Minnen från lapparnes stenålder i Sverige
«AV SOPPA SKAFT TITT TE (WD PRRSREPT AE 


LAPPARNES STENALDER 


SVERIGE 


r Konzel, Vill 


hets 


Historie och 


Juli 


ulem 


Mänads 


R S 
Vedan i den för mer än trettio år sedan utc 
första upplagan af »Skandinaviska Nordens Ur-invåna 


säger professor Nilsson om spjutspetsar af sanuna för 
som fig. 52 i »Svenska fornsaker», att denna typ »hittills 
aldrig är funnen i södra Sverige eller i Danmark: men 
den förekommer i norra och mellersta Sverige. Denn 
lansföorm är aldrig af flinta, utan af en hård skiffer. 
Han tillägger: »Troligen är den icke så gammal som 
flintlansarne. De trakter af landet, i hvilka han finnes, 
voro, enligt en öfvertygelse, för hvilken jag framdeles 
skall redogöra, ännu icke bebodda, då stenredsk wp bru- 
kades i södra Sverige och i Danmark. 

Länge lemnades utan vidare uppmärksamhet den hä 
gifna antydan om att dessa spjutspetsar af skiffer ick 
höra vill samma "grupp af fornsaker som minnena från 
södra Sveriges stenålder. Först mer än 25 år efter ut- 
gifvandet af nyssnämnda arbete bringas ämnet åter på 
tal, af d:r Tildebrand i Sverige och af professor Rygh 
i Norge. 

I den öfversigt öfver stenåldersminnenas utbredning 
i Sverige SOM doktor Hildebrand lemnar i »Svenska fol- 
ket under Hednatiden»” säger han: »Det är möjligt, att 

! Första kapitlet, sid. 19 

? Första upplagan (Sthlm, 1866) sid. 43; jfr andra uppl. sid. 74. 


Norrlands stenålder icke är att anse som en fortsättning 
af det södra Sveriges, utan fastmer af Finlands och de 
östra ländernas i allmänhet». Såsom skäl för denna äsigt 
anför han bland annat, att ett pår i »Angermanland funna 
skifferlansar påminna om likartade fynd i Finland och 
guvernementet Ölonetz. 

Ungefar samtidigt fäste professor Rygh" uppmärk- 
samheten pi att spjut- och pilspetsar af skiffer icke äro 
sällsynta i Norge, samt att man stundom äfven funnit 
knifvar af samma stenart och af en egendomlig form. 
abessa saker», säger han, "måste anses tillhöra en annan 
kultur och ett annat folk än de vanliga norska stenålders- 
sakerna, hvilka i afseende på ämne och form öfverens- 
stämma med dem från Danmark och södra Sverige. De 
hittas oftast i Tromsö och Finnmarkens anmter, der de 
vanliga stensakerna äro vtterst sällsynta: man kan väl 
således med skål hänföra dem till Lapparne. 

Denna äsigt, att man i de nyss nämnda fornsakerna 
al skiffer skulle ega minnen från Lapparnes stenålder, 
har pröfessor Rygh nägra år senare vidare utvecklat i 
en särdeles intressant uppsats införd i Norska fornminnes- 
föreningens årsberittelse för 1871 (sid. 100 o. följ.). Han 
visar der, att man i Norge och Sverige måste antaga två 
olika stenålderskolturer och två stenåldersfolk. För den 
ena af dessa kulturer — den hvars minnen hufvudsak- 
ligen förekomma i halföons nordligaste trakter — före- 
slår han benämningen den »arktiska stenålderskulturen». 
Den andra torde man kunna kalla den »skandinaviska», 
eller kanske bättre den »sydskandinaviska». 

Bland den arktiska stenålderns fornsaker böra vi i 
synnerhet nämna de många vapnen och verktygen af 
skiffer, såsom spjutspetsar, pilspetsar, yxor, hålmejslar 
och eneggade knifvar. Hit höra troligen äfven en mängd 

!] Årsberättelsen för år 1866 af »Foreningen til Norske Fortids- 
mindesmierkers Bevaring» (Kristiania 1867), sid. 100. 


VSK FTSE AT 


yXOTr, pilspetsar, metkrokar, sked mm. 1 
hvilka dock hittills blifvit funna t dast i « i ne I 
Norge, men ännu ickt i Sverige. Äfven skifferknifva 
äro hittills med mycket få undantag faonna eudast i Norg 
norr om Throndhjemsfjorden; dessa 
ett fynd från Angermanland och at 
tre) fynd, som märkvärdiot nos är 
som i Södermanland. 

Au de nu i fråga varande 
tillhört ett annat stenåldersfolk än det so I 
delarne af värt land efterlemnat så talrika minnen, 
går redan deraf, att dessa fornsaker nästan endast 
komma i de nordligaste trakterna af Sve rige och N 
der de i södra Skandinavien vanliga stenålderssakei 


äro y tterst sällsynta. Det bevisas äfven di raf, att dessa 
båda slag af stensaker aldrig blifvit, så vidt man vet. 
funna tillsammans, äfvensom deraf att t. ex. hålme 
larac och spjutspetsarne af skiffer visa stor öfverens- 
stämmelse med dem som hittas i Finland' och andra 
nordliga länder. Så lär, enligt professor Rych, Et 
grafiska Museet i Köpenhamn ega »kastspjut från in 
stammar i nordligaste delen af brittiska Nordamerika, 
hvilkas spetsar, at svart skiffer, mycket likna de i Norge 
funna skifferspetsarne med hullinga 

Ett af de märkligaste bevisen för den arktiska sten- 
ålderns sjelfständighet är ett fynd som år 1871 gjordes 
vid Stenkjar i N. Throndhjems amt. Man fann här, vid 
innersta ändan af Throndhjemsfjorden, en skjökkenmöd- 


ding» innehållande en stor mängd musselskal och ben 

jämte tre spjutspetsar, en knif och två yxor af skiffer, 

sant en hornyxa m. fl. saker, alla af arktiska typer. 
För att visa, huru mycket talrikare fornsaker af de 


! Holmberg, »Finska förnlemningar,, pl: 2. 3 och 11 
2 Norska F ssföreningens Årsberättelse för år 1871, s. 113, not 
Norska Foruminnesföreningens årsberättelse för år 1571, Å 


3 Samma årsber., sid 8, 34, 100 och 117, not 


typer som vi hänfört till den arktiska stenåldern före- 
komma i norra Sverige än i landets sydligare trakter, 
meddelas här en öfversigt öfver alla från Sverige nu 
kända fornsaker af sten." Under benämningen »skandi- 
naviska typer» hafva vi upptagit dem som äro egendom- 
liga för den sydskandinaviska stenåldern. 

Fornsaker af sten funna i Sverige. 
——R ANA 


Skaudinaviska» typer. Arktiska- typer 


I Lappland? 

| Vesterbotten 
Ångermanland 

I Jemtland 


Gestriklan l 
Norrland (stället 
| 


and | 278) 1790] 2068 
and, utom Skåne .....| 3.600) 2.800! 6.400 
| 26500 | 3,500 1 30,000 


Hela Sverige | 30,46 | S,124 3 


Det torde, för att visa likheten i detta afseende 
mellan förhållandena I Norge och Sverige, vara nog att 


I Deri äro naturligtvis endast sådana fornsaker pptagna som höra 
till de under stenåldern förekommande typerna, och således t. ex. icke 
de talrika »ovala brynena», hvilka ej äro äldre än jernåldernu. Jir sSvenska 
fornsaker», fix. 268—270. 

? Dessutom har man i Lappland funnit två yxor af sten, hvilka nu 
äro förlorade, så att man ej vet till hvyilkendera gruppen de hört. 

3 Två af dem äro funna i den del af Loos” socken, som af ålder 
hört till Dalarne 

1 Funnen i Dalarne. 

> Båda funna i Södermanland. 


nämna att af de 49 spjutspetsar, pilspetsar och knifvar af 
skiffer, hvilka man år 1872 ku f Norge, icke min 
dre än 23, eller nära hälften, vi fam I[romsö stif 


såsom bekant det nordligaste landet: samt att alla d 
andra från detta stift kända stensakerna, till ant let 9, ti 
ligen äfven höra till den arktiska gruppen. Från Kristiani 
stift kände man deremot endast 4 spjut- Ispetsar a 
skiffer mot nära 400 »skandinaviska« stensal | 

Bland minnena från den arktiska stenål 
ofvanstående tabell och i den I I u 
beskrifningen endast sådana for er upptagna 
kas hänförande till denna en pp någon tvekar 
kan uppstå, Dev i emeltertid, HUN nNSston I 
rande, i nåera fall nästan omöjligt att als 
en mejsel af skiffer bör hänföras till 
kulturens minnen, i synnerhet som man I Skandinav 
sydligare delar vid Here tillfällen funnit x kiyg af skif- 
fer, hvilka vi mäste anse tillhöra den »skandinaviska 
stenåldern, då de äro af alldeles samm typer som denna 
periods öfriga arbeten. 

De arktiska stensakernas stor v talvikhet 
Lappland och Norrland blir ännu ty lig ee. on tara 
i betraktande, att tre af de under Helsingland ipptagna 
fintyxorna äro hittade tillsammans, och utt nästan all 
de nära 80 i Vesterbotten funna fornsakerna at sk 
naviska typer äro anträffade å en och samma bys for. 
Atminstone 70 af dem äro funna tillhopa och kunna med 
skäl betraktas som ett i jorden gömdt förråd af handels- 
varor införda från Skåne. ' 

Då härtill kommer, att å andra sidan alla de 
tiska stensakerna, med endast ett par undantag, 


I Rych i Norska Fornminnesföreningens år 
110, 114 och 117. not 
- »sAntiqvarisk Tidskrift flög Sver 


3 »Sveriges förntid», texten, sid 


6 


funna på olika ställen, så visar sig en ännu större olikhet 
mellan Sveriges norra och södra delar, om man jemför 
antalet ställen, der minnen af de båda stenåldersfolken 
blifvit anträffade. 

En annan omständighet, som härvid icke torde böra 
med tystnad förbigås, är den att en icke obetydlig del 
af de i Norrland funna stensakerna af skandinaviska ty- 
per utan tvifvel icke äro minnen af ett med metaller helt 
och hållet obekant folk. Det synes nämligen, af skäl 
som jag på andra ställen sökt utveckla, vura i hög srad 
sannolikt, att mången blaud dessa stensaker varit i bruk 
under bronsåldern, möjligen till och med under än se- 
nare tider. Men om detta är riktigt, blir antalet min- 
nen från den »skandinaviskav stenåldern i Norrland ännu 
mindre än hvad tabellen å sid. 4 utvisar. 

Då vi således finna, att de stensaker som vi här 
kallat arktiska, egentligen tillhöra den skandinaviska 
halföns nordligaste delar, att de tydligt skilja sig från 
minnenn af det stenäldersfolk som en gång behodde 
Skandinaviens sydligare trakter, men att de deremot 
hafva stor likhet med de fornsaker af sten, hvilka an- 
träffas i Finland och andra länder der med finnar och 
lappar nära beslägtade folk nu bo; så synes det anta- 
gande hafva mycket skäl för sig, att dessa af oss s. k. 
arktiska stensaker äro minnen från de i Sverige boende 
lapparne eller finnarne, och från den tid då dessa folk 
ännu voro obekanta med'metallernas bruk. Man skulle 
visserligen kunna häremot invända, att endast få bland 
dessa stensaker blifvit funna inom de delar åf Sverige 
söm lapparne mu innehafva. Men detta kan bero antin- 
gen derpå, att fornsaker af sten ännu blifvit endast un- 
dantagsvis tillvaratagna i Lappmarkerna, der få personer 
finnas som intressera sig för sådant, celler också derpå 

$ »Autiqv. Tidskrift för Sverige» 3 s. 174, samt »Sveriges forntid», 
texten, sid. 155 och 158. i 


att lapparne tagit i besittning de trakter der de nu huf- 
vudsakligen uppehålla sig, först sedan de upphört att 
begagna vapen och verktyg af sten. Det förra ant 
gandet synes dock hafva större skäl för sig. 

Det jemförelsevis stora untulet arktis a stensaker 
som man funnit i de norrländska kustlan skapen frå 
V esterbotten till Gestrikland torde emellertid antyda, att 
lappar eller finnar fordom bott i sydligare trakter än nu. 
Huru skola vi deremot förklara de få men n irkliga fynd 
at de för den arktiskt-lapska stenåldern cg ndomliga 
spjutspetsarne och knifvarne af skiffer. som äro gjord 
1 Svealänderna, på Kolmården, i Bohuslän, Blekinge h 
ända ned i Skånes sydligaste kusttrakt? Hafva äfve på 
dessa ställen lappar en sang funnits, om än i mind 
antal? Eller hafva skiffersakerna begagnats af de syd- 
skandinaviska stenåldersfolken, i hvilket fall vi väl få 
antaga, att dessa fått dem från sina nordliga orannar. 
då den stora likheten i ämne och form synes tala för 
ett gemensamt ursprung? 

Så ringa sannolikhet än synes finnas för det anta- 
gandet, att lappar en gång funnits i Svealand och G 
land, tror jag dock icke att man kan med säkerhet be- 
svara dessa frågor. då vi ännu känna så litet om dylika 
fynd, hvilka endast under kort tid varit föremål för n 
gon större uppmärksamhet. 

Den tanken, att lappurne en gång bebott södra 
Sverige, är, som vi veta, icke ny. Redan för mer än 
trettio är sedan uttalades den af Nilsson, som i sitt be- 
römda verk om »Skandinaviens Ur-invånare» sökte visa. 
att dessa just varit lapparnes förfäder. Det förnämsta 
stödet för denna åsigt fann han i den stora likhet som 
de at honom undersökta kranierna från svdskandimaviska 


stenåldersgrafvar syntes hafva med de nuvarande lap- 
parnes hufvudskålar. Man har således», säger han," »allt 


! sSkand. Nordeus Ur-invånareo, 2:a kapitlet, sil. 11, jfr »Sten- 


4. 


Fornsaker af skiffer, funna i Norge. 


Förnsaker af skiller, funna i Norge 


tälften af verkliga storleken 
Hälften af verkliga storleken. 


10 


skäl att antaga, att lappföolket är den sista qvarlefvan i 
vår Nord af den folkstam, som bygt dessa grifter smut 
tillverkat och begagnat de i dem förvarade redskapen 
af sten. djurben m. m.» 

" Då detta skrefs, kände man emellertid endast myc- 
ket få kranier från stenåldern, och de fynd som under de 
sista årtiondena gjorts hafva visat att, ehuru man i sten- 
ålderns grafvar verkligen finner ett mindre antal skal- 
lar som likna lapparnes, flertalet at de uv dessa grifter 
upptagna kranierna dock hafva en helt annan form. Häraf 
följer, att åtminstone hufvudimassan af södra Skandina- 
viens befolkning under stenålderns sista del icke gerna 
kan hafva varit beslägtad med de nuvarande lapparne. 

Efter granskning af alla de skäl som blifvit anförda 
för ett sådant antagande kommer också den utmärkte 
kännaren af Bappland och lapparne professoren friherre 
v. Döben till den slutsats," att han »icke kan erkänna sanno- 
likheten eller ens möjligheten deraf, att det i vära sa- 
gor och sägner omtalade urfolket i södra och mellersta 
Sverige varit lappar». 

Han säger deremot: »Lapparne hufva — det visar 
allt — norr om Bottnen vandrat in i landets nordligaste 
delar på en tid då de endast ännu nyttjade ben- och 
stenredskap; sannolikt mest blott de förra, ty lämplig 
sten var i dessa land sällsynt, man hade blott qvarts 
och skiffer, hvarföre man icke heller lärt sig väl arbeta 
stenredskap. De hafva, som husdjur, dit medfört hun- 
den och möjligen, ja troligen, äfven renen. Derifrån 
hafva de vida senare, sannolikt först då de lärt känna 
metallers bruk, ströfvat ned till landet kring 61” nord- 
lig latitud. Vid denna polhöjd finnas de i de första 
historiska och sago-berättelserna: der hafva de fått sin 
ålderns, 2:a uppl, sid. 105 och pl. D, samt Holmberg. »Nordbon under 
hednatiden», 1:a uppl. sid. 7 och 9. 

! vOm Lappland och Lapparnes, sid. 395. 


11 


största utbredning möjligen efter die löden; der äro 
de sedan dess, allt efter olika lokala och administrativa 


> 


förhållanden, dels ökade, oaktadt ahse rbtion i den öfriga 


folkmassan, dels minskade, utgångna eller undanträngd 


så väl mot Norden som in mot fjäller 


Då det således verkligen synes vara mel wi Sant 
likt, att man i vårt Jand funnit lemninsvar af två olika 
folk som här genomlefvat sin stenålder, så torde vi h 
dröja ett ögonblick vid frågan om det tidstörhålla 
i hvilket den arktiska stenåldern står till stenåldern i 
södra Skandinavien. Har den förra. i Sverige, börjat 
tidigare eller senare än den andra? Hafva lapparne blit- 
vit bekanta med metaller samt upphört att begagna va- 
pen och verktyg af sten före eller efter den skandinua- 
viska stenålderns slut? 

På den förra frågan törde man för närvarande icke 
kunna gifva något bestämdt svar, då man hvarken vet, 
när lapparne eller södra Sveriges första bebyggare in- 
vandrat i landet. 

Den senare frågan kunna vi väl deremot utan tve- 
kan besvara så, att lapparne lärt känna metaller först 
efter den sydskandinaviska stenålderns slut. Ett af d 
vigtigaste skälen för denna åsiet. är det märkliga för- 
hållande att, såsom redan prof. Döben anmärkt,” lap- 
parne fått namnen på alla metaller, både koppar, tenn, 
stål och guld m. fl. från sina skandinaviska evannar. 

Om, såsom man antagit, de af Tacitus omtalade 
»Fenni» äro lapparne, — norrmännen t. ex. kalla ju 
ännu lapparne »finner», så voro lapparne troligen 
ännu i första århundradet efter Kristi födelse obekanta 
med metaller. »Deras enda tillits, säger han,” »firo pi- 

! Om Lappland och Lapparnes, sid. 306 

> Tacitus, »Germania», kap. 46. 


12 


larne, dem de spetsa med ben i brist på jern.» Men vid 
denna tid voro södra Skandinaviens innebyggare redan 
bekanta med jernet. 

Lapparne lära till och med ända in i senaste tid be- 
gagnat vapen och verktyg af sten, ehuru de sedan länge 
känt jern och stål. Så har man t. ex. en uppgift om 
att spjutspetsar af sten ännu i slutet af förra århun- 
dradet begagnades af lapparne i Enare lappmark för att 
fälla vildren, i det de fästades på springfjedrar af enträ 
i vengrafvarne. Och, enligt meddelande af professor 
Nordenskiöld, har »en trovärdig person i Kuusamo lapp- 
marks-socken (Kemi lappmark) för icke alltför många 
årtionden tillbaka sett stenmejslar begagnas till bort- 
skafvande af hårbeklädnaden från uppblötta renhudar».! 

Det är derföre möjligt, att en del af de spjutspetsar 
och verktyg af skiffer, som i det följande beskrifvas, icke 
äro synnerligen gamla; å andra sidan synas de omstän- 
digheter, under hvilka nagra at dem äro funna, tala för 
att åtminstone dessa i mycket lång tid hvilat i jorden. 

Professor Rygh anmärker.” att flere af de i Norge 
fonna arktiska stensakerna uppgifvas vara antrväffade i 
grafvar. Om de svenska fornsakerna af samma grupp 
är, så vidt jag vet. en dylik fyndort aldrig angifven. Det 
torde deremot förtjena uppmärksamhet, utt så många af 
de svenska spjut- och pilspetsarne af skiffer äro hittade 
i eller tätt intill »aten. Nåra äro funna vid notdrag- 
ning i en sjö; andra helt nära en sjö, på ett ställe som 
utan tvifvel fordom varit sjöbotten; andra i mossar, 0. s. v. 


Såsom prof på norska skifferarbeten af de typer 
som vi här kallat arktiska meddelas fig. 1—10 å sid. 8, 9 
och 14, hvilka figurer höra till det föredrag, som hr 

1 


Sveriges forntid», texten, sid. 154. 
? Norska Forminnesföreningens Årsberättelse för 1871, sid. 111. 


Hr 


prof. Rygh höll öfver dessa fornsaker vid den arvkeolo- 
giska kongressen sistlidne sommar, och som inom kort 
skall tryckas i den officiella redogörelsen för kongressen. 

Yxan eller mejseln fig. I är funnen jemte en skiffer- 
kmf i en nyodling vid Klöven, Tranö prestegjield, Tromsö 
amt. (Kristiania Museum 6168). 

Hålmejseln fig. 2 är funnen jemte två andra hål- 
mejslar af skiffer vid Dybyik i Lyngen pgd. Tromsö amt. 
(Kristiania M. 3505). 

Knifven fig. 35 är fonnen vid Botnagarden i Bjur 
ped, Söndre Throndhjems amt. (Throndhjems M. 1334) 

Knifven fig. 4 är funnen vid Trastad i Kvedfiord 
pgd. Tromsö amt. (Kristiania M. 3319). 

Knifven fig. 5 är funnen vid Ristad i Overhalver 
pgd, Nordre Throndhjems amt.” (Kristiania M. 3451). 

Pil- eller spjutspetsen fig. 6 är funnen vid Hovland 
i Hardanger, Söndre Bergenhus amt. (Kristiania M. 195). 

Spjutspetsen fig. 7 är funnen! vid Huvestad i Tele- 
marken, Bratsbergs amt. (Kristiania M. 2016). 

Spjutspetsen fig. 8 är funnen vid Fallum i Rissen 
s.. Söndre Throndhjems amt. (Throndhjems M. 1339). 

Spjutspetsen fig. 9 är funnen i Brönö pgd, Nord- 
lands amt. (Kristiania M. 1028). 

Knifven fig. 10 är funnen vid gräfning för en käl- 
lare i Tromsö stad. (Kristiania M. 1875). 

Alla äro afbildade i hälften af verkliga storleken. 


Efter denna kortfattade öfversigt meddela vi här 
en förteckning å alla af oss nu kända svenska fynd af 
sådana fornsaker. som synas kunna med säkerhet hän- 
föras till den »arktiska stenåldern». 


Lappland. 


1. I Piteå Läppmark, vy mil sydost om Mala kyrka 
hittades i oktober 1873 en pilspets (2) af skiffer, afbildad 
fig. 11 i hälften af verkliga storleken. »Fyndet 
gjordes i en mot Malån vettande brant backe, 
som skulle ntgräfvas i och för vägbyggnad». 
Malå kyrka ligger på 65” 10' 42 nordlig bredd, 

124 mil från Skellefteå stad. 

Pilspetsen, af grå skiffer, var hel då den 
hittades, men yttersta spetsen blef af hittaren 
afbruten. Ursprungliga längden 3 tum; största 
bredden 4 linier. Den tillvaratogs af herr ka- 
pellpredikanten Joh. Mörtsell i Malå och förva- 
ras nu i Statens Hist. Museum (N:o 5872). 

Herr Mörtsell upplyser, att detta skiffer- 
redskap »till storleken liknar lapparnes slagtar- 
knif, ehuru denna numera icke är tveeggad. 


Då lapparne slagta sina renar, besasna 
de nämligen en liten spetsig knif, med 
hvilken de först sticka renen i nack 
gropen, genomborrande ryggmärven, 
hvarvid renen tvärt faller ner på mar- 
ken; sedan gnugga de med venstra 
handen det sårade stället, så att det 
sväller igen och ej blöder. under det 
de med högra hand: n bakom bh Ten inr 
sticka knifven i hjertat. Äfven detta 
sår igengnuggas, så att det ej blöder». 
— Ehuru det är möjligt, att några af 
de vanligen så kallade spjutspetsarne 
och pilspetsarne af skiffer varit arvän- 
da som knifvar, synes det dock vara 
sannolikast att orivinalet till fig. 11 
varit en pilspets. 


Vesterbotten. 


2, Nära Storforsen + Pite elf, om- 
kring 9 mil från utloppet, har man 
funnit en ovanligt stor och vacker hål- 
mejsel af svart skiffer. som till formen 
nästan alldeles liknar fi. 14. som är 
fint polerad och väl bibehållen. Evgen 
djupt urholkad. Mejseln håller i längd 
S,s tum och i bredd vid eggen 1,6 tum: 
största tjockleken 0,9 tum. 

Den är nyligen skänkt till Statens 
Hist. Museum (N:o 5463) af br hof- 
stallmästaren J. W. Beijer på Kollinge 
i Kalmar län, hvars samling den förut 
tillhört. 


Herr ingeniör H. Magnét, som under en vandring i 
Lappmarken sommaren 1868 erhöll mejseln af en ny- 
byggare, har benäget meddelat, att landskapet der fyn- 
det gjordes består af: skogbeväxta sandhedar, hvilka så 
långt minnet leder tillbaka varit tillhåll för lappar. Detta 
fynd gat mig emellertid anledning att anställa vidare forsk- 
ningar imom orten, men jag vann endast den upplys- 
ning, att en vigg blifvit funnen några år förut vid Man- 
jerv by, belägen ett par mil längre ned åt kusten från 
Storforsen. Några bestämda uppgifter om dess utseende, 
eller hvart den nu tagit vägen, kunde likväl icke erhållas.» 


3. Omkring sju mil från Piteå inåt landet i när- 
heten af Pite-elf bar man vid stubb-brytning på ett djup 
af 3 fotv funnit en ovanligt lång spjutspets af rödbrun 
skiffer utan hullingar afbildad fig. 12 i hälften af verk- 
liga storleken. Afbruten något nedom midten, der ett litet 

stycke nu. saknas: brottytor- 
na gamla. Hela längden 12,2 
tum; största bredden 1,15 
tum. Största tjockleken 2,5 
linier. 

Spjutspetsen skänktes år 
15874 af herr jägmästaren C. 
Degerman till Statens Hist. 
Museum (N:o 5375). 


4. ÅA egorna till ny- 
bygget Bjursele vid Byske-elf 
hittades för omkring 50 år 
sedan en bred, temligen tunn 
yxa at mörkgrön skifter, af- 
bildad fig. 13 i hälften af 
verkliga storleken. Ena bred- 
sidan och de båda smal- 
sidorna äro väl slipade; af 


den andra bre dsidan, den som ses fis. 13, är endast 
nedre tredjedelen slipad. Eggen livser, sås m å de fc 
skifferyxor, i fortsättningen af ena bredsidan. Yxans 
längd 5 tum; bredd vid eggen 2,3 tum: s ta tjocklel 
5 linier. 


Yxan köptes år 1827 af d. v. paste 
dahl under den forskningsresa, han då | 
kostnad företog i Norrland, och inlem- 
nades af honom till Statens Hist. Mu- 
seum (N:o 483). 

5. En bonde i No jö by hittade 
vid upptagande af ny-åker för mer än 50 
är sedan: 

Främre delen af en spjut pets af brun- 
röd skiffer, ryggad å båda sidor längs 
midten. Längd 2,65 tum; största bredden 
7 linier. 

Dåvarande kapellpredikanten i Nor- 
sjö, J. ÅA. Linder, hvilken omtalar fyndet 
i ett d. 19 April 1522 dateradt bref till 
J. Adlerbeth, tillägger, att spetsen skall, 
då den hittades, hafva varit »åtföljd af ett 
något större stycke, hvilket sedermera, 
nyttjadt till leksak åt barn, förkommit, 
innan jag händelsevis fick se det qvar- 
blifna.» 

Spjutspetsen, som tillhört Götiska 
Förbundets samlingar, förvaras nu i Sta- 
tens Historiska Museum (N:o 1267). 

6. I Norsjö socken, S mil vester om Skellefte och 
nära Lappmarksgränsen, har man, troligen å samma ställe 
fannit: 

a) En vacker hälmejsel af svart, finslipad skiffer, 
afbildad fig. 14 i hälften af verkliga storleken.  Plana 


15 


smalsidor, eggen djupt urholkad. Längd 6,2 tum, bredd 
vid eggen 1,13 tum; största tjocklek 9 linier. 

b) En liten yxa eller mejsel af svart, finslipad 
skiffer, afbildad fig. 15 i hälften af verkliga storleken. 
Ezcen rät, ligger i fortsättning af den ena bredsidan, 
men bildar en tydlig vinkel mot den andra, mera kull- 
riga bredsidan. Längd nära 2,7 tum, bredd vid eggen 
1.7 tum; största tjocklek 5 linier. 

Dessa båda fornsaker tillhöra Ume Elementar-läroverks 
samling. De här meddelade afbildningarna äro gjorda 

efter originalen, hvilka jag genom herr 
lektor J. O. Högstadii välvilja fått låna. 

7. Nära Hannlunda, en mil söder 

om Skellefte kyrka, har man för om- 
kring 10 år sedan funnit nedre delen 
af en stor spjutspets af skiffer. Den 
hittades under jordbruksarbete i den 
så kallade »Frugärdan» på den hed, som 
ligger mellan sjön Gummarksträsket 
och Degermyran. På samma gärde hade 
några år förut hittats en stenyra med 
skafthäl, af en i södra Skandinavien 
förekommande typ, närmast lik fig. 3! 
i »Svenska fornsaker», men eggarne 
mindre utsvängda. 

Ledamoten af riksdagens andra 
kammare, herr O. E. Hjelm, å hvars egor fyndet an- 
träffats, har om fyndstället meddelat följande: »Jorden, 
der de båda stensakerna hittades, var god lermylla, som 
i en forntid varit odlad, hvilket tydligt syntes derutaf, 
att lerjorden var rubbad i den ursprungliga aflagringen, 
hade mörkare färg och mindre fasthet än den som icke 
varit rörd, och från hvilken den skildes genom skarp 
begränsning. Under tiden närmast vår egen hade stället 
varit beväxt med skog, tills det af mig odlades.» 


Spjutspetsen, af rödbrun skiffer med grågröna ba 
har varit mycket lång. Den i behåll va 
len liknar nävmast fie. 18, men de tv 


u 
3 haker Ö mindi 
tydliga. Bladet (ofvanför de två 1) är t 
och synes hafva varit nästan jemubre 


kull- 
rigt tvåsidig med tunna kanter och 
dre ändan, som liknar den å fis. 12. 
6,7 tum, bladets bredd 13 tum. I 
längd 4,2 och största bredd 1,05 tum. 

Både spjutspetsen och stenyNan är 
herr Hjelm skänkta till doktor Hazelii Skan- 
dinavisk-etnografiska mling i Stockhohn 
(N:is 6376 och 6577). i 

S. Here Hjelm har dessutom benäcet 
meddelat, att han för omkring fyra år sedan 
i Medli by vid Skellefte-elfven sett en stor, 
ungefär 2 verktum bred, afbruten spjutspets 
af skiffer, som var funnen å byns egor. Om 
den ännu är i behåll, torde den böra inlem- 
nas till förvar i någon allmän samling. 

9 Vid Burträsk i Skellefte soc Ken 
man för omkring 50 år sedan funnit: 

Främre delen af en bred spjutsj 
mörkgrå skiffer, som nu är 4,3 tum lans 


största bredden 1,32 tum och tjockleken 

linier. Utmed midten sår å båda sidor en 
rännformig fördjopning, som är 1,5 linier 
bred på det ställe der spjutet är afbrutet, 


och som afsmalnar i en spets framåt samt upphör på ett 
afstånd af 2,3 wm från spetsen. 

Inlemnades år 1827 af Ekdahl till Statens Historiska 
Museum (N:o 453); se N:o 4. 

10. »I Norrland», troligen inom Vesterbotten, är 
för längre tid sedan fonnen: 


20 


En spjutspets af grå skiffer, med tånge och hul- 
lingar, afbildad fig. 16 i hälften af verkliga storleken. 
Längd 6,05 tum; bredd 1,35 tum. 

Den lemnades år 1827 af Ekdahl till Statens Histo- 
riska Museum (N:o 483). 


Angermanland. 


1. Sommaren 1855 hittades å egorna till Norgis- 
sjö 1 Gideå socken, i en stenrösa nära imtill stranden af 


Ii k 19. 


Gideå elf, cn afbruten spjutspets af skiffer, afbildad fig. 
18 i hälften af verkliga storleken. Stället var beväxt 
med grof skog. 

Spjutspetsen, af grå-rödbrun skiffer, är smal, jemn- 
bred och i båda ändar afbruten. Bladet (framför de 
båda små haken) är tveeggadt; tången har afrundade, 


2 


tunna kanter. Längden nu 4,65 tum: största bredd 
nära 9 linier; tjockleken 3 lini 

Förvaras i Hernösands Elem ntar-läroverks samling. 

12. I Grundsunda socken har man, m lige 
samma ställe, funnit två spjutspetsar af sk 

a) Den ene, nästan svart, afbildad fiv 
af verkliga storleken, är lång och smal m 
och korta hullingar. Längd 4,5 tum, 
nära 6 linier. 

b) Den andra, mörkgrå, är kortare och bred 
med bred, 4 linier lång tånge och två hullingar. Bän 
2,8 tum, största bredden 1 tum. 

Båda förvaras i Statens Historiska Museum (N:o 1736). 

13; Å en torplägenhet under hemmanet N:o 3 Bål- 
sjö i Bjertrå socken hittades för 10 år sedan en liten 
mejsel af skiffer »i en åker, som för omkring 40 år sedan 
är bruten af s. k. grankjäl» 

Mejseln, af svart skiffer, har rät egg, som 
fortsättning af ena bredsidan; nästan jemnbred, väl sli- 
pad, i synnerhet vid eggen. Längd 2,15 tum, bredd 1 
tum; största tjockleken något öfver 3 linier. 

Förvaras i Statens Historiska Museum (N:o 5373), 
som erhållit den, jemte N:o 14 wm. fl. fornsaker al sten 
från Angermanland, genom medverkan af hr P. Edholm 
i Bäålsjö. 

14. Våren 1874 hittades vid uppbrytning at en 
stenbacke, omkring 60—70 alnar från (Frösjön, i Bjertrå 
socken: 

En hålmejsel af grå skiffer, uppåt afsmalnande, med 
tydliga smalsidor. Längd 4,05 tum; bredd vid eggen 
Kr tum. 

Förvaras i Statens Historiska Museum (N:o 5421). 

15. AA ecorna till hemmanet N:o 3 Träsk + Skogs 
socken hittades, för omkring 5 år sedan, en mindre spjut- 


spets af skiffer under plöjning af en gräsvall, på ungefär 
500 fots afstånd från en liten sjö. 

Spjutspetsen, af rödbrun skiffer med ett orågrönt 
band tvärtöfver främre delen, är afbildad fig. 19 i hälften 
af verkliga storleken. Tången är mångkantig, nästan 
trind; baktill finnes en knapplik utvidgning med ett hak 
på ena sidan; dess andra sida är bortslagen. Längd 4,15 
tum; största bredden 9 linier. 

Förvaras i Statens Historiska Musewm (N:o 5400). 

16. ÅA hemmanet N:o 2 Kläpp i 
Skogs socken har hemmanets egare Nils 
Skoglund vid åkerplöjning, på omkring 8 
tums djup under jordytan och ungefär 
100 alnar från en insjö, funnit: 

En baktill afbruten spets af rödbrun 
skiffer, ryggad å båda sidor. Den afbröts 
vid plöjningen, och det andra stycket till- 
varatogs icke, Längd nu 2,9 tum, bredd 
0,73 tum. 

Förvaras i Statens Historiska Museum 
(N:o 5656). 

17. Vid Bondsjö i Säbrå socken hit- 
tades före år 1864 en framtill afbruten, 
bred, tveeggad dolk (2) af grå skiffer med 
kort, kullrvigt, fy rsidigt handtag, afbildad 
fig. 20 i hälften af verkliga storleken. 
Hela längden nu 4,3 tum; bladets största 

bredd 1,4 tum. 

Dolken — tillhör  Hernösands Elementar-läroverks 
samling. 


Jemtland. 


18: A Alavattnets egor i norra delen af Ströms soc- 
ken, närmare Alanäsets än Ströms kyrka, der ån rinner 
ur sjön Stora Alavattnet, har man funnit: 


292 
23 


En väl slipad och oskadad prutspetsaf rödbrun skiffer, 
som liknar fig. 16. Tången är dock mycket kort, knapt 
längre än de ganska stora hullingarna, och försedd med 
ett djupt hak på ändan i medellinien. Längd 5.25 tum. 
bredd 1,2 tum. 

Skänktes 1873 af ingeniör W. H irnqvist till Öster- 
sunds Elementar-läroverks san ling. 

Om detta och andra jemtländska fynd af fornsaker 
från hednatiden har herr lektor P. Olsson lemnat ct 
noggrann beskrifning i »Några upplysningu fornsak 
i Jemtland», införda i nyss nämnda läroverks program ar 
1874. Fyndet från Svedje är der upptaget under N:o 

19: Vid Sellsjö i Mörsills socken äro. möjligen på 
samma ställe, funna 2 spjutspetsar af brunröd skiffer, af 
hvilka den ena förvaras i Östersunds Elementar-läroverks 
samling, och den andra i doktor J.; L. Ch. Strandberos 
samling i Pajala; allt enligt benäget meddelande af herr 
lektor Ölsson (jfr dennes anf. arb., sid. 12). 

Den, som tillhör samlingen i Östersund, är afbruten 
1 båda ändar, hvilka saknas, så att endast mellersta de- 
len af den ovanligt breda spjutspetsen finnes qvar. A båda 
sidor har en ganska bred och djup, framtill afsmalnand 
och slutligen försvinnande ränna lupit utmed midten. 
Det bevarade styckets längd är endast 2,9 tum, bredden 
1,7 tum: 

20: Vid Svedje by i Håsjö socken, på edet mellan 
Hemsjön och Sicksjön, har man under åkerodling hittat: 

En spjutspets af hård, svart skiffer med tånge och 
två hullingar. Spjutspetsen, som närmast Jiknar fig. 16, 
är väl slipad och alldeles oskadad. Längd 6,63 tum och 
största bredd 1,3 tum; tångens längd 1,6 tum och 
bredd 5—-$S linier. 

Den skänktes år 1867 af komministern A. Amrén 
i Håsjö till Östersunds Elementar-läroverks samling 
(Olsson, anf. anb., N:o 5). 


21. I Ostersunds Elementar-läroverks samling för- 
varas dessutom 2 spjutspetsar uf skiffer, hvilka tröligen 
iro funon i Jentland, ehurn man nu cj känner något 
närmare om deras fyndomständighetor. 

Den ena &r oskadad, väl slipad och rödbrun, men 
har ett bredt, gröngrått tvärband med mörkare kanter. 
Den &r smalt aflång, samt saknar hullingar och ege på 
nedre tredjedelen; nära nedre ändan finnas midtför hvar- 
andra två temligen djupa hak, i hvilka den rem eller 
snodd legat, hvarmed spetsen varit fastbunden vid spjut- 
skaftet. Längd 5,4 tum, bredd 9,5 linier. (Olsson, anf. 
arb, N:o 7), 

Den andra &r ofullständig. men synes hafva varit 
lik föregående, ehuva den är tunnare. Färgen är grön- 
grå. Nedre delen och yttersta spetsen saknas. Längd 
nu 2,4 tom och bredd & linier. (Olsson, anf. arb.. N:o 8). 

22. I Holmajön, ', mål i öster från Ljungå sågverk, 
nära gränsen mellan Jemudanud och Medelpad, har man 
under nowdragning för några år sedan funnit: 

En pilspets eller spjutspets af skiffer, med hullingar 
och tånge; liknar närmast fig. 16. Längd 2,45 tum; 
bredd 4,4 linier. Tängens längd 0.5 tum. 

Tillhör herr grosshandlaren Fr. Bönsow i Sundevall. 

Vid notdragning I samma sjö har man Alven, enligt 
benfger meddelande af herrar 1. AA. Fly rt och J, R. M. 
Ringius på Ljuongå, funnit flere andra vjuilspetsars af skif- 
fer, hvilka dock bortkastaus af hittarne. 


Medelpad. 


23. I en myr i Sättna socken har wan för längre 
til sedan fonnit: 

En hälmejsel al gråsvart skiffer, afbildad fis 21 i 
hälften af verkliga storleken. Vid eggen synas 5 längs- 
gacwle refflor, troligen utvisande det sätt, hvarpå ur- 


hölkningen Astadkommits.  Läned 
ecren Ila tum; största tjockleken 6 li 
Förvaras i Statens Historiska Mu 
24. I Sit socken har man fly 
ställen, fonnit: 
a) En ovanligt tunn 
bildad fig. 22 i hälften 


Sm S Yxan, som är väl slipad, håller &ö tunn I In 


bredden vid eggen fr 1:66 tum och största tjock 
knapt 2 linier. 

bj) Framre delen af en afbruten spjut 
skiffer, å båda sidor vyggud längs midten 
25 tmu. största bredden 8 linier. 
Båda förvaras i Statens Historiska Mus 


4112). 


ek 


Helsingland. 


25. I Hassela socken har man »å 
en stenbunden kulle ofvan jord» funnit: 

En hälmejsel af lös skiffer, 4,6 tum 
lång och 1.3 tum bred. 

Eges af herv professor L. E. Walm- 
stedt i Uppsala, enligt meddelande af 
herr professor C. Säve. 

26. Vid grundgräfning till en bygg- 
nad norr om Gnarps kyrka hittades för 
ett par år sedan: 

En »pilspets af rödbrun skiffer». 

Förvaras i Hudiksvalls Elementar- 
läroverks samling. 

27. I Bergsjö socken har man vid 
stranden af Elgeredssjön funnit: 

En »pilspets af rödbrun skiffer.» 

Förvaras i Hudiksvalls Elemcentar- 
läroverks samling. 


2S. ÅA Ajfholms egor i Bjuråkers soc- 
ken har man under plöjning funnit: 


En spjutspets af rödbrun skiffer, af- 
bildad fig. 24 i hälften af verkliga stor- 
leken. Längd 9,55 tum, största bredd 
1,5 tum, tjocklek 3,5 linier. 

Spjutspetsen är af nämndemannen 
Erik Persson i Afholm skänkt till Sta- 
tens Historiska Museum (N:o 5454). 

29. I Delsbo socken har man funnit: 

En hälmejsel af svart skiffer, afbildad 


gon egg. 
7 Iinier. 
Förvaras i Statens Historiska M 


30. Nära Forssa kyrka har 3 


Längd 4 tum, bredd 1,4 tum, 


En »tunn och bred spjutsj £ skift 


Förvaras i Hudiksvalls Element 

31. Vid Tosgätters by i Enångers 
i en backe funnit: 

En »pilspets afrodbrun skiffer. 

Förvaras i Hudiksvalls Ele- 
mentar-läroverks samling. 

32. H 1 landsk unreraren al 
A. Södermark i Kalmar har i bref 
af den 25 Maj 1874 meddelat: 

anser mig böra uämna att 
jag, då jag för fem år sedan bodde 
i Gefle, hade en pjutspets af skiffer 
fullkomligt lik fig. 52 i »Svenska 
fornsaker» at Montelins, hvilken 
spjutspets, om jag rätt minnes, 
var funnen i Norrala socken i Hel- 
singland. Den gick förlorad i Geftle- 
branden 1869.» 

33. Å Näsby egor i Alfta 
socken är af Anders lrsson fun- 
nen: 

En oskadad spjutspets af vöd- 
brun skiffer med tånge och två 
små hullingar, afbildad fig. 25 i 
hälften af verkliga storleken. I 
tångens Anda finnes ett mindre 


ir 


<> 


fix. 23 i hälften af verkliga storleken. Upptill finnes hak; Längd 6,3 tum, bredd 1,25 tum, tjocklek 3 linier. 
en fördjupning, som dock aldrig torde hafva bildat nå- Tångens längd 1,45 tum. 


28 


Förvaras i Statens Hist. Museum (N:o 5543). 
31. I Segerstads socken har man funnit: 
En mejsel af skiffer, »som till formen liknar en flint- 
yxw. Färgen är grönaktig. 
Förvaras i Hudiksvalls Elementar-läroverks samling. 
Om denna och de andra fornsaker af skiffer, som 
tillhöra samlingen i Hudiksvall, har herr doktor J. A. 
Wiström benäget meddelat mig uppgift. 
35. Under en trädrot nära Själstugan i Skogs soc- 
ken hittade torparen Vallinder för flere år sedan: 
a) En spjutspets af mörkgrå skiffer, af- 
bildad fig. 26 i hälften af verkliga storleken. 
Yttersta spetsen är i senare tid afslagen. 
Längd nu 3,7 tum, största bredden 7 linier. 
b) Ett tveceggadt knifblad (2) af grå glim- 
merskilfer, jemnbredt, framtill trubbigt, baktill 
tvärt afslaget. Längd 4,25 tum, bredd 1 tum, 
tjocklek 3.5 linier. 
För omkring tio år sedan skänktes de af 
hittaren till herr komminister J. V. Söderlund i 
Skog, som gifvit dem till doktor Hazelii Skan- 
dinavisk-etnografiska muscum, der de hafva 
N:is 2854 och 2855. 


Dalarne. 


36. Vid »Sundsmyran», några famnar från Fogel- 
sjöns strand och !/, mil S. V. om Pogelsjö by, hittades 
1 April 1S72, två alnar under myran, en pilspets af mörkgrå 
skiffer med tånge och två små hullingar. Fogelsjö by 
hör till Loos” pastorat i Helsingland, men ligger inom 


ör 
Dalarnes gräns. 


Pilspetsen är 3,1 tum lång; största bredden 4,5 linier. 
Tången är 6,5 linier lång. 


Förvaras i Statens Historiska Museum (N:o 5021) 
som erhållit den jemte den under tf sljande N:o upptagna 
spjutspetsen genom herr kyrkoherden A. Tunelli i Loos. 

37. Invid Vestersjön, 1"/, fjerdingsväg N. V. om 
Hamra by, som äfven hör till Loos pastorat, ehuru den 
ligger i Dalarne, hittades vintern 1872—73 främre delen 
af en spjutspets af mörkt rödbrun skiffer, som låg invid 
en stor sten, hvilken var omgifven med månsa små ste- 
nar.» Fyndet gjordes »vid upptagande af lera under 2 
a 3 alnars djup myra. 

Spjutpetsen, ryggad å båda sidor längs midten och 
ovanligt spetsig, är nu 2,5 tum lång; största bredden 
linier. | 

Förvaras i Statens Historiska Museum (N:o 4961). 

38. AA Sandnäs nybygge 1 Elfdalens socken, 54, mil 
N. V. från sockenkyrkan, har man, enligt meddelande 
af herr doktor A. Steffenburg, vid gräfning af åker fun- 
nit en yra af svart skiffer utan hål för skaftet. Fyndet 
gjordes nära Ransjön på ett ställe, som troligen fordom 
varit betäckt med sjöns vatten. 

Yxan, hvilken är mindre väl gjord, är jemubred och 
har tydliga smalsidor; föga slipad, nästan blott vid än- 
darne. Den ena ändan bildar en dålig, endast på ena 
sidan slipad egg; den andra ändan liknar en tjock cgu. 
Längd 4 tum, bredd 1,8 tum. 

Förvaras, såsom depositum, i Dala Fornminnes-för- 
enings samling. 

39. Under gräfning i en myr & Mänmsta byg egor 
i Elfdalens socken har man funnit: 

En «<pjutspets af rödbrun skiffer, med tånge och 
korta hullingar. Spetsen har, sedan fyndet gjordes, 
blifvit afslagen af några barn. Längd 3,45 tum; bredd 
0,6 tum. Tångens längd 0,5 tum. 

Tillhör Dala Fornminnes-förenings samling i Falun. 

40. Vid byn RKöt i Elfdalens socken hittades år 


30 1 


1875 en spjutspets af skiffer, liknande N:o 39, men den En spjutspets af skiffer utan tånge och hullingar, 
blef af hittaren borttappad. afbildad fig. 28 i hälften af verkliga storleken. Den 
Enligt meddelande af herr doktor A. Steffenburg i långa, tresidiga fördjupningen vid bakre ändan är prydd 
Falun, som haft godheten sända mig till beskrifning både med inskurna zigzagsirvater. Helt nära |] 
den vid Måmsta funna spjutspetsen och flere andra här ändan finnas två små hak midternot hvarmn 
upptagna fornsaker af skiffer från Dalarne. dra. Färgen brun med ett snedt grått 
41. Vid södra stranden af nära midten. Längd 6,3 tum; största br 
Skattunyssjön i Orsa socken hit- den 0,5 tum. 
tades i Maj 1875 en spjutspets Förvaras i Dala Fornminnes-föreninss LÅ 
af skiffer, som låg tätt invid vat- 
tenkanten under rötterna på en 


samling i Falun. - 


14. Vid stranden af VWVagnsjön i norra POR 
delen af Öre socken har man funnit: | 
En tveegzad knif (2) af skiffer, afbildad 4 


fig. 29 i hälften af verkliga storleken. Tunn, & 


stubbe. Sr 
Spjutspetsen, af ljus brun- 


grå skiffer, är framtill afbruten, 


ryggad å båda sidor; den har framtill trubbig, baktill tvärt afskuren (möj- 


en bred tånge, men saknar hul- ligen afslagen och sedan jemnad). Stenens 


lingar. Längd nu 3,9 tum; bredd färg är brungrå med mörka, rödbruna fläc- 
1,5 tum. Tångens längd 1,2 tum 
och bredd omkring 1,1 tvn. 
Tillhör Dala Förnminnesför- 
enings samling i Falun. 
42. På Dunderön vid Sol- 
lerön i Siljan hittades år 1872 Gestrikland. 
å en åker: 
En spjutspets af grå skiffer, 45. Vid Häcklinge i Valbo socken hittades för fle 
å båda sidor ryggad; med ått- år sedan: 
kantig, nästan trind tånge, men En afbruten spjutspets at skiffer, nu 3,6 tum lång: 
utan hullingar; afbildad fig. 27 bredd 1,1 twn. Uppgiften, att denna spjutspets skulle 
i hälften af verkliga storleken. vara funnen »i en sandhög» jemte en stenyxa med skaft- 
Längd 5,3 tum: bredd 0,8 tum; största tjocklek drygt hål, torde icke vara fullt tillförlitlig. 
53,5 linier. Tångens längd 0,8 tum och bredd 0,4 tum. 
Förvaras i Dala Fornminnes-förenings samling i Fa- 


kar. Längd 4,85 tum; bredd 1,15 tum: tjock- 
lek endast föga mer än 2 linier. 

Förvaras i Dala Fornminnes-förenings 
samling (N:o 125). 


28 


! Pen i Sloghagen, Husby socken, funna lansspets, som efter »Runas 
- ä Å 1544 sid. 3S omtalas i Antiqvarisk tidskrift för Sverige, 3.lje delen, sid. 
lun (N:o 130). 188, lär enligt en af herr Dybeck muntligen lemnad uppgilt icke hafva 

43. Vid stranden af sjön Quin i Malungs Vestra varit af skiffer, utan troligen af flinta. Den skall icke hafva haft verk- 
Finnmark hittades år 1870: liga hullingar. 


32 


Båda stensakerna förvaras i Uppsala Muscum. 

16. Vid Valbo Bodarne har man funnit: 

En väl arbetad spjutspets af mörkröd skiffer. 
Förvaras i Hudiksvalls Elementar-läroverks samling. 


Uppland. 


47. A Vaby egori Simtuna soc- 
ken och härad, Vesterås län, har man 
funnit: 

En spjutspets af gvå skiffer, af- 
bildad fig. 30 i hälften af verkliga stor- 
leken. Den är något böjd, utan tånge 
och hullingar, men med två inskär- 
ningar midt emot hvarandra nära ne- 
dre ändan. Längd 6,2 tum; bredd 0,55 
tum; största tjocklek 3 linier. 

Tillhör herr kapten S. Ulfsparres 
samling i Stockholm. 


Vestmanland. 


48. Vid Nortuna i Tortuna soc- 
ken hittades, omkring år 1868, under 
dikning: 

En spjutspets af brun skiffer med 
hullingar och tånge; den liknar närmast 
fig 16. Längd 6,4 tum; största bredd 
1,3 tum: 

Förvaras i herr grefve G. M. Hamiltons samling på 
Hedensberg. 

49. Vid Nyckelby i Fellingsbro socken har man 
funnit: 

En spjutspets af skiffer, afbruten på midten. 


oc 
då 


Förvaras i herr brukspatron H. 


Atterlings samling 
på Vesslingbyholm. 


Södermanland. 


530. Vid Kattnäs i Höle socken har man funnit: 

En spjutspets af svart skiffer, hvilken närmast lik- 
nar fig. 16. Tången är I tum, båda hullingarna omkrine 
4 linier långa. Å tången ses djupa skåror båd baktill 
och på sidorna. Hela längden 5,5 tum och största bred- 
den 1,4 tum. 

Förvaras i herr K. Schmidts samling å Vrå. 

51. Vid Skårby i Vagnshärads socken hittades för 
ett par år sedan; f 


En i båda ändar afbruten, eneggad knf af rödbrun 
skiffer, afbildad fig. 31 i hälften af verkliga storleken. 
De prickade linierna antyda de förlorade delarnes san- 
nolika form. Ett tydligt hak ses mellan tången och den 
konvexa eggen. Längd nu omkring 3,5 tum, bredd 1,45 
tum, största tjocklek 3 Iinier. 

Förvaras äfven i herr K. Sehmidts samling. 


52. Vid Skärby har man också funnit: 
Spetsen af en afbruten eneggad knif af mörkgrå 
skiffer, med afrundad spets; ryggen nästan plan, 2,5 li- 


3 


nier tjock. Styckets längd 1,5 tum; största bredden nära 
0,8 tum. 

Förvaras i samma samling. 

53. I en åker vid torpet Aspedalen under Claöstorp 
i Östra Vingåkers socken hittades år IST3: 

Främre delen af en rak, trubbig, eneggad knif (?) 
af glimmerskiffer. Det bevarade stycket är 2,6 tum långt, 
1] tum bredt och vid ryggen nära 4 linier tjockt. 

Enligt meddelande af herr öfver-hofjägmästaren 
grefve Claes Lewenhaupt på Claöstorp, i hvilkens samling 


knifven förvaras. 
Östergötland. 


d4. I Qrarsebo till Strengnäs stift hörande socken, 
å södra sluttningen af Kolmården, hittades för flere år 
sedan: 

En spjutspets af skiffer med tånge och två hullingar, 
afbildad fig. 61 i professor Nilssons »Stenålder». Den 
är närmast lik vår fig. 16. Hela längden 8,1 tum och 
största bredden 1,4 tum; tångens längd 1,4 tum. 

Tillhörde professor Nilssons första smnling al forn- 
saker och förvaras nu med denna i Lunds Muscum. 


Nerike. 


55. Vid Arnängen i Götlunda socken har man, i 
afloppsgrafven från IHasta-sjön, funnit: 

En spjutspets af mörk skiffer med tånge och två 
hullingar. Den är afbildad fig. ec å sid. 71 i Hofbergs 
»Nerikes gamla minnen» och liknar närmast vår fig. 16. 

Förvaras i Örebro Elementar-läroverks samling. 

56. I Gellersta socken är funnen: 

En på midten afbruten spjutspets af skiffer. 

Förvaras i Örebro Elementar-läroverks samling. 


2) 


b7. I Testabäcken S.V n H sselfors bruk AN 
sershults socken har man hittat: 
En afbruten spjutspets af mörk skiffer. Längd nu 


3,7 tum, bredd 1,3 twn och största tjocklek 5 linier. 


Tillhör doktor H. Hofbergs saml ne Stockholm. 


Vermland. 
58. Vid H qlunda i Nors SOC ken h t 8 f nåsra 


år sedan i jordi n: 

En spjutspets af skiffer med 0,9 tum lång tär 
två ganska korta hullingar, närmast lik vår fig. 25. I tå 
gens bakre kant en bred och djup inskärning. Hela 
längden 5,7 tum, bredden 1 tum. 

Tillhör stadsläkaren friherre C. Cederströms samling 
i Strömstad (N:o 2398). 

59. I Önneby mosse, en half mil öster om Thorsby, 
i Fryksände socken har man på 5,5 fots dju] funnit: 

En liten spjutspets af gröngrå skiffer med 6,5 tum 


lång tånge och två korta hullingar. Ryggad å båda 
h 


ri 
cn 
re 


sidor; framtill trubbig. Längd 3,7 tum, Id nära Oy 
tum; största tjockleken 2,3 linier. 

Skänkt i Nov. 1872 af v. pastor A. F. Anderson 
till Carlstads Elementar-läroverks samling (N:o 186). 

60. I Karlanda socken har man vid gräfning i bott- 
nen af Knollselfven funnit: 

En spjutsp ts af gra skiffer med bred tånge och två 
små hullingar:; bred, tunn, utan märkbar rygg å nå- 
sondera sidan, framtill afbruten. Längd nn 3,25 tum; 
största bredden 1,2 tum; tjocklek 2 linier. Tångens 
längd 1,4 tum, bredd 0,9 tum. 

Förvaras i Statens Historiska Museum (N:o 5450: 9). 


Bohuslän. 
61. IEtrakten af Lysekil har man, möjligen på samma 


ställe, funnit: 


a) En spjutspets af gråsvart skiffer med tånge och 
hullingar, hvilken varit närmast lik fig. 16. Spetsen och 
en del af tången är bortslagen, sedan fyndet gjordes; ena 
sidan af bladet är skadad genom dess användande till bryne 
i senare tid. Längd nu 5,25 tum, största bredd 1,1 tum. 

b) En mindre och smalare spjutspets af ljusare skiffer, 
med kort tånge och nästan omärkliga hullingar; oskadad. 
Längd 4,1 tum, bredd 0,55 tum. 

Båda förvaras i Statens Historiska Museum (N:o 
4897). 


Småland. 


62. Vid notdrägt i en sjö i Gällaryds socken 
är funnen: 

En pilspets eler liten spjutspets af nästan 
svart skiffer, med tånge, men utan hullingar; 
afbildad fig. 32 i hälften af verkliga storleken. 
Mot spetsen fyrkantig och ganska tjock. Längd 
3,05 tum, bredd 0,5 tum. 

Förvaras i Statens Historiska Museum (N:o 
5445); tillhörde förut hr pastor L. F. Palmegrens 
smnling af fornsaker. 


Bleking. 


63. På Hjortahammars udde har man »i en sten- 
krets» funnit: 

En pilspets af grå skiffer, med tänge och två korta 
hullingar. Längd 2,5 tum, bredd 0,15 tum. 

Förvaras i Statens Historiska Museum (N:o 2203). 
Se N. G. Bruzelii reseberättelse för år 1855, sid. 20 
(handskrift i Vitterhets-Akademiens arkiv). 


Skåne. 


64. I »Klost rlyckan» i eller bredvid 7 
tades på 1840-talet: 

En spjut- eller pilspets af mörkgrå skiffer med tång 
och lemningar af två hullingar. Bladet å båda sidor rvs 
gadt; spetsen afbruten. Längd nu 2,63 t , största 
bredden 7 linier. 

Pillhörde först prosten Johan Bruzelii samling i 
Tommarp, Skåne, och kom med då nna samling till Sta 
tens Historiska Museum, der han nu förvaras (N:o 2549). 


TILLÄGG 


Lappland. 


65. Vid sjön Mattalajärvi i Hietaniemi kapellför- 
samling, som hör till Öfver-Torne pastorat, har man 
funnit: 

En pilspets af mörkt rödbrun skiffi r, med tånge och 
två korta hullingar; udden afbruten. Längd nu 3,1 tum, 
bredd 0,5 tum. 

Skänktes år 1875 af horrv ingeniör H. Magnét till 
Statens Historiska Museum (N:o 5526). 

66. Herr ingeniör Magnét har nyligen meddelat 
mig, att man i samma trakt funnit fem eller sex andra 
pul- eller spjutspetsar af skiffer, af hvilka några lära hafva 
sålts till Finland år 1873; en eges ännu af herr Macnét. 


Vesterbotten. 


67. I Ofver-Kalix socken lära, äfven enligt uppgift 
af herr Magnét, hafva hittats: 

a) En knif af skiffer, närmast lik vår five. 3. 

b) En annan tnif af skiffer, närmast lik vår fig. 4. 


Ångermanland. 


6S. Ae 
hittat: 

a) En eneggad knif af rödbrun skiffer, afbildad fig. 
34 i hälften at verkliga storleken. Tången bildar nästan 
rät vinkel med ryggen.  Bladets längd 2,7 tum, bredd 


gorna till Kläpp i Skogs socken har man 


1,2 tum; största tjocklek 1,5 linie. 

b) En spjutspets af rödbrun skiffer, ryggad på båda si- 
dor, med tånge och två hullingar; afbildad fig. 53 i hälften 
af verkliga storleken, Längd 3,75 tum. Bladets största 

bredd 1,25 tum; 
tångens längd 
1 tum och bredd 
6 linier. — »Hit- 
tad för när- 
mare 100 år se- 
dan.» 
e) Bakre de- 
len af en större, 
i äldre tid afslagen spjutspets af rödbrun skif- 
fer, närmast lik fig. 12. Ej ryggad på nå- 
gondera sidan. Längd nu 3,15 tum, bredd 

6 0,9 tum. 

d) Den i båda ändar afbrutna främre delen af en 
spjutspets af svart skiffer, ryggad å båda sidor. Längd nu 
2,3 tum, bredd 0,6 tvn. »Hittad vid ett torp under 
hemmanet N:o 3 i Kläpp, ej långt från eu mindre sjö. 

Alla fyra förvaras i Statens Historiska Museum, som 


i Februari 1876 förvärfvat dem, genom medverkan af 


herr P. Edhohn i Bålsjö (se N:o 13). 


Under den tid af något mer än ett år, som förflutit 
sedan början af deuna uppsats trycktes, hafva så många 


2) 


nya svenska fynd af stensaker anträffat 
till vår kännedom, att vi torde bör 


, eller kommit 


! vr här meddela en ny 
öfversigtstabell 1 stället för den sid. 4 intaTfna. 


Fornsaker al sten funna i Sverige. 


| Lappland 
Vesterbotten 
Ångernununland 
Jemtland 
Medelpad 
Helsingland 
Gostrikland 
Dalarne 


Lappland, Norrland 
Dalarnc 
Svealand, utom Dalarne 
Götaland, utom Skår 
Skåne 


Antalet fornsaker af »skandinaviska» typer är beräk- 
nadt lika som i den motsvarande tabell vi infört i den 
afhandling »Sur les souvenirs de låge de la pierre des 
Lapons en Suéde», som är intagen i »Compte-rendu du 
Congrés de Stockholm», 1874 (sid. 188S—202). 


I Nästan alla fonna på samma ställe; se sic 


«YMER OFOD SOPA, SDR IOPESE "VOIP (NS 


