Knäppar på lyran
;-:•""■'" ':::r'.;-^- ■■"■■'':■ ■.:•■■; 



..■■• ■"■ '•'■' :'-'■■ •■"■ ■;.' '■'. '■■'. 



B 

STOCKHOLMS 
| STADS BIBLIOTEK 



e^SSSS^SS 



e?ys\sNS\a^KH^ae&s^i 





I ;p-«;r[ :::-;;•.' 



wm&k 



m 



*Xr-Q .fa 



o 
gift 






jUj S$ J 3F^3£ 3F V '^ WS? S£"3F ^M^^.^'t? "^^^ 



-Ej^y^ 






VA 












KIJ.AS SISHI-S'ffSSSMV 






^UC^fa 






^s^y'S? 






tn 



VA 



%^^k&^ 



AP 



KIjIAS seiii^stiswt. 




Lts GUST. RYLANDER, 

Bazarn a Norrbro. 






-«M+4M$>3<ii$cge&!| 



'*&£:&&* 



l*oe£erna* 



Ml orunderliga aro vi poeter, 

Ett musikaliskt folk. Med skal del heter, 

Att vi ha snille. Obeskrifligt oinma 

Vi spela luta kela da'n och dromma; 

Och ljusa dagen se vi midt i natten, 

Men i var hydda fins knappt brod och vatten. 

Forunderliga aro vi poeter. 
Ett gcnomskinligt folk, liksom af ether, 
Forgafves aflas vi att blifva lata; 
Apollo-Fadren ger sa knappt att ata; 
Ty skalder tal han blott med mager tunga : 
Pa nykter mage bur ban heist oss sjunjja. 

Fdmnderliga aro vi poeter. 
Mot raolnen slrafva vi liksom raketer* 



Och under flygten mellan deni ocli jorden 
Da ar var sjal en klangrik karpa vorden; 
Och lifvets sorger dunsta bort pa farden 5 
Och jorden aga vi och andeverlden. 

Forunderliga aro vi poeter. 
Pa jorden stundoni slutna som paketer, 
For verlden ar vart vasende en gata; 
Mjeltsjuka tarar sitta vi och grata; 
Ur hjertats krater sasom glod de hvalfira, — 
Hvarfor vi grata veta vi ej sjelfva. 

Forunderliga aro vi poeter , 
Ett magert folk; men krigiskt, ty del keter* 
For ljuset strida vi, och spanna balte 
Mot morkrets bar: en skald bar vara hjelte, 
Sa vill Apollo; ock mot egna aden 
Haa bjod oss kkmpa: Segrcn vins i dodeu. 



m* 



Tilt Aftonstjernnn. 

Klara stjerna! sag, 
Pa min dunkla fard, 
Sag den riitta vag 
Till din Ijusa verld : 
Blif ett karlekshud 
Mellan mig ocli Gud! 

Lys utofver mig 
Himlens frid ocli din ? 
Och nutt hjerta vig 
Till ett tempel in : 
Mana englar med 
Hyita vingar ned! 

BHfve da mitt brost 
En asyl for niig 
Af gudomlig trost, 
Nar min vandringsstig 
Sorgen tornbesar 9 
Vattnad af min lar ! 

Nar dn resas ser 
Motgangsstormar opp, 
Sand fran molnen ner 
Talamod och Hopp: 



Fafangt mot de tva 
Storm, ocii askor ga. 

Horn livar afton Mar, 
Sag: i <jv aliens frkl 
Hvad jag Lrutit bar 
Under dagens strid: 
Dom ej bvarje brott? 
Lar forsonaH blott! 

Jag vill kampa nojd 
Lifvets strid med mod. 
Vexle sorg och frojd, 
Blott min sjal ar god ! 
Ur mitt bjerta tag 
Hvarje flackigt drag! 

Lar frauigent min sjal 
Fylla pligtens bud ! 
Nu farval, farval — 
Bed for mig bos Gud! 
Helsa barifran 
Till rar vingad son ! 



7 



It it den* 



Hvarlielst jag gar 3 en bild mig troget foljer^ 
Ej kan mitt bjerta skilja sig fran den 3 
IVar dagen gryr; ock nar mig nattea boljer 3 
Da kommcr lion i drooiniens verld igen, 

Jag sjunga vill, men englabilden svingar 
Fdrbi, ock tonen gloms oeh poesin. 
Jag lasa vill, men med sma sota vingar 
Hon skymmer bort bvart ord i rain latin. 

Sa ser jag bilden dagen om ock natteu^ 
Men, ack! en mm* at» oss emellan salt 
Hon liknar skuggan uli kalians vatten ? 
ser den vaL, men kan den ej fa fath 



IMJertat oeh VerMden* 

IVlaga ej, att id el sorg och smarta 
End as t trifvas pa var morka pol ! 
Drog ej ofta menskans egct hjerta 
Koisvart mantel ofver lifvets sol? 

Ty i hjertats spegelglas alien a 
Speglas verlden ryslig eller mild : 
Ar ej bjertat och dess h an si or rena, 
Sc! da svartnar sjelfva solens bild ! 

Hall mot Lioilcn sjalcns rena spegel ? 
Lat Guds ande spegla sig deri? 
Hissa sa med frojd clitt lefnadssegel 5 
Drag mcd mod de dunkla skar forbh 

Snabb ar fiirden ofver tidens bolja, 
Herrligt gar det, om var sjal ar vis; 
Hoppets stjerna vill oss vanligt folja 
Ofver hafvet till Gnds paradis. 



— *»&$ © %im — 



Mjundtmmmens Sang* 



m 



Se! dagen gryr. Med solen kans 

Hvart vasen panyttfodt, 

Och jordens rund ocli himinelens 

Har varen hlomsterstrott. 

Med mor'nad hlick och hvilad nog 

Jag i]ar ut till harf ocli plog, 

Aek! den sin egen hydda har 
Ait dela raed en van, 
Han somnar gladt, nar solen far, 
Och vaknar gladt igen. 
Nyss Anna vackte mig, nar sol 
Rann upp i sky och tuppen goL 

Mig skanlde Limmelen alii Lvad 
Mitt kjerta saknat forr; 
Oeh ingen, som af hjertat had. 
Gick chord fran dess dorr. 
"Barmherlige!" min ton var den, 
"Gif mig en hydda ocli en van !" 



10 



Han gaf mig bada: Se dig om! 
Der skymtar byddan an 
Med tak af torf, och skogen som 
En mur star onikring den; 
Ocb sjons kristall, sa tatt invid^ 
Afspeglar bela ncjdens frid. 

Och Anna alskar mig. Hvar gang 
Som dagen slacks och gryr, 
Hon her med mig i lof och sang 
Till honom, som allt styr. 
Ocb mer och mer vart bjcrta mins 
Att utan Cud ej trefnad fins. 

Si Ayr min dag vid plog och bill 

Liksom en dans fijrbi. 

Nar dagen skyins, jag langtar till 

Mitt tjall med engeln i. 

Nar solen slutat bar sitt hvarf, 

Jag ilar hem fran piog ocb barf. 



11 



Worilboms Wiemliingtan* 

Val langtar du ater (ill fadernas strand, 
Mitt bjerta! Du slar sa oroligt, 
Nar barndoniens niinne dig byiskar inland 
Om benibygdens dalar fortroligt. 
Forgafves du angrar den brannande lust, 
Som gackande dref dig till frainmande kust 
Fran enfaldens skogar och dalar. 

Hvad dromde du val om den frammande jord, 
Hvad sokte du fjerran i soder? 
Ack! sokte du bjertan? Fanns det ej i nord: 
Hvar fann du val trognare broder? 
Hvad diktade boppet, bvad brande din bag, 
Hvad sag du i soder, som icke du sag 
I enfaldens skogar ocb dalar? 

Jag minnes min bembygd vid danande flod, 
Dcr molnen sig hvila pa fjallet, 
Der aldriga skogen mot stonnarna stod, 
En gronskande skold kringom tjallet; 
Der lifvet var oskuld, der friden blott log, 
Nar solen rann opp, eller nattvakan slog 
I enfaldens skogar ocb dalar. 



12 

Val sofver min fader. Defc sjungande kaf 
Vid grbnskandc strand lionom sofver. 
Ocli bjorkarna gro kring dea ii I ska ties graf 
Och flata sitt skuggkvalf derofver. 
Men fadernetjallet, det hlommai* dock an* 
Och moder och vanner mig mana igen 
Till enfaldens skogar och dalar. 

Jag kommer, jag komnier val fjerran ifran 
En gang till att famna er ater . . . 
Dock — kanske for senfc star den cnslige son 
Vid grafvarnas runor och grater 5 
Och star da forskjuten, der alskad han var ? 
Och klogar vid minnet af forntida dar 
I enfaldens skogar och dalar. 



ftjQ.fi 






IS 



Nordynglingen titi Sydftichan* 

Kom, flicka, ocli bebo med mig 
Mitt tjall i norden gomdt! 
En tro sa ren jag lofvar dig, 
Ett bjerta godt och omt. 

Det tjallet star bland gran och fur 
Vid mdrkbla spegelvik. 
Mot stormcn skyddar fjallets mur, 
En forntidskampe lik. 

Tro ej hvad logncn sp rider ut 5 
Tro ej dess falska ord : 
Alt rosor linnas soderut, 
Men bjornar blotfc i nord ! 

Mitt hemlands berg sig spegla der 
I forsens silfverfall, 
Ocb varen ar mer skon an bar. 
Fast vintren mera kail. 

Sag du mitt land i sommargronl, 
Der elfvens silfver rann 5 
Du tankte: drommen skapar skont 
Mer skont ej skapar ban. 



14 

S% du mitt land i vinterskrud 
En stilla norrskensqvallj 
Du tankte dig en kungalmid 
Inunder gyllne pell, 

Skryt 5 soder! med din sang, din ros 
Gch drufvor. Last du vill —. 
Jag; byter mot din aprikos 
Ej Lort min vakas drill. &J 

Sa kar liar solen nordens land ? 
Nar soderns land ban gloint, 
Att, natten orn, vid sko&ens rand 
Hans oga vakar omt. 

Horn, ilicka! och bebo med m% 
Min dal med frid uti: 
Min lutas klang skall roa dig, 
Du sjelf min sangmo bli. 

Der sjunga vi i sfjernprydd nord, 
Nar sol gar upp, jj| r ner: 
Ej battre sallhet ger vdr jord*, 
An trogen karlek ger. 



— -**o^ $8§$tO«*w-«. 



15 



Sang, Win oeh MtiirMek. 

Jag vill sjunga 

Till mia lula ? 

Och iatill mitt bjerta slula 

Allt dct skbna, adla^ rena - ? 

Ocli fortjuat deraf alien a 

Vill jag^ sjunga 9 sjunga! 

Jag vill dricka 
Must, som gloder, 
Ej ur rucklets Ml med broder, 
Som i rusets dy blott vada : 
Men ur gladjens mcd de glada 
Vill jag dricka, dricka ! 

Jag vill alsfca 
Li f vets qvalda 

Brodra-attf men min utvalda, 
Hjertats bulda en gel vorden^ 
Henne framfor allt pa jorden 
Vill jag alska, alska! 



iflfft-$ s e «> -•" 



16 



M*aettm* 

1 oeten ar pa guldet arm, 
Poeten gerna ler med flickan, 
Poelens sja'I ar 6m oeh varm, 
Poeten gerna Wir pa svickati : 
Ack ! om jajr sammanlagger det, 
Sa tror jag sjclf jag ar poet. 

- »?»« - 



s 



17 



Italian* 

Du lilla kalla, klar och mild! 
Invid din strand jag trifves gerna 3 
Nar i din fainn da bar en bild 
Af dagens eller qvallens stjerna. 

Bland fclominorna uppa din strand 
Hur skon ar aftonen > htir roiig, 
Nar ]ag med lutan i min hand 
Far sitta der med dem fcirtrolig! 

Nar sjiilen saknar hopp och trost, 
Jag Ayr till dig och stilla prater, 
Och vid ett ljud af lutans rost 
Uppklarnar hoppets stjerna ater. 



J 8 



Wanna* Meyeh\ 



' Ingeiitiug- pa jorden ar 

Samre an att vara liar" 

Sa den unga Nairn a sade, 
Ocli sitt liar i lockar lade — 
"Jag ju alia kara sett 
Ga och sucka allt i ett. M ' 

"Oppen ar mm Lyddas dorr, 
Men mia regel l>lir soni forr \ 
Glad mot alia, alska ingcn! 
Kommer an med silfvervingea 
Amor sjelf sa tack ocli skon, 
Blir jag kail som viIltersn6n■ , . . 

Amor ar en gammal skaim, 
Harnesk, skold ocli kopparhjelm 
Hjelpa ej : kaiis konst ar mogen, 
Jagten sjelf i Solna-skogen. 
Kau ej traffa sasoni ban: 
Akta dig, han larger an! 



19 

Kom sa Frans, en ung kusin, 
Med tupe och soekermin. 
Bad om karlek. Nanna horde. 
Amor sjelf, den sfcalken, forde 
Frans och Nanna mund root mund — 
Rejjeln glomdes samma stund* 

"Indenting sa kimnielskt ar, 
Som alt illskas och bli kar'% 
Sade Nanna vid sin spegel, 
Valde sa en annan regel: 
"Hur man nekar, bur man svar, 
Blir man anda engang kar!" 



©* 



20 



lien utesffinyde Ahta Mannen. 

Vinterstycke. 

i\a men, Bar man sett pa Sa befarigdt-san, 

Ljuset har Eon slackt ocli porten stangt-san, 

Jag? ej vagar bulta, 

Far val ga ocli stulta 

Hela natten, fastan det ar strangt-san I 

Sno och blast utaf den bistra sort-san, 
Vasten tunn och fracken nagot kort-san, 
Hur jag jemnkar kragen, 
Fryser an da magen : 
OfvetTocken bar jag spelat bort-sani 

Vore mln Barbara roera om-san 
Men nu ar ton som en furie grdni-san. 
Sakert lion rnig strypte, 
Bla och gul mig nypte, 
Om jag storde hennes ljufva drom-san. 

Mag en svider, jag kan ej sta rak-san, 
Snon gar in, som i elt sprueket tak-san, 



|.t. 



H 



■M 



21 



«Genotn tan och blacken 3 

Skcirtet utaf fracken 

Kan ej racka bade fram och bak-san! 

Husch! nej, nu jag maste bulta pa-san: 
Alskade Barbara! oppna da-san! 
Jag: skall aldrig vara 
Borta, hem ma bara ? 
In i hieka doden sta pa tarsan ! 

Vore godt att nu ha rygg af sten-sam 
Jag hor hennes sta mm a allaren-san, 
Jag hor toffeln knarra -— 
Alia lemmar darra, 
Jag kan netto sta pa nana bea-san! 

M-***** — 



22 



fjlamsande varen 

Orduar sin gninskaude driigl; 

Blommior i harem 

Sprida sim doftande flagt. 

Slingrande backen 
Hoppar i dalderna iter* 
llosi^a taeken 
Solen at angarna ger. 

Skiftamde skrudar 
Tjusning at bloinmorma ge$ 
Kronor^ so mi brudar, 
tiara de, blyga soua de. 

Fjarilen trader 
Fri ur sim stoftiga verld: 
O ! bur ban glader 
Sig at dem lufliga fard ] 

! burn pralar 
Purpurm pa vingarna spilld I 
! bur bam malar 
Lifvets uppstanclclsc-bild! 



23 



Liksa ur grusct 
Lyfter jag vingen en gang, 
liar mot Ijuset 
Fralsad ur nojornas tvang. 

Menskan och djuren, 
Bloinman i skimrande skrud. 
Allt i naturen 
Vittnar om skapelsens Gird. 

Ringaste droppe 
Varlif af skaparen far$ 
O! men deroppe 
Blomstrar en skonarc varS 

***-»£$ <£»»♦« 



24 



V ,* 



Mien mailer ne Mrigaren. 



1 stjcrnlos cjvall, soni bredde morkrets flor 
Krhig konunga- och borgare-palatsen, 
En ung offser pa Norrbro gick och svor, 
Att hem, ej anim var pa motesplatsen : 
JJ Flyg, aftonflagt! ocb eden bar, 
Oeb skynda pa min lilla Lotta, 
Ocb sag att jag gatt trogen bar 
Fran klockan sju till klockan atta V> 

Ai mangen lykta staden lystes opp, 
Och par om par de aiskogs-skaror vandra; 
Den unge krigarn sjong med mod och hopp, 
Att om ej Lotta kom, fick ban val andra: 
"Flyg, aftonflagt! ocb sangen bar, 
Att den ma binna lilla Lotta, 
Ocb sag att jag an vantar bar 5 
Fast klockan redan slagit atta!" 



25 

Men, ack! der kom en tarna snord och spiind; 
Ej lange njot boa "ljafva ensamlieten r, ? 
Ty af sin nya karlek krigarn tand 
Sin arm straxt Lenne bjod uti fortreten: 
"Flyg, aftonflagt! ocli skyndsamt far 
Med foreliruclser till Lotta, 
Oca bvlska att jag trogen Tar 
Fran klockan sju till klockan uttap' 



2§ 



Ijapprij eller Mmmiem nti 



Mans nied mork ocli (Jyster panua 
Satt uti sin kanape: 
"Ruinerad ett in trV 
Tankte kan ock sag Susanna 
Reda till en stor supe. 

Men 5 ack se! vid porten stanna 
Vagnar — o, mod bjornar i! 
"Gud!" skrek Mans, "clet ar foWtJ* 
"Lappri, lappri!" skrek Susanna, 
Gomde Mans i skafferi. 

Mans forsinadligt, for att banna, 
Sade till sin akta van: 
"Gillslun vinkar mig jigenp 1 
"Lappri, lappri!" skrek Susanna* 
w Nog kan du dig repa aw-** 



TZ 



v Jaja! kauske basta knepet 
liar i denna jemmertlarn!* 3 
Tankle Mans ock gick ur sal/u, 
Att sig repa — ocli I repet 
Hangde sigr i kallarsvarn. 

&r r &m 



2* 



28 



fflaa* 



liar du glonit mig redan^ 
Hap du loflet glonil? 
Kan val nagon annan 
Alska digf sa unit? . , , 

Ofver jorden glodde 
Varens bimmcl klar: 
Varens forsta blomina 
Nannas karlek var. 

IVar som varen skankte 
Jordan blonimorne 5 
Gaf lion mig: sltt bjerta — 
Kan man mera ge? 

Men nar varen hade 
Knappast blommat ut 3 
Gaf bon at en annan 
Hvad boa gelt forut. 



20 

Svekets torne grodde 
Under kindens ros; 
Trofaet ar en fjaril 9 
Rymmer snart sin kos! 



30 



'MPernftmuhar- Visa* 






xerukcr ock hirer 

Jag anniala far! 

Jag gbr krumilurer 

I kerrarnas Lar, 

Och krusar ocli branncr, 

Att ktiappt man dem kaimer 

Tinktur liar forsaljes 
For liar, soni gar ur» 
Af nngkerrar, oljes 1 
Me«l skroplig %ur, 
Forskonar jagr roan gen 
Med kainmcn ock tangen, 

Bodpojken ock grefven 
Till hand a jag gar 5 
Den dumniasle iifven 
Ett knfvud liar far 
Med qv it: haste tycke 
For tolf skilliog sty eke. 



31 



Ponmlan den skbna 
Jag- fatt fran Pairs; 
Pa hurkarna grona 
Dev slar som he vis 
Kuiig Filip graverad,, 
Bled den pomaderad. 

Journal for fransyska 
Kostymer bar fins, 
A vis or pa tyska 
Ock Jler, an jag mins ? 
Af alia ull and ska 
Saint norrska oeh svenska. 

Af niangden, ja^ branner, 
Min lycka lie r or . . . 
For k under ocli vanner 
Jag sjungjt, oeh iror 
Fullkoniligt att niangen 
Sjong samre om tangen. 



32 



Hen ffiaele Sanyaren* 

Jag ar sa glad! Jag sjunga vill, 
Ock kufvad ligger hvarje smarta, 
Ock vid gitarreus silfverdrill 
Blir gladjen dukbel i mitl Ljerta. * 
Valkommen, Maj ! Fyll mia pokal! 
Jag vill din skal i ]>otten dricka, 
Och jubla genom skog ocli dal 
Med mia gitarr ocli med mia flicka. 

Min fiicka ar sa god, sa om, 
Ea cngel med fordolda viagar; 
Dess kansla som en Larodomsdrum 
Sa ren, nar kennes stamina klingar? 
Dess oga som en kogre verld, 
Der englar i en majsky nicka; 
Ack! lifvet ar en hiinmelsfard 
Med min gitarr ock med mia flicka! 

Sag du i drommcn nagon gang 
Ett land, der silfverforssar dona, 
Der Llommor 5 under faglars sang^ 
Sta nickande i dalar grona,, 



rawBMKHBflifflramBa 



33 



Och sag du vid den blaa elf 
Tva vascn i dess spegel blicka — 
Du sag mitt hemland ocli niig sjeK 
Med in in gitarr och med niin ilicka, 

Och der bland fadrens ganila fjall 
Skall en arkadisk dal oss skydda, 
Sorn engeln patriarkens tjall, 
Skall evig tro bebo var bydda: 
Nar Maj och Flora ses harnast 
Pa jordens Momstermatta sticka., 
Da firar jag min brollopsfest 
Med min gitarr och med min flieka. 



rJ0 | 



34 



Wen OtfUige. 



Jag vill friiga, om jag- bor 
Lefva eller ej ! 
Pa hvar fraga, so in jag g r 5 
Svarar lifvct: w JVcj!" 

Pa miu ban a, hvart den bar? 
Lyser ej elt ljus. 
Jorden med sin rikdom ar 
Dock elt fattigrhus ! 

In gen vanlig stjerna ler 
(liver lid ens baf : 
"Verlden ar ? sa langt jag ser P 
En kaotisk graf. 

Jordcu ar en lionstig boll, 
Rullar nalt oeh dag 5 
Djur och uaenskor aro trolly 
Si fir afveu jag. 

Derfor gnor hon i del bla 
Med forlviflad bast. 



35 
For all se, bur klent vi sta 
Pa dess snurra fast. 

Sjelfva baret Llifvit grail 
I min niotgfutgsnatt: 
Odet har mlg rikligt fat I 
Uli lufveri fall . . . 

Dock, bvi kabbla? — Mitt ffirnuft 
Koin oeb sta inig l>i! 
Eftertankens rena luft 
Vill jag andas i» 

Jag vili under odets spel 
Tro kvad skalden la*: 
Motgangspaddcm en juval. 
I siit hufvud bih\ 

I en pels af talamod 
Vill jag svepa uiig: 
Ofta blifver freden god 
Efter blodigt krig. 

rW- £$-«—— 



' 



36 



Temporu mutantur* 

I*iiIo> som yngling, pa skuldrorna bar en oxe„ 

Mea tiden 
Andras \ en yngling nu maktar knappt bara 

sig sjelf. 



, 



Or&ahen* 

Yngling! du Magar alltjeint alt tiden gar lang- 

a a nit — Iiesinna : 
Hjulen pa tidens vagn latjan har lyftat utaf. 

— »»^@ •*-«** — 

Mien dumme Mannen* 

Min man ar dutn ,, ? ntlat 
Sig en gang: fru von U * \ — 
Man vet nog hvarfor det; 
Han hemic tog till iris, 



1 



37 



Mialen. 



Jag vet en dal 3 der gras oeb stra 
Ej gro; men dal'n ar skua iinda. 
Val tycks den for vart oga skum, 
Der byddan bar for en blolt rum; 
Men dalens folk de trifvas val 
I endragt, som en en da sjal : 
Ej Idagan sporjs, ej grat man bor 
Derinnanfor. 

For dalens folk ej sol uppgick, 
Ej lyser der en sljernas bliek: 
Inom den boga grunscstcn 
Hvad batar sol och sljernors shen? 
Ty stjernornas ocb solens trost 
Ar endast till for lifvets brost, 
Nar storm en sin a ask or tor 
Harutanfon 



-fl 



38 



De lyckligc! de sofva godt: 
For tidens vald ocii strld oeh hvott 
De sta'ngt sia dorr och stallt dervid 
En englavakt, sum hcter frid. 
Sail den, som finiier grafVeus trost 
Och raed ett lu#nt ocL skuldfntt briisl 
Far slumra roligt, n-ir liau dor, 
Derinnanfor! 



*»#;<> * 



Visa. 



Ljitet ho jag siitta vill ; 
Gard uied tradgardstappa till, 
Liten aker till att grafva 
Vill jag uppa landet hafva ; 
Huset utan vauk ocli brist — 
Fyra ruin och iorstu'qvist. 

Ladugarden lagom stor: 
Alta far ocii fyra kor; 
Gris i stian, bast i stallet, 
Litcn qvarn vid vatteafallet, 
Ocb vid bryggau nervid strand 
Liten bat att ro inland; 

Grona angar, godda fait,, 
Allting sa ordentligt staldl, 
Harfvad aker, raka diken, 
Yacker utsijjt utat viken.; 
Ocb ? sa langt man skonja kan, 
Berg ocb bolniar om bvaranu 



40 



Dito, vill jag ha iinnu 
En for sot och hygglig f ru . 
Men Los flickoma jag tyeker 
Ej om flard och bjcfs och nycker: 
Ar hon flardfull, vill jag: ha 
Hellre korgen, an fa j«. 

Fran hor vara, h6r ni det, 
Mera inagerlagd an fet, 
Glad och vanlig, from i seder; 
Nadigt jag mig undanheder 
En, som scliaffsar utan ro 
Ut och in pa kippad sko. 

Ingen odslighet far ra : 
En grin-olle i hvar vra 
Onskar snart vid pappas sida 
Vagn alt aka, kapp att rida, 
Pappershatt, trumpet och kort* 
Tupp, som varpcr immerfort, 

Hvad shall mer jag hitta pa? 
Litet hokskap i ca vra; 
Mor om crralln iordningstaller 
Aftouvard och lasning, cller 
Sitter mor och jag i lag — 
Liten visa sjnnger jag, 






41 

Trefnad skall bli bvardagsga$t ? 
Logn oeh sqvaller bli var pest ? 
Oppcn sa lining fora ordet* 
Varmt i bjertat> godt pa bordet: 
Dorren, oppcn for bvar yan ; 
Stands for flardfull blott igen, 

Sadant bo jag satta vill 
Bums — nar fcassan r'dcker till. 
Men bur skall val kassan okas. 
I bvad varf skall lyckan sukas? 
Kanskc sitter lion uti 
Nagot utlandskt lotteri I 



42 

Adjunikten jm JLanetei. 

I vi vale! Broder, bvad det iir tungl 
Alt till sitt yrke Iia prcdik stolen ! 
Jag rader ingen alt bli adjunkt, 
Det ar det samsta inunder solen. 

IIos skogens nalle 

Jag tell re bodde; 

Ja, soni en knaMe 

Jag: hellre g-nodde 

All verlden kring. 

Det Iror jag val ! se'n man blifvit prost, 
Da kan man ata ocb sofva Lara ; 
Och gratis far man had' smor ocb ost 
Och dito skinkor, forbalt sh para ! 

For lijorden slipper 

Han sjelf arbeta — 

Uan Lara klipper> 

Da vi fa strela 

Adjunkter sma. 

Oeb skall da prostcn ibland for skain 
Sta upp i horfjen en gang oni Julen, 
Da tar ban flux ur sin fjerding fram 
En gammal niifvtr, ratt ilia vnlen 



43 



Dess datum inbitet 
Flan slar mot bordei, 
Och jcmnkar litet 
Pa predikoraei — 
Och dernied punkt! 

Men vi adjunkter — » det ar ej iiojj 
Att som vdlldrde predika Lava : 
Hjelp-prester beta vi ock med fog, 
Ty forst ocb sist skall maglstcrn vara 

I dans, i leken, 

I skainl och allvar — 

Ocb skara stcken 

Ocb sld i halfvar, 

Ocb Gud vet alii! 

Och gar en skruf pa gitarren trugt, 
Da skall macjistern den bums kurera; 
Ocb fins en bok, skall ban lasa hogt 
Ocb lor inamsellerna deklamera 

Tegncrs poemer 

Och sin a no veil er 

Af mamsell liremer 

Och Bulwer eller 

Af fru Carl en. 






44 



Hej ! embctshroder ! Sa gar clet till . 
Men skrammens ej utaf dctta pratet! 
Jag icke langre nu sorja vill — - 
Med tiden kommer val pastoratet. 

Tank, om jag klefve 

Pa arans trappa, 

Sa att jag hlefVe 

En Erke-pappa 

Helt ofortankt! 






Jag tror ni skulle .... Dock hellre, an 
Att La sa Jdskliga pretentioner, 
Jag skaffar mig en prelat till van 
Och dito flicka med relationer. 

Da som en fane 

Jag gnyr ej mora: 

Jag skall i Skane 

Mig vigiiera 

Ett pastorat. 



*♦*♦$• o •©«**♦♦— ■ 



45 



Ny&rs-IIopp* 



Son* grafven tyst, betydningsfull ar stunden* 

Lik hvarje afskedsstund i lifvets dal : 

Med lyftad vinge ban mol himlarunden 

Star gauila aret, taljande sekunden, 

Alt stallas for den llogstes tribunal. 

Det hlad, det fatt, att lifvets handling sliildra, 

Fullskrifvet ar, och sandas skall till Gud. — 

Sof ej, o, jord ! Bed gode Fadren mildra 

I domens stund sin staminas tbordons-ljud I 

Det midnatt ar, ocii dystra facklor glimma 
I stjernfull rymd fran en gudomlig verld. 
Jag vakat bar i nattens ande ti in ma 
I bon ocb lof 5 vid maiigen vanlig strimma 
Af hopp och ininne kring min hufvudgard. 
Och nu uied dem jag gar till ro och drommer r 
Hvad jag forut vid arets vagga driimt ; 
Btnr i silt skote nya a ret gonxnier 
Den sallketslott, sum gamla aret glomt! 



46 



Wyars-hort till Miinen* 



Jr or dig, du Logo ancllige magna t 
I sol ens iiiiuoielsvida kyrkostat, 
For dig, o mane i del klara loftet! 
Jag bugar mig ined nasan uti stoftet; 
Ty det iir min oeb mina brodcrs sed, 
At I; nar vi buga ? buga vi oss ned. 
So in sno i rymdeu, ilyga offerbladen 
Med granna namn krlng eleganta staden 
IVi ed sondrig rock jag pa terrassen star 
Oeh 6 11 ska r dig odmjukast godi nylt dr. 
Det hofves in gen, sum poet ar vorden, 
Att alltfor mycket fasta sig vid jorden: 
I molnen bor ban bygga, bo ocb sa; 
Om det ej duger 5 bor ban det anda . . , 
Ma andra om det jordiska bestyra, 
Fjiir dig i dag jag strangat bar min 1\ ra ; 
Jag lilskar dig, men vet dock ej bvarfor; 
Jag vet mcd risshct blott att jag sa gdr. 



4* 

Tag da min helsning pa clet liya uret! 
Fran fotens spcts till spot sen utat" hare I 
Ja*j hadat gjiig uti tlitt milda sken: 
O! att jag hlefve, sasom du ? sa ren ! 
Af 1 j i J s och skugga skiftar uienskans lefnad. 
Af uiulerliara t radar ar dess vafnad, 
An Ijus som skyn, .an mork soni jordens grus - 
Skall min bit mork som nallen, eller ljus? 
D e t star deed f va n . lN T u fa r va I , d u *j o d c ! 
Till nvarsgafva §er jag dig mill ode. 



-«-*•*■>$ ty >>*.■ <• 



48 



Mi.ontors-Vahtmii$taren UK. 
rW TuU-Verhet. 

(Dod 1843.) 

Uod och forgangelse! hvad fins liar annat? 

En eftcr annan bockar sig och gar. 

Kontorets gainlc visare Lar stannat, 

Som visat rati i manga Herrans ar. 

Sof godt, du gainle I Vaktcn ar forliden — 

Vand dig at vaggen, bry dig: ej om tiden! 

Val dig! deruppe inga stormer svalla, 
Man slass ej der om tjenster och om mat. 
^tykyggare fran jorden tiro alia, 
Och alia sta pa ordinaric-stat ; 
Ett lyekligt samfund, ett forbrodradt sliigte, 
Ett frigjordt Israel ur lidens hakte! 

En gang som du vi jordas uti mullen, 
Och motas da vid himmelrikets lull. 
Ar du deruppe da annu vid tullen, 
Sa slapp oss in for gainiual vanskaps skull! 
Det vore hurdt, om gubben skulle svara: 
"Gack hort! din sjal ar en forbjuden vara]" 



49 

Men, ack! sa Strang ar Iiinilcns lag ej heller, 
Ocii spo ocli fastning vet man der ej af. 
Forbarmandet ar Tax an dcr ? soni galler, 
Forlatelsc dess forsta paraj>raf. — 
Vi boppas derfor, liksom du oeh flcra 
J liimlen fa i nader iuklarera! 



— — flH3«t- 



50 



JLut-spelaren. 



Nar qvallen uied skuggorna skymmer^ 
Och solen Ayr bort pa en gang 
Med da gens beslyr ocli bekymmer, 
Da stammer jag lutan till sang* 

Nar lijertat till himlen och Ijuset 
Bak stjernornas silfvergardin 
Vill dromma sig fjerran fran gruset, 
Jag sjunger en hymn af Wallin. 

Men vill det sig dromma en hydda ? 
Sa lugn s paradisisk och ren, 
Der karlek mot stormen vill skydda 7 
Jag sjunger en sang af Franzen. 

Nar veinodet plotsligen spinner 
Sitt inoln onikring hoppet, som ler ? 
Jag sjunger, tills molnct f6rsvinner s 
En nordmannasang af Tegocr. - 



51 



Sa gungar jag fram med miii luta 
Pa lifvets oroliga strom : 
Ma andra det verkliga njuia, 
, J a g glads och ar sail i niin drum ! 



-4fr§£fh- 



3* 



52 



Mjefnads-Oden 

eller 



Ar det ej skont aoda att vara ung? 

Hvart heist man ser, ses idel solar glimma I 

Jag vet just ej, ty ofvcr tornsadd ljung 
Min ban a gick fran lifvets forsta timma. 



A. 

Ar del ej skont att vara gift likval, 
Ar ilet ej just att lifvets naktar smafea? 

Jag vet just cj 3 om det kan smaka viil 
Alt fa pa ryggen af sin omnia maka. 



53 



A. 



Ar del ej skoal alt vara rik? Man far 

Allt kvad man vill oek niangen omsorg slipper! 

B. 

Som rik i ar, jag fruktar, nasta ar ? 

Fa at min Iiustru tigga mat ock — nipper. 



Ges da af sallhet ej en enda sort 
Som odets jpinst dig ofverlaler? 

B. 

Blott den, att Lemma Mi— da frun farbort, 
Och rymma huset — da hon kommer ater. 



54 



VAr oefo WrM* 



Sjalens bogtid inne ar pa jorden : 
Var'n, gudoniligbetens orabnd vorden., 
Landar, atjt var kust mcd rosor slro. 
Gudabilden speglar ban i hafven, 
Straeker ofver jorden Llomstcrstafren 5 
Ocb i glansen af den gode anden 
Ligger bon som en fortrollad o. 

Hvad som vintern brot vill var'n forsona. 
Skapelsens ocb ljusets barpor tona: 
Bjordar dansa. Menskan npprait star, 
Ser Guds under, gloinmer odets nycker, 
Som en brud det varraa 1 if vet trycker 
Till silt bjcrta, ocb en bog forsoning 
I nalurcns alia pulsar slar. 

Gudomskanslan sja'len genomlninger: 
Hoppets engel, varens broder, banger 
Friska kransar bring den faogna brud. — 
Hor du stjernors silfverharpor tona 3 
. Hor du jordens fran bvar liljas .fcrona, 
Hor du fridens i dill egct bjerta: 
Det ar toner, spelade af Gud. H 



55 

Lat oss luta oss med frid tillsamnian, 
Fromma Ljertan ! sola oss i flaninian 
Af Guds karlek, rena sasom den! 
Hors dess rost ej, som den fordo in hordes: 
"Alsken mig, och alskens sa inbordes, 
Som jag alskat eder!" — Broder, broder! 
Kanna vi Guds tungomal igen? 

O ! vi kanna dot. I varens dalar 
SjaTn forstar sa viil hvad himlen talar, 
Laser rent naturens blomsterskrift. 
Hat ocli marker vike ! Ljusets fan a 
Lat oss svara pa var skurnma bana ! 
Minnet af hvad godt vi gjort pa jorden 5 
Blifve marmorn pa var slutna grift! 

Och en verld skall, skonare an denna, 
Famna oss, och ljusets englar kanna 
Oss igen pa sjalcns rena skrud. — 
Der ar hem met. Har ar natt och drommarj 
Der ar verkligket, och ljusct strommar 
Fran en sol, som ingen mitlnatt gomde, 
Kriag en var, som evig ar som Gad! 



><*9@ C***« 



56 



Iflin gamla oeh min nya Wrack. 

i?Iin gamla frack ! jag nodgas mot min vilja 
Dig afsked ge. Se sa, Mif nu ej stott! 
Grat icke sa: det gor mig ondt att skilja 
Dig frail en tjenst, som da sa troget skott. 
Du kaa ej raknas mera till dc unga, 
Jag kan cj ge dig mer an Ljertats tack. 
Fast ordet baftar sorgligt pa min tunga, 
Det niaste ut: farviil, min gamla frack I 

Hvad allt anda ar vanskligt kar pa jorden! 
Du var dock ny for elfva ar i dag; 
Nu ar du snaf ocb gammalmodig vorden 
Ock vrakt och utdomd utaf modets lag. 
En gainmal vanskap dock for dig jag kanner, 
Ocli forr'n du Langs i nugon kladstands-dorr, 
Kom lat oss dricka brors-skai ock bli vanner, 
Du gamla kcdersknyffel, nu som forr! 

Med dig kur ofta stod jag ej i salen 
Hos mina for man bockande ock fin] 
Hur sprattigt flog jag cj med dig pa balen 
Med smala skoit liksom en beckasin! 



57 

De bruktes da belt spetsiga ocli latta 
Ocli flogo bogt vid minsta battcmang: 
Nu banga de ? som nar man brukar salta 
En tung rida for en tableau-vivant. 

Men modct bar sin nyck, ocb tidens tander 
Ha pa din lifstrad gnagt, till dess du sprack; 
Ocb mer an en gang ingen rock man vander — 
Alltsa farvai, min gainla hedersfrack! 
Din langa tjcnslebana ar forliden — 
Min nya frack jag fatt modem och bred — 
Den sisla tjenst, du gjorde niig i tiden, 
Var da jag svor kung Oscar trohcts-ed. 

Min nya frack! med dina breda vingar 
Hjelp mig alt stiga i befordran snait! 
En battrc Ion, soin mera jfylligt klingar, 
Det vore i min ficka nagot rartl 
Tank om det bande! Hjelp mig da att prisa 
Rattvisans ofta dolda gudaraaktj 
Men vill (j lyckan ge mig det, sa visa 
Med bela hredden benne ditt forakt ! 



58 



WiM Clara* 

v»rat ej, Clara! fas tan sorgen smyger 
Sina liljor i din nngdoms var! 
Molnel skynimer solcn, men forflyger? 
Sorgens lilja k nop pas och forgar. 

In gen stjernas glans sa klar ar vorden. 
Att den ej af molnet ofrervins: 
Jngen cvig gladjc fms pa jorden, 
Lilisom ingen evig smarta fius, 

Lat dig: trosla! Hinjlcn ratlvist dommer: 
Endast karlek i dess profiling fins. 
Den ar trtisllos blott, iivars hjerta glommer 
Gud oen pli{ften 9 men sin plSga mins. 

Grat ej 3 Clara — dock jag dig: forlater: 
Tarar hli anda var trost till slut. 
End as t; glom ej bimlen 3 nar dn grater,, 
Glom ej luuilen, sen du gratit uU 






-w^S5S'» — : 



59 



fBossen oeh $?iieMan* 

(Serenad.) 



Gosscn. 

ISed fran sin hiinmel 

Daggperlan buren 

Vaggas af Wormian i doftande skaTn. 

Sljer nomas hvimmel 

Kundt kring assuren 

Lyser i nalten de vandrande inoln, 

Flickaii. 

Hop, hup dct klingar 

Mildfc genom natten : 

Sakcrt en engcl fran stjernornas ofioi'! 

Hade jag: vingrar, 

Floge jag" fatfen, 

Tvan^ honoai blifva min van och mm hror 



60 



Gossen. 

Lyssna till lulans 

Toner 5 soin klinga, 

Flicka ! dilt lof utur kurlekens brosl! 

Oppna pa rulans 

Galler och Imnga 

Nattlige gangarn elt svar pa hans rost! 

Fliclian* 

Himinel ! Iivi la gar 
Kinden? Ilvi faller 
Taren i ogafc vid tonernas gang? . . . 

We j> J a S e J v %** 

Oppna mitt galler: 

Gosse, var tyst med din nallliga sang! 

Gossen. 



Fjarlarna Loja 

Gyllene vingen 

Karligt kring Llomstrcn i yrande sznek, 

Virka din sldja^ 

Natt ! ofver tingen, 

Alt jag ej skonjcr de alskandes lek! 



01 



Flickan, 

Tyst mcd din luta! 

Klingande slagen 

Lock a vart hjcrta mer latt an dct tros. — 

Fjarlarna njuta 

Blonasterbehagen ; 

Men se'n de njutit, de rymnKi sin kos. 

Gossen. 

Fafaugt beky miner, 

Flicka ] dig* plagar : 

Dig viil jag alska till granande host. 

Aldrig jag- ryininer, 

Evigt jag lagar: 

llammnu ar evig a sangarens brost* 

Flickan. 

Ma da sa vara, 

Gosse! men sakia, 

Yarsamt och tyst oiVer hackarna spring ! 

Bui Ira ej bara, 

Akta dig, akta, 

Vack cj den slumrande verldeu onikring! 

— **»**$*««< — 



62 



\W 



3?em Vrappor opp* 

(Extra-Kaminarskrifvar-visa.) 



♦Jag silter stuiidoni och mitt lif begrundar 
Uppa en rankig vind fern trappor opp, 
Och undrar ofta, om den dag, SO m stundar, 
Bar i sin famn fullbordan af milt hopp. 
Men ingen lycka sporjs, och dagar fara 
Sora solens boll i enahanda lopp — 
Men jag ar ung ? och da tan man ju vara 
Rait nojd uppa en vind fern trappor opp. 

Hvad det ar shont att ho sa hogt frau jordcn, 
Fran gataus kuller, menskolarm och stok ! 
Ur fyra rutors fonsterglugg mot norden 
Jag bar min fria utsigt at ett kok. 
Der trippar Sara, trind liksom en aria, 
Med glas och brickor, niangen skal och kopp: 
Ack! hvilken utsigt for eft kansligt hjerta 
Uppa en rankig vind fern trappor opp! 



63 
Dock, Gudi lof] annu bar aldrig inagen, 
En tomsack lik, uppa sin bcrre bangt. 
Jag frodas skaligt, skrifver rent om dagen 
Tolf, Cemton ark, bvad andra dumt ha tankt. 
Det bjelper icke. Magen ej forbyter 
Sin baj-nalur, fast kassan sagcr stopp. 
Jag vet det val, om an allt annat tryter, 
Sa fins anda aptit fern trappor opp. 

Mi? kanilottskappa konimen ar till aren ? 
Men varm. annu, fast nagot sliten bak. 
Min Latt betacker val de blonda baren, 
Fast nagot rodbrun soiu elt koppartak. 
Blott man ej svaller eller fryscr bara, 
Om strumpan oek bar en ocb annan stopp, 
Som extra far man ej sa noga vara 
Uppa en rankig vind feni trappor opp. 

Men lyckan kommer val, fast lion i striden 
Om tjenst ocb Ion inig ofta ryggen vandt. 
Boek bvad gor det, da jag anda med tiden 
Mig foresatt att blifva president? 
"a oxens born sail ju en lumpen myega 
Ocb dromde om sin jaltestora kropp — 
Bvad under da, om jag vill luftslott bygga 
Ocb blomsterslro min vind fem trappor opp? 



(14 

Da qvallen, kommcr, och for ibnslerrutan 
Den trinda Sara drar gar-din igen, 
Vid aftoubrasan klinkar jay: pa lulan 
Melodiskt, eller skraltar med en van. — 
Ack! raed en farbog, smor oeli liinpa bara, 
Och med en van med sain ma nial och hopp ? 
Da man ar un<j och glad, kan man ju vara 
Rait sail uppa en vind fern trappor opp ! 



£©**» 



65 



frredikanten* 

Jag sag en lioglard lierr magister,, 
Som, ora man dbininer efter prat, 
Var niindre prestinan, an minister - 
Alltnog han salt som komminister 
Ocli vantadc pa pastorat. 

Men in gen kunde taga fa tie "n, 
Att oberedd predika latt: 
Det giek som vatten genom trattcn; 
Men ocksa var det Lara vatten 

hela bans predikosaU. 



II I 



f>6 



Mn AHarhasts Memoirer* 



Jag foddes i spiltau i adellgt stall 

Hos grefven pa Nas ? 

Och at med min moder pa blommande vail 

Det skonastc gras. 

Jag drack utur iloden det hlaraste Vatten 

Och sof under lutnmiga lindar om natten. 

Jag madde som Kresus, ocli grefven ibland 
Till trappan mig hjod. 

Jag tog ur grefvinnans och froknarnas Land 
Sa man gen gang brod. 
Och hade jag gjort mig den ringaste skada, 
Sa stroko de saret med rosenpomada. 

Sa vaxte jag opp; och min bringa var bred \ 
Och min land var sa trind, 
Och blixten blef efter, da grefven mig red 
Ofvcr statta oeh grind. 

Storstatlig ban salt som en kung i sin sadcl, 
Och sjelf jag mig tyekle af gammal.adcl. 



Ocli ingen var prisad som jag, da jag kom 
For gigg ellcr sclias, 
Och ingen det fans, som cj talade om 
Sladlrafvarn pa INas . . - 
Men, ack! bvarfor tala "om bamdomsminneth 
$e rosengardar I ildla sinnenV % 

Det grcfliga huset gick plotsligt omkull, 
Ty grefven blef dod. 

Oeh genast blef saldt bade silfver ocb gull 
For penninge-nod. -t 

Ack! tidcn forandras t man tog mig fran krubban 
Ocli slog for en spotfcstyfver bort under klubban. 

Eu lansman mig kopte, ctt as, likagodt, 
Han slogs soin en ryss. 

Men valdct blef stackot, ban bade for bradl, 
Da ban red mig till byss; 
Ty ofverbalansen med ofralse-benen 
Han tog oeb slog nacken till dods emot slenen. 

Till Stockholm med baimtapp man sedan migdref, 
Och utan protest 

Jag saldes vid Munkbron ocb akarkast blef, 
Det banner jag bast . . . 

Missbandlad ocbsvulten — hvcmskildrarmin smarta: 
Hos akar-embelet fins alls intet hjerta, 



68 

Jag rycklades fordoni, nu endast jag slas 
Med piska ock knut. 

Forr stod jagr i spilta, nu star jag i has, 
Der lion statt forut. 

Fy fan, kare brodcr! man kan just sig harina: 
Vi lefva i lider, sa Gud sig forbarma! 

Med nosen i tunnan vid Nybron jag star 
Oek spigar min draf. 

Men snart kommcr Lusbond — hi huj ! hvad det jjaij 
Med 1 asset i traf ! 
Men, ack! om misshandling Lvad hjclpa bevisen : 
Hur kan val ett djur blifVa htirdt af polisen? j 

Jag kanner re'n dodcn, ty npptrott och svag 
Jag orkar knappt sta. 

Hvad hjelper da hraka om ratt och om lag,] 
Jag dor val anda. 

Min tanke om lifVet ar den, som j veteu : 
Barmhertighet fins ej hos mensldigheten. 



69 



M9en Wiirslijwtne. 



Ned fran liimlapellen qvallen 
Sanks nied fridcns palm i hand. 
Manan vanlijyt blanker, (danker 
Silfver ofvcr haf och land. 

Fjaril, ros och siska hviska 
Karleksqvaden, par om pai\ 
Jaj>* blott, ofvcrjyifven Llifven^ 
Suckar utan atersvar. 



Fran ditt inilda oga fojja 
Trost du ger ? o mane Mar! 
Bloit till mina sinnen minnen 
Bar du i din silfverebar, 

Hviskar, bur den inilda Thilcla 
Svor att evlgt hlifva min, 
Ilur vi jorden jjlomde, dromde 
Oss i gudaverldcn in» 



70 



Ack! vi aro skilda, Thilda! 
Fort brann karlekslagaa ned: 
Du Lief mig ej trogen . . . Krogcn 
Svar jag nu min trokets-ed ^ 

Drifver omkring: jorden, vorden. 
Irrig soui en sinnessjuk; 
Dagligt jag forgubbas; dubbas 
Snart med silfvergra peruk. 

Slackt blir dock i doden gloden 
Af ett brunnet olyeksbloss: 
Karlck! bvarfor blanda, tanda 
Flammor, for att plaga oss? 



* 



Tl 



tywgdomen. 

Alia aldrar ega sina kransar, 
Olikfe skiftandc i farg och glans: 
Skonast dock bring lifvets inajstang dansar 
Ungdomen med boppets rosenkrans. 

Inga sorter vill dess sinne ana, 
Idei rosor vaxa for dess fot: 
Glad hon.vandrar ogonblickels bana, 
Glad bon gar sin framtidslott emot. 

fijuder lifvet benne an en smarta, 
Smalts den, som af soln en vardags-is/ 
Ocb i kanslan af silt rcna bjerta 
Dansar bon i boppcts paradis. 

Skona ungdoni ! lifvets blonisterdagar, 
Minnets frojd i mannaaiderns tvang! 
Jag ar lycklig, afaen nar jag klagar. 
Da jag niins att jag dig egt en gang! 



72 



Mien oifjfchtige vamirarenu 
sang* 



l\om, o.qvall, nied dina lysta iiinmar, 
Skunk din frid at stoftets qvaida tral I 
JRjud din dottcr. soui pa fastct glimuuar. 
Tanda Jjuset i bans sorgsna sjiill 

ingen van mi|j moter, intet lijcrt;^ 
Sum sin sorgsna brodcr trosta vill : 
Li f vets niannaalder kallas smarta, 
Lifvets gladje bor blott barnen till. 

Derfor sorjer anden, derfor snii^a 
Bleka liJjor ofver kindens var ; 

Derfor riktas of la mot del k$m 
Sjalens syn-ror, ogats still a tar. 

In gen jordisk gladje mer jag hoppas, 
Tror ej lyckan, lifvets somutarvind; 
Ej dess roda rosor for mig kncppas.- 
Dodens rosor knoppas pa min kind. 



_j 



73 

Dock, ett bopp ar mig i platan gifvet, 
Soin inig foljer ofvei* dodens stig — 
Jesus Christus, Sanningen ock Lifvet, 
Lat mig: stadse iinna ro hos dig! 

Var inin trost, hvar gang mitt Ljerta grater 
Och niir lifvets blomstertitnniar fl.ytt, 
Tag: nun sjai uti din Jiimmel ater, 
Lat mig do oeh blifva bam pa nytt! 



— *»;»£■ «ft{)0»- 



74 



Sf&nffen* 



En engel ar sanjjen, ett klingande bud 

Mellan inenskan ocli Gud. 

Till smagtande system i laenniskans bv'osi 

Bar ban bimmclens trust: 

Det ljusnar allt inera, niir engclen talar, 

Kring berg oeli kring dalar. 

Ty fanns ej ibland den bugsvalande sang ? 
Vore dagen val lang$ 

Ocb tvang ban ej sniartan att lagga sig lu^at* 
Blefve lifvet val tungt; 
Men sangen forsonande sitter bos anden 
Ocb lattar pa banden. 

Ocb stjernor af ininnen oeh stjernor af bopj> 
Ga i tidsnatten opp 9 

Da Anima lyss i det grus, der bon bov P 
Fa sin bimaielska bror. 

Hvart moln, soia bar askor, bvar plaga 5 bvar smarts 
Forsvann ur dess bjerla. 



75 

Nar engelen vinkar, for Animas syn 
Skymtar kcmmet i skyn, 
I jordlifrets viuter, nar £uldharpa» sllr, 
Da liar Anima var. 

Sa ler hon mot odet, hur morkt det sig rojer, 
Blott engelea drojer. 



-»-;0?-$R- 







■- 



76 



Broder! Brader! gloni ej Gud ocb pliglen ! Sanfc 

din Mick ej emot jordens grus ? 
Som om da i stoftet endast sokte, bvad du soka 

bor i bog re ljus! 
Nar bekymren vid var bydda stanna, ej var raUa j 

triist barn ere bor; 
Hjertats lycka, nar den yttre brister, niana Irani 

serafers bebsa chor! 



Boj din panna blott for Gud i boncn, lat ejj 
sorgen boja ned ditt mod! 
Res dig opp till raanlig slrid ocli handling och 

du rona skall att Gud ar god. 
I dilt brost, som i en bok med mi no en, denna 

evigt klara sanning skrif: 
livad ban skanker^ hvad ban tar tilihaka, ar oss 
uyttigt for vart bogre lif. 

En var vssbet ar: att lugnt fordraga bordan, 
som var skuldra IfigfjEJS pa$ 
Ocb som saningSEnan ej alllid v&nla gyllne skord 
af bvarje born, vi sa. 



77 

Hvad a> gladjeu? Llfvets soinniarfjaril. — Lifvets 

lycka hvad ar hennes tro? 
Aldrig vi for sakert ankar ligga vid dess gruna 

soniniarkust i ro. 

Grat ej — fastan ungdoinsjullen Itastas, spann dess 
segel, lugn vid rodret sta! 
Dygd ocli mandom tag om Lord, och sedan siyr 

ined hoppfull Mick ulafc det bla! 
Afven jagr min ofard trodde nara, da en motgang 

motte, och likval, ■ 
JVar jag ratt dess inre halt bctrakfcat, fann jag idel 

medel for mitt val. 

Hoppas derfiir, lar dig att forsaka och ej njuta 
blolt hvad lifvet gaf ! 
Tag ditt tide, som det gifs dig ofvan, och vik 

aid rig ifran pligten af! 
Nar du fafangfc sar pa lifvets klippa, sok din trost 

i religionens frid: 
Ingcn hogre trost jag vet pa jorden,, ingen mer 
forsonar lifvets strid I 



H0S«- 



78 



Witt en Van. 









I* 



Med losa lonimar ban fly tidens snabba falar 
Utiifver berg ocb dal i evigt rastlos'fard, 
Ocb ungdomsdrommen med sia rosenroda verld 
FIjr bort, ea majsky Ilk af purpur ocb af stralar. 
Sail den, bvars rena brost i lifvets blomstertid 
Ea inre 5 evig skalfc mot tid ocb oden gommer, 
Hvars hopp gar ofver skyn, bvars hjerta aldrig 

glommer, 
Hvad mangen dare glomt, alt lifvets konst ar frid. 

Med sktina loftens glans vart jordlif oss begafvar, - 
Ocb mangen ypplg krans gaf hoppets rika var$ 
Men, ack! hvar jordisk frojd uppa volkaner star, 
Ocb sparsamt fylles blott bvad lifvets lunga lofvar : 
Bedragen i ditt bopp s bvad bygger du val pa? 
War lyckans sol gar ned, nar, bvad du egt, du mister, 
War sallbetsdronimcn Ayr, niir dess fortrollning 

brister — 
Da ar det bjertats konst att vara sail anda. 



79 

Sa hlomme i ditt brost det eviga, det rena J 
Der bildas menskans verld, en raulen eller glad, 
Vart lif ctt album ar, dess dagar aro blad : 
Sail den, dess sidor fyllt mcd skona dragallena! 
Njut bvad dig bimlen gaf, varnojd med odets gang! 
Ej ar bvar maktig sall ? ej den, som rik ar vorden, 
Men den, hvars sjal ar nojd ; begar ej mer af jorden, 
Om bon dig gaf en van, en bydda ocb en sang! 

Snart ar vart lif iorln; dess sorter aro ringa. 
Men stor dess gladje ar, om du ar godoebnojd: 
Ga oforskrackt din stig, ocb under] qval ocb frojd 
Lat himlens strangaspel uli ditt bjerta klinga I 
Ocb nar 6n gang du star vid grknsen af ditt lif 9 
Ar det ej sjimman da af alia lifvets frojder, 
Att se med minuets frojd opp till din ungdomsbojder, 
Der nu med bopp du ser din framtids perspektif? 



80 



Moryonen* 

Ur hafvet steg en kcrrlig sabbatsmorgon, 
Och varen stanide sina gyllne harpor 
Till fromma Sanger till den Hogstes «ra$ 
Och nienskan, slumrande annu i drommeu, 
Fornam ca vackelse och igenkande 
Den stainda orgeln i naturens kyrka. 
Da Yacktes afven jag af dagens strale, 
Som genom fonstret sken och pa mitt oga 
En varma got, Uksom en ljuf beroriog 
Utaf en nioders kyss, som varsamt vacker 
Silt barn en morgon, nar det soft for lange; 
Och bvarje skonketsbild, som drommen malai 
For anden nyss i underbara riken, 
For vakna ogat log i verkljgheten. 
Och vid jag oppnade min dorr till faltet 
Att trada ut, det var liksom jag tradde 
Ej ut, men in uli eft sroyckadt tenipel; 
Ty sa var jorden, och derofrer kvalfde 
Den blaa himlens tempelhvalf, och solen 



81 
Sin altarflamma speglade i Hod en ? 
Och genonitrangd af ljus var flodens hotten, 
Liksoni dess yta: sa var ock mitt bjerta, 
Ty niilda kanslor lekte der pa djupct, 
Soni pa en blonisterplan sma Lam pla' leka ■ "• 
Med skuldl'nU bjcrta under oppna hi mien .... 
Jag tankte: Gud ! hvar ar en plats att finna 5 
Alt ratt dig lillbe? — ock jag- sag omhringmig, 
Liksum jag sokte mig en plats pa jorden 
Att sitta narmare den gode Fadren. 
Da hviskade pa en gang, som jag tyckte, 
Fran gras och blommor; "Gud bor allestades, 
Men uied del rena bjertat sitter menskan 
Den gode Fadren narmast uppa jorden.'' 
Ocb ned jag satte mig i veka graset 
Pa h Hidden in vid dalens Hod, bvars holja, 
En spegel lik, upptog hvar bild pa slranden. 
En nuingd af bloninior doftade omkring mig 
Med fromma anlefcen oca kogtidsdragter, 
Det var ej blommor endast, som jag tyckte 
De voro syskon oeh jag deras broder^ 
Elt vaseu, liksom de, vid jorden fastadt, 
I tidens boja tranande mot Ijuset. 

Och vid jag tankte sa, blef ogat varse 
En sippa ylterst uppa stranden luta 






S2 

Utofver boljans graf silt englahufvud; 
Och en sam sto.d lion, skild if ran de andra : 
Det var sora om bon obemarkt sig: sniugit 
I ensamheten, for att do vid flodeu* 
Den grona kranseu kring det veka lifvet 
Forvissnad bangde sina blad mot jorden. 
Fiirgafves stodde jag den kail a stangeln : 
Det from ma blomsterbjertat slog ej mera. 
Da ville jag den kvila kronan rora 
Ocb an betrakla bennes gyllne smycken, 
Som lyste der, elt minne utaf solen. 
Da foil, bur varsamt an vid den jag rordc, 
Den sknna kronan af, ocb floden forde 
Pa siifverboljan bort den oskuldsrena, 
Till andra stranden vaggad ulaf doden. 

Da sag jag ned i djupet af mitt bjerta 
Ocb tankte: rent skall bvarjc bjerla vara, 
Nar doden kommer att var ande taga : 
Det rena ar det bimmelska pa jorden. 
Flackfri var sippans krona an i doden , 
Oeb bimlasmycket ? som bon fait af solen, 
Det tog bon med sig ofver okand bolja. 
Sa bor vart bjerta uti doden varda 
Sin oskuld ocb sin tro: de aro smycken 
1 aadens brollopsdragt och segerkrona, 



83 



Pa Iivilka Gud vill igeakaima shut 

Vid kallelsen till hogre lifVets lycka. 

Oeli solen steg allt hogre uppa lnmlen ? 
Allt liiigre steg ocksa till Gud min kansla, 
Och honens Larpa klang uti mitt Ljerta ? 
Ocb jord ocb himmel famnade min karleli. 



-m&*/k- 



S4 



WticHan vM gpegeln* 



I dag jag fyller tretti ar. 
Det gor mig ancla sorg, 
Att jag i nnna yngre ar 
En gang gaf bort en korg. 
Nu kan jag ingen fastman fa: 
Hvad gor jag nu ined ogon bla ! 

Hvad gor jag nu med ogon bla 
Med glans sora Mmmelens, 
Da blicken cj kan bvila fa 
Och smalta i en vans ! 
Jag kanner angren nu i grund: 
Hvad gur jag nu med purpuraund - 

Hvad gor jag nu med purpurmund; 
Det kan jag ej ftirsta, 
Da ingen konimer under fund 
Med rosorna dcrpa! 
Det vacka kan mitt bjertas barm : 
Hyajl gor jag nu med hals ocb barm 



85 

Hvad gar jag nu med hals och barm, 
Da ingcn alska vill, 
Och ingen yngling: 6m och varni 
Vill luta sig intill .... 
Men, aek ! mig hor val jngen man* 
Jag redan gatt for langt, minsann ! 



~»-3G?-«- 



86 



Anger ®<eh Mhwomiug* 

(Gam mal-Ungkarls- Visa.) 



liden ilar. Hvcm behaller 
Jemt sitt unga, fagra skinn? 
Re'n i tidens protojkoller 
Skrifs jag: sasoni ganimai'in. 
Fran den niuntra ungdoins-scenen 
Ar jag; redan bvisslad ut, 
Giklen bailer bus i benen, 
Ryggeu borjar ga i kut. 

AckJ jag sorjer derfor svara. 
Tiden liar da fasligt bradlf 
Paunans bvalf bar mangen fara, 
Haret redan gar i gratt. 
Lockar, bvaraf fair jag skrutit, 
Morka sasom nattens sky — 
Ack! i hjessan, der de sutit s 
Tittar nu del blaiika ny 



87 



Munnens ros ar ej densamuia. 
Mangen taad fatt permission, 
Blek mot forr ar ogats fiamrna, 
Kind en stole r pa citron. 
Ack! den sorg ar djup oeb bitter 5 
Oeb den enda trost jag bar 5 
Ar att bland ruiner witter 
Nasan ogravcrad <jvar. 



Nej besitta, om jag ljnger ! 
Jag vill blifva ung pa nytt: 
Ungkarls-lifvet icke duger, 
Man kan bli bad' lam och lylt. 
Aek ! jag kunnat langescdan 
Fait en flicka skon ocb ung: 
Pen gar bar jag alia redan 
Sanilat mig en dugtig pung. 

Topp! jag vill peruken vsvarta, 
Borsla opp min basta frack. 
Redan bar jag mun ocb bjerta 
Fulla utaf O ! oeb Ack ! 
Karick, karlek vill jag soka : 
Lifvets frojd bar vaknat opp, 
Oeb som tomtegubbar spoka 
Lcfnadslust och mod och hopp* 



88 



Laiige liar jag guldet vaktat 
Heist af alU pa jordens ring, 
Kzirlefc som ett noil jag aktat, 
Fiickan soni ett lunipet ting. 
Ack ! bur grynit att angren rona 
For de villor, man begatt ! 
Unga., dyrkansvarda skona! 
Jag forsona vill mitt brott. 

Hvar 3r kappcn, bvar ar kappan? 
Oar ar ord ocb inga svek ! 
Hufvudstupa utter trappan 
Vill jag ut pa fnar-lek. 
Hur milt bjertas langlan brinncr, 
Det kan ingen dodlig se : 
Sakert ar, sa fort jag binner, 
Gifter jag mig etl-lu-trc. 









89 



Via Haien* 

Iroda gosse, glaset torn! 
Lifvet, hvart vi Mieka, 
Ar hlott en orolig drom, 
Om vi ej fa drieka. 
Mycket, som vi ej forslatt 
Utaf lifrets saga, 
Blir forklaradt, se'n vi fatt 
Litet punts taga, 

Balen vinkar. Fafangt ma J 
Den ej sta ock truga., 
Och att ej dess vink forsta 
Ava vi for sluga. 
Varden re'n sitt glas Jhar fyllt, 
Oeli vid Lalcn tragen 
Star kan som en praktig skyU 
Ock oss visar vagen. 



Syrack, ikland annat smatt 
Knussligt, afveu skrifvit: 



90 



"Via och vanskap smaka godt, 

Nar de gamla blifvit." 

Men clerpa vi kunna tryggt 

Vara intyg skrifva, 

Att vdr vard ej denna bryggt, 

For att gammed blifva. 



91 



Most-Mim. 



U! hvad storm, 
O ! hvad gorni 
Utaf vindar och Iffil 
Man ban riktigt Mi dof, 
Sad ant prassel och stoj, 
Och ett skrik och ett skoj: 
De ju kalla ett bus 
Och fett larm och ett brus 
Och ett sus och ett dus 5 
Li&som vore var jord 
Blott for dcras skull gjord. 

O ! hvad storm. 



O! hvad 



(form I 



Hela rymden ar gra, 

Kail och hemsk som ett lik : 

Ej den ringasle flik 

Syns pa himlen, den bid. 

Och med herrskande makt 

Nordens snogud har lagt 



92 



Sina golf af kristall 
ufver boljornas svall; 
Ty en gud utaf sno 
Kan ej alls tala sjo : 
Han blir sjosjuk pa stund ? 
Da ban scr minsta sprund 
Uti vikar ocli smith 

O ! Iivad storm, 

O ! hvad gorm ! 

Ocli hvad knak 

Oeh hvad brak 

Uti kroppas ocb tak ! 

Hur dot tjuter ocli gnyr, 

Hur det snoar ocb yr — 

Gnd vet, bvilken som styr! 



Fy, en sadan natur! 
Inom bus, som i bur, 
Ar man dumd att bli still. 
Ingen vagar sig till, 
Om ban aldrig sa vill, 
Sticka nastippen nt 
Om sin forstugu-knut — 
Han kan anda ta slut! 



93 



O! hvad storm-, 

I hvad gorm I 
Ifran kufvudet ned 
Gcnom vadorna med 9 

1 hvarendaste led, 
Genoni ryggnierg och skinn 
Tranter kolden sig in, 
Ocb som is ar inin Mod. 
Om hi olt sjalen forstod 
Hvad Lan borde forsta, 
Tog ban skridskor uppa 
Och iorsokte att ga 

I kanalcrna snia. 



O! bvad storm, 
O ! bvad gorni ! 
Ingenting vill forsla 
Hvad man an vill la pa ; 
Det bar rakt af till fjalls, 
Ytterstofrar ocb pels, 
Och kavaj ocb peruk — 
Man kan rikligt bli sjuk: 
Da ej slikt vill forsla, 
Hvad skall kroppen da fa 
Till att varma sig med ! 
Skall man kopa sig ved? 



94 



Skali man ta sig en sup? 
£ller sla sig pa stup 
I en sangbadd af dun 
I all tysthet med frun? 

Topp ! det radet var godt, 
Gif mig sdngfdsam blott* 
Ty jag mar som en bund! 
Se^n i djupaste blund 
Vill jag somna pa stund 
Frisk och frodig och snndl 



-~^#^ {&fMw« 



IIVNEHALL. 



Poeterna &&• 3* 

Till Jftonstjernan . 5, 

Bilden ......... 7- 

Hjertat ock Ferlden * ■ 8- 

Landtmannens Sang 9* 

Nordbons Hemldngtan . .11- 

Nordynglingen till Sydflichan . .. . - - - 13- 
Sing, Fin ock Mrlek . . - . . - • -15- 

Poeten . . . - 16* 

Kalian 1?- 

Nannas Regel . . . - IS- 

Den Utestangde Jkta Mannen . . . . .20. 

Fir-Sang 22* 

Den moderne Krigaren ,»...... 24. 

lappr% cller kontfen att repa sig ♦ . . .26- 

Fisa - 28"^ 

Perubnakar-Fisa * - 30. 

Den glade Sangaren 32- 

Den Otilige . 34. 

Tempora mutantur 36. 

Orsaken 36. 

Den dumme Mannen. 36. 

Dalen 37 * 

Fisa 39. 

Adjunkten p& Landet . * ■ . * - . - -42. 



Nyars-Hopp sidm 45 ^ 

Nyars-Rort till Mcinen 46t 

fiontors-Faktmaslaren IF* vid Tull-Ferket . .48.. 

Lutspelaren , . , ^q 

Lefnads-Oden eller den enda S'dllheten ... 52. 

Far och Frid .... 54. 

Min gamla och ??/in nya /rack 50. 

Till Clara 5S. 

Qossen och Flickan . . .. 59, 

Fern trappor opp .02. 

Predikantcn . 55^ 

En jikarhasts Memoir er 06. 

Den forskjutnc $g m 

Ungdomen .71. 

Den olycklige Fandrarens Sang ,. . . . .72. 

SSngen 7^ 

Ett ord i bedrofvehen 7^ 

Till en Fan -•*........ 70.. 

Morgonen gg^ 

Flickan vid Spegeln . .84. 

dinger och For son in g . . . . . . m . gg, ( 

Fid Balen 89. 

Host- Rim •..„.. 91, 



— «»ecnm8te o«« 



STOCKHOLM tforbergska Boktryckeriet, \UL 



1 

\ 



I 



: i 



...... 




