt värde ^). Vi tro emellertid 
icke , att man med fog kan påstå , att detta omdöme i hela sin 
stränghet är tillämpligt inom vårt land. Något band på aktie- 
bolagens atveckling är icke budet om regeringens auktorisation; 
därom vitnar tillfyllest den alt allmännare användning, denna 
bolagsform fått för snart sagdt alla möjliga ändamål. Snarare 
kan visserligen ifrågasättas, om denna auktorisation icke kan 
anses såsom en tom formalitet utan nämnvärd nytta. Man 
har därför åberopat det ringa antalet af afslagna ansökningar 
om stadfästelse. Illa bedömer man emellertid verkningarna af 
stadgandet om Konungens pröfning, om man mäter dem på 
detta sätt; man räknar då icke alla de företag, som aldrig 
kommit till stånd , emedan man visste, att de icke skulle vinna 
kongl. stadfästelse, och alla de fall, i hvilka bestämmelser, 
som kunnat gifva anledning till missbruk, af samma skäl al- 
drig influtit i bolagsordningen eller, om så skett, försvunnit, 
innan den föredrogs för Konungen. 

Men om äfven budet om Konungens sanktion icke saknar 
all nytta , så är därmed icke sagdt , att det motsvarar alla de 
anspråk, som kunna ställas på en lag för aktiebolag i vår tid. 
Så länge aktiebolagen voVo af ringa antal, var det möjligt 
för regeringen att underkasta deras bolagsordningar i hvarje 
särskildt fall en noggrann och omständlig granskning, men 
sedan denna bolagsform fått en så allmän användning som nu 
är fallet, är detta en faktisk omöjlighet. Regeringens närmare 
pröfning blir efter sakens natur förbehållen endast mer be- 
märkta företag ; för den stora mängden af aktiebolag uppställas 
blott de fordringar, lagen innehåller, med tillägg af en eller 
annan negativ eller positiv fordran därutöfver, och sedan dessa 



*) Se Premier rapport fait au nom de la commission chargée d'exa- 
miner le projet de loi sur les sociétés par M. Mathieu (Maj 1867) hos 
EiviÉBE, anf. st. ss. 512 o. f., särsk. ss. 567—76; Belgiska representant- 
kammarens förhandlingar 1866 N:o 62: Rapport fait par M. Pirmez, ss. 
7 o. f.; Vortrag d. Abgeordneten v. Hamburg vid Niirnberger-konferensen 
i dess Prot. ss. 319-23. 



Digitized by 



Google 



294 

ytterligare fordringar blifvit tillräckligt käoda, blir regeriogen 
för dem icke annat än en inregistreringsbyrå. På detta sätt går 
detta systems främsta företräde framför normativsystemet, hvilket 
är att möjliggöra, det i hvarje konkret fall tillräckligt afseendo 
göres på de särskilda omständigheterna, faktiskt förloradt, och 
en öfvergång till detta senare system kan synas i själfva verket 
endast innebära regeringens befrielse från ett värf, som onö- 
digtvis upptager dess tid, framkallar anspråk, som den icke 
kan fylla, och låter densamma bära skulden för de misstag 
och -oförsigtigheter, som de enskilde begå. Skall emellertid 
normativsystemet kunna någorlunda fylla sitt ändamål att skydda 
mot rättsförlust den allmänhet, som i aktiebolag ingår och med 
dylika bolag inlåter sig, blir detsamma ovilkorligen ett tryc- 
kande band på föreningsfriheten. Att uppställa abstrakta reg- 
ler, tillräckligt repressiva för att under alla förhållanden hindra 
missbruk af denna föreningsform, utan att på samma gång 
göra våld på aktiebolagens fria och kraftiga utveckling, lärer 
vara ett olösligt problem, och de högljudda klagomålen i de 
land, hvilkas nuvarande rätt hufvudsakligen är grundad på 
detta system*), inbjuda icke vår lagstiftning att följa detta, 
exempel. Den trösten, att en sträng lag alltid är bättre, än 
ett administrativt godtycke, väger icke mycket i ett land, där 
man icke med fog kan beklaga sig öfver något dylikt. För 
öfrigt drabbas båda dessa system af en anmärkning, som en- 
ligt vår åsigt angifver deras svagaste sida. Det verksammaste 
medlet emot de faror, aktiebolagen medföra, hvilket medel, 
icke den sorgfälligaste pröfning från regeringens sida eller 
den bästa och fullständigaste lag kan ersätta, är och förblif- 
ver allmänhetens egen försigtighet och dess misstro till de 
bländande förespeglingar, som sällan uteblifva från inbjudares 
och styrelsers sida. Intet är mer egnadt att söfva denna indi- 
viduela misstro och försvaga de enskildes själfverksamhet, 



^) Se Endemanns ofvan anförda Kommentar till 1870 års tyska lag 
och v. HoLTZENDORFFS Jahrb. f. Gesetzgeb., Verwalt. u. Eechtspflege d. 
Deutsch. E. 1871, s. 260; Vavasseur, Traité théor. et prat. des soc. par 
actions, särsk. inledn. 



Digitized by 



Google 



295 

än den tanken, att staten drager försorg för dem, och genom 
att väcka och nära denna tanke, befordrar lagen själf hvad 
den vill förhindra^). 

Publicitetssystemet synes oss vara det enda, som icke 
framkallar anspråk, omöjliga att fylla, och icke alstrar en be- 
dräglig säkerhet i stället för verkligt skydd. Men skall den 
obligatoriska offentligheten medföra något verkligt gagn, måste 
på densamma ställas långt andra fordringar än de, hvilka nu 
gällande stadganden fylla. Bolagsordningarnas offentliggörande 
existerar för det närvarande mera till namnet än i verkligheten. Så 
läpge de, såsom nu, äro spridda i underrätternas inteckningspro- 
tokoll, kräfver det både kostnader och besvär att erhålla kännedom 
om deras innnehåll. Att göra dem lättare tillgängliga för all- 
mänheten är en nödvändig förutsättning, för att deras offent- 
liggörande skall medföra någon verklig nytta 2). Bolagsord- 
ningens publikation gör emellertid icke tillfyllest. Kan det 
äfven sägas, att bolagsordningen vid ett aktiebolag är hvad 
karaktären är hos den enskilde mannen^), så är däremot den 
satsen, att det ensamt bestämmande för den kredit, tredje man 
skänker och bör skänka ett aktiebolag, ligger i bolagsordnin- 
gen, uppenbarligen grundfalsk. Det, hvartill tredje man tager 
och enligt sakens natur bör taga hänsyn, är icke blott bo- 
lagets organisation, utan lika mycket den ekonomiska ställning, 



^) Att denna anmärkning emot auktorisationssystemet är grundad, 
därom vitna systemets försvarare själfve, då de såsom en förtjänst hos 
detsamma framhålla, att den kongl. stadfåstelsen äfven i sin mån nöd- 
vändigt måste bidraga att stärka bolagets kredit. Se t. ex. Betänkande 
och Förslag till ändringar i kreditlagstiftningen, Stockh. 1854, s. 71. Väl 
må medgifvas, att den icke sål mycket gäller inom de egentlige affärs- 
männens krets, men det är icke denna del af allmänheten, som i ifråga- 
varande hänseende hufvudsakligen är i behof af skydd. 

*) Enligt det ofvan sid. 71 not. 1 anförda belgiska lagförslaget art. 
11, sker bolagsordningens publikation i le Moniteur i form af bihang, som 
öfversändas till alla domstolar, där desamma förenas i en särskild samling. 
På detta sätt kan hvem, som önskar erhålla upplysning om en aktiebolags- 
ordnings innehåll, erhålla denna genom att vända sig till närmaste domstol. 

3) Nurnb. Prot. s. 325. 



Digitized by 



Google 



1 



296 

.det för ögonblicket eger. För ett aktiebolag är det därför en 
ovilkorlig pligt att lemna dem, som med detsamma inlåta sig, 
en inblick i dess verkliga förmögenhetsställning, och staten är 
fällt befogad att uttvinga denna skyldighets fullgörande. Af 
detta skäl synes en föreskrift om periodiskt offentliggörande 
af uppgifter om bolagets ställning, undertecknade af bolagets 
styrelse, som närmast svarar för deras riktighet, ingå såsom 
en nödvändig beståndsdel i ett väl ordnadt pnblicitetssystem. 
Bjuder lagen en ovilkorlig offentlighet af alt, som för allmän- 
heten kan vara af vigt att veta, gifver den därigenom denna 
allmänhet medel att själf tillgodose sitt intresse, och på detta 
sätt synes den hafva löst uppgiften för hvarje politilag: den 
har undanröjt hindren for de enskildes själfverksamhet, och 
de må nu själfve bära ansvaret, om de icke begagna de me- 
del, som lagstiftningen erbjuder dem. 






Digitized by 



Google 




Digitized by 



Googl 




