Lars Levi Laestadius - en kyrklig tidsbild

LARS LEVI L/CSTADIUS. 



M KYRKLI& TIDSBILD 




Turs Leri I,ipstfidin<i. 



Lfkra LtTi La^ät&dius. 



eijen trirg, likasum »tniiiiiih n, da dess v.'it;nr (;å )iii(;t, riirci 
ii|<]. Inrtiipiis sai^l (Jill dciij;i 11(1111 eiliallpi eti tåiSi iiiotsvai ande 
IfskaHViilutPii af il( t jiinlla^or, som lian >koljcr. Min !ios 
ihriii.ivnrsiMle k\iklii:r) IVinte Isn visar ^i;,' eii e:;i-iidiniilii;li(.'t, 
som iii iiljckot siilUjiiid. I ke pii utan tiere Mdur iiiu liai 
e;,iiadc att viickii dit intnssi, snni alltid tiiiiiikall;)s at livad 
som faller inera ell i iiiuidrf Ungt iitdiii lifvtts Viiidijia l<ni- 
teelser, 

Dot SJ nes deifiiic vaia skiil att L;iiia diiiiia juäikväidi^u 
lifsjttiins inoin v.ir svenska kyikatill tuKiiial Iit en skildring. 
l>ciuia skildiiiiir t:öi anspråk [la in lurtj. nst, u[>iiitiskliptnis. 
Stalda iiilt oili liallit utom rlcn stnl, m iii dit la st ad i, msk a 
la*-»-! if t fiamkallat (uli ännu ti a inkall ar, vilja vi, nipd syttp- 
iiial att i allt ttdja s.iniiiiinen tro;:^ i siiarcn, franistidla dinua 
andlipa riirelse till dess u|i[ikomst och utveckling, Deivitt 
skall sa viti ä ena sidan det i rt liyiuit-miiialiskt liänsiindt 
Il uktbriiij;aiide i ».JLlha idrelien, som a andra sidan dpr skcl- 
liet ticli fiiiviindhet, ll^arnled lion var lielialtad, kiLigas i da<;i'ii. 
Ocli emedan dii s. k. la sladiaiiknicii a hon jia var tid är at 
sloit iiitre-^SP, om au den sifuionia iltpr dni oi auliyt? mans di>d, 
som gitvit deuiia riktning inom kyrkan sitt uanin, förlorat i 
dn^iiiittisk li(>i-(iu)idh(>t <u'li lilitvit svahandc emellnn skilda 
läi omeninjiar, oklara koii) di i as reliuiijsa askM(iiiini>, livilkn uttala 
dem — ett fitrnallanite, suni icke kuniint utiitva ttt lielsusaiist 
inllytaudi.' pfl karai-tareu hus denna tiktniii>; — skall diuna till 
siu ijuvaiandp litsKatitnlnt i na^ra hiiJvuddraf; framställas. 
Huru diiina i fdiundi-n tl^djande, oni än löruuderligii kyikliga 
lifsiiiielse icke långt iiran sin början fn k lh sorj^lipt ryktbar 
■jidogren i den IVinatiska K.intokciiioipktcii, iifvensom liuro ileii 
i vara dajrif i Kiiiland onisatt sig i den brsyiinerlit;a IJikkmi- 
spkten, skall i koitliet tuunstallas, sa långt lOifaitaiens kan- 
redoni Itaroiii stiacker si^. 

Men livad vi komma att teckna synes 0!>s liiiii(>a si;: till 
en lafla, otiikrinj; Iivilkin Ltestadii ejjeii l< fverneslieskiifn ng 
utgiir raiiirn. Vi anse osb liäilill halva sk myckel Mörre kkäl, 
som denne nian ej Mött gaf antrdning till lunlsfns upfikoinst 
utan iitven alltintill sitl liantiille utotiailc etl sa åtgörande iifiy- 
tai^ile deijia, at( den i vits iiiHiiini; k'jnot'Uircrc>cips i lians person. 
iDct Iffiisladian-ika lasiriet" otdi Laestadii [iresterliga verksam- 
het kunde nästan sagas samiiiantalla till ett, sa langeJV-w ., van- 



lige ma men lefde. Det ligner ock i sakens natur, att då en 
icli>;nn lnaltiiii!;^ tiainkallas giiioin in per*' o, iiliml.v) med de 
aiiilriis noll natnipiis (;;tlMir, att lian trumiir ln-l .illa lidninjen 
af de kr. liter, som kuininii i vcik-i.iuiliet, in.^iste alltid dcuna 
persunligtiet till en viisenllig jiiad aKf c^jla si;; i k.ipKimis ka- 
rakiiir. Men nar sa lir ttirliallandct, itr det nildiandi:;! att 
no^a hiia kanna dHuna perMiiiliiiliet, oin nian »kall ta ett latt 
lie^ripp om de andeliga ttirlialliinden, som ii].pkoniniO ireonm 
lians virksainhet och ordnadr sig under Imns ledninj;. Att i 
LiC^tadii lelnadstei kiiihg inpassa en redogiiielse lur din lie.-ta- 
diiMiska riirelsen, siiJaii dm »ar under den lid fan sjdf \ar i 
tillfille att oinedell.iit in;^iipa med sm uvanlija and' kiatl, kan 
således ii-ke vaia ann it an i sin onliiin,^ [jrldie kan dri sal- 
tas i fråga, lininviila inom denna tiografi finnes bfrattigad 
plats fnr leckningeu iif denna kyrkliiia loieteeloe, sed.m den 
efter den ledande pti sonligliettns lnrsvini.ande ftan skadeplat- 
sen, alininstone hvanst saker ledning saknats, krtnrat myket 
af livad som just utgiuil liiietielseiis tijiniiinsta \ärde. Men 
att sådana persoiiliiiheter icke up[.hiirt att verka derliire att 
de liar iifiplnVrt att Kiva, bevisar sii» afveii genom sjetl\ a sattrt 
for urartandet af den sak, for hvilken de l'l\at urh kämj.it. 
En sådan tdrandring pniiiinner alltid om aiteu ni det, som 
uraitat, och ingen irnvildiiing kan uipläna spaien af beskaf- 
reiilieleu Ii OS det lif, s^oiu sålunda unifuiiiiat sig. Men den 
som fiiiut sa mäktigt inverkat pa del toi hållande, som in- 
tradt i en ny och for.indrad form, måste således inedelf ärli- 
gen inverka pa denna senare. Man kan också injrket val i 
Laestadii eget satt att verka upptäcka en n>i'kel till de etter 
hans di)d ombilihidc och förvildade grennrne af lai^t.idianis- 
nien. Hos honom finner man v,il icke skulden, men åtminstone 
töi klai ingen till det delvisa uiai landet al det religiuiisparti, 
soin bar lians namn I sjellva veiket ina<ite s.iledes teckniiiiien 
älven af de yttersta förgi enihiiarna af den religiösa riktning, 
som i Lwstadii Liraieverksainhet. Iiade sin ufgaug-punkt, till- 
huia hans letviernesbeski ifning. 

Af dessa orsaker ar det, som vi i en biografisk teckning 
af den vidl bek.inte L.irs Li-vi Lftstadiiis inloga skililtiii;;i n 
af den rnrelse, som nid väldiga buljiclag och iinstan vidonrier- 
liiiii former patt fram genom Tmne lappmark och efter lianrt 
tra. ,, ' >e blott utoiii dennas utan ock långt utom Sveriges 



4 Lars Lovi La-slaJiuä. 

C-lo^r Wi-ijligei, skall l .^'H t^icWä oss, att vi pS åtskillipa 
stallon tillåtit oss en oiii.tai>,ili^li.t. som kun.mt uii-lvikas Vi 
svan att drt ovanliiia liub .le (imstamligti.ttr, il.lai.d Inilka 
l,a,i rörde sig. Imfva ofvei vi.l.ligat os-. Om ui.plattm..nc-n lios 
läkaren iir en a.man, n.a J.-t urs^atas rörfattarpn, ?om icke 
varit i tillfälle att laia kiimia någon aiuiaii än sin egen. Och 
härmed göra vi början m.d teckmi.gen af den mans lefnad, 
som varit visst icke den sti.iste men kanskf den ongnielaste 
var svensJia Lyrka liaft att framvisa. 



I. 

Lrp>ta(Iii lianniuuis- ocli iiiigdmistid. 

Långt uppe i Lai^fimarken fars i bi ijaJi af detta århuu- 
drade ett fattigt njbya^e- Armudet sar d»-r bosatt, icke der- 
före att naturen mera här än pii aiidia st.ilkii i den iebodda 
delen af det lappländska liö-landet n.kade odlaren ersättning 
t,)r hans flit och möda, utan emedai) dit i icke rinjia man 
saknades den ihärdiga arbetsforinaca oeli sannolikt iitven den 
onitänksamhet, utan livilka jorden i dessa nordliga trakter obe- 
vekligt nekar att öppiia sina n.iriiie^källur, btället kallades 
da, såsom aiinn i dig, Jackuk. Beläget i Aijfplogs socken 
vid den stora sjön IJornafvans vestra ända, iiar det ett något 
ödsligt läge, icke långt Iran det höga, näst un ofvir hela Fite 
lappmark synliga tjället JVljekaise, frän hvilket stället skiljes 
af den vik vitJ bvilken det stnaie ligger. Mycket dyster är 
den skildring af detta ställe, som man finner i Petrus Lm- 
sladii, den snillrike laiipland^niissionärens skrifter, livilken i 
allmänhet sä väl förstod att inäla med pennan. lian kallar 
det -ett rysligt ställe» och trakten deromkring en cdödens 
bygd." Enligt hans beskrifning ar denna n-jd lika otruktLai 
om sommaren som lieni>^kt ödslig om vintern. Det synfs dock 
som den utmärkte sk jiftslä Harens lid i ga fantasi i förening 
med under ungdomen mottagna boskrifningar på det djupa 
armod ocli elände, som här mött personer, med hvilka han 
genom blodets band pa det närma^-te var lastad, skulle halva 
kommit honom alt gifva en alltlör inilrk färg at den tafia, som 
han öfver Jäckvik upprullat. JJauga halva väl misslyckats i sina 
fursök att vinna sin utkomst, dä de här uppslagit sina bopa- 



Lars Levi La-jstailius. 5 

lar såsom nybyggare, och stallet bar ofta ombytt invånare, 
men att detta niissiyckanle icke har sin orsak i nybyjKets 
hige och natnrbeskaflViili.t, bevi<ar sig deraf, att välmaj^an nu 
är bolast dustädes. J;i kvik bebos nämligen pä var tid af 
Arjeplogs löniiogiiaste nybyggare. 

Men sä var icke förhållandet i århundradets liiirjan. På 
Jäckvik bodde ilå en inan, som var en ibland de allra liitti- 
gaste af socknens belolkninu'. O' li likväl hade denne en höare 
bildning, än som i allniäidiet fallit pä iijl.yggares lott. Ködd 
af en gammal prestslagt, hvilken Arjrploas pastorer "allt ifrao 
Kail (justafs tider till Adolf Fredriks tillhörde,» hade han i 
sin ungdom varit auskuttant i lii rgskollogium Sedan han 1772 
hlifvit berg<ifogdc vid Nasafjätls silfververk, hade han efter 
IltTa ;irs verksamhet sasoin sådan leinnat denna fii^a afunds- 
varda befattning ined 7.Ö riksdalers lon ft>r att försöka sie så- 
som i.ybygirarp. Resultatet af försöket blef, såsom iike var 
svart att förutse, den största lättigdoni Kampen med de svä- 
righi-ter, som han utmanat, slutade med nederlag Ett nytt 
forsiik iijnrdcs, och af denna orsak hade han slagit sig ned 
som nytjygg.ire i Jäckvik Det var liär han bodde är ISOO. 
Enkling etter sitt fursta, under något lyckligare förhallanden 
ingångna äktenskap, både denne man, Karl L*stadius, femtio 
ar gammal, till det tarfliga hemmet IVrt såsom maka en fattig 
fjratioarig nybyggaredotter, Anna Lisa Jansdotter. Af detta 
äktenskap föddes den 10 januari ar 1800 Lars Levi Lwsta- 
dtus. Om nagtinsin ett rikt och betydelsefullt lif börjat i ar- 
mod ocb under ti) ekande yttre förhållanden, så var det utan 
tvilvel hans. Uti en kall och usel stuga skadade han första 
gången dagsljuset, och för att blifva delaktig af det kyrkliga 
dopet bars han pä modrens armar den langa odi besvärliga 
vägen till presten, sciu bodde ii'ke mindre än sex eller sju mil 
frän Jäii'kvik. Det var icke med leende verlden tog emot det 
barn, som sodan skulle sa ofta le åt verlden, men med det 
löje, som det med iiat blandade verldsföraktet framkallar. 

Tvänne vintrar bodde Lars Levi Lrestadii föräldrar pä 
detta ödsliga ställe De fljttadc derefter till ett beskedligt 
nybyggarefolk, soui var bosatt en mil frän Arjeplogs k)iko- 
plats, ocli det var i detta inbyiige Lars Levi yngre, för den 
stora allmänliéten kanske ännu mer kände broder Petrus föd- 
les. Aret dei-ltii bosatte sig familjen pi .-Vrjejdogs kyrko- 



6 



Larä Levi Laestadius. 



plats for att pröfva sa 111 ma djupa armod Dctia var mnkar- 
nes 1öl).-!h..'are urvfratlt; 'h kui.Jp fnnuiHia botiiii;;s|.l;its. ii.eii 
i.kp sia ekonomiska s.alli.i.ig. hvilken syros liatva natt eln.i- 
d,.ts )U.'r.ta siai.s. Att sa är, vis.r sig tydlipl af <len yugie 
soanis skilHnng af torl,alla..det. ^H d,u ti.le..., säger l.a... 
«voro alla .ivbvsiiarc stii<1da i stor fattludmn, ocli de vmo la, 
som kun>lR saiias Imtva da^liyt l.röd. D.nas barn uH^östra- 
des i ani.od m-h fattigdom; men sa föraktade ocl. uttr.sade 
som vi voro inga i sockiin. V. voro de rinsaMe ildaod a tia, 
oss ville i.is.M vidkännas i.a>;ol loil.allande till, ty ..kedom 
oili graraa kläder aga cu underbar trollkraft sa i lägre som 

litigre k) etsar.-' 

Det var under såitatia lurliÄllaaden Lars Levi L:cstadius 
tillbragie de f.ir-sta aren af sin lefiiad. T.ll d. 11 fattigdom, 
so.11 i^u, dystraste skepnad var den da^liaa gasten i löräl- 
dralieiiimet, kom afven en bristande enighet eniellan niakaiiiB, 
ett liirliallande, so.ti naturligtvis snäste göra liemmet äiuiu mera 
niiirUt ocli otreil.-t. Den illand sunnrna, hvars veiksambet 
inom kjrUn (»jrantedt deana teckninft, afla-ger häiom det 
o,jälakti;;aste vilnesburd. "Qviiii.an-, sa<:er lian om sin moder, 
flude ett uielankoliskt temperament, men mannen hade ett het- 
siiit teuip.-raineut och utmärkte sig fiir gliådtigbet, qvioka upptag 
oih intill!, men var därjämte, da han smakade tpintuo^a, utmärkt 
for elakt .ilsinne, hvilket den ängsaga, lur stilla ensamhet böjda 
([vinuan fick betala med bittr.i tårar; men aldrig hördes hon 
klaua, ty hon bar sitt kors med tålamod». Lag icke na^iot 
solsken af joidisk lycka utbredt BlVer LPestadii toiäldrahem, sa 
var der dock icke endast mörker. Det ar nämligen en mycket 
ljus bild, som niiiter oss i den undergifiia tro, som lifvade hans 
moder. Sm lunga jindiska lott bar hon ined den underj.'ilven- 
het, hvaraf endast den ar mäktig, som i Herren bar sitt hjcttas 
trdst och sin del. Hon var en i kristlig betydelse Irom qviuna. 

Denna (romliet var icke utan inflytande på sonen, nni iin 
det driijde länge, innan han pä ett mera algfiiande siäit åda- 
galade, att han riktat sin hag till hvad "iom är vigtigast af 
allt i verlden. Det är otvitvelaktigt, alt den modetliya kärle- 
ken red:iii tidigt lade eviga lifvets ord på sonens lijerta ocli 
dermed sådde fiön till lif och gudaktighet, livilka visserligen 
under inånga år lago dolda, lueu soui omsider utvecklades och 
buro frukt. 



LarM Llvi Luatadiuj. 7 

U'"t var dock icke endast impulser till det goda och ef- 
tirstratvansvärda, som den sedan sä märk väldig" mannen er- 
hcdl i Inräldrahemuiet. Man kan icke neka, att i hani upp- 
trad.iiide, helst under det sista skittet af lians lif, framträder 
en franstiilanili' sträfliet, soui no§ litet liknar den kärlek, livil- 
ken furdrager allting. D't är hiigst lroli;i;t. att man till icke 
ringa grad har att siika nr.sakiin liärtill i de missfiirhallanden, 
soiii ägde rum i hemmet, ocli som obs-liajjligt niaste inveikapå 
den lifli"e gossen Ifvad som synes vara utom allt tvitvel är, 
att den utomordentliga fattigdom och deraf (Viljande lorltighet 
i niiiblering och ekipeiina, som redan frän den spädaste äldero 
mötte barnets blick, i hog grad bidrog att hos mannen fram- 
kalla ett ryniskt verld>tVirakt uch g')ia lionom fiendtlig mot 
icke blntt l)pi|väinli;;Iiet, som af honom dirveilades med ly.v 
och fatannlighft, utan till en viss t;rad äfven renlighet. Om 
an ungdnmciis t< rftighet och mannaårens fiasakelser i ffiiening 
med naturliga anlag i detta hänseende ulöfvade ett omiss- 
känligt inflytande, så kan denna riktning åtminstone fullt 
ut Ii kl mycket tillskrifv.is fcu äldraliemmcts beskaffenhet. Det 
torde val här sa'oui i sä mänga andra fall erkännas, att ka- 
raktäisbildnin^eus starkaste rotskott just iiro de, som tränga 
längst nod, ned till don späda bainaldcrn, da intrycken af 
den omgifvande vrilden lättast emottagas och trognast tor- 
va ras. 

Lastadius stannade vis=;erligen ej under hela sin barn- 
domstid i det lieni, som var egnadt att gitva lioiiom forut- 
nämda. något dystra oi h af en sann cndsfruktan visst icke 
motiverade riktning. Men han hade hunnit till en ålder af 
åtta år, innan det otretliga och utfattiija hemmet utbyttes emot 
ett i de Resta afseenden bättre. Grunden till hvad han sedan 
kallade det aiideli^a hatet till verlden var lagd. lian hade 
fatt den stnak fiir karllict i sätt och simpelhet i lefnad^vanur, 
hvilka i en framtid skulle göra honom mjiket mera origiuel 
än iiiskvärd. 

Det nya hem, till hvilkit den unge Lars Levi jämte sin 
broder Fetius forliyttades, var tii ptestuard. belägen lifigst opp 
i Liil.^ lappmark. Den fattige njbysigaren i Aijcplrs; kade i 
sitt lorra äktenskap liaft en son, Karl Erik Lrt.'stadius, som 
180S var koiuiuinister i Jockmocks lappmarks pastorat med 
»tation i Oiickiooks aniieslor^-amling. D. nne bar af iiagr» 



■r\Tr.:: ;-;-... t.-:. 



8 



Lors Levi Ln:sta<lia9. 



bl i f vi t atKiPdd f..r rion liknat U::aUade nf <3r tre Ijrmlcrnrv, 
ehuru l..i,,s iKiinn r..r <ivn stura iillii.anlictPi. i.r li..|t och li^.Uft 
okaixlt, .lä ileremot Imla .l.^i. vHe,.ska|,li-a veidhu k.imier 
Lars L.vi ocli lu'Ia rfni biM.ide svoiiska alliiianliHtui rrtkimr 
IM.us lill m «r sina rram=t;.Pii<1e tui tattare. Myrk.l i.ldre 
än .sina hallLrriiler. lii.de lian rtt lädren bliivit onflirhallen vid 
Pitp skola, medan donufs onistiindi^ilicltT, fliuru knapjia, icke 
ännu voro' pa iiA>;ot satt Wkla-nnstarda. Vid eyninasiuii. uch 
univCLsiletit hade han hj.li.t sii Iram gi iium konaitionriaiide. 
Under sin vi^-telse vid lu'-^kotai) iiito;;; lian ett mycket (laili- 
staende rutn i de studerandes kret.s. 1 synnerhet "jnrde lian 
sig kand l.ii- ovai.lijja anlag tor filosofien. Ren.jninin Ilojer, 
solii, eluiru han itke ännu intaijit napftii fi!o5;ofi^k lärostol, vid 
denna ti'l ötvergläiiste alla andra inom failii iieslaiidet, livilka 
epnade sig ät denna veteii'ik.\i), hade sökt töriuii den unge 
mannen att stanna qvnr vid uuiveisitetct i den Iricsofi-ka forsk- 
ningens tienst. Men Karl Erik L;i'.stadius valde den [nester- 
lir;a banan i stallet tor den akadf iiiiska. Ett at miitiverna 
var, att h.in ville sa fort som inOjligt komma i tilltalte att 
bi-sprinya sina fattiga föräldrar, livai till utsikterna voro slöire, 
om lian btef prest. Efter att liatva bli t vit tilosofie dok tur 
180;i trädde han samma ar i kyrkans tjeivst och blef 1806 
kommini.^ter i Qvickjock. Länjire kom han ej pa he förd rin- 
gens vag. Upplijrd pa förslag till Pite pastorat, do^ han, innan 
utiiäifiningen skedde. Genom Liamskada, som lian adr.igit sig 
vid en kokning af lin:, hade lian tätt sin helsa förstörd och 
afleJ i följd häraf i sin bastå .lider ar 1817. .-Alia som kiSnde 
honom,» säsieT författaren till Svenska Larp markens herda- 
minne, .'bpoudrade hans snille, värderade hans kunskaper och 
vetenskapliga bildning, hö;;aktade hans ädla. hjerta.». Han ef- 
terleiiinade maka och barn i vilkor, sä torftifia , att ett sam- 
manskott af barmhertiya mennii-kor niäste äga rum, för att 
freda familjen fur den otvprliangande nöden. 

Till denne sin halfliroder var det Lars Levi Larstadius 
flyttade, och af honom, till hvilkcn filosoferande norrländningnr 
sago upp säsoiu till en inan med vetenskapliga anlag af törsta 
ordningen, var det .^oni den sedan sa nisirkvilrdige religionslii- 
raren. likasom hans broder Petrus, erhollo sin första yiund- 
lägyande bildning. Att denna skola var god, när fräga ar 
om deu allmänna bildningen, kan ej gerna betvltlas. Uurudan 



Lars Lrvi Laatndiu',. 9 

den var i religiiKst hänseende, iir svårare att säea, dr\ den ve- 
tenskfjjdipt bitdadn lärarens asigter i detta hanseende i ke äro 
for t ii rf. bekanta. 

Kiinitt är dereinot, alt mfiEOt kristligt allvar icke i liarn- 
doinen friiinliiidde hus den at liirjun^arne, luKrs lelnadsteck- 
iiing nu fl ainlä;;t'es Markvardi;it ar dock, att redan i barna- 
åren Lars Levi I>«;stailii ovanligt rörliga fanta.si kretsade 
omkring andiliga fiireitial Sa sag han en ^fiiig i drömmen 
tien 'jvinnn, som svettades blod tor kristendomen. iJenna åskåd- 
ning, som hos drDminaren väckte en liflig sympati och en tor- 
uuderligt hög känsla af vördnad och beundraie», hade aldrig, 
enligt L^i;stadii egna ord, gått ur hans minne. <M. n hvad det 
var fur en fjvinna, som svettades blod liir kristendomen, det 
har iike ännu, skiifver han 1802, nblifvit klart tiir åskåda- 
ren 11 Ett annat spel af den rpd^n i barndomen sa lifiiBa in- 
billniiigskiaften namnes med löljande ord 'cLikaledes kände 
förf. tidigt i barndomen en furunderlig liklukt i skogen, och 
denna liktukt förekom ofta. Att den verkligen var en andeli;; 
liklukt kao fort. sluta deraf, att han i drönmien ofta hade att 
göra med de döda, och dessa döda ansatte honom hardt; men 
fiirf tick en sa förunderlig kraft att flyga högt iifver jorden, 
sä att de döda icke kunde göra honom na^on skada.» Dessa 
(■åskådningar i drömmar» ansåg Lresiadius sedermera "häntyda 
pa ett inre dödt tillstand oeh innebära en aning, liklukten och 
fuktandet med de döda oni den andeliga och eviga döden, fly- 
gandet, som befriade frän dödsångsten, om en högre kraft.» 
Andeligt lif ansåg han sig dock sakna. 

Det gif,'es också ingentit g i Lars Levi L;cstadii tpckring 
af sin barndomstid, som antyder tillvaron af något sådant. 
Ml n att han deremol var en mycket y>ter pilt, visar sig af 
hans egna ord. lian säger sig hafva såsom gosse varil benä- 
gen för cspratl och skälmstycken» och derjämte så oförvägen, 
att lidet \ar ett Guds under, att han icke bröt af sig armar 
och ben i rännbacken." Men oaktadt den ysterhet, tör hvilken 
éen litlige gossen gjorde sig känd, visade sig redan tidigt, att 
det framgick en melankolisk åder under all hans ystra lefnads- 
lust. Hans temperainenc synes hafva varit en blandning af 
fadrens och modrens. Sjelf yttrar han i detta hänseende; 
<Huruledes temperaiuciitslyten fortplant;(s ifrån föräldrar till 
barn, liar Lars Levi uti de senare uren fatt erfara, när en 



^'?mT^^7.'r. 



10 



Lars I.eTi LEcstadius. 



Lars Lcyi Lieetadius. 



11 



j^mfarolse blifvit ujoi.l i.iell.in lia,.^ o.l. r,v,;iUli:irnes t..nrora- 
rae.,t vid s;uuina aUk.. U.in !,a. luu-lis''" nrf. t,..l.o..s IkI- 
sl>-a to,.,|ierament ock modrens nielatikoliskii... La:stn>luis <im- 
talai- s^a-ioin eti bevis pa det Ikm, modren ad.l.i ki»"'!''"^. 
son, toietans i hruis .jilsda.iins. att han vid s.Moo ..s .-.IdiT 
en gäng vid en lustbiirb.t sk>!de ^v^ HSn sim. ur^dc.u,.vMn- 
ners lag ocl. satto si;; pa ett afeides sti.lk>, nedsl.^..», utan st t 
han visste hvad som fattades lionom, "ty.' sa-i.r hfin Molt, 
.,han var melankolisk, livad hade da brimil''.- Denna l.ai:a 
besvarar han sj.lf sn lunds: -Ad, l.a., vi.s.c det i.ke sjell, 
n,en 27 ar de. efter I.ar han tätt veta da.» D-t *ynes påtag- 
ligt, att ehuru L;tstadius tatit den hastiga törst un.nitig, son. 
vid detta tilltalle ko.ii ötVer honom, tjtna sas^iii bi-vU [.a Jet 
mdankoliski. i hans temi^eramcnt. sa nprlattade han de.ona 
otormod;.de ofvorpai.- Iran K-slapt yste.hot till tuntjsint all- 
var tillika sasoni en verkan al d.n foieko.iim;.i..K n,-.dni, hvar- 
vid han tiinkte Sli denna verkan vid tiilli.llet loj medlad "mnm 
ifråga va iMnde grunddrag i lians lynne. Att L.Tstadii upptntt- 
ning af saken var denna, synes tydligt franit^;* af dessa hnns 
ord: "Det gitves knapt nSgon menn.skii, som icke nayoii f;nng 
i sin Iffiiad varit änyslig utan att vita hvartore; men drt är 
så få menniskor, som gifva akt på den htmliga .usten inifrån. 
Niir det skrifna ordet icke verkar nåsoii besinning, sä måste 
Guds ande omed.lbarligen genom en inre rost väcka den säkie 
syndaren till eftei tanke. Men afven denna inre kallelse för- 
aktas olta<;t af okunnighet om Guds andes nadeverkninpar. 
Det har ofta händ t, att personer, som bl i t vit manrtde af den 
inre hemlighetsfulla rösten, ansett den lor en aning om en stor 

olycka, som vore nära att inträRa. Men ii^ke har det 

kunnat talla dem in att tiinkr. på att denna hemli^:» och ul.o- 
klarliga ängslan, hvartill ingen yttre anledning finnes, mäste 
vara en påminnelse af Guds ande att tänka pa sin själs an- 
gelägenheter.» 

Det allvar, som för en stund lade sig iifver Liestadii 
sinne, trängde icke in i bans innersta sjalslif. Det visade sig 
ej sedan under hans uugdotnstid. "Di n hemliga oro,» säger 
han sjelf, '.som första gängen påkom Lars Lev i, gl.inides snart.» 
Han synes hafva varit t-tt gladt verldfns barn, som täci ade 
sig at. det flygtiga skimmer, som spelade pa ytan af tilvet, 
utan att hafva fatt öga for det djupa allvar, som lifvet inne- 



i» 



^ 



bär. lian lefde endast fur denna verlden, och den karlek, 
som Itiflde i hans hjerta, var visserligen icke en liimn.elsk 

1 L^stidii baindoins- oeb un^jdtimst.d ingär icke sa litet 
romanlik. Jlcd turkarlek sysselsätter han sig i sin avtobio- 
grafi ined denna sida af sitt lif under denna tid. Ilaiuti lik- 
nar han brödren Petrus, som ooksa genia beskrifver romanti- 
ska episoder nr sitt lif, hvilka han tecknar meil vida större 
finhet och cli^gans i stilen, men ocksii med sa mycket mindre 
nienniskokiiniiedom iin brödren. Vi kunna icke här uppehålla 
oss med detta ämne, sum för vårt uppiiilna ändamål saknar 
all vigt, så inånga ord än L.irs Levi Lsestadius i sm lelver- 
nesheskrifning egnar sina ijmma känslor i barndoms- och ung- 
domsaren. Sa my -ket vilja vi endrfst nämna, att hans barn- 
dom.s- och liirsta ungdomstid var tri fian grijfre sedliga för- 
villelser. 

Den 6 augusti 1816 reste de båda bröderna från Qvick- 
jock till IlernosAtids pymnasiiim. R dan under sin gymnasiitid 
började den äldre af dem att pi allv.ir studera botaniken, I 
botaniskt intresse löretog han sig redan 1819 en fotresa till 
Jenitlaiid, Ina ri frän lian legaf sig till Trondlijem och vidare 
till Pite lappmark. Denna re^^a företogs med en k a -sa af femtio 
riksdiiler. bjeif lill lian ej tillerkänna denna mödosamma färd 
de bästa bevekelsegrunder. "Detta svara och tören fattig yn;:- 
ling högst vad liga företagande var egentligen icke ett tillfred- 
ställaiide blott al' kuiiskapsbegäret, icke heller en fviresats att 
göra det rätta för det rättas skull utan afseende pa några 
fuj maner; utan det var en plan alt genom bolaniken blifva 
känd i Upsala; det var en uträkning att genom botaniken 
blilva anan:mad af botanisterna uti evinnerliga hyddor.» Att 
motivet till Lsstadii botaniska forskningar icke pa hans då- 
varande ståndpunkt kunde vara synnerlii;en rent, in^* väl vara. 
livar gifves i öfrigt del menniskohjerti, der bandlinjiens inner- 
sta driffjädrar äro absolut rena? Det lärer väl ingenstädes 
uppvälla nagou sådan kalla till mensklig verksamhet, som al- 
drig ciumlas, aldrig skuggas. Il\ein förblandar derfore den 
klara källans vatten med den stinkande polens? Att forsk- 
ning., begäret, livad Lisstadius än ma säga om sina bevekelse- 
grunder i törevarande hänseende, redan tidigt förde honom til! 
botaniken, iir ovedersägligt, likasom att detsamma alldeles icke 
öfvergaf honom, sedan han icke i egentlig mening bodde i bo- 



12 



Lite Lcvi Lffstadius. 



Uuiisternes hv.iilor. - Det .xr wU L.nl.ilit ^ti sinne for na- 
turloramns vakirad. hos v» )i.;;li>.j-, s.m„ t,lll.in;it s,„ b.rn- 
dom<ti.) 1 avickjo.-k. D.-.,„a trakt liar blitv.t kalla.l u,nåe»^ 
par,.a.s oeli det h-ke iit.m ^k:.l. N .turci ,1-ivt.id.s ,,., ,-,> gt.1.2 
olvervaldi.ar ocl, »[.plytter ^.n.,,. sin M> iL"- ^1-" J'^ ..ora 
bar törenat si;; ii.^d det le.u.do n. väl.l,^;. nall>,.' t^:.rne, de 
dds *torar.a.k.. dels tack^i vrxioolallo... d. i.K.n^r, l,..ln,arne 
ined sin hi.ka grönska, de af l.u;;Unde slra..d..r oinslmi.a vatt- 
nen, den omväxling, scm> ritverallt i.uiter i dfi.na nfjd. nui den- 
samma till fn al de skönaste i nord.n. D.t t.adr fa ant^pn., 
att hos en sädan natur fiin.cs en icke rii.};n impi.K lor ett ve- 
tenskap i g' »lilas;. sa<l^'"' ''"^ f'"""'^"" ''"" Lnystriduis att 
viinda &\g till natinens ■^tiidiuiii. Men dt-t lans en annan oiri- 
standigliet, som i vida lui-r.' iirad var e;;nad att rikta hans 
hag till botanik tursknins. Det ar irke blott fm sin skunlid 
Qncl^iock utmärker sig. Der finms en vefielation. ns rikedom, 
som ingen så »ordh^it belägen trakt i l.eln v. rld.n torde hatvft 
Btt uppvisa. D.t iir liell naturligt, att L.istadius med sitt 
lorskningsbe-är ville C-.ra sig bekant med dtn sida ,if natu- 
ren. Rcm redan för gossens blick trH.ntrJidde i >:..lan rikedmi, 
i en" trakt, tler mau i anseende till d. ss lä-i- eljrst både liaft 
anledning att vänta na^ot mrtunt i dr-tta bansrende under ailt 
det storartade och omväxlande i landets kunfi^iuration Tvif- 
velsutan har den underskona Qvickjocksdalen? rika Hora mäk- 
tigast af allt bidragit att locka Lastadiii'; till att egna sig at 
den vetenskap, som har den vecetatnii vi rblen till sitt fLire- 
mal. Denna haj; sjnes undrr hans <;ymnasiitid liafva gjort sig 
mycket märkbart gällande. Om nu den böjelse, som han hade 
för denna gren af naturforskningen, var ujipblandad med icke 
så ringa egennytta och äreg^l^het, *a liirer dit val icke v :u m 
något förvånande, da han enligt sin egen bekännelse lefde utan 
någon lefvande tro o< h således saknade andelii;t lif Men di^t 
sätt, hvarpa han lade fram sina mfitiv i ungdom. 11, sedan denna 
tid lag bakom honom sasmn ett atiägsel (nid. .ni orh en annan 
ålder och andra vuer kommit lifvet att framträila i ett annat 
ljus, det bevisar ärligheten af hans uppträdande, redlitbeten 
af hans sträfvande. Lai^stadius var icke sällan under de senare 
åren skoningUös emot andra, och det var oftare låsens högsta 
skärpa äi) evaogelii Ijulliga mildhtt, som litg jia hans lappar. 
Det matte ilerbire gura ett godt intryck pa livaiie sanoingens 



Lari Lfvi I.fctailius. 



13 



vfin att httvn den ofta skonrnirsbis' vara det i lika liC),^ grad 
pniDt si;; sjilf. Oili del ar tilrnäniliaast dirlaro, som vi med 
L.i^-triilii ogenhAiidiga bdvirm-biskrilning for ögat bafva sa 
l.nii;'- u[ip'hnllit oss nied hans törsta btörre fcteg pa det bota- 
niska stiiitiets vii;/. Svårligen kan man på^tå, alt den n an 
skouadr- sig sjolf, suiii vid onmaiunanrlet af »in första sti>rre 
botaniska utflygt nedskritvit sådatia ord som de«.sa: "liutani- 
ken, sa oskyldig den synes, upfivacker do. k sina gynnares 
passioner. Första gången ynglingen finner en ny vä.tt hoppar 
aiegirigbetsdjelvulen af glädje II varför? Fmedan han derföre 
hoj>['as blitvn kand af botanisterna, säsoni den der upptäcker 
en ny ait. Itiune .satan sporrade nu modet o. h kralten ho» 
den latttLifi ynglingen att företaga en »a äfventyrlia resa uti 
ett fräuimande land Mänga gånger kom han likväl i beknip, 
da resKas.san var så knapp, alt han måste sjelf bara den 
tun;jii paiknvngen. Likval värdet mången, som berömde denna 
ihiirdigh" t och denna birmaga att underkasta »ig så mänga be- 
svärligheter och försakelser, och berömmet gjorde raturhgnis 
godt i kiäfvan.i 

Lwstadii redan vid denrra tid uppkomna funderingar pä 
en blifvaude maka, i hvarjc tankandes öL'on nog tidigt komna 
till lif, vilja vi lurbigä, likasom allt hvad som benr hans Icf- 
nads erotik. Vi .skulle icke utan hans egen törklaiing kunnat 
första, huru en man med hans utiniirkta förstånd och i mänga 
hänseenden skarpa blick har kunnat finna ändamålsenligt att i 
sill avtobuigrafi, intager i en artikel 0111 fursta anledninsen till 
viiokelserna i Torne lappmark, vidlyftigt behandla förhallan- 
den, som icke synas der häfda sin plats. Men då man laser 
denna förklaring, blir det i näson man klart, hvaitör han så 
ofta låter Iramsitallniiigcn vända sia omkring den jordiska kär- 
leken i allniänhet och hans egen i synnerhet. Vi vilja lata 
honom sjclf framvt.illa ors.iken till detta besynnerliga förhål- 
lande. -Alla dessa kärlekshistorier-., »äger han, »skulle egent- 
ligen icke hiiia till Hiniiet om föisia anledningen till väckrl- 
.serna i Torne lappmark, om icke förf, som redan ådraiiit sig 
dl aktn lulheranernafi hat, sasoni varande i derns lanke en 
akti» skiymt.ire och jesuit, funnit sig nödsakad att »oka de 
hemliga im.tiverna till den siiiues«.läiiiiuiig, som uppenbarat s.iB 

i handlingar, dem verlden icke kan gilla. Så ni y oket k .in 

nu fortattaren erinra sig af det toiflutna och af det uärva- 



^^■■■■•'•■^ 



14 Lars teri liBbtEilius. 

r.nd., att l.j.rtat bhfvit V,u.U,t (se„siUI.) elkr kin,sl«umt i 
a.,ledim;g af d.n »Ua k.uleUos .ntijck. h], r(at lu.r l.ksoni 
bntvit iLokadt af kilil.Un d v s. det har M,fv,t k;.i,>lol.i!- 
lare dn l.ar Ll.fvit in.i« öpp.l eWer öintalit.t fö. ol.k. uu. yck 
af moraliska och oiiioii>l,ska känslor; o..'l. ili.ui dt-, na hjcicus 
Ö..Uali;jUet (irr.t.hdL.as) haha ru, fattarr-.is pr.d.knu.f-^r upp- 
rm,.,it, som iiro utf.i.da i manf;.har,da likn.ls.r, 50,n hatt en 
besynnerlig verkan pa ahc.rar.ies lijerta... Sa vldt <3fn akla 
karleken kan yt-ra lijevtat rn.t, sa v.da kan .J.M) vara ett n>e- 
del att uppväcka .iininare känsh.r. Iljn.at kan iUr.;;enoni 
blifvB tilkai.iihtit for itdlare kät,>lor, det kan sluthr» e>"ot- 
taga rMigiuSii kiuisloi-, ocli så till vida kan jiktf iibkaprt i.pp- 
fjlla sin moraliska histiinimeUe, om kiirlekeiis ande kan lie- 
ada hjärtat att emi)ita-a d.-n lleti;;e Ande." Denna förkla- 
ring, till hade torm Oi'h tnn.-lvUl lik^t egendointif; som det i<ir- 
halUnde, hvarutver den ar nmnitd alt spiida ljus torde fore- 
kniniiia na^^nt ov.uitad af en man sådan som Lastailins. Men 
det var icke o*nidti;t, att h:ui under o^joiiMickets inlljielse 
iiedskref atskillij:!, som den mest skonsamma sjiltkiitik sk..lat 
utniöi.stra, om tlen funnits. M<n d. nna Rakna<kE undei-^-tun- 
dom iilldeles. i sjnnerliet da han Leliandlade dylika ämnen. 
Uun-i torklaiins ar dock pa det liela taget tydlig, om den an 
i någon punkt nr af heskaflenhet att Leliofva torklaias. Men 
för att forMa, huru han kunnat fiima ett nåra sanimanliang 
emellan sina omnia känslor for det ena eller andra qvinliya 
föremålet odi de andlijia roreUei, hvilka genom lians pr.dik- 
ninpar Irainka Ilades, ar det nödi{;t att kanna lans psykologi- 
ska system, i l.vilket d.t rent andliga oeli religiiist mystiska 
i ett he.synnerhgt haltdnnket sammansmålter med ån det psy- 
kiska, ån det sinliga orh tmddraies icke blott till sjaKlifvets 
naturliga yttringar utan oek till rent ly^iska lifsfutiktioner. 
Vi kunna doek irke nu mera ån lianiyd.i l.aipa, tor att icke 
göra ett alltför stort afbi Ht i den jemna gängen af diiina 
lefnadsteekning. 

Innan vi äterlapa dennas af brutna ti ad, \ilta vi dock 
återgifVrt ett yttrande af Lftsl.dius, hvilket i sammanliang med 
hans uttalade tanke om idealet af en maka förekommer om 
den fromma nyhysgaredctter, som fmlt honom till verldrn, oi-h 
som nabtan i ett idealiskt skimiiier (lamstod för sonens minne. 
1 dettft yttrande vibrerar uåmligen en känsla, som icke ofta 



Lars Lcvi I.iestEdins 



m 



imitcr i I.;ista'lii skrifter, ocli det år dessutom egnadt att gifva 
ett <:ill^^ka tydligt laiirepp r in lians andliga stånrl punkt under 
yi.^lii);ra,-Ud.rn. Dessa aro nåilihi." n lians egna ord om .>in 
iiuhI. r neli sig sjelf. -iModrens oändliga tålamod, hennes stilla 
uiHlemifv.nh.t niMler Guds vilja, hennes f|väfila su. kar o.h 
tårar, når hon hh f nii>,sliand|.id , orli hennes tysta b.li.ir pa 
nattlägret, luule ujori outplrnligt intryck på sonens lij.rta. 
,\lllid studo dessa tårar likasom förebrående, når någon synd 
begicks, ocli riisten af dessa laiar tycktes innehålla d.ssa lör- 
d<iman>ii' orJ: Din mod.-r har gråtit törgafves lör en van- 
sUiiitad son U.rlV.re infann sig ålvcn ett sla^s anger pa ger- 
eingni, ett ^,niiv> tets furdömaiide och ogillande, men den 
dO.U tn.n liindiadr en rått väckelse och syndailnger. Djefvu- 
len v;u rtlltid färdig att trösta med ett slags nadeskänkande, 
som dock icke annat var an ett falskt förlitande pä Gud=, nad, 
emedan en sä.liui anger, som ieke mcilforde iiagnn afsky för 
,y„deo, och tn sådan tro, stm icke medförde någon kr.ift att 
liittra sitt lefverne, måste vara inbillning, gackeri... 

Markvärdi-t nog förekommer i Last ad ii aviobiografi intet 
om l.an* studenttid. Man hade våiitat, att han skulle liafva 
redogjort fur sitt siåkstillstand undir stu.lentaren , sina veten- 
skaplig* stiafvanden odi sin kamp emot de ekonomiska sva- 
ri..l.eter, som för den fattige ynglingen ingalunda vi.io obeiyd- 
lina. Men iut(t af allt detta möter oss. Vål nåmner han pa 
naiiot ställe, der han talar om sitt andliga liat till v er I den, 
att han såsom student någon gäng blifvit mindre !i6lligt be- 
mött for sin torftiga drågt, men i teckningen af sin lelnad gar 
h:in lielt o.-li hållet löibi sina studentår och öfvergar frän sin 
vistelse i lleriuisfiiid till prestvigningen och närmaste anledning 
dertill Denna anledning, säger han hafva varit några ord af 
kommerserådet Gasström i Stockholm. Denne, som var en 
mecenat for unga botanister, fiagade Lffistndius vid ett besök 
af d,>n senare, hvad han ämnade blifva. Den fattige studen- 
ten svarade: nyby^nare i L ipi.mroken. Svaret behagade ej 
mecenaten. 1 siålUt „p.pmanade CassirOm LiC-ladius att blifva 
piest oeh gaf honom lofie om god rekommendation hos biskop 
Alinqvist. U]ipm.iiiingeit atlyddes ocli loltet infiiades. 

M.d L^L■^t,^dii preslvianins uppslis ett nytt blad i hans 
lefn^d^histona, hvarlör v. bar finna en pasande slul punkt tor 
densaminas första aldelning. Hans egentliga ungdomstid med 



jg Lars L.Ti LreitQklius. 

,lo« stucJi.r ofl. ^m'^ »rn-txl har m; vikit f<ir man..a.ildprn 
,nea dess ansv».st\,lkt v.rt od. m.-r.L l.Hvj'-ad9 ex,.stP..s. 
Mod Hilket stleai.de allvar den ovaiili-e mamu» sukte luH- 
göra dessa Viirr, skall i dK luljaude tra.i>stiitlas. 

II. 

Liestadii lif odi verksaiuliet fOro den stora viickelseji i 
Toiiie lappinark yiiut lians preiiikuuictwl. 

Sedan den Tat ti r^ nvl-yyga.esoiien ar 1825 intrUdt pa den 
pre!.terli!;n l.an.iii, fick han att burja med anstallmiis >nom 
just dpi! tv. 1 sam Ii tia. diT lians fädeniehjJda laj; ocli der lian i 
sitia ft.ist.i barnaår h;ide priUvat på den nod, som atfolji-r 
dpt djupaMe armod, ilaii Met iiainli-en strax eftnr sin (,,sl- 
vi^i.ii.g t. 1 pastor i Arjeplng, bvaijamte han to.vstort ii.is- 
sio.iäisberi.tt.iiiij;ou i Pitc lappmark, lians verksmiili«^t inom 
dennr. dol af don sveo-ka lappmarken blef dotrk it-ke lån-va- 
lig. IJiskop Almqvist liade nt vahiieiiinp, La;'itadHis owtandp, 
i lians namn inlemnat till dniiikapillet en ans-kninc; till Ka- 
re.5uandu Icdi!,'^ pastorat. Den nye pastorn hade koit eltor 
sin i.it'.tiipnins eiliallit utideuättel.-^e om den hefoidran han 
sa ohirmod;idt erliatltt, och om denna var efter hans önskan 
ellor ej, kiiniic lian iikt annat an enioltasa platsen ttir att ej 
otack^amt konipromeltcrii stiltets stjre-^man, som \\-:>l si<: s;i 
varmt nitälska fiT bi tr) slitandet af hans trnintiil. Ar 1826 
tilllräddt'6 pastoratet, och derniod började Lfcstadii sa bety- 
delsilulla verksamhet inom Torne lappmark. 

Den ('(irsanilinsi, tnotn hvilken han fatt sin verkringskrots, 
ligger på ott afstind af icke mindre än fyratio irLil frän den 
norrbottniska kusten, Naturen är hiir, i anseende till det 
nordlien laget och hiijden öfver hafvet, mycket fiiltii; i vege- 
tativt afseende. Granen har niigra mit redanhir uppnatt sin 
nordliya griins, oeh något annat löltriid än björk va.vor ej här 
Visserligen är trakten omkring Karesuando kyrka g.inska vac- 
ker, ocli sommardagen, som icke iiiätes med tinunar, utan med 
veckor, mycket herrlig, men sa är vintern, da so Un pa en och 
en half manad icke visar sig iifver horisonten, sa mycket dy- 



I.ar."^ I.i vi La;!.lailiua. 



17 



sirarc. \är hiirtill krjimnor, att trakten är bebodd af en be- 
ff.lkniiif;, fattig, utan ytlro byfsning öcli kringsprldfl ibland 
ödoniarkor, kan man lait b.ri-stalla sig, att donna boningsort 
hvarkeij liöror till de mo.st behagliga ellor till dom, bom .syn- 
nc'rli"c-n aio ögnade att btfriimja fortskridande i yttre bildning 
ocli liuinanitot. 

U;i La'stadins tillträdde pastoratet, befann sig befi.dknin- 
gen pä en liig kulturgrad, hvilket i vissa hänseendi-n är f</v- 
hällandet itnim i dag. Icke mindre än 23 ar, eller frän 1826 
till 1849, utyordos hans närmaste och egentliga verkningskrets 
af denna församling, dor befulkningeos turftighet, i inre o.h 
yttre montng, motsvarade naturens. Det är dcrbjre icke sa 
underligt, att han med sina anlag fOr dt t simpelt originela 
och sina outplånliga intryck frän roräldrahemniet undei- sådana 
rr>rh,illanden fick detta egendomliga furakt t r allt otn lijf-.- 
nin" vitliande i lefnadsvanor och umgänge, i tal och sknf- 
sätt, hom i så hng prad utmäritc lionum Mod den tendens 
härtill, som han f>.rde med sig till denna undangömda vra af 
fäderneslandet, var det ej för honom svårt att inom Karesuando 
välja den ståndpunkt, hvarifråo han skådade lifvet och verlden. 
Men Karesuando är en m\eket trång dal, och I,KStadii verlds- 
åskadning blef också i ilorc hänseenden — mera träng än vid. 

Om i följd af oni.^tändigheternas makt han.ti Idji k ej kunde 
blifva synnerligen omfattande, dä don riktades utiifver det 
riionskli"a lifvet, så blef den deromot både vidgad o h skärpt, 
då don hade till föremal naturen, i synnerhet den vegetativa 
sidan deraf. Den kärlek till botanisk forskning, som L.TStadius 
under gymnasiitiden ådagalagt, hade han i Karesuando godt 
tillfälle att uppehålla och niira. Väl är florau, säsoiu antydt 
blitvit, fattig i den trajvt, der li;in fatt sitt hem, men åen 
fataliga ffirsamlingcn lemnade hunom god tid att fortsätta 
förut hiirjade bntaniska forskningar ibland tjellaine, och säkrare 
kännedom om den svenska fjell vegetationen, än den han efter 
hand förviirfvade sig, iigde säkerligen ingen på hans tid Re- 
dan helt ung hade han genom upptäckande af flera \a.\tartei: 
vunnit ett namn- Detta växte nu med hans vetenskapliga fej- 
tjenst och tiäugde utom fäderneslandets gränser. Lasladius 
blef slutligen såsom botaniker känd öfver hela den vetenskap- 
liga verldoi). Det Var dock ej endast i egenskap af sådan han 
bbf bekant utom fäderneslaudot. — Han utgaf tVagmeuter i 



lö 



l.aiä Loii L;i -tiuiiii!-. 



lafjiska iiiytuli>;^ifii, ett nrbotr, som nCvcrs.ittis fiä tVanskii 
i.'cli i sill man liiilrog att ii'<ri\ lians u.imn kiimlt i iitl.iiuUt. 
Kur (ifiiiit [iXi lians skiiltci' iituiti dv ri'ligiosa jransk;) maiiira '). 
L'tniaikrL'.crs:ikiindi's ickehelli')- Ktter att år I8:J6 linlV^i Hi(\it 
kall;)'! till Irilaniot at lintaiii-ka f.niiiiiigoii i Kdinliiii-;;, ilia^j- 
koms liaii lS:i9 med on ilylik kallelse at 'W teiiskaf sscH-iL^etPii 
i Vji<i:iia. SeiJan lian ar ISSS flttr kntiL'!. Litlallntn:; Icdsairat 
(!cii franska vt'tpnskn(ilii:a p\[m.' litiniun ytimtli I.:iji[iiiiaik<'ii , 
t>rlii.;tl lisii liedfrslfgiotioiiäi utiii:irkelsrtt>ckeii, hv liket sakiTliiJcii 
aldrig lialt att tilhyi;:;al;igiia sa Irini; van tiir att koiiiiiia tram 
till njiiinn svensk rii.in, kosatl imiiii fadrriieslandet. 

Prosten I. ars Lrti L.ustadius var denna tiii alldelob uii 
daiiskyiinl al' lutanisteii ; iiiei) man ma dmk icke tiirest:i11a 
sig, ;(tt lian toi; sitt presterli^a kall såsom en lult likgHti^ 
sak. IFaii adaijalade tvärtom ett visst nit. <<lln5turli('ir hidl(i> i 
laiijiarnps tatrip. Detta var i'tt besvär, som ingen |iastor i 
Lap('iiiarken iiti senare tidii velat ta^a pa >Uj,. Afveii koin- 
munionfiirliör li31los, V> som icke kniide läsa eltersattes, 
Skriftskola liölls merendels fyia lecknr; de som icke kunde 
lä-ia, admitteradps icke.» Uvail fiirflikiiinijarna beträtiai, tn^ 
LJCstadius ifrån biirjan sin iiarinaste forrtr.idart Z Giape till 
förebild. Denne, som han kallar -en Ofvtrdadig hondpredikant", 
och olver livars kän.slofulla predikotöredra;^ lian \Urar sio 
med satirisk skarpa, var en man aied ovanliga i'afvor som 
fidktalaii! ocli Slod i myeket liögt anseende, till hvilkct man- 
iuns redbara nli älskvärda väsende ii-ke litet bidroi;. Ehuru 
Lx-stadius ieke gillade lians prcdikoinetod, sedan lian tätt 
andra äsigter om sättet att frambära ordet till en alliiiivnliet, 
som befann sig pa. civilisationens ldj;sta trappsteg, kunde Kan 
icke ifrån biirjan annat iin taga intryek af en nian med den 
begafiiing, att detta omdiime aftviiigas den sederKiera klan- 
drande efterträdaren: Sanningen att säga, om najjon predi- 
kan t utan väckelse af lagen skulle kunna uträtta nayot godt 
i andeligt afseeiuie, sa var det visserligen denne pa sitt vis 
nitiske llirare, Iwilken fiaT. bor omtala nud tacksamt minne.» 
Vill man fa en inblick i Lscstadii feirballande som prest 
ocli kriiti 11 innan den inre brytning hos lionom ägde ruui, livilken 

') Huns vi.l tjugmre iVrs ililer utgifua >krilf Om ujipmViiigar t 
J.appnwricen huv blitTit beruiuil sisom i.tt arbete iif mor fortjenst. 



bar [,, vi La*lu']iii-- I-* 

iiiiljlifigjoide lians iipptiadande soin aiidlra rtbiimnt' r i jLik- 
tisk betydelse f,ir icke blott, den tiirs/iiiilihg, iler lian »p-lt \ar 
paitor, ul.iii lör riiitnga andra, ocli vill nian se lorliallandet i 
den dager, seni iiterkasia». Iran lians <gen nppfattiiirej af det- 
samiiia, '■a leliöfier man enJasl läsa fdjande i liani eneii- 
liiiiidiga lefvernesbivkiitiiing löteki minande ord. "Ar 18.12 i - 
sjuknade lorf. i nervfeber; det säi; ut, *-oiii hkulle .siukd..men 
taea en elak ulganf Fort. kade redan jja femte ve. kan upp- 
gifvil allt lio|,p cnii i;iddntng: sjukd: men hidl <vi mest i brö- 
stet, men liufvudet var redigt. Ilar bnsvatvade Ät^killiga 
taukai b.i.le j.a det tiainlarna ecli det tillk..nimande ; men 
ingen fruktan l..r dmleii inl.um tig. K'irf. tycktes b.r egen 
ilel vaia bertdd att fara biidan; endast bekymret om det elter- 
leninade iilagade hnnoni mest. Hvad kunde delta betyda.' 
Förf. liar alttid trott (»ud nni godt: lian bar alltid baft den 
(ifvertygctsen, att Gud dra;£cr tursorg om dettn lifvets uppe- 
bälle; men nu skulle denna tro [la Guds törsyn svigta, iiiir 
den som mest beliufcies; men den andeliga tion lyektes icke 
svigta livad kunde det betyda? Savidiv en krisf o tar lialva 
något bekymmer <im sina barn ncli iinbörca pa sin did-.^acc. 
enligt triihurens vgrl (\enipel; ijriniin, .se ■lin .« ", s.i brde 
detta bck\mm<r bafva varit mera andeliiit än lek<iiiiligt. hoi- 
siiniinad larnanpidestriin birckom eisrlast som ett kial att 
tukta en odygdig pojke, som hoppade i rummet och var orlvi- 
dia; fördumma i själavård foresviifvadi; älven såsom en dunkel 
aning om ansvar. Fort. tyikte sig ingalunda lia kunnat uppfylla 
det ausv.u.5fulla kalUt; men ingen samvetslörebraelsc eljest tor 
de mäni;a ungdomssynder, som blifvit be::angna; bvari både 
de tagit vägen, oi b när hade de blifvit forl.itna ' — Men Ii len 
var ieke kommen tor den eviga skilsniessan lian jorden: det 
var ännu en liten tid ölrig; ocli denna dyrbara tid liade nu 
l)ort bättre ainrindas till egen och andras förbättring Visser- 
ligen skärptes predikningarna något efter tillFrisknandct, nieu 
det var icke tillräckligt skarpt fiir att åstadkomma nagoii 
belsosam verkan |i.i äl!i>i arena. KränviiisHodeii tilltog: kro- 
garena blefvo allt mer o -h no r ttlltagsna: fattigpeisonalen 
ok;»d(S: inabn vid tingen okades äfven, men föif. hade ingen 
kraft att motverka fbrdeifvet, sa länge som bränvinsförlmd 
ännu ieke ktmmiit, och dessutom, buru kunde birf. verka för 
den allmiiniia feirbätlriusieu, da förf. iinnu icke afsagt sig allt 



20 



Lars Lcvi l.n^^trniiu 



Larn Lcvi Ijestailiu». 



21 



bruk at ».fiiiitiiosa oili niiistu Jus-siUkiij li;if\;i liiimin i liu«i>t jraiii fiii niiii itsUadiiinL'. l)<t liai efteråt fiirumlr.-it init', Ini 



föl att tiiiktiia tiuiulf^iivareiia' 



Uft isnes iiriiler 



1.1 tid liufva livilat iitvci Liuslaili 



inre sjalstilKtaiiil ett liiiiikol, som vissfili!;i'ii (;• iicintriitigdes 
af iiaiiia sv;il's strålar af ljus, iiipii som dmk himlraiic licnoni 
iUt I Lhtrtiet friiiiiit;» fiir s\s, sjelf. UticklariKiiiilet skcddp efter 
liainl Yttre miistaiiriiglietcr vnro fur lnnMuii sa.siim fr.r mariiieu 
aiitiiiii (le trådar, yoiium livilka lij^rtat dm^s ullt iiiPia ii]i]i öfver 
det !iiaii;,'aliaiiria till det eii.i iiOdväiili^-a. Ar !83Ö förlorade 
liaii Pil sy.Ui son, Levi, livars drtrti-anj; i;ick fadreii d.iii|it till 
sinnes mli ijaf lioiiniii en iiiyrket kraftig ii;uniiiiielsp om den 
sdiinhnide furaänijelseii. Den pvi^'liet, som vantar bortom denna 
tiden, trängde sii; nu yk lians sjal, oeli med en vi»s iiUklin 
naiiitel, snni nian icke [.läirar Hiina i ilen stiäiij^e hutjiredi- 
kantens skrifter, jttrai lian ined .'»fj.eende ^n detta liarns frän- 
fallc: "Dpii tanken \av dock den !jiif\aste, ait lille Levi ar 
den förste, som koinmer ii[jrinr;aiide mot Pajipa odi Mamma 
pa evigheten!» ^röna strand." En an nu starkurc päniiiincise 
ora dtiden och evisjheten siiger lian sia hafva l.itt 1842, dA 
en Ijrfistakonnna inyaf linnom «3en fiirestiillnin^en, att lian liade 
fatt hingsot, orh att dijden verkligen skulle fiitja af denna 
sjukiioiii. "lliir, s.Trrpi- han, Idef tiu den fix,-» idéen ujtiiv.lckt: 
lie.slal) om ditt lu;s , ty du nui.^ste do. Oeli nn trust itirano si" 
en aHvarli;; och diu[) fruktan for dmidt. riiirn knm det till 
att ja;: kunde vara l.eiedd att dö 1832 och tio ar dereffer 
kunde jng icke vara l^eredd? och likväl var det vid lada till- 
fällena gifvet, Htt jag skulle dö. FOrra gängen var jay verk- 
ligen niira döden och tog för gifvtt, att dr.d.n var nära; men 
kände dock inp;en fruktan för döden: jag tjckte niiii för egen 
del vara beredd att dö; men smare gängen kände ja^, att 
jag icke var beredd, ehuru döden icke var si nära som förra 
fiången, ty jag var icke säiigliggan.Ie. utan gick uf.pc m, h 
vandrade; men fruktan för döden var stor och bekymret oui 
själens frälsning var nu större än bekymret om de efteilef- 

vandes bergning. För mig var fruktan för döden en 

tJgnasalva; ögonen öpynades biide för det framfarna ocL till- 
kommande. Jag .säg följderna af min ogudaktiya lefuad främ- 
sta i eviglieten; ty i det Lela hade min bfnad varit mera 
ognöaktig än gudfruktig, elinru jag i v. ridens ö-on kunde 
an.ses för ett dygd.-m„n..ter. Alla ungdcmssynder kommo nu 



|i'jmda, ända ti It dess 



ledes alla dessa mamlater vore likasom g 

ffireiiiinxle friikt;iii fiir diUlen infann blg; det kunde icke vara 



annat än de 



liida triji: 



ända dittills bortskymt dem. 



Och livad kunde tlei vill vara annat an samma döda tro, »om 
10 är fiirut, dä jag lag nära diiden, liindradi- all fruktan fur 
diiden att infinna sig? — Var det nu dmna sjukdomens art, 
att den skulle liafva med sig fruktan fur drjden, ellir var dit 
sorgen öfver Levis död, som liade gjort hjertat cimtäligare fjr 
fiassioneriiits intryck, eller var det en påminnelse Iran den 
hittills okände Guden, som uj>pväckle denna fruktan, hvilken 
'sedermera blef sä fruktansvärd tor krögare och fyllhundar? 
Jag kan icke erinra mig auu.it, än att jag trän denna tid blef 
dragen liksom med vald af en liijgre makt till att kärna, 
tänka, bandia tvärt emot min egen vilja, sa att min egen och 
andras väckelse icke är ett verk af egen vilja» 

.Men ännu liörjadc icke Lastadius det slafjs [iredikare- 
verksamhet. som hade sä vidsträckta verkningar Dit upjikom 
vi.sserligen en härd strid emellan bonom och krögarne inom 
lians försiiMiling , men »egren stannade icke ännu pil hans och 
den gnda sakens fida. Tillståndet blef detsamma som törut, 
och detta tillstånd var sorgligt uog. Detta visar sig af Lre- 
stadii egen skildriui; af sin första allvarliga strid emot dryc- 
kenskapen i Karesuando och dermed äfven emot församlingens 
klofkare, som gjort sig till en banerförare tör krögarne och 
deras' kunder, i synnerhet sina egna. Denna skildring ma här 
fa rum. "Jag sag», säger Lajstadius, "att det slod illa till 
med församlingen; men de medel, soni skulle verka en sinnes- 
fi'r.tndring hos den, voro ännu mig förborgade. Jag hade all- 
tid hyst en stor afsky för öfverlastade personer, och deuua 
alVky stegrades ju mera fyllerilasten tilltog. Khuru sjell hus- 
hallsaktig och sparsaru, kunde jag dock aldrig förlika mig med 
krogarne, livilkas nedriga, egennytta utarmade församlingen: 
- — - Jag by.ste ett andeltgt bal till kröga e och fyllhundar 
och tror, att hvarjf annan prestrnan borde bära hat till de 
Nikolaiters lärdom , som gör menniskan bäde lliud oeli döf 
lör alla förnuftiga förei,t[illninL'ar. Sa borde väl livaije fi^r- 
iiuttig nunniska inse, att ju mera fattippersonabn ökas, desto 
liera tiggare far jiresten föda; desto mera besvär måste han 
vidkännas fur att skaRa dem lijelp. Jag försökte flera gånger 



K^^gF^m«gnram>^^^^aa^TO:T.'aB^T^^!M'■va*!l3la<>a»>.'^<.:■J^ 




24 



I..11S Lovi L:ritailiiis, 



lunk afvikaude pkijuring ådiaj^it 6ig ii[ipiri;iiks:rmilitt, sii blof 
demia suait mycket stegrafl inom kretsen af de stad-.iiinc'v,niarc, 
som tiirstodo det gamla rmnarespiiikct. lian utjjaf näi!ilii;oii 
■iaioiii ett slags biliaug tili siiia pastoral t esrr en skiift pil 
latin, som Iiado titeln: «Ci apilla mundi.» .Detma skrift var ett 
slags af handling, livari di'ii iiir* brjtniny , soin fiitLfiatt lios. La?- 
stadius, gal' iig otvatjdiyt tillkäniiH. Wan liöidi- liJir likaium de 
första susntngarna af de viiMtga vingslag, Inarmed <1il rcligiilst- 
moraliska reform;itionsstoini, som liao crii k att upjHijcka, skulle 
gli frain i sa många Krsaiulin^ar Vi kunna iukt underlåta 
att liär i rtt s"i kort saniniaudraj; som möjligt reddjiira för 
inniliallit af detta idster af di'n mSrkviirdigu nlannl■Il^ ptiniia '). 
Vi tro oss liafra härtill så mjrket större skäl, sttu denna af- 
haudliiig iniuhallei- La^stadii relir;i(ist-pi)!ttiska Iroslekiiiioelse. 
De asigttr iiaii här uttalar äro desamma, som lian senare 
framlade i sin tidning "Ers Rupandfs Tlfist», ehuru der oftast 
i uttryck af oufvertriiffad giof kornighct. Genom att framlägga 
det hufvudsaklig.i ini.diaikt af Craptila mundi kunna vi der- 
fijre undvika cu noggrannare redoaörelse för denna tidskrift, 
sä betecknande lör Lastadii ståndpunkt som kristen och med- 
borgare. Vi förmoda oik, att det skall \,ira för läsaren af 
intresso att lära känna iörstniuuda alhandling, som pä sin 
tid vä kte ett mycket stort ut.pseLMidc, åtminstone i det stift 
Lrestadius tillliörde. 

Crapula mundi b rjar med en paratlel emellan den tid, 
då denna -skrift utgafs, och den för iiägra scklrr sedan för- 
flutna. Att denna parallel ej länder den förra till berömmelse, 
faller af sig sjclft. .-Fordom. . säger han, »kitmpade man för 
fädernesland, fiir frihet, för maka och barn, för hus ocli hem, 
och alla medborgare hade ett hjcrta, en Gud och en konun^; 
det var ärofullt och Ijuft att dö för fäderneslandet och M 
för sin tro och bekännelse underkasta sig deu .iv;i!fu||aste död. 



') Titeln ar: Crapula mundi »cu ni..rl.us .luimi eontagiosus, ruma 
cansam s,.b hl,ert«ti» spccic oc-c.ltan, in servituto nnn.d. ..ynint,„„.a,t 
F,,,bU,a in t„tl,ul™t.. g,nUum motibus „ec imn witui,, trl^u-m in moHe 
.,.mtu«l, m.Ispavit, omniumcjuo ov.linum rtt.c geni.s pereurrenrlo «,!- 
un,l.rav.t Laur. Len LH...st„aius J'a.st. et IT*,.. Karcsuan.l,, Laprr». 
T..men.. de Or.line Le.. Honor. G»lli,e, K^uc, nurat. Re--. S.e slicu 
rps. etc litteri. pr^lo .x«ati, au,li,,r,vil,u.,,ue, e«m .pecin.e,. pro K.amine 
Pastorall sistcret, oiatiouis vice traditis, etc. 



LsTB I.evi LauitiidJUj 2.» 

Xu käni].ar tunn med knytnäfvarne [.« galnrna, ii;ke med ord, 
utan ined trätor och .siiiiidelstr ■ I mennlskoinas kjertan hade 
sjelf-svåldet fått rum i stallet for frilietcn , djerflieten for ni"- 
det, ett oniättligt njntningslrtgfir for inattli^iliet. liärefler f.illa 
gt-sselslagen mycket skarpa pä törfattarens samtid, och inerl en 
mycket saftig pensel inrVlai lian de lyten or-li torvandluter de 
missriktningar och dr-t sedliira förfall, som framkallat lians 
bestra Aningar. 

Sedan han erinrat om de beskyllningar, som den dema- 
gogiska ärelystnaden riklat emot statens chef oi h tjenare, för 
att ujphetsa den stora ho]ieii.s lidrker och under allmän för- 
virring bana väg till eget välde, päpekar han, att de fel, tom 
folkets sjelfgjordiL ledare söka uppvisa hos regentfn och än - 
betsmännei! inom staten ocli kyrkan, finnas hos folket sjelft. 
Orsaken till dessa fel är ett andligt slalveri, ett moraliskt 
och religiöst förfall. Dygden är död med den samla tron o h 
gudaktighcten. Sedernas enkelliet är försvunnen; man liar re- 
ligionens form, men ej sjelfva saken, ett tomt skal »tan kärna 
Föremålet för allt sträfvnnde är en sällhet, som i' ke sökes i 
religion och tiygd, utan i vällust, i joidisk ära och verldsliga 
ägodelar. En frukt af detta .sträfvande ar den lyx, af hvilken 
förf. synes hafva blifvit mycket olehayliyt träffad. Såsom 
exempel på densamma nämner han, huru han öfverraskades af 
den grannlåt, som i speglar, tailor och målningar lyste honom 
till mötes i en skomakares stora hus. dlvarifram , tVaj;ar 
han, »har allt detta tillflodat skomakaren? Frän verkstaden?) 
Detta var icke författarens tanke. ÖfverHödet kom frau .skuld- 
sättning. ^ Härefter gisslar han Ijsen hos köpmännen, hos 
hvilka han anser allt vara till salu prater ambitionem. 

Särdeles skarp är författaren, ån haii nu vänder sig emot 
dem Ibland saiishallets medlemmar, hvilka erhållit akademisk 
bildning, och at hvilka uian kunde vänia najot mera än af 
andra medborgare. Denna förväntan svikes, säger han, och 
delta har sin naturliga orsak. Reli!i;ionen läres icke i skolorna, 
och nutidens lilosoh är mycket sämre än den gamla, som åt- 
minstone var begriplig. Filosofien -visar sig icke fiuktsam i 
handling, ty handlingssättet befinner sig i motsats till det filo- 
sofiska talet. Filosofernas lefverne är, om i ke tadelvärdt, åt- 
minstone ingenting att berömma, och i offentliga angelägen- 
heter ådagalägga da eii klokhet, som knapt hojtr sig ufver 



•^b 



\m^ I.i-vi 



.■'Udius 



iKii >(t>ia Imjioiis. lliiraf koiiuiicr, ntt r]e Iny.ir, st.in man stiftat, 
<tt.i .11 .lltr aiiiirin iiKiiiail uii|.]i:ttvas at <ln,i.s Cfiiia htifuti'. 
Just i aii>iei>tido till det opi!iktisk:i i tiilcii». (ilnsofi, som t.i"it 
iri hiiir Hjilt utvt'1- den uipiiiklii^a (Httiiiiig^f^.itVaii otli Iciiuiat 
-i.it 111 ;u src sjclf, liafva do, muii skul.i sta i ^.pctscn tor den 
»maif, sasoni k<iiiuiii:i-iis lådgitvaie aiivandt dt' iiicst föniiiuia 
medel att lui-ua du iijiinuida »iiinena. Juljdeu liaiat iir, att 
mni) uuiste i.(.j-:igna liiilitäi iskt vald piiiot lien af doiija^oger 
uppritad.' li,i|Hii. Sedan ni;iii dL'i ettor liirfarit str.inyt iMinjt 
domiiis lodarc, tal!i'r man ti.iu dun stiirstA striiiijjlift ned i 
shipphft. I.a'!;tadins uttalar liar.ltpr den iisiytin, att reijeiiter 
irke tif.idp (-t^ta si2 viil de otidiglictcr, som kunde riklits, emot 
dem. -Det ar-., sii^cr lian, <.pä saiiiuu» siitt ined raa ineniit- 
frkcr s.mi mni djui-; kunnn de ioLe bitas, sa skälla de, knnna de 
ike slita sönder, sii tjut.i de, knnna '!e u-ke uppsluka, s.i gnissla 
de med tandernn... Fiiilattiien fraiiistiiller l.ar Uavid såsom 
furefluiiie af liögsintlii-t -I tn tVjr.I.rtvad stat ai», sii;;fi lian, 
■icke niyrket «tt i detta alMende i,inta af fiirstainel de Srö 
menniskor atvrn de. Såsom vi liatva mänga Simeis, lialvfi 
vi la Davids likar. i 

Med anledning af den anmiirkniiij^eii af författaren, att 

leligioiieii i, ke liires i skolorna, framkastar han frapan, 1,'var- 

itran den liämtas. Att d.n koinni- r frän nägra studier l.e- 

J^trider han, emedan i sådant fal! alla lärde voie religidsa Pcli 

den lärdaste den religiusa.ste. Då skulle djefvulen vara religiös 

•■sa-^oni en onmiL-us artil.us infernalilus Pruditus, hvilket vore 

orimliat Kiir öfri:;t, ville man se etter, livare^t do dygder 

tunn.s, son, lure ^itnesborri om gudsfruktan, sa funne man 

dom U-kc bland stadsinncvanarne, utan ibland inbyggarne pa 

landet, som tillbringa sitt lif i .idsiiga skogar, utan kunskaper 

oc!i Lildniny. Med nmrka färger malas nu lifvet i städerna. 

hvilkas skuldregister pa ett sanimantrai.gdt men tillika detal- 

jeradt s^iu framlaj.-es. D.-t re.ultat. livartill fdrf kommer, ar, 

att religionen lares i liemmet. Kunne^ uagon ^eli-ion !,cs förf.,' 

sa iiade han inhämtat den i firaldraliemmet. J skolorn.i lärdes 

visserligen teologi, meu den mrddelades sa, alt den i.-kc for 

alla syntes vara en egen utan främmande vetenskap. 

Frän scdeforderlvet , till hvars betonande författaren åter- 
vänder, oeh s«iii han städerna utbredt »g pä landet oeli trän-t 
iram t, II c h med till de ibland tjalle.i knngirranJe tapi-arne, 



Irfirs l,i;vi I/i."tolini. '2.7 

kuiiile man ieke bifii.is i/einjni nai;r;i politiska refornier Man 
rojiadi' på tiirtiyok, men toil.is^iae orsaken till att det i';ke 
^tol^• vill till i sainlillit Denna orsak v^re slalveriet under 
lasten. Atl furutiianida r.ji icke kunde koiiiina ilran reliitiSsa 
peisuner, vnie klart, Ty iir nian en sann kristen, hvars rike 
il kc är af denia verMei, or.li hvars fiihel bestAr i begärens 
t)glando, blandade man sjo itke i politiska frågor, hör en 
kri.sten vore det detsamma, om man betalade .skait till tur- 
kariics sultan eller förenta staternas president. Dåraktigt vore 
derfiire ilet jolitiska ropet emot statens stvresmäo och den 
evangeliska bekännelsen I detta r [ kild (irlaltaren ett bevis 
pa SHtans list, oeli fr,r att visa vadarna al del politiska och 
religiiisa ursinne, till livilket tiden= denia;.'ogiska bearbetninjjar 
kunna loda, erinrar han om franska revolntionen.s filodi^ra och 
vanvettiga exeesser. 

I afseende pa det stånd förf. sjelf tillhörde, yttrade han, 
att han nästan intet hade att säj;a ini detsamma, emedan del 
vore fiirbatlist h-r alla. Uttalandet af hans a«ij;ter skulle vara 
allt fiir niissljudande i deras oron, livilka om denna författaren"! 
skritt toge känntdom Men detta hindrar honum dock ej att 
lägea dessa äsigter i dagen. Sedan han erinrat om själasörja- 
rens skyldighet att ifra emot sjnden och befrämja Guds rike, 
uppgifver han såsom orsak till att presternas predikningar 
biire sii ringa frukt, dels att de endast siikte verka pä känslan 
for i>gonbliL'ket , utan att sä uppskaka den, att under blysiel 
oeli bekymmnr den fi.igan trängde sig fram: tlerre, hvad 
skall jag göra, att jag ma fa evinnerligt lif'.' dels att ordas 
tjenare icke låtsade se sin.t åhörares laster. Här beliotdes 
J(liannes diiparens: 1 lui:;;;orinars affoda, eller tialsarens: 
Detta linriska slägtet. Det skulle vissirligen a>tadkoniina vrede 
oeli motsägelse lius de oomvända, om kyikans tjenare stalde 
dem sannineen tiir (ijionen ocli y.i cinnd af la^eu framstalde 
dem som (^vredens barn, da. tJufvar, liorkarlai. röfv.ire, mör- 
dare. i Den naturliga egenrattfärdigheten vore orsaken till att 
man liirarf;a(lcs iUver detta öppna tieli tydliga språk Ville 
nian undvika att stöta denna egenrättt.irdighet lör liufvudet, 
sa skulle man tala om synden i allmaobet, om latti tngeii, om 
tron, men ieke bestralVa iiitgon särskilt (iieminein singidariter 
repreiiendere) Så förfore prestorna i allmanliet. De ville icke 
stöta si;; med den st. ra hopen, de vure svaga for folkguivsten , 
de jiredikade for lönen af verlden. 



■2R 



LlU^i Li'VJ Lil-sUnliij';, 



Följtioii af (iertalcts iblaiit! iirfstoiskajipt slitt .itt Ciitta 
sitt Kall lilclve oiiisiHir oii tjeinnii};iipaiide tOriindtin^' i prrsti iis 
stjilliiiii};, såsnni folkets liiraic. llai ar fVnf luyckut satirisk. 
Vi iriaste låta lioiiciii sjolf tala: ..Vfiaktir äoasn riksliiisaiti- 
lin;:.-!!, |.ä luilka iiH liiiiet skall vara ät Cjlktt atcistiiM, 
all iiiskt konnnftnn traiitapin, al) staiidsskilciud utjiiiiiKnl. 
— — Niir det fur iivtm tom lielat ar tillntct att tala livad 
som !ii'lst om hvilken man beliaj,';n', koiimier folket att fatta 
föIjanJe beslut: Som ingen kan filrsta bilieln utan farklarltin, 
ocFi den förklariii!;, som den store cxcgctcii Straiiss der6fv«r 
Icmnat oss, tj-ikcs vaia den som iiiest (Jfverrnsstäuiiiicr med 
foniuft och liumaiiitit, så knmas ledamuterne af prestestäiidnt 
fritt \al att furvandla si- till loIkUirare, i hvilkpt fall de skola 
få ett iinstandif^t underhall af staten, börande de likviil i sina 
föredrag not;a riltta sis efter det ritual ocli in.-truktion, som 
riksförsamlingen fc.r dem utfärdar i enlij_'liet m. d Strau.ss' för- 
klaring ofver gamla och nya testaiutntets skrifter, sadaa den 
i svensk öfversättning janite ändringar oeli tillag;^ hlifvit all- 
mSuheten frän aftoubladstryckeriet meddelad, äfvensom det 
ali^iger dessa foiklarare att bos folket icskärjm läran om men- 
niskans rättigheter. Men hvar r.cli en prcst, som icke vill 
ställa sig fö rena m da instruktion till efterrättelse, vare sin 
tjenst orh ämbete förlustig, dercst lian understår sig furtplanta 
den furna vidskepelsen.» Och nu uttalar förf. den för- 
modan, att presterskapets representanter pa riksdagen irke 
bl.itt sk,,la Ijda, utan äfven tacka folket för dess huma- 
nitet, i följd af iivilken de tått stanna q; ar med en liten 
förändring af deras titel och ämbete, sa att de nu i stället 
för evangelium skulle Iiafva att (iredika politik. F«,r att for- 
svara sig emot beskyJiiiingtn l.ir h,gn och .småd.lse, hänvisar 
b 'tt till den .=;tora fr^msLa revolutionen och erinrar om huru 
crkebr.kopen i Paris i spet.sen iör franska prester förhöll sig. 
Ben liJn, .som erhölls för detta förhållande, kunde man se 
och lära af hi.'itorien. 

Att denna skrift väckte ett s,tort och i albnäuhet tw'S, 
behaplint upp.5eende, är föga underligt i anseende till den- 
skoningslösa o h dfverdrifna skärpa, som i densamma ar ra- 
dande. Märkvärdigt nog framkallade den ingen motskrift, 
ehuru en al den nyare tidens mest omtyckta förlattare, som 
denna tid btfann sig i A„„p^,„snland, lofvat att uppträda 



Lars I.evi I,a.^tapliii». 



29 



1 mot den str;iii;;e sti;iffpre'lik:inten. ih;iiföie eke urdet eftt-i- 
följdes af hanilling, ar ukämlt. 

Den skiirji^ ton, "Son! rader i Crapula im.niH. utmärkte 
den prediksii, som Lastadhis boll under sin visielse i HerniS- 
sand, o-h s^m liade till ämne: lliiru Kristus rcy;erar iifver 
hedniii^urne genum kristi-iid(/meu, l:u slidan den nu är, cji.-h 
2:0 sådan den burde vara. 1 ett .sainiiiantninudt ocli nnck- 
li^'en mycket fäniislaiide, ehuru här oeh der något groft språk 
rissladc prtdikanlen tidens ljumma kristendoiu orh döda buk- 
st:^f^trl■. Drtina predikan vann ui ksa intet allmänt bifall. 
Ltfstadiiis säger sjelf, att den icke behagade maiigen, emeiian 
densamma smakade af pietism. "Dock.', tillägger ban, '-måste 
ja" nämna, att bi.skop Franzén gillade min predikan.» 

Like \ht\iit etter pastiuab^xainens afiäggaiide finna vi La;- 
stadius i Asele fiirsamliiig, dit han synes bafva i egenskap af 
visitator begifvit sig direkte frän Ibrnösaiid. ll.u tegs . tt 
betydande steg pä den viig han beträdt, o-h hans vi^ttlse i 
nämda törsaniling är en af de mest vigti^a och luljdrika tid- 
punkterna i hans lif. Det är derfore i sin ordnrna, att han 
sjelf lar ordet, pa det att hans egen uppfattning af den inre 
utveekling, son: pa denna tid intiäffade, matte framstå klar 
och tydlig, ttlliir.;, säger han, 'iträffade jag na^ra lä>are, som 
voro af det mildare slaget; ibland dem var en lappflicka vid 
namn Maria, som öppnade hela sitt hjerta bir mig. sedan hon 
hört altartalet. Denna enfaldiga Hicka både erfarenheter i nå- 
dens ordning, som jag aldrig hade hört förut. Uon hade van- 
drat langa vägar för att söka Ijns i mörkret. Under sina 
vandringar hade bon slutligen kommit till pastor Brandeli i 
Nora, orh när lion för bouoin öppnade sitt hjerta, sä li'>te 
ban tvillet: Imn kom genom lionoin till den lefvande tron. 
Ack, tänkte jag, b.ir ar nu en Maria, som sitter vid Jesu 
fötter. Och nu fdrst, tiinkte jag, nu ser jag lägen, som leder 
till lifvet, den har varit fördold, till dess jag fick tala r.:ed 
Maria Hennes enfaldiga berättelse om sina vundringar och 
erfarenheter gjorde sä djupt intryck på initt hjerta, att det 
ljusnade äfven fiir mig: jag fick deuna afton, som jag tillbrngte 
i sällskap med Maria, kinii.-» en försmak af bimmelens glädje. 

Jag skall komma ibag den fattigii M.iria, ,så långe jag 

lefver, och hoppas, att jag träffar henue i en ljusare vcild på 
andra sidan om grafven.» 



fwmawrs. 



^1" I.,ir^ l.iTJ Lw^l.Tlin- 

Vi liatMl nu natt tieii st(ii;i v;iiirl|'niiktin i l,:i •it.idii lif, 
livilkiH tutiiu Jlaili' ilni niiiilij.i riirolM', .-111111 ;;.itt tram f;irniiii 
«ä iiuiiig^ ti'>rsaiiiliiij:ir i olika tiken (uti i;iUil ti|>|iluiUL't ut 
rtt viiit iitgiiii.iilt io1igioiis|iiiiH , »dill till luli iiii'il , \ triljl af 
Miiare tiiicis emijiriitiini, liikiiar anlian<;aii' i X<nil-A)iu rikas 
1611'lirule (-tati'i. Sfilari tnif. till Ol["iilii tmiinii älri kdmiiiit 
till sill loi-.iiiiliii;;, (iii^o lians jneilikiiitiyar, i'(liT Imiis cjitiÄ 
01(1, "fil liii^rc til;;. ; niUiirciis likiuUcr i evaiiL'i'!iiiiii littMiilps 
i liknelser. In ärat ii]i|ikoin en dvaiilig iiijä.ti(isiii , som liailc; 
eib riirijiuleilij verkan yit alieirartirti lijertaii.i Fiirdi iiskull aiiso 
vi us.^, uiiiaii M utvciiia till skildriiijicn ni ilen oiiilattandc 
aiultiija \äekelse. som nu liamkiilladcs, Liurn vttra najra urd 
om l.astailii ]i!ediknina;tr. 

Af dessa liafva vi ieke s,i ta i \ära liandfr, men liu äro 
med undantag af den, som liölls i HeriKisaiid strax Inre pa- 
stnralexaiiiens aHäiinande, tVaii de sista aren af liaiis lefnad. 
Det fiiuäslande, nin än ;;ro(va Liidsjaak, som han bf{;aL'iiaile, 
just lure den stura väckelsen oc)i stra.\ etter deiisaininas n[.[i- 
koiiist, ili(.>ttir man ej i na;;on liijnie prari i dessa [.rudikningar, 
utom i pn enda, livarom nipra liar nedan. Men clmiu dé icke 
i detta hänseende sjnas kunna gitva ett ktait lieyrepp om 
L«stadii predikoinetoiJ, da lian ufpstod som en praktisk re- 
fnrmator ihljnd ett tolk, djupt sjunket i alla liansePiiden, så 
kan man iifven al dem bra kanna dels hans duijiniitiskt- 
homiletiska grundton, dcLs hans predikos-prnk, som genom sia 
skärpa lurskaffat honuni sa ni<in^'a luttra vedersakare. 

De sarniiij;ai, omkring livilka LtCiladii pridikiiinyar helst 
vanda si^j, ocli som ciha dem dera^ grundlarg, are; synden 
såsom en heiskandi^ makt i leildtn, »uirt ieke erkänner någon 
träldoin under denna makt med mindre den hirra u|ipenlarar 
sig i uijcket grofva hrott, såsnm mord, Rt(>ld, mened tn. ni.; 
deu otrogna verldens liat oeli hitterhet emot en verklig kriston- 
dom och trr.ende kristna; den dOda trons och cgf nrätllardig- 
hntens tfirkastlighet ; nödvändigheten af hattrin^'. .sjndiiånjjer 
oi;h lefvande tro, samt Kristi lursuninysnSd s.isom den enda 
(.alighetsgrunden. Med forkarl. k bestralfar predikanten verldens 
otro, ..anJeliga hat» orli syiid.tlefverne. Bättringen t.irekoliiuur 
i betydelsen al den hfvernet.s lorbtttring, hvilkcn visar sig i 
afstaendet frän vissa utbrottssyndcr, och snm iiger rmn, .seriiiii 
menni^kan blilvit väLkt af lagen, innan hon med tron cmot- 



Lan ]^vi ha-staiiiu-^ 



:n 



tnilit eviin^iilii ii.id. .Mii kv irdi^t no;; uj.pin.-inar Li<■.^tarl|lJ^ 
tiirst till detta &la<;s t.attruig ') i>eh mdnn till nun':r. Likväl 
framhåller lian i ninlrn predikinii^Hr ^aiinakti:!. nf i-^nn hAic- 
linjssförsiik <ieh låter < v;u gelniiii i denna del koiiima till «in 
riitt '). Något betonande al ali-rlo>iiihi;<i'^id<'n.<i allnianliel lore- 
kuinmtr dcremol ej i de.ssii I,.'i*tftdii [ redikninaar. [eke heller 
några direkta erini inirar till de trogna oin heli;clsen* nödvan- 

'; Alt «å ai f'.rb.'illan'l':t vi*nr «ig af f.n år l»*"^ 
j.A jtilfln^V"- Vi vilja Lar nclan l'-rana c-lt iitflrav 

[o att glfvfi ell l.C(,'r'|.]. i.m I.KtlHclii ptclikotiil uo'lr r ilc =!:ii»r'j irvi;. 
ilch f'>r ntl vi^tft faanii upi-fAtliiiilLT nf l<ällrinj^n. 1 Dttinde predtkAO 
linne» f<.|jaoil« dlnllc: oOeh likval ati^a nuiiilcni n*'l('lji:fvar: N'ej. han 
har leke foiddtiit D&gon, hau har Irtfvat alla hlinda bockar och jtkof 
[uuiicr faimnielnket Men mA bar icke Luiber Iftrt ait alla Mi tatifra. 
[len »oiu har cd <1oi1 tro i peruken, han lueuar, att man får nupa inAl:- 
ligt och '•värja uiHttli^t f'ch kröga inAttli^t och hora mfcitUgt, m«n te 
en såilan larn Riiik-d irkc i den helitra skrift, uiau dpr »tår: yörrr bätt- 
M««/. l'inititftrtk'i 'ty tinntt tutf- Ijj iiiAfie f'.r!»t gvra bättring och »«(laD 
lie (>ii(l om iiäd, alt du kan ^"T.t en «aun An^cr. Vill du blilra »alif . 
t>h mäste det ^'4 med diirsomdct fick med l&rjungarue För»i gjorde de 
[■iiitriu^ efter Jdhauiie? duparent predikan , men nåcon forg hade de icke 
fl rr an efter f raNar' ni dod. Dr må«tc falla i f6rtTiflan, innan de kunde 
t^ den lefvande tron. och >4 har det gitt med Luther, »om grubblade 

i tvA är, innan han kunde f;i deu lefratide trou- Var det end*«t 

han. som bciirrf<lc gorn 5ann Anger och bättring? .la, »A »r ilet ut oa 
fot tiden i den lutherska kyrkan. Vi bohofra icke grubbla, rme^ian 
Liiiher ^Tuliblnt tilli-ikckligt for allesammans; vi h«h«"'fva icke falla 1 f'ir- 
tvitlan. Vi bcliofva entlnst tro och v.ira verlden like. *A bli vi väl ihåliga. 
Vi fA val stjtila och tre. svärja och tro. hAlls krog och tro. vi få no 
Icfva t;i o^'Mdakti/t soiu vi vilja och iiiidå 110. alt ri blifva saliga, eiue- 
'iari fraUriren li:ir kojuimt i vprldeu fur lUt fråls;4 forhårdadc och ohot- 
farilica sjiol.iic, som ingen tättiini; bch(»fvx Men de ångerfulla och 
l-olfriidii;a, s..m siicla likasom pnldik.-iileii. Som ;:r;\ia likt den syndiga 
'|viimaii i Simons hus. dem bar lU-su-. ieke k'-'mmii att frnlsa. emedan 
(le aio •.kijmtare och viUoandar eller kiittaie och svarmare. lien vi 
lie]'pas . .Ill piiblik.iucn , soiu suckndc, och »jvinuau, !>om gret. och di»n 
liotfiirdige rofviireii »kola komma fcrst liU himmelriket och deroiut de 
s«-irjftiule Uirjiiniranic t.ch den grubblande I.,uther. L>e«»a äro de «om 
liafva saiiHim känslor, sjininia crf-irenhetcr ; och de ■*ttni på samtua sått 
k(inoiiit till irona. skola fA se li i.ls herrlighit. om do kämpa och «trida 
intiil iiiidaiu', III. 111. 

^) 1 ell o.tcs.^ne-^prcdikiiii pii ntidra btmdagcii ls.">l bi^a vi. «il>en 
viukte kAnuei, all hau blir »aniie fe: bvar dag och icke baiire genom 
den e^oia batl iiii{»tn Iljefvulcu Idir argare och argare uied hvatjc dag. 
lUn upviicker nlleli.tnd.'! myndiga lii>taf och tiegärclser » -ni le.cnni&kau 
i takerhcUtilUlAndct aldrig k&ut Ull, m. lu. 



32 



Ijars Lryi Ln-stadius 



Jijilict. Mfi) flpttij liriiror fj deraf, att linn ringaktatlo lieljjcl- 
Seii, tj lian åtmt' Kir.iii derum jned en sjniicrlig ikiiii),-». JJpt 
var iiiimligfii pa ett noj^atUt satt lian franiliöll denna vigtisa 
si ila af kristendunien, i det att li.in genojii mot verkkn i iktude 
bestraffiiiiigai- itiskiirjite hos s^iiia aliöiare iiddvaiidigheteu af 
tetvciiiets liflgrlsc. Dervid slog lian iilVer i en rigoiisin, som 
enditst kan lurklaias al' den eiisidigliet, (ur livilkcn lian var 
benäj;en, cicli de tiaiiga frirliällaiideii, inom livilka lian rört sig, 
nih cttfi- livilkri lian vi! [c bi döma alla audra. Sa stiiller lian 
t. ex. bfdUfiel i lircdd med de giöfsta sedlica fiiilnytelser '). 
Vill ifiandot eaint vcildens olidtga li fvcrne, begagnar ban ofta 
dm skaif>;iste satir oili det intst tjdliga hån. Sa äfvi n nar 
fiana ;u nin egeiiiatttardiijheten '). Magot luisök att locka 

') I cii iin.liknii iifver oliesi\ii(:«icxt(.'ti jia J:ile IjömUigtii isr.o torc- 
koiriiiior fnijrimlc (ilic-t iir väl Kant, .atl meiiuiskan icke kiin af oyen 
kiaft lilitva rM kriskii: men den utvSrto-i Ijiittriiiwii knu hon ijorn: hon 
kan hitn lili att siiija. sriii-jii; b.m kan lilta bli att Ktjnla^ lion kan lilta 
lili !iU )ioia: hon kau lilla l)li mt vara hogfnvdisr; bom kan IHa bli alt 
siKikM ut- sig inpil alU banda irranulål: bun kan lila lili .itt sjirla kurl 
n-li Nb> bl. 11; ht. II kan bita bli att Ijiijin cch bedraga sin nästa; bon tan 
lAla bli alt bdlla krug; med utt ont, bon nv ieko tvunpcu att ofviTleaina 
sina il.)illif.'a Iciumar i »ynilens tjenst. Men dcnned lir irkc aliau ralt- 
fardJKbi'! irpi.fvlil. ty om Iiou ookiA gor drn iitvarto» biitlriusreD, s& 
•Itcrstär anil.^ allt det. som iiorcr till en sann äiifrcT. eu k'tv:mdL' tro. 
boiii lion icke kan (,'ifva sig sjrlfn , o. s. v. 

') I en ir lSi'> b*llen ott<>siugsprcdikan jiä jnUlanin lasa vi; ((Huin 
lac-ucii II Icke behofvcr val finds cude son födas i fattiedom. smadn^, 
I.ina?, loisr!k,ta« och dödas för ärliga, dygdi.;» och bt-dcrliga mcniii- 
skor? Nu), platt iuwn for deras skull, soiu srora livar man ratt och lefva 
dygdigt. Sidan.i arhga . dygdiga ucL raltskalTcns nicuuiskor bcbnfva 
iugalmida kn.sa ti uiyekct for vAr H.-rre. Ty de hafva jii en saker och 
fast saligbetsgruud uti sjolfva dygden, som bolonar sig sjclt nob varder 
yitetligare belönad, Vill icke vår Uerre slappa dom in i himmelriket, 
tiär de komma. »A vHa de nog vägon till en annan hcncgard, bvarest 
ock resande till cvifrbett-n tag.-« emot med bofligbet oih mycken artig- 
het, hvarest husbonden i huset tur emot sitt främmande med hatten i 
hand och säger: välkomne mitt herrskap! Jag vill lu.ppas, alt ni inte 
hor till de der svarmareua, som tala om barnet i krubban, de der 
svarmarena, som »ucka som kreatur, som grHa och jemta sig, .som tore- 

gifvn sig vara kristna oeh iiro bara skrymtoie 1 Vi aro inga 

svarmare, «,a™ de, vi som gjort bvur man ratt och letvnt ilygdigt 
^l iiro iirliga oeh rättskaffens uu-nn iskor. Vi bafva nppfvlt vira pligter 
emot menniskorna oeh djiiren. Och Ti hoppas, att ingen skall kunna 
anklaga oss for något brott Na godt, säger husbonden, som biter kolla 
sig (or «Lucifer», det vill saga ljusets budbärare» m. m. 



Lare Ltvi LtesUulius. 33 

syndaren till bättring ^^enoin fiaiiiliiLllandeal Kristi k;iil"k marker 
man ej, utan fuvtlikar Licstaitius såsom (jiii han hatade de 
vetldsligt .sinnade ineniii.skoriia sjillva ocli ej lilott deras va- 
sendo oeh lörhällandL, Sj>rakc't iir mei a uttnanaiide aii loc- 
kande, tonen mera sträng än mild oth andan ojuinlörligl 
mera lasjisk iin evanj;elisk. 

Ehuru i dess.i senare ]tredikiiiiit;ar i iillmanliet ieke finnas 
Siidaiui i all sin groflict liing.slande allegorier och genomgäende 
liknelser som i hans fiirsta |irciiikiiiiig,ir, sa använder lian 
doek ej s.i sällan ett bildligt tale.siltt. Men i endast en al 
drsaa homiletiska alster at hans iieniia finner nian någonting, 
I suiu motsvarar de jiredikningar, livilka Ijiido som en andlig.' 
.stormlilorka i den insiifda tjellbygden, da ban furst u|iptradde 
(ör att ii[.«iiväoka sina aluirarc ur den andli{;a sömnen. Den [pre- 
dikan, som erinrar om Lajstadii törsta upptiiidande som en l.i- 
uaiide väckelsepredikant, ;ir också något äldre än de öfriga. Din 
ar hållen lifver Ps.22: Z4, ottesängste.vten |iä4:de biindasen ISjl, 
oeli har tilt ingiingsord I .Mos. ;i: 13: Jag skall siitt.l tietidskap 
emeibtii dig ocli ijvlniian ocb cmelljiii din sad ocli hennes säd 
II). ni . Iivarvid ban törst betraktar lieiKisk.ijon emellan oi iiiens 
säd oub iivinn.tns siiil, vid.an.- söndertram(>andet al <>i nu n^ hut- 
vild oidi sliitlinen stillnandet i hälen. Vid skiUlrini;in af denna 
liendskaji målar ban injekct tydligt förhållandet emolUn meii- 
iiiskan ocli oriiisliigtet <o'li beskritver ]>n ett särdeles .i.ska<lli^t 
sätt ormgiftets verkan pä lllellni^k(lkro[lyen, huru ^enoni dettas 
"fräsande i iuirortiax densamma sväller ocli ansigtet f.ir en 
"kotsviirt" färg Härifrån giir [jredikanton en mycket t\.lr 
öfvernanij till framstälbun;;en af gillets trängande till hjeit.tt, 
hvarvid skilnadon emellan den företiildande ormen orli den 
torebililade .^jälaKenden ej ens antydningsvis framb.illes. Man 
kan endast af sainmanlianget se, när lian talar ma den torre 
eller den senare, och bilden oeb det deri fi\frade begn jjiet 
synas vid först.i |iäsoendet kastade om bvarandra. I sannna 
andedrag predikanten talar om huru segliivad ormen är, som 
lifven sedan biifvudet är krossadt rörer sig med stjerten, sä^er 
ban: «ocli med denna har ban dragit ner tredjeparten af liiui- 
melens stjernor pa joiden.» S^dan talar ban oni hnrnsom or- 
men st.lr franifiir Kristi brud, för att uppsluka svenlarnet, 
som denn.x skall föda, "beklädd med solen oeli niänen iiiMbr 
sina lotter u-b ,n krona af tolf stjernor pa Imfvudet.i >iu 

3 



?lI»:ly^^^^,■'^s,^lH>;^ 



:t4 



Lais l.Lvi L^i-slaJins. 



[i.iijrir ej) alle<;ojis(, IVainstalliiiLif; af Hrn troj^d.-» fiirsriiiilingf n 
Msnui hriiilni. Don li.ida tron li;iiiiliallcs sfiMni. dft oriiuultcr, 
som bennos fiomlo vill litjyiita iitifi litiiiio, l„r ,,tt fti(Jia„ka 
litniif, i saiiimaiiliang livaniicii Uc {aiidli{-i.„) on)i6,tuii<:n.-u, l>e- 
.Irultiga l.itl ii.ai:is. Dcivltrr tniiistiill,* don af ortncn r,i, toljda 
biii^l.ns liäu a( vc-rldon . i liv;its ögon hon än är ful, an iir 
tattiu', iui IM. ocli t.dirt;lty till arlote, Än elak, butter ncl, 
tillåtande sig att skälla pa lirderli-it folk. .SniätUlserna Irivtli 
ställas i allt .innat iin valda uttryck likasom brndi-tis svag- 
heter, b vilka strax etter omnämnandet af luiinM förtröstan 
till lienncL- liimmclske bni(Ii;iim malas ined verklig eynism. 
Detta allt iiuyinmes i föibcredelsen. bvarenuit sjellVa predikan 
icke alLs iir alIegoris;k. — Men det hiinde, att hela j.rediko- 
förodraget var en genomförd allegori. Da Lajstadins en giuig 
predikade i Pitc j.Ä 4;de söndagen efter Trettondcdauon, liade 
lian till ämne tristenlicters stora och litta skepp. Pa det förra 
samlade lian de otroi;na ocli pä det senare do trogna Pd d-t 
stora skejipet fans itkc blott brottslinsrar, utan ärliga tjnfvm, 
barniliertiga kiögaie m. m. Der hade man niytkct roligt, lii r 
gick rn.iiitert och stormande till. Man seglade om det' lilla 
skeppet, der man läste och bad ocJi fiirböll sig kristlijjl. ^ i,l 
förbiseglandet hördes Iran folket pa det stora Ikeppet 7örb-.„- 
nefser ofver iäsarcpacket pa det lilbu Efter nägon tid stött ■ 
det stora skeppet pa grund. Da tystnade svordomarne <j h 
skrab-t, D,li man ropade nu pa Gud i himnielen och j.a J, m ■- 
Men nar fartyget aier koiiiinit löst ifrån gruudet, l„iija,le a, 
det vilda syndalefvernet. Med detta lättsinne lorLsatte n, , 
färden till deonas sorgliga slut. Omsider gick det stora sk ; 
ret ■ .jvaf, da dcrenmt det lilla landade vid den hinmi. t.k , 
stranden. - Liidtr hvilken grof bild Lastadius n.al.d. br., - 
v.nets ratur, bvaiig.nom han lyckades åstadkomma d.ii störst,, 
^an.jelse lor denna dryck bos den pä dryckenskap sa begil, ,, 
Wokningen i Karesuando och trakten deromkrinff. torde v u . 
kandt fr.r flctabt af tidskriftens liUare. .\fven om sa icke 
-.re forhallandet kan dock ingen redogörelse komina i frå..a 
enar ett hinder derfor ligger i en skyldig aktning for läsa;, 

ilaruKd liafva m .ökt göra reda b,r La.stad,i predik,,^ 
i.ie(od. det v. pen, s,nn ban sjelf .-insi^g fur det kralti.Ta.ste :,l 
(ic-.n som (nnnos i.unn l,an.s .(.en individo.lit.i , <1:, h.n kun- 



'J J.ars I.evI birsUibus. 35 

pade sill ihilrdign kamp eniijt ogiidaktigheten inoiii lians allt- 
■yjei sig vitlgande verkningskrets. 

il Till hvilken töitvanande seger din katii]ieii luide skola vi 
[gjika .itt ]ei niislfidjaiiile bbid al baos leluaJsleckiiiiig askii'l- 

SM;gur:l, 
IIL 

Don i;ciH'iii lj;i"5{,ilii \i!iksiiiiln;l naiiiKiillailii aiii]eliir;t 
riirelsuii. 

Det nya pTi dikosätt, sein af d. n niti-ke sjjila.sörjartn be- 
glignades, da han återkom till Kansuaiido, visade sii' efter 
|and synnerligen lämpligt för det åsyftade ändamålet, att 
taelkoiuma lif och mretse i der dju]>l sjunkna ftlrsamhngen. 
c liknelser, som tifta förckomnio i lians predikningar, begrepos 

SsNrrligen icke ifrån böljan, ja, predikan i dess helhet fattades 
ej. Vissa bilder ocli figurliga talesätt fastnade dock i minnet. 
M-iii började med att yöra spe af liknelserna; men emedan 
oidn läto besynnerliga, kunde de icke sä snart glömmas. 

1» t ene", säger Licstadius, "berättade den liknelser, oeb en 
at 1 in berättade en annan liknelse tör de bemmavarandp: nian 
sk I litade och funderade livad allt det der skulle liafva att 
b t) Ja, Slutligen blef en och aiuian oioliii utan att v. ta 
hl iilurc: hemliga rysningar genomisade hela organismen. .\[an 
L I !e att kanna lijertat ömt, hardt eller uppblåst, och en 
ij innan kuiii till prestgärden efter gudstjensten fur att be- 
^ I ■ rad och upplysning i andeliga ämnen. Detta hade aldrig 
I I it furut, att naguii andeligen bekymrad sj:il liade k. nimit till 
J.1 ten fur att begära u(>pljstiiiig och tröst)). 

Foi att blitva rätt förtrogen med Lastadii sätt ntt be- 
biiidla dt> bekymrade, är det läinpliL;ast, att man hör hans 
c I redogörelse derför: 'Jag niastei-, säger han, ii bJirjan ga 
n.} ket varsamt im d des-,!i borttappaile far af Israels hus. 
^ i?Un skygg oeb ovan vid den rätta fiirskötseln , förklarade 
j t :.r dl) bekymrade ett och annat ställe ur bibeln, seui al- 
I e ide deras själatillstaud , försäkrande, att di-n Ileli-i' .\nde 
I t ut sitt verk i deras hjertan, att de lorde flitigt pjölva 

tt bjerta efter Guds oid orli liedja Gud om tiad o-h lijelp i 



3U 



Ulls ljL'vi I.wstaJii 



ill las niuK'li^s iiiii] sailU ti!l:ii>i> .sliitliLH-ii, att Jrii, <.('iii ett goilt 
vrik i licili bjLiVIit liaile, kuiiilc i.u-.k \:i\ liillLui ilat d, n. v. 
\amii) fiirsäkraii uiii fJiids iiåJ orli s) mloiiias fiirlatrlsi vayadi' 
ja;; ii'ki> mi'dJola ileiu, [) jnj» LlvRcifS vid uiii; ^jclf ooli väi^aile 
)i'kc Maiula luij; i di-ii lli'li?o Amirs vci k , at liuktaii att ja}; 
kiimle skiiiiiina liott alltsaiimiaiis, iirii jaii ln't'iirt1iai1o cii alltloi 
tiili; liirlusstiiiiL;.!. - ^ImsiUta Vfikiiiiiiiai- vt^aLll; si;; vid dciuia 
till liiiv aiiilra. Dä di. sva viickclsiir om liiitirii I.S45 iiiti iillade, 
bijijade krii^are oi;li driiilarc att u|>pliiita med sina kjrkol.u.siik 
De vai;adp ii-ku koiiiiiin till kyiknii, <\vi ett sa iträiit;! Ijo^tiall'- 
iiiiiiieiis ord liördi>s, il,aapri'ilikiiitigaiiia>', .v,iu.iiv ].,ri-'.tac[iiis 
fianiin, "danado frän Sinai b('i-<.' sii fiirtarlijzt, att gniiiiind Ailam 
Idtt ioi>ki-;ifkt. Suinlijja sade niii vSi'kcU('[ircilikiinti'n: liii 
l>iidikai t viLili-s iiiodi,', andrt' sade; ni si'! ju, att lian ;ir 
viidi'ii.u K mel lertid »-jmis dut icke liatva varit -ia läni; tid, 
innan de aliörare, som icke ville iiiiia dcs.^a skar[ia ia^jirL»- 
dikniiiirir, äter fniino fijr sndt stt liosiika Guds luis, 'Hädi 
kriii^are oeh fjllliiindai», ,sä'jer La^^tadiiis, "inaste smäniiijiuiii 
krjpa in i kyrkan i^on. Ty nar iiagr* viukta Inirjade n|i|. in- 
lära ti;^ i tiirsanilinyin, sä lann jas snart, linrn litet en eii.saiii 
prist kan uträtta i en vidstriiikt tiirsatnlinji, som är nära H> 
nvil läny. Jai ii|)|)iiinntrade dertijrc de lä väekia, siiin ridan 
fiiniios, att verka jia sina urannar ucli tVirklaraJe (iir dnn lik- 
nelsen om tjenaniia, suin fatt idika |iniiil att handla med, lin 
rnledes denna Itknrlsf burde andeliven fursias oeh ntlijras i 
kristli;» verksanilnt fiir sina vilsefariuulc briiders upplysning 
or.li IVirniaiiins; till !jättriii<^. Dirinndlan liiirjadrs nii disputei 
nielJan väekta och sorj^lö.sn i andeliLia ämnen. Oili elaun de 
tå värkta, som fniinos, blelvo illa tillty;;aJe nt ilen si.r^ln.sa 
Impen, d.ls nn>f) .sinädclser "tdi skäUsorJ, dels m'k stirndum 
liand-rijilisen tilli iittav isad- med knjtuäliar, sa m i>.tc- dmk 
den bur;;lijsa ln.p.n liarnisen «^\i luilnltiad komma 'f^w, til: 
kyrkan oi li allmra predikan.). 

Att ilcuiia predikan träni;de fjenum mär;; ucli ben, ai 
(ived.r-a:;lj^t, oni ock somliga, enlis;t La-Hadii infriande uttry i k 
af lorbittrina bletvo .nästan mörka ocli kulsvarta- i synen. 
Vis.st är, att predikanten jyonle ett lifv.-rväldii^ande iiitryek , 
ehnrn ieke ännu näyra "C^ent]i;;a rop eller hil-l.jndda siiytt- 
nin;;Hr hörde.? i kyrkan- Orsaken till att sådana ieke t.iro- 
koninio an^iUvr I.,ist,iiliiis luärkvärdi.Llt nn;; iIi.mI nrdon: ..ty 



l.ar- 1,. vi I.K-tnJji 



.57 



,/,■(, /J,:/i;/f Al,/!i r,i,- HiiliU 'In irU p''i /,rntf , ' } (,cli iiåuot rJllt 

IV.rkrossadt lijerta tans i'ke i hela försainltiim.,!.., 

DiL andeliga stnrmvadnt, som rensade den <|valniii;ii . af 
sedeih.-betiris inlasiiiei nj.ptjlda luft.ii i ik-ssa tionlli^a bjL-der, 
var nu i ncinalkaiide Lnd..r 184(i års vinter hörjade lulk frari 
alla häll stroriinia (ill kyrkan Denna Id.f (yld till trKugsel, 
„rli IVirsarnlin^eiis kl... käre, som lornt icke [.la^t öfvervarä 
predikan utan umhr tiden för densamma liafva Fin fdal^ 
utanför kjrkd.irren. rökande sin pipa, shqp nu leke ut ur 
kyrkan, utan blef tvungen att "sitta stilla i kloekarbänken <m h 
höra pa [.reilikan, hvarest äfvcii hans andfili;,'a och mörka 
-kiiggtijrnr ntmähides sa pass tydlijit, att h(d,i f<,rsamlini;en 
vände sina blickar till h-.num,. ett sätt att predika, som 
långt ifrån att kunna rekoininemh-ras till efterföljd, knaj.- 
past torde fa an.ses enliyt svensk kyrkolag tillatligt. ') Ofur- 
tiiitet fortfor I-.estadius att sålunda for en talrikare åliö- 
rarekrets förkunna layen i det mest hänsjuslösa spräk oeh 
iiedhiijga bestraffnint^ens ord i HkneLscr. hvilka voro till den 
;iad blottade pä all )iyf«ning, att endast IV.rsamlineens la-a 
kiiltnrarad kan förklara ini.jlifheten af deras användande. 

Viiek.lser furekomnio allt mer, men först ett är efter dt 
I.astadius börjat rinpa de sofvande samveten till d-nis och 
med lagens svärd sarga de härda hjertan inträffade, att nä^iia 
ibland hans åhörare erhöllo af evangelium föi vi5.«iiinji om nad 
..ch derined !iLif;.svalelse och frid. ..Dä fitirjade de första nn- 
ilcinärkamt att visu sij;. l"u lapp.jvlnna, snni länge stått under 
Iriijeii, lilef försona. I eller benådad den ."> december 1.^4.1. ■. 
Märkvanlii;! är, .itt Lastadiiis, (ör Imlken b. ii.i.inin; och 
itiidesforvissniiiL' tyckas samiiianfalla i tiden, om ej i begreppet, 
låter denna tilldrajjelse sta i sainnianhan;; med ett jordskalf, 
som samtidigt inträlfnde. Och ditta sanimanhaiii; söker han 
bevisa dermed, att den evangeliska historien visat, att de 
niiirkligastu tilbirayelsi r i nådens rike varit utmärkte af jord- 

1) Orden ;ir.i kursivrrfulc .'if t.iestjHliiis sjdf. 

2) llvjll<eii sjuklig' iiervrctli^hct eller ofviT^ptmniiie af iulMlliim^'*- 
kr.iflon roilaii un L'jni'<le si>: ^.Kll.inde ilil.-mit T.:e^laflM jiliernre. kan nirtn 
iiiiiin (Uiraf, iitt ii:if:i:i »)' it.Mii tMiiiiir einiuer ««.ii ^».-.rl;! fåjjiar p\ kli.e- 
kareits n.slor. fcU.|>|.;OMlp sii.a lÄiiun nuMiar i tiiut*» nruu oeh pluck-iiulc 
.öiv:n-jc korn. som siUlili-?. Coi-jjalvL'» — fi>i-^Kf\es prt iakicns. iririgbetcns 
"cli sii..VlIiott.'n^ foi-irnmiiaile vap.). 



■".'' "t^'. 



AS Lr;iN L'vi T,.r~(a<liLis. 

sk;ilt, -nsniu till 1^X0111 |>cl vid frälsartiis iliiil oili vid Ikiiis 
m^l-naiidolsc, (icli d;i ciili;.'t Apnstl.l^ii ij, 4: ;!1 Iiu^iOt, dit (I[mjS{- 
lanie liiillo bon, liiidcs. lliirif ma (tork t-j rlrn sliitsntsrn 
dragas, att yttu- iintiiil)aiidi'lf=i'r, oftiT LTStatlii iippfattnitip al 
fiiili al landet, nvilkovliiicn liiird.^ till loniitiiiiiclwii af 4l.'iv mid- 
taiigiia nåden ellf-r strnlo i ett > iipiiliisliijt saiiil.aiid driined 
Ty livad !ian kallade ii;id( jii;ii ki' var iitfslutandu nrii;iiiUin^, 
stini tilldrog sig inom in eniii.sk ans Iijirta, Oidi som vi^siTli^^eii 
kunde vara fiirenadt med ni;irkliL;a yttrn toittoclser, imiv ii;kf> 
loliiddp vara dtt. lian ääiiijer sjclf: Ett nädeniarke ar ett 
stort unJtr i iiådcns ritif. Den kiinbtua lursoningeu mcA Gud 
luirer tiil don stora luinliglioten , livilketi alla rätta kristna 
fatt crlara orh kann.a; o<di itfvcn Litttirr linr tätt iilara ilissa 
nadcniärkpD, dä den Icfvaiide tron tätnlts, livaiitjenoin diirren 
till tiiimiK len öjipnadfs lur lirjnuni, ocli jiist i dptta ii^jonblirk 
kände linn sig vara fralat ifrän döden och (Ijefvuh-ns vald. 
Men nuvarande akta liitbcranpr antaga icke di ssa <;«!Äi7£/ori^.! fii- 
t^'rn(a o. s. v.>' 

Dessa inre Idrnimini iser burjade snart vara åttdljtla al 
syner 0'li besynnerliga yttriiiL^ar af < tt extatiskt tillstand. 
Den som furst af La^stadius utur lians åhtirarekrets tranist:illo. 
såsom knmnicn i ett sådant tillstånd var jdyan SoKa IVis- 
dottLr Nivo. Hon liade niikatdiilagtn 1848 med sjiand upii- 
märksaniliet afliurt predikan om den störste i liiniinelriket med 
dess tvänoe antitfiti.ska uiiderafdelningar: l.'o den störste är den 
minste och 2:o den minste ar den störste. Den mod eaenrätt- 
färdisilieten arbetande, ehuru till bekymmer om sin frälsninf; 
väekta qvinnati, som icke kunde tillerkänna sig den frjimsta 
platsen i Guds rike, men icke heller vitle intaga den lägsta, 
kom i stort bryderi, da hon ville sammanfog,-! de i predikan.s 
afdelningar innefattade antiteserna ilen nes förnnft blof utan 
allt fotläste. Då hon kom hem, förlorade liou ^ansn ingen ooh 
låi; likasom aFsviinnad under tväiine timmar, mjcket röd i 
ansigtet. cMan kunde icke förmiirka, att hon andadus; endast 
då orh då skiftade hon färg..- Under d.tta tiH.^tål)d hade hon 
en syn, som hon, återkommen till sansning, omtalade för de 
omkringstående. Det blefve för vidlyftigt att redogcira för 
denna syn, sådan hon trodde sig hafva sett den. Vi vilja 
endast nämna, att hf-n under sitt e.vtatiska till.st^iid tyekte sig 
förd både till himmelen oeh helvetet, der de bilder, sojii mötte 



l.;ii-9 I.i.vi !,a.titi(liu,. 



3^» 



ln-nni,', dedvis bnro vitne om hennes låga ståridf.iinkt af kristlig 
hiblning. Så sattes hun i hinnnelen [lå en stol af anularne, 
so(n liissade hennr up]i oeh dansade omkring henne. De dan- 
sade i ring, men ena ändan uf ringen var öppen. Nar de, 
hailc släfit ner henne, kommit de med en bok, som var kla- 
i.Tie aa sidi.n, oeb uti denna bok sjiini^o de tillsammans med 
Il r tio. Afven barnen, smn voro uti vida stiirn- hcrrlighet än 
andra utvalda, dansade parvis, hållande hvarandra omkrinj 
halsen, taekande orh bdvande Gud och frälsaren. Ceskrif- 
iiitigen af livad hon sett i helvetet hänvisar styckevis på en 
rent af vild Fantasi ') Märkvärdigt är, att denna '|vinna i 
sin af Lastadiiss Lip[>tei knade lieskrifning öfver den visinn hon 
hade uttalat fedjande ord: (Någon torde rrä.fa, hvad him- 
nielriket är för ett rum? Ilafven I ieke hört, att det irkc iir 
nåi^ot ritiii; ty der är hvarkcn tid eller rum, utan det år en 
oiitsiiglig klarhet, glädje, fröjd och frid i den Helige Ande," — 
en tanke, som hennes lärofader liirklarar för din djupsinni- 
gaste, som kunde uppstå i en enfaldig qvinnas hjerta och en 
bekräftelse på frälsaren.'? ord: Si, himmelriket .ir invärtes 
i eder. 

Sådana syner blefvo sedan icke ovanliga ibland ähörariie 
till LKStadius, hvilken fäste så mycket afseende vid dessa vi- 
sioner, att han i tryck redogjorde för flera ibland dem. Ja, 
lian trodde sig äfven sjelf haft underbara syner orh detta all- 
deles icke under något tillstånd, so in liknade sv i tu ning, da den 
yttre verlden likasom slutit sig fiir hans själ och denna sväfvat 
IVitt omkring på, vingariie af en rörlig inbillnineskraft. Nej, 
under fullkomligt vaket tillstånd sät;er Imn sig liafva haft vi- 
sionåra förniniini Iser. Vi lem na ordet åt Imnoin sjelf: "Det 
har liiindt, ehuru mera sållan, att man känt en vidrig svafvel- 
liikt, när någon vamlats i härda samvetsqval, man har till 
oeh med .sett pti atiga ujijistiga från deras mun, som utvecklat 
svafvelluklen. Niigon gåni.' har man sett Ijiiss strimmor sv. ifva 
öfver dem, som varit i stark rörelse eller gtiidje. Ussa ljusa 
strimmor, blixtar eller ljungeldar har jag sett H. ra gånger, 
utan att un d säkeihtt kunna afgöra, om dit liar varit utom 

1) Sri Irmt.li' Iiiiu sif; »c oii allirtiMi. niyckot s'"? lii'*»?'»!^!'^ stikt f.i 
-i-ii:i '.ilfiL-.iifnuiiii.-iii. SÄ .-itt lioM M.'f falnsk.-i. Ivnrcficv hon uter s»m- 
Hi.Tnsntles tiU iiioiiakltir form. 



40 lavs 1,1 vi I.a>taJius. 

,-llpr in..m iiiig; Jork synes ,k't t^oll^,rst, att Mixtamc .11, i- 
liu,u>Ulaii.c, sa... j^i; sett, va.it i i.ntl .■got lijntn. O... ,)i>l- 
aft..iio.i l'^4r ii.i.1or il.itt i;;.iiKlr till kyikati, tia j:»f; stig kj . k..- 
v;»g.n vara lull ine.l Mk. tiiilladfs ..ntt l.jt^.tri al' . i. i.i.e M.Nf 
.ll"r Ijungeia, l.vilk... jag kant ilr.a i;:i..t:.r vi.i .lyl.ka t.ll- 
liill.M.; dit var lika.o.i. n, ljiisa.-(. il^.kt itr/..! .m. iM.-.f vliM. 
\<katl.nii.'..|, ^r dii. till kyrka., sti.iii.iii.nido fnlki..assa.i i.M- 
VLi.ktc ..a.ntis;.-.. e.i flyktig känsla, l.v.lk.r ilr.g m.... e.. l.hxt 
unio.i. lijntat 0.-1. atfVilj.lps af .len lika l.aj^tigt iially-aiule 
tai.kei.: .skail ja^ usling vara dessa MiiiclLs lixlare till evig- 
l.rtHP ? >'ay.a scki.iider d.-rcit.-r sas; jaj; tu sto. ljus la^a 
utst.aii.i.ia fråu kyikotakit i Ks.csuiuidu uti sydlig riktning. 
Sa.n.i..i aitou h.id,' iia^ra af fi.rs;\intins;eiis tucdlniimar sett 
sini svarta vnlnadcr fkixande omkring de upptända Ijust-i. i 
ljiisk.ona... Det fiirftull siarena, si.m skt.llc dessa sins svarta 
valnadci- liatva i.iyeken lust att skirkii ut Ij.is.n; men fOinat- 
ve«. Att dtssa IjuDgeldar, S0..1 jaj; sa- formodliiäcn i milt 
6get lijerta, koni.no frän Sioai berg ocli voro ci. åskådning af 
nlitt eget inre tillstand, kan slutas deraf, att da jag någon 
pang spnare varit uti en liärd kamp och striil nird djchuKn 
(Lutlier, Paulus) ellei Irisieu, som bor i mina leniniar (P.iulus), 
hvilken strid Lutlier kallar <djefvuleiis anfaktningar», sa uppen- 
barade si»; det onda, det vill säga din djcfvul, som bor inom 
ineimiskan sjcif, saso.n en person, so.ii ville draga mig ut 
uf.io.r. f.nstret. Vid ett annat tilltrille uppenbarade sig detta 
onda soin e.i bjiirn, som lag under .siingen oeli fuis.>kte lytta 
upp sängen, eliuru det icke lyikades. Kn annan gäng sag jag 
den st: re draken visa sina t.iiider at niij; (i"-li di-l ar redan 
bekant tor den.ia tidnings ') läsare, l.uru diMi ga.nlc ormen 
visat tänderna at niigj. Sådana askarlningar koiiuiia trau 
iiienniskans inre eller frän d.:n nndevrrld, s.nn linnes ino.i. 
nieumskan sjelt" o. s. v 

D.ssa sista ord al L;c»tadius synas innebära det liulvud- 
saklma af l.ans ogoii tiirklaring öfver det visioniira tillst^.nd, 
l.vi.ri lia.i sjelt orh /lera af hans ål.iirare, enl.t;t lians uppjjilt, 
lief.innit big. "Sa \ida)', säger lian pa ett annat ställe, "syn- 
dii! i si.ia ..langlaldiga yltringur Vi-rkli^en linnes i niennisko- 
(latur. n, emedan synden till sitt väsende icke ar någon to... 



biirä Levi 1.ii:£ta'lii.i4. 



41 



1^ Ens ii>|iiii..teH lost. 



iidiiUiiing, så k:in nian irke säga, att dit onila, niir det af- 
iiiäliir sig Min. (Ml alskyviird l^ild i nie.i.iiKkolij.rlat , sedan 
synd..) blifvit ofve. mattan vynli;; i!.,-noni l.uibudet, inan kan 
ii-ke biiiia, att denna bilif ar in ton. inbillning, utan (ii sub- 
jrktu v( rkliglict ; .,.;!. salu. nia kan man birklara ile underliiä.i 
syner, M'.i. Idifv.t »elda af di- vaekta — Ltur iknna 

syn(innkl betiaktadu äru d.' krisjtnas syner oeli upjienbarelser 
in^. .1 tom inbillni.ig; de a. o icke e.i verkan af diida anditr, 
utan de äin en .ealiserad i.lc, en subjfktiv sannina. Nnr en 
iiniini!,ka ser sig sjelf i al^irundcn, sä är ditta en veikliybet; 
liun ser da l.elvelet i sitt eget lijeita. Nar hon ser si;,' i lii.n- 
uiiden, sa är d.ii ite.idt uti ett iyiksaligt tillstånd. Niir den 
sernde ser, uti Inilkrt tillstånd livar och en al bani b.kat.ta 
;ii-, sa sker delta till l.jljc al den inro känslan, su.ii uppfattas 
-biiktivl uti dii) seuinles inidvetande Känslan ligger har til! 
.und tur onido..iet. — — Sa vida det icke kan bevisas, att 
liiiumelriket ocl. helvetet är på något ruiii utom nienniskan 
sjelf, sa innehålla upjiriilia.elserna ingenting an.ial äo en åskåd- 
ning af det verkliga sjalatillslandet inom åskådarens eget och 
andras hjirtan » 

En annan fm underlig föieleelse stod äfven i sa.nband med 
d. .1 palnirjade andel. ga rörelsen. Luder or.b;t.s torkunnande i 
kyrka. 1 eller i bemiuen nppko.i.mo besynnerliga rrTolser, s(,m 
tinuarne kallade liikiitiiksia '). De af abOrarne, so.n eniottugo 
.tt kraftigare intryi k af ordet, burjade forsl att upiphäfva 
bil.n, hvilka varierade elfc r en icke särdeles beyräusad skala. 
1 en skrifvelse till domkapitlet, atlåten med anledning at en 
k.unofogden TIarkzells rapport till landBhi.idi.ipe-ämbetet. f.r- 
klarar La^statlius de uppkom. la late.ia och ljuden salu. i. la: 
■lOiil det är lagens M.M fiåu ömn. birg, so.n t.afiar d.t tor- 
kros.-sadn hjertat, sn i.jpkun.ntei ett ångestskri lila.id naiira 
i|vi.u.ur Ar det en stråle af eva.melii ljus, som tiäftar det 
furkrossade lijeitat, sa .naste din fiukrnssa.le uppliätva ett 
gladj.'. o|>, oeh det st.ir platt intet i deras makt att un.ler- 
trycka des.sa höga känshir. IJe .naste ilifva si.ia ka.islur k.ft 
ge.iom Iju.l, ty i m.tsalt iall sknile deras l.jeitan brista ■> 
O.-l. på ett a.i.iat stjtlle i san. ma skrifvelse lasis: »Ti ina«te 
pa liirhand fiirklara, att l.isarnes mideliga roster i ky.kan 

1) Ordet bitvilrr rörelser 



■v ■■v-;>>v\.-'!k;^i 



42 



Lars I.ivi I.xätailiHS, 



ktiiiiia i 'ko tystna, sa liinj^o sum di-t linnes en gnista af Itf- 
vaiulc tio uti rioras li.jiitiin, ninn iiifti Acn nndfliga diiden in- 
bryter oeksa drn aiidclisa dlid^stilllietrn i kyrkan, ingen .snokar, 
111)^011 griiter, ingen f|vidfr, ingen jriniHr sii;, ingen iijijigilvcr 
ett ångest- eller glädjcrep..' i tureiiing iiitd dessa ljud stodo 
besynnerliga kio[.(.sriireN>T. M.in [riiinadc sin jilats i kyrkan 
olli-r det niin, der ordet turk lin nades; man niurjniinade andra 
i Iiiiiiiyeknio;!; mun dansilde 'leh fdll slutligen i vanmakt'). 
Niir, Ra-inm otta liiinde, liera under jnedikan på ifiiii^avarnmk 
Siitt iiafvo sina kiinsloi luft. Idel' Ijnilet i kyrkan nlistan dtil- 
vniide, ocli ej cus en sitdan stiiiiima unni Lastadii tnijnadde 
att giira sig liiird. Uesi-a riiretser ansåg ilen märk väldige 
tir;ini)eii vara (jdliua lievis pa nådens verkan, livilkot nisn 
liiiiu'!- af" lians turiit antilrda yttrande: "Deti Helige Aiiiie var 
ej annii pa läide)', med särskilt al.seeudc derpa. att liikntuksia 
ej Iran Lnirjaii visadt* .sig in'>in kaii'Miandii tiirsaniling. 

llelfdsagad a( dessa yttringar »f ett nerviist tillstånd neli 
cii i Inig grad ujiiijagad iiibiMiiingskraft, utluedde sig liirelsen 
allt mer, och snart liadc i['n gått långt nttdver Karesuando 
IVir.sanilings grän.^vrr. l'Al nitiskt liitradc vid verkandet (ut 
denna ntlirt-fininj; var JoIuih Hnattitiiina (pa svenska jurdrif- 
vaie). Son al en nylpyggaio ifriui Karesuando (ursainling, 
liiide han reti.ui tiire den stora viiekelsen lililvit al I, restadins 
anstald sasoni kateket. Begafvad in<d utmärkta sjalsanlag 
nrh i nngdojiien vaekt, liadc han, oaktiidt sitt klara tdrständ 
Idifijt di'nna tid al sina anliiiiiga furklaiad lor knllrig. lians 
religiiisa allvar an>.åjs tVIr galenskap, och det Idef orksä ej 
varaktigt. Den eld, som icke vardiides, lnann snart iiid. men 
en annan llainmaile npp i stället, passionens. Uaattaniaa Idel' 
tiegilven på dryekenskap. Under ruset betedde lian .sig, siiger 
La st.iilin-., >.astiiii i^n galning i sitt lius, livarlore lian af denne 
sin sj.ilasiiijiire ocli liirmaii cilioll skrapor. Dessa galvos fraii 
litiijan f<iigälves, men den staikc måste slutligen vika lor den 

]) Dysssi roreUer ulofvn^le ett niiirLv:n<liL't itiliytnrule pA Ä^^kÄdanic. 
Kii mycket bildad person IjoratlHtlc cu ^'änt: for ferfattaren, att haa i 
i'i:len«kaiili(;t uiiiluiiiäl licsukt Liustaiiiu.s ocli, lockad af tiytikenliet, följt 
ileti furiiiuleilijjc iimnticii pA ori ntidcli^ sanim.iTikoniPt. Der hade liikti- 
(iikNiu förekonmiit Ktkr cii stuiiil kom uti s.iilun liAp att ilcltai:.% i lo- 
r<ils«-ina iifvor tlcu l)e>(ik:onle frÄniliiij,'cn, fttt liao iiiäMc ^:\ ut, Dot v:ir 
cii ofoikUilif.' ilr.tpuiuyskraft, som dcsta rörelser iitofvade. 



Liiri Lcvi I.:e^(:^llill» 



43 



starkare, oeli Raatlainaa Idef lossad ifrriii sitt sjafveri nnder 
synden, --edan lian ett helt ar vaekint emellan lydniideo frir 
Herrens bud oeli bränvinshegiiiet. Kfter att liafva llyttat till 
Laliiio liy iiunii .[iikl.i^järvi fiJrsaniling säsnin lär.ire i en mis- 
sionsskohi, som ar 1S4S i1p]niailcs dervtäde.s, verkade li;\n med 
synnerlig fraingimg Inr den sak, .som nu var hans lifs vif;ti- 
Castc angelägenhet, lianun syiwiv tilmant hafva blilvit oiver- 
viildiizade af den makt, sr in verkade genom denne l.irare, oeh 
hes dem ii].pk(itnain eiiahaiuia yttringar af rLdigio.i; exaltation 
sniii hus de värkta i Ivare.sntiirdo. Men älven p.T de; äldre ntiifvade 
den nitiske harnaläraren ett<itojt in,ll\ tände Vi vilja med ondast 
obetyilliga fi'iäiidriiigar aiif(ir;i La-staiiii egen heskrifning öfver 
Uaattiuiiaas tiiif'trädiuiile i I.alnio: »Oni aftnarne ftirsanilatle 
sig äfveu byns intipvänaie i skolrntnmet, .som var ett rirkpiirte. 
Der hidls dä hiin, och efter himens slut liiste Kaattaniaa uåfiot. 
nf Lastadii koncepter, som vanligi'n liade den verkan, ;itt en 
del af åtiiirarne Idelvo lörhittradc oeh bcgåfvo .sig af, under 
det andra stannade ijvar. Eftei kiiireeptets uppläsande fort- 
sattes .samtalet med de i|varvjir;unle I.ingt in pa natten. Xu 
uppstod en allmän nyhkeniiet Idaiirf lap[iarnc i .lukkasjärvi att 
hesika den underliga skidan, hvarost harnen sades Idjfva to- 
kig.i. Oeh tokigt sag det ut lor pndana ^Igon, dit eii del af 
har nen väiidiitles i sainvet.s']val, andra åter lioppaiie af glädje; 
snniliga blelvti kraftliVsa oeli orkade ieke sta pä benen. Un- 
gefärligen cu månads tid fiade Ra.attainaa arbetat pa ilen 
hirda maik, hvars n]i|iritvare han var, dä älven nagr.a byns 
storkrdgarc började få ett .stygii i sina hjertan. Omsider kom 
det rlerhän, att en oeh tuinan lörsäljaie af luänvin hälde iit 
denna vara pä marken under protester tlVnn dem, som liiillo 
det för en stor synd oeli menade, att det liade varit bättre, 
>>m man salt tb t ueh gifvit väldet deraf till de fattiga, i 
hvilket fall det baile kommit någon nienniska till nytta neli 
i ke .såsom uu uatt alldeles iVirloradt. D<'t halp dork ieke 
att spjerna cnii;t udden. Lap])ariie blefvo ölveitygade dertmi, 
att branvinet var förnämsta hinrliot för hi]>]raltinogens bnlijel- 
pande ur eliinde ot li fattigdom. Jlränvinsbogäret ln>ll il lek 
länge ständ emot älvertygelscii med Orubblig segln t. Det torra 
måste doek gifva vika. uc h livad som gjorde slag i saken, var 
d. n religiösa väckelse, som gick hand i hand med kaminen 
emot den last, soin s-iokt det arma lidket ned i djupet af 



44 



I.ars U-vi I.M'ft:iiVnis. 



,kn„,.iuUkl .kIi iiionilUkt L>laiuU'..: I).'t \,ir Kv .Icniia vär,- 
kil-,L^ n.>attain;ia vnr näst Lastn.lliis det r..i n.iii.sta i.:(Mi:ii"t, 
|„i- ntt eftor »in liiniiis ,l,ul llifva ilni »idaii ^.i vidt ut-iu- 
iinde i-iircisfiis rriiiliste man .-j l>l.>tt iuuiii Tunie la|.|.|ii!iik, 
Mtiui alVeii utom dennas jriiiiiBn-. Ki-ifti-t .»I. vSldi<;t |.rv<li- 
k;ido Rcuittaiiuin. Sii^ror l,:i-stai1ius, iikr allouavt (uii iiyktcrlu-t, 
utan ätvi-ii wh tViniaiiil)ii:<st »tii t" •..iiiii och KlVaiicIo ktisteii- 
dom. Odi likväl skall liaii, säsam af .11 annan, mot lu.iiom 
vanlmt .-tänid peiioii blitvit iii.ii-ii\.>l, >akiia nii^lil bi't)ilamle 
talal^-j^äfvor. Iivailöre li:»n in k'^a viil sitt ni.iitiadaiult soui lä- 
rare, hdst amiuidii en iiiistati !u'lt ocli liället kaleketislv me- 
tod oeh ufta viindei sij; till '.Jiia åliuraie med fi-<^r>r, soni 
de.-sa liafva att besvara. F'>i lians uinmordcntliaa anseende 
ibland [.Tstadiaiierne liai lian ookf-ä att tarka, icke sii myeket 
sina l!ii\irej;atv(ir, .som lastiiiera <h-h dm oiiistandiiiiiettn, att 
han ar den äld>te af Lastadii medhjel[iarc, ncli dels det ouU 
triittlti.'!* nit lian ådagalagt såsom hädan, "lian arUetade», 
siiiier denne lians andlijie lador, nouiitduirliyt Uide natt och 
day ; blott najira tiniinar mot muigoiieu tog han sij; < n Idnnd, 
och det var mer lin lie.syiiinrliift| att lian icke Idef alldeles 
iitninttad.» 

Jiimte niinide Johan Kaatt;unaa anviindo Liestadius hans 
biotier Pi'r Jvh(tm.-.on R<taUiiitiiM säsoin rodskafj att sjrida 
den upi>koiiina riirelsen. Donne, sojl) vaiit djupt nedsänkt i 
dryckenskap, nicii genom sin sjiila^iiiijares predikningar ocli 
brödrens föreställningar lilifvil brat;t till besinnin;;, sändes til! 
dnkkasjrtrvi oeh uppträdde iler sasoiii föreläsare af L;esfadii 
koncepter, sed;ui h;in tiied utrtdit: mOda, säsoin icke skrifkun- 
nii;, liirt sio att läsa dem. Men lians verksamhet krijntes icke 
med s.iinma iraiiii^än;; som brödrens, hvilkct ansai;s till n.i^on 
d.J liäileda si^ från hans karfliet i sjeH\a sJittet att uppträda. 
1 Tärcndö by, som äfvcn i vara da^ar icke intar syDiierlison 
Inigt rum i religiöst och sedliyt hänseende, bhf han härdraycii, 
flik sin pels siinderskureu och slapp med tnoda undan med 
lilvet Pa andra ställoei In.ssado man skott efti r honniii, Utan 
all frukt var iluck ej hans uppträdande. 

Fn annan Liestadii medhjidpare var vice missionären C. 
.1. GrttjH. Son till fiJrut omnäinde prosten Z. Grajie, v^r 
han den mest bildade pa srunnia jiaiiy ioin den älsklifiaste at 
dem, som omfattade dm sak, Iivilken under så mycket bolbr 



I.tn I.cvl I^aitadiiis. 
en 



45 



ocli s^t mycken strid liriit si-; en allt bredare vät; i Torno 
hippmark och angränsande socknar. At iiiii[jt kristli;it allvar, 
har h.iii halt sin blick lur mycket riktad pa de evljja lifs>an- 
nint;ar, livilkn inainiio i di'ii lära, som af Lststadius och hans 
vänmT fiirkunnades, bir -itt lita sig lännslas al d. t nienskliat 
skröpliga n.di biistfäili;;.!. i ilen form. hvari de friUMtradde, 
hvarfoi"' In.n efter L.estadii diid lika litet blilvit najfon de-po- 
tisk particlot som na.-nii bland anliäo^i.-irne at en sädan, ut.iii 
alltid int;iyit m position af prt en jiknn tohnans och sjelf- 
.5täiidi!;het.'' Sill liitle r^ka -riindAskidnin:; af fralsiiiiiijens ord 
har li"n föliaktli-cn b.vnrat, hvilket visst icke kan sii/as o.n 
nlla andra Lastadii vänner ijch einissarier. 

Dessa äro de ft.rniiiiist;* af de trosbruder, som den utoni- 
ordentli;;c väckelsepredikanten i Karesuando fr.in bi.rjan ni- 
gande f.ir lUt sprida väckelsens oid M.uiiia tlera voro de 
redskaii, som han be^jaiinade, iulu en redr,f;OreUe i detta af- 
scende skulle medföra fu vidlyltit:het, som både komine att 
tiiitta läsaren och ej öfverensstämde med dett.i arbetes pl.iii 
Vi vilja endast anmärka, att just det lliti^ia be|,'acnandet af 
sa-lana inre missionärer, hvilk.i kallades skolman, likasom de 
af dem hållna konventiklariie bcnämde» skolar '). kan törklara 
Jen ovanliaa fraiiiiiän;; i flammande löisiiinlineai, livilkni krönte 
det omvändcI->ev. ik, s„ni L.TOtadius började i Karesuando. 

Att vid bcdrifvaiidet at detta omvändelseverk icke mode- 
rstion i allmänhet jijorde sij fällande, måste med^ilvas. Vi 
vilja härvid mindre lästa os& vid uppgifterna i en ämbetsskrif- 
velsc af provincialläkaren, s.im drri pastär ^i.: halva en ;ane 
sjelf jämte sitt ressällskap Idilvit skunf.iii ncli tillvitar de 
lestadiaoska emissarlcrno en ^rof liänsyusloshi t. Nämde 
ämbetsman låter dock i sina nflicieU berättelser, så snart dessa 
vblrora det la-tadiausk.. lii»eio't, n|.p..;iftcrna om än mot hins 
vilja färiiläa^as af hans motvilja b-r sj,||\a snken. M-n lUia 
tr.Aardiuii jiersoners meddeh.nden öl> . vms^amnia här med denne 

1) Oi>.ik,r, till .leiiiin l.cnamiiiiig ar ilen. att de iiu.lclisa foroani- 
L-en. luilk.is f..rni :uimi nnrmar sii; d"" k.-llekotlsk.-i. fv.^ll b.".rj;ui •.Aseiii 
l;:v!iilninji.i« sU.df. i ferriiiiip iiumI Ijiii|i:i»ii.Iim\ iiniiii; iiie.l ilen v.il.la 
tcsU-n till LT.o.d ..cl. Iclnins!. l.iisiönt. ..r L:eMM,lii |..,aikok.>iu-r|,tei- 
..,-1, »,uuti.l vur>. 1 l.n.l.l niert eller eder l,nior.-.ih...ei ,le„ vaol.iraste 
f.imieii fOv il« ln-stJi.li.mska emissarionics vei-k.niuliel. li.M" de nvpUa.Ute 
|ii'i aiiilelita sanimnnkotiwiev i i..icKens f..i«i:i tioijun. 



.;^^ga!^lw»«»JIim^wrM^MMnl»ai^nlgB^l^a^^ 



40 



L.1rs Livi Liv^tmlius. 



Lars Levi L.f.--iaJius 



47 



hikriiev (k1i :M ti;iii ■.UiiiKi yaiifT irke t>kjlitit iilvrr iiirdct, iir 
liHu r.ir m;iiii;:> tillrililitlii:^i ImM kuiiclt, tor att kiiuiii. lK'lvill:.s, 
SiiMiin I..istailius getu.iu stiimya stialr.loiiiur, mnlliiyilii i d.-t 
111. st koiisid.TatiulisIosä sjiiak. s.ikti' vlu'kii solVniuk^ sanivc- 
t,ii sii \illt' ;Uv<'ii liiui.s ai)b;iiii;:irf iiiiviiiiJa l:i-etis lii.iista 
sk,u]ui Mm i aiTscen.le till doi^is brist l :» atl liyfMiiiig ouli 
gramilai;.nlK't lick Iraiiistaltiiiniim, som v;u rik y:i. tiiibari- 
rolsor, ett starkt tyi-ke at ..tidijilii-tor i.cli siiKidolsPr. Detta 
^alln- kaiisku iiiiiidre om de ji'ii.i..relsL-vis bfs;aha.b mmii, Soiil 
btiofadren sjt-lf utsändo TU- att <hifv* den inre nilssioitens 
verk, äii om -de väekta.. i aliniiinbet. livar och en at drssa 
aiisa^ sij; iiaiiili^ieti i ufverciipstäiimielse i»vå Lajstadji asij;tir 
bC.ra^iiitirkt veika tur leti aiis;elii^etib.'t, sam FylHc deras eyiia 
lijeitaii med riinit iikSiida stralViindni uili tor!ioi.]>iiiiigai-, och 
ett medel deitill troddes vara tlH (iml^!iya ixinituinUt. Drtta 
bestod just deri, att inan till enhvar, som irte hördo lasta- 
diaiieriia till, ined likft tydliy;i iuiii skarpa ord sade, att lian 
var rtt djelviileiis liarn. Detta andeliga l.aiinaiide törsvaradcs 
al L.-estadius ocli anväiidis moi liiide prester orh lekmän, 
-amla i.ch iins-i Sidan rorelson iitl.rt-dt si-, kundo Lmstadii 
vänner i stora skari r omringa liiimiiinmle i>ersoner pa mark- 
nadsi.Utsernc oeli under do svarasto förbannelser siika verka 
bos dem eti fnrändrad siiMiesiiktniii;i. De förriis niiiier neh 
åtbörder IninvisRde vid djlika tillf.illen pä en lanatism, som 
kom man<;in att frukta for iippti ;alen al sädan art, scm dit 
sedernirra i Kiutokeino intriiifade. Denna frviktan var doek 
iifverdrilvcn. Den innn, som genom sin predikan framkallat 
den iitomordentlisia riircisen pä det kyikliga området, biide 
tillratkligt inflytruide iifver sina trosvänner, fiir att knnn;\ al'- 
*tvr:i alla blodiija txcesser. Oeli eliuiu bau med alla sina fdr- 
ijé.ister icke kan lielt ocb balb-t fritajjas frän faniUism, gii k 
dock aldri;^ denna derlniii, all den icke alls ätorbflll.s af vörd- 
naden för yiidonili^ ocli iliensklig l;i^. Onskliyt hade i|i,!'k 
vaiit, att lian icke låtit ifrågavarande torvanda siitt att be- 
fiäiiija din sak, som i och Idr sig var sä god, Idifva nällande 
bos sina anhängare. Men ensidiuliet icke blott i detta lian- 
secndc, utan älven i ätskillifra andra , säsoiu det af denna 
skildrins! visar sig, tdriniJrkado tyvärr den eljest ljusa la lian 
,-if ila nya lif oeli det n)a >,akirn:i.v skick, som genom bans 



iirpdikan ocb verksainbct (laiiikal lades in' m Torne lappmark 
I : Il liiiigt utoHi deiisaiiinna. 

Sa sorgligt iiii det fanatiska dra^; var, som tilllnlrde den 
i.eiioni L:i^tadius tip[.kuinna andc-litia rörelsen, inertfhrde den 
tiiikter i Bcdlij:! liUn.seeiidi , b\ilka pa alla tider varit säll- 
ijiita ]>et biel oii relijiidst-moralisk ombvälfning, till hvilken 
var bitbeiska kyrka, sedan bon kommit till välde i värt land, 
1 ar sviut att uppvisa nägot nintsvarande. F,n i "Ens ropandes 
riist" förekommande skildrint: af, säsi in vi bafva anledning alt 
r.irmoda, framl. pastor Lindstedt i .lukkasjiirvi visar tydligt, 
. tt ifragavariinde bvallning vfir af de mest storartade dimen- 
simier. At denna skildring, som visserligen afser sistnämde 
socken, men lika mycket passar in [ui Kar.siiando <jch andra 
b!isamlin"ar, der den reliciosa lifsrörelscn mera allmänt ul- 
lircdt sig, vilja vi leinna ett utdrag: "Oäkta larn,» beter dc(, 
■ liirfurarc, fiirforda, fiirfi.rande smutsa nu icke forsain I ingens 
(.liikkasjärvi församlings) kyrkoböcker. Trätobröder, bedra- 
gare, skälmar, tjnfvar, ogerning=(niui i albnänliet birsvunno, 
icke förgätande, att lättsinnigbcten, falskbeten, oKoijmen lem- 
nat rum för rättsinnigt, uppriktigt, kärleksfullt väsende. Ej 
nödgas kroliobetjeningen lagfora, doniarena aldöiiia, pnfossen 
afstraffa; ty brott emot person eller egendom lörekomma icke. 
V;i;'farande anlända, men deras mcdbalvande gods kan gerna 
liiiiiias under bimmelens tak, livilket älven allmänliijcii sker, 
jcli stor blefve icke risken vid boiaen för ersättning af läsares 
tillgrepp; — Insänilaren har sjelf sett de handlande atligsna 
si:x frän försäljniniisrnmmcn, biiinn kista ocb 2ods ntan las 
och värd i den oiiigifvande folkmiingdeii ; intet fiirkommer. 
Deremot komma gamla kunder, bvilka l åratal bedragit, fir- 
tniltat, de komina, bjnda, bedja, knäfalUl, att de matte fa 
go.itgöra livad de illa hafva gjort, sa att det är intressant att 
se bos läsaren det ömtäliga samvetets \erkningar ocli pä den 
>tolte, spot.ske penninjrinannen, huru Imn svarslös och forlä:'cn 
niäbte skämmas inför den han i sitt inre kallar verldens af- 
sliap. Mangari-ia tvister biläggas, hemliga förbrytelser, be- 
Lj-tngna oijittvisur jl^pas, ,if bedjas, fur«onas. Oeniga niak.ir 
liUgifva, glumm.-!, toilika.s.'. Gerna hade författaren kunnat 
tillägga, att sedan briinvluet runnit nt pa marken och lian- 
viosbcgäret vikit tor törsten efter Onds ord, nykterlieten blif\ it 
allmän i de lörsamliugar, der -läscriet» blilvit det, att lapp- 



48 



Lars I.i vi I.:istniliuä. 

1111 iif-kjiMc ili'ii iliyck, avm törut 
iijiitnlii;:, ui'li alt kiiapl cii fiida ['Itvtrhi- 



Lare l^.vi Lic^itadius. 



4!) 



nlliiio^e ofli iiyliyt;i;^ii-' 

Vrilit iJfl ;»>< )itii;s(.i 

»tail [HVioii tr,iffa.lL's i ilu till T.^iiio iap]iiijaik li..r;iii'ii' I- r- 

Ä«iiilitiLr:ii"ii:». 

M.T» iiii ft.-iiiin lH-.ki-i)iini- i';i \Mkiiit!'Lr.»iija af ili'ii ii'aii 
Kaivsuardo iitgiui-iii.-i :iii.U'li-;ii lön-lsi^n Lmvlsai cii iliMLsvaniiuli; 
li.")(i-i)iflsf ar |)!oviii,<iiilllikanii .l:r W. D.t (ii'ii foiia lliitit 
III- (11 iriaiis |u'iiiia, som jui di: sista ärtn af bin titnad vaiit 
viiiiliiit stämd lunt yttriii^ai- af aiidivlij;! lif. liiir (ii^icmnt dm 
senare kt.miiiit Ir.iii eii ^uisun, sviii var Pii af^yord ticiide till 
all liUi^lu-t [Kl <let aiidili,!;a nniinilot. Duktur W. kiinde icke 
j^ilhi dill nnvlM'. Inaiiir don sfdliga uiiisk;«(Jniiii;<'ii fraiiigi.-k 
som i'tt i .la-.n li-^sande rosiiltal. Han sa- .'j i drniiii cHi'! 
iKiyoii aiitnui aiidi-lii; ii>ii'li>i' annat an i'ii sjukdnlii. "Troliyoii", 
yttnir lian om din tyfus, som yppat sig pa nåara sUillea i 
lCnoiiti>kis (Kiuusuandd), "!;är fiborn vidare, n.ir laseriet sak- 
tar si", tv jag liar nlltid tilHörimc s<'tt en af dessa sjnkdmn ar 
fiilja pik den iiiidra nnd kortart' eller längre mcdlantiii l)r 
kunna iifveii liuaka samtidigt iiKH) saiiiiiia landstriii ka, ms ti 
ja^ liar aldiii; sett dem ]»a en gäng iiitrvaiHnde hos samma 
licrsoii elkr i saniina lius ieke ens itnim samma by, iiieii val 
inotn samma sm- kin oeli lari<l.<oit. Sa var det i Angerman- 
l;iiid, sa i UniP lappmark, sa har det varit i li:iparaiida- 
trakteii. mdi sä synes det afviii vilja foga sig i Torne iajip^ 
markerna. De uti Ideviu ma hy iiii var.iiidc febersjuka vuru 
icke Miiekte» enli;:t meddelad upplysning af |jroKtc-ii Lasta- 
dio«." Lika litet suiu d;r \V. gillade rörelsen i oeh för sig. 
lika litet sk;iiikte li^ii siii^i syinjiatier at deras s.itt att vara, 
Olvi r hvilkn den samma vunnit valde. Om husfolket i gärdcu 
Miiutka, lillliiirande hyn buandn, säger lian : «Dil iörr sa 
treflijja linsfulket i donna gärd var nu helt eeh liället tdrvanri- 
ladt. Mcniiiskorna giiigo tysta, bleka oeli ängsliga samt tyektes 
eJmka sijf i.tver uiil' neti mitt ressällskap, bestäoiide al domare, 
kronufugdp, ett par köpnniii in 11." Vi hafva Vidnt anföra 
dfssji provini^iallakarens et;na urd i en olheiet skrilvelse, fur 
att lata lians verkltLia stiillning till den pagjiende rhieUeii 
fiauista Vlar och tydlig. Sa inyek.t mera tali\iide sr hans 
nnidöme otn dennas sedliga verkningar. Detta oindiime ;lr 
nämligen till tasame.- fijrilel. Visserligen trur han pa hörsa- 
gorna ijiii de lastudianska emissariernes osedliga uingiingc 



mod i|viniuir, naturligtvis utan att lenina något det minsta 
lii'keti till bevis fur sanningen af ett sadunt rykte, men detta 
hindrar liotmm ej att nedskrilva följande: "Det vii^kla reli- 
Ti<iiisiiiti't — — bar verkat iio-ia godt än ondt oeh hålles 
inom skraiikiirna af presterskapet. så att (jordnlngar nrU lag- 
Irslieter forobyg^'as orh folket icke här, sasoni pä (bra andra 
^tillien inom Sveiii;c, skiljer 'ig frän kyrkan, utan tvartum 
iiäniiare sluter sig till densamma. Man har väl anmärkt, att 
biseriet inom en oeh annan familj iödt split neh tvädrägt, när 
niedhniinarue ieke delat samma tro och ■ fvertygelse, samt 
[tt iäsarne genom sitt okloka nit forarga och ofreda personer, 
un n dessa oliigenheter ölVcrvägas mångfaldigt af det myckna 
.»oda, som det verkligeu uträttat. La[[ inarksboerria, dessa 
stiiUva ocli lialfvilda menniskor, betunnus nu nitiske tur lag- 
lydnad, sedlighet oeh inLiirdes käih k. Bruket af liänvin, 
ditta gift for lapfjarne, är alldeles burtlagdt, l*ä Wittangi 
(JiikKasj.-irviJ urli Karesuando marknader fans troligen irkr 
ett rjvarter af denna vara. De bränvinskårl, som kunnat föte- 
Unnas i någon by, hafva Mifvit sönderslagna och uttömda. — 
Fir lirott orh r.iverträdelser iiar iegon af allmogen vid sist 
loilhia liiig i Jukkasjärvi oeh Karesuando blifvit tilltalad. 
Ta tuna stället voro i är irke Hera än 7 instämda mal, pa 
det senare :{, ty alla gamla tvister oeh stridigheter, som m^j- 
ligeu kunnat bilaggas, liafva i godo blifvit uppgjorda orh Rir- 
likta Alla stölder och biott, som hittills varit fordoida eller 
obcvista, koiuma nu geniingsmännen sjelfva och angifva, b^dja 
om förlåtelse och vilja godtgöra dem. savidt de kunna, för 
att fil ro i sina samveten. Män-a andra exempel pa lapj - 
inarksbueriias moraliska birädliui; g. nom läseriet skulle här 
kunna anf.nas, men detta vore endast att yttciligare tuilänga 
mm redan tllttor vidlyftiga rapp. rt . Data vitsord förekom- 
mer i samma ämbi tsbeiättelse, der läsrri.t och tyfus ställas 
bredvid hvarandra* Ilar möter oss ett i verldeu myoket van- 
ligt tall, att man gillar sakens (öljder, under det man ogillar 
saken sjelb Kepiesrt,tant at ett mycket allmänt fisk.idnin-s 
satt, yttrar si_, dr W. i sm täkarciaipoit alld. bs lika lör- 
ståndigt som om han s,i-t: Detta trid i en vild oeh ödsli,; 
uatiir har ett injcket otvcliiilt utseende. Dess bark Ur skr-tlig, 
dess -I enar aro knotiga o.di straeka si- ntmansnde at alla 
hall, liksi.m trotsande storiimrne Det har sä besvni eiliua 



-:i;.-;.-'- ^y'-v?.r.'frii»7f.'iij\v!Kmiuimma%Ma«f.--itKVia^^ 



50 



I.are L<Ti L-Tstadiiis, 



Lars Lcvi l,;('st.li1ius. 



51 



t.igg.ir, att 111.111 liar svart att uaiiiia sig del utan att blifva 
stuckfii. DlI Ijonlo icke Unnas ett sudaiit viiluiitltj iiuiin vä.\t- 
ii>riiJi'ii; dt't iiKiste vara nri^&ntins sjuklij^t lios natiueii, iom 
^lir det niojligt, utt ett isadant fult octi till lormon niotbju- 
daiiiie triid kiimiat v:i\a iL]ip. Moii — det måste lucdyitvas 
— trädet blir f^uda fiiktei, ja sa goda, att man aldiig i deiiiia 
nhuktliara iipjd funnit niigra sädaiis. - ^[illl liar virklii^en 
svart att liiina ett sädnnt sätt att rc^oiHura siirdele.s iojjiskt, 
om dft au ar vanligt. Vill man IVnkteii, sa iiuit>te man vilja 
tr;idi't. Ilar detta icke deii im.st b(diaL!lij;a term, Ot-li sitves 
det åtskilliga utväxter, som kunnat ocli bort vara boita, trä- 
dut mäste vara ijodt, om fViikten är i;od. i:tt oniit träd kan 
ej bSra god Iriikt. Men den snni iiied ovilja aspr bvarje lits- 
rörclso |iä det religiösa mura det, vill endast, om bsn eljest 
;dskar sedli;;lu>t ocli tukt, skada de ^oda vtrkninyarna ; livad 
som itamkallat dem, vill lian icke godkänna. Om irukteriia 
hade till rot orli stam den fria luften, det tomma intet, det 
vore natiirli;.'tvis en god -ak i hans ögon, men nii är det en 
g.ang s.T,, att livarje frukt liar en lifslefvande b.-ido rot o: Ii 
stam till sin lunlv rindiija förutsättiiiiii;. Det är vi.sserligeti att 
beklaga, att sa iiLTnga be.synnerligheter iitföljde ib t •>. k. lä- 
.scri, som bar frukt i kri>;tlit; scdlicjliet och iiiidaktig;t lefvenie 
ibland ett fidk, förut djupt sjunket i lastbarlut o>di nästan 
allt slaijs el.-iude; uieii den liirclse, som betecknades med detta 
mångtydiga och utslitna namn, måste i sig halva varit god, 
eftersom den liadc sa goda vcrkniog.ar. Dm hade ju ocksii 
upi>koniinit genom ett visserligen grofkuruigt uoh ii'ke alltid 
i ordets b;ittrc mening egendomligt, men likväl allvarligt och 
träget förkunnande af Guds ord. Att det lif, som hiiri^enoui 
franik.iliades, hade sina Cj^enlieter likasom den inan, soin jne- 
dikade det, och det folk, för hvilket det predikadcK, det be- 
rörde icke sakens väsende. Det höide till dess utsida. Ska- 
let var skrolligt ocli kantigt, men kärtian var god. Ljuset af 
sanningens ord har mera äu en gant: genom inflytandet af in- 
dividn«liteter, fulklynnen och andra fOrliallandcn brutit .sig i 
luyiket egendomliga skiftningar, men det har dock alltid varit 
samma ljus, lika.som man i alla brytningar af sol ljuset oinöj- 
li^eu kan upiitäcka något aniial. ljus än detta, sa olika fär- 
gerna kunna Milva. 



ICii intressant .sida af den andliga hviilfniog, smii fram- 
k.ilbidcs genom v.okchepredik.inten i Karesuando, var ett 
slags upplifvande af de första kri-tnas agaper, dä furh;dlandet 
gjorde del behölligt, att de fattiga bcspisades pa de förinög- 
iiarcs bekostiiari. När andeliga föredra;; skulle hällas i en- 
staka bondgiirdar, birdc de, som i ekonomiskt hänseende voro 
bältre lottade, bidoäninen med sig för eget och fattiga tros- 
syskons beliuf och miijliggjorde dermed sådana geineusainnia 
luriltidcr. Dessa kallades ocksä laklciiitä^n uUruiita, hvilkel 
pa svenska just bctjder kiirleksniHltidcr. Igenom denna anord- 
ning kniidc de fittiiia dröja vid samlingsställena. När ande- 
liga saiDinankciinster liollos i större byar, ägile inga sådana 
freuRosanima m.T.ltidcr rum, utan de, sou) bevistat saminan- 
kuinsti-rna, gingc till gardariie för att skaffa sig föda. 

Märkvärdig är den försakelse af alla lyxartiklar till föi- 
ni.in fiir allmänna välgörenheten, som gjorde sig allmänt gäl- 
lande ibland läsarne. Qvinnorna "refvo bort örringarne frän 
sina öron, ftugirringaine frän sina fingrar och puldkedr n frän 
■iiiia halsar Dessa klenoder blefvn dels öfverleinnade till 
-kolan 0( h dels till de fattiga. Sedan det, som kundo äga 
ii.i:;iit inatericlt viirde, blifvit förvandladt i penningar, fingo 
fattiga barn undi-rvisning i skolan f<r hvad som influtit. •> 
Atven "allehanda maskiner af silfvcr, som lap|>ar och bmidr-r 
fatt betala dyrt, for att dermed liälla eldvattnet \ sin strupe, 
säsoni lajipkosor, tumlare, smä kalkar, bränvinsbagare ocli dy- 
likt, hafva blifvit gifna till skolan och de fattigi Silkesdukar 
och annan grannlåt — hafva hlifiit dels fnrjttrade för ägarens 
rakning, dels ock fiir fattiga och skolans rakning./) Sä till- 
gick det i Paj.ila, sedan rörelsen der fatt fotfäste, och efter 
all sannulikliet äfven annorstädes, der detta blef förhallandet. 
Att i fråga om helgelse den Listadiauska rörelsen giek 
niyki t långt i ritiorisni är 'ätt b. gripiigt, da af ofvaii före- 
ki uimande redogörelse b>r La-stadii predikningar visar sig, 
huru langl lärnfadren sjclf gick i detta hänseende 

Xägonting för denna märkvärdiga rörelse karakt.irise- 
r;inde var älven den hikt, som de s. k. läsarne fordrade, och 
hvilkct -sar i fnllknnilig ofverensstämmplse med Lasladii isigtf t. 
lian och hans vitnncr ansägo sig på ^rund af det andeliga 
prestadömo, som tillhörde dem alla, berättigade att undersöka 
en annans själstillstånd och göra honom hvilkeii pa litvet 






-,v7.^l■rf»■:ys^,m■x^>-.\a«iJm<B^ll^lMi»mg^^^ 



52 I.-11-. r,.vi I.,i>ta.lnis, 

gåciKle fiaf^a suni li.'lst. Mnn luidi i;itt ,itt v.iml:» sig till •■i, 
liviir iii.^rt sadaiii» fi;i;;oi- miui tUv^:»; l>:ii- 'In stulit:' liar <!ii 
varit (IriK-koii? o. s. v. Värden tillt>ii';;i>li^ iiiigciliill, sa -kiilk 
han ui-piiktiijL lekiinim, livilka sjiuU;r liaji Li-^att. Lmici- 
stuiidoiii iiL.ttes sailana fra^nr at iiiyckL-t olinMif-a svar ut ilnii, 
sfim stndo iitanfiir d<.- vii.ktas kr.ts, i.rli initurli-tvis kimi ilu 
lirt tiirut uiniiiiiiula l.aiman<1pt i tiill lärt. OJi som l>ädc dessa 
liikleii iiileilaiidP tVfignr <.i'h det |p;itiiuiiide, som luljde pä dem, 
dä den tillfrågade icke ville tmderka.sta sig iiägon Likt, olta 
ilt^iiieo samticlijit trär flera .diisarc. ]ki eii yaiit;, sa var för- 
tärandet så iiiyeket mer e^tiadt att i ln>i; jjrad vaeka (uilj:i 
emot L.estadius neli lians aiiluiiinare fraii sådana personers 
sida, som livarkoii Hllliortle eiler ville tillhora deras krets, 
men varit foreins! fur deras omviuidclseiiit. Dereinot under- 
kastade man sis: villigt det lurlitir, sum inlpödo bikten orli var 
oskiljaktigt derifriin, da man ville sluta sig till partiet, sa 
luir^änj^na frärrorna, än vorci, oeli Sit aiilagdt pa ett efter ut- 
seendet käilekslöst tViriidmjukaiide liela förfarandet var. S)i; 
dernas uppräknande, hvarvid mycken vigt fiistcs, skedde näni- 
li;;en inför Hera medlemmar af partiet pa en garii:. Sedan 
bekäiini Isen sätnnda var {tjord, afkunnades för deii ångerfulle 
förlåtelse af nägon :if partiets Iinfvudniän. Detta satt att gii 
till väya, som liar myeket .syskontytke med diiinnrcpartiets i 
llammardal, lecde oeh måste leda till bekännelser, som lika 
mycket särade blyasamhcteti, soui de vitnade om brist pa 
grannlagenhcten hos den oeli dem, som infiirde orli försvarade 
denna offentliga bikt. Den har pÄ senare tidi r, såsom liiiiijrc 
fram skall visas, urartat p;i ett liiigst bi kl artigt s^tt. Dels 
hafv^ åtminstone de mindre tånkiindo hr.stadianerne satt den 
abs.lutiou, som gifvits, !i6gre im evangelii försäkringar oro 
syndaförlätelsG, dels hafva nägra det liotailianvka partiets 
chefer tagit sig för att frän den borgerliga lai;ens näpst fri- 
sägn dem som biktat sig, hvarij^tiioiu de grolsta brott blifvit 
ostraffaile oeli di-t allinaiuia rättsmedvetandet saradt. Infö- 
randet af detta Iiiktväsende var ett af de största misslag LiC- 
stadins lät komma sig till la.st. 

Emellertid Ljjorde sig dennes oeli lians vänners åsigtiv, sa 
besynnerliiia de än i åtskilliga liaiiseeiidcn voro, pa ganska 
kort tid gällande inom ett vidsträckt område Det dröjde ej 
länge,- innan den IfCstadiunska rörelsen utbredt sig ufver hela 



I.;ir» b. VI b:i-,-tailiiiB. 



Yi 



Tiprne liitijnnark oi-h aiigi linsaiide delar af N'irge ncli Kin- 
l.iiol Innan den L-niT;;iske mannen slutat sm bana, hade bi - 
sliidi;uiismen vunnit iotbislf i de m-dre vid Tipriie elf bfdiigna 
s.tr knarna af Sverige, irän-it si^i i Kinland fram tiil Idcabor;; 
„rli eriifrat allt vidare terräti;; i di-l nordliga Noijie. Ilvilken 
i,liir utbiedniiig drnn.i birm for kyrkli,jt lif viincit [>a de si>«:i 
tidi-rna .skall Iramilole.s visas. 

Sa liade Lastadii arbete lör Ijitande af sina åhilrare ur 
andeli-t niörker o.li elände blifvit kruiit med en seyerrik 
Iraingåiig. Likgiltigheten tor all religion och alll annat än 
sinliga njutningar hade blifvit bruten. Folket hade, ifrån att 
bafva varit lastbart, blifvit i In.gsta grad tnisakandc ocli sed- 
ligt. Man kunde icke känna igen de församlingar, der rö- 
relsen gått fram med öfverväldigande kraft och afgjord s.jter. 
Den Sedliga oni.skapningen väckte Mrväning hos den svenska 
allmänheten, ioin genom tidningspressen erhöll underrättelse 
0111 denna b)reteel»e. Älven de, som icke kunde godkänna 
I.iestadii birfaringssatt, måste erkänna de välsignelserika fruk- 
terna af hans vi rksambet, och ännu i dag kan det hända, att 
dessa frukter åberopas sasoni bevis pa hans presterliga du;:- 
lighet af personer, sorn i samma audclaE birliijliga han.> <svaf- 
velpredikningari . 

Att den i och bir sig goda sak, for h\ilken L;estadiu'. 
kampade framträdde med ett biliang af syner, liikutuksia, 
andeligt bannande m m., som var egnadt att framställa den 
förra i en skef dager, är vis.M riigen ledsamt och ett nut 
bevis del pä, att del ofta är stor mcnsklig skruplighet, som 
Herren begagimr sasoni det käril, hvari han utgjuter fnllheten 
af sina hafvor. Det hade vant godt, om do senoin den 
ovanlige sjäiasörjarens predikan och inre missiou.^.verksamhet 
omvände helt enkelt hållit sig till den lutherska läran. Xu 
Mefvo de ett särskilt religion«i.arti med större egenheter än 
något annat inom fäderneslandet. Att den lifsrorelse, som .if 
lien märkvärdige mannen förmedlades, tog denna riktning, 
hvarigenom siikerligeu mera än en af de stilla i landena lät 
si;; alhiillas Iran ritt sluta sig till denna religioiisforni utan 
,itt derfore i ke vilja .sluta sig till Herren, det härleder sig 
loiiiainligast Iran tvännc orsaker Den ena är att söka hos 
Lastadii jiersonlighet, och den andra hos befolkningens lynne 
oeii kulturgiad. Vi vilja taga dessa orsaker i betraktande. 



•'^J^n^v 



56 1-11- I '" I.n'.taiUu3. 

](,ti:.lViiii.le A- litmar. •ä.nii IV.iU .n.ifatl.-nlo 'ini sa kalbulo 
L,sta.)ia,iisim-ii, sa hade de vUsrrli-.'.. .J sa.i.nui iiafva staml- 
puiikt som nfi.mie ii. ma.ltVdk, o.l, ,lr,as i,.l,ill<.i,.f.skiaft spe- 
lade ej nieJ saim.ia havnsli-a liil..t som l,..s lr.n.;iri,o. Mc„ 
t:..itaMr.. sak.irvr i.ke l.us ,i. ,„ IMIltilu.t, .K-h det liiiska i-lkcts 
katturlmt.-via IcvUr,,:, .It .l.tta f.dU ^.r .a.,ska l.sah.dt . 
(■or.vaii*.Kle lKi„.oe,.de. livad s.in <^ällnr oii. d.t hnsk.l tolku 
i .illm;i.,lu>l tf>id.^ i sin lliriii Stvei, kuiuia sä^as um ifia-^.va- 
laiide si-,^.i ar iltn (in^ka stnmm-ii llviv.i lui virlkoiiniK, 
kiinJaii, snm lu.s de iioidlii;;i (Ini.anie i:eiioiii Lastadii liiiari- 
vwksa.iilKt kon, i sådan ..vall.iii.i;, m\ ;ir d.n«nun„a iio<i de.^s. 
ieke syiniPlli-fn lillif. eliuiu bon, oii ^-an- tiiisatt l ri.ifls. , 
vissr sin stark ..cli våldsam. P:i ytan varsnar man vanligen 
icke ^h liten Im.dli.t. B. vi.s harpa kunde tV.rebringas, om s,i 
vore nödij.1. Jamtc det liarda. s.im irke sällan fihehnnes !i.,j 
tinnarne, åtminstone dv inom Sverige oeli norra Finhind bu- 
rntJe, ..eh .som tvder yli allt annat an pn lilli.; kan.-la, marker 
man hos dem en ho? ^r^'' af Hemiia. oH,. såsom lätt förklar- 
ligt är, synes den liiiaa lietolkiiitiiien vi<1 Torne elf vara i 
der, mån He^matisk, som lioii liar sina bostäder långt ii|.r ifra., 
kusten. Men med denna llegma iiv myeken lidelsrlnllbet fiire- 
nad. Inder den h.-na ytan tiA häftiga strömmar af lidelser, 
0,-h om en kraft c-or =ig LiiilUmile. som är no^ maktis: jitt s, 
lipioora iles>a ^tiommrir, Htt di *.pr;in|;a is.skorpan pa ytai , 
sä blir det en vabKam ■,\allnin4;. ".-Ii inijen l.-itt sak är del 
dä att mot stnimmen npjTis.l en dam, som li;iller ständ m^ t 
det mäkti-a tryeket. Nu var det af L^ustadins torknnn:uli 
laizcns nr.l den kraft, som kom det finska folkets lidelse att 
röra siij, men ..fver en betten af r. livlöst allvar, sedan lian 
fornt med di^tta ord djupt npproit den känsla, sum eljest :ii 
sa svur att försätta i verksamhet J>eraf töiklaras till en iiod 
del de besynnerliga yttrin-arna at dessa tinnars religiösa ht 
Är det fräsa om vabUamma kiinsloutlirutt i Ijnd och r.irelser, 
livilkii iifvcrallt, såsom ork natnrll^t var, isjnnerhot fdrekomni" 
lio» i|vinnorna, om ensidig rii;orism i fia;;ii om adiatora, em 
faiiati.sm luli en umvändelseifver, som af in^''" betänksamhet 
hejihi'. oeh af in^^en j;ranida;jenliet inuilereias, sa vai l.iili^d- 
l.iiidet enahanda ibiand linnarne .soni hes lapj.arnt . l).rein"t 
tyekas synerna haiva liirekommit inindro olta bos de lorra :ni 



bars r.ovi I.xiitudiui. 



■,7 



]i(,v de senari, sasrmi oek ilrras tanta.si var mindre lättr.rlig 
iieh mera styrd iif eftertanken 

Att det tiiics i det biiska folkets lynm? inytket nKtur- 
lijia aiiknytiiinyspunkter for religiösa extravavaniier, visar }ij! 
ileraf, alt mer än sjuttio ar förut en i vissa hänseenden lik- 
artad rorifse npjikeniiiiit i de Kvensk-finska birsamlinijarna, 
I huru hon ej var i SHinma jirad som den lastadian.ska omfst- 
lande oi Ii getnirMiiiipande, om Jin nåt.'ra hpär iif der. förra lita 
sii» iyeidinnas äfven i vara da:>ar. .Sistnätnde rörelse Imrjadc 
1772 oeh liefordrades af da varande kyrkoherden i Ofver 
Tnrnp , Isak firajie, oedi isynnerhet af lians adjunkt, Xi/* 
Hiktund, tvänne prestn än, utmärkta genom kristlm frcmhet 
ei h allvar, men kanske na;;ol ovarsamma vid utiifningen af 
sitt sjalastirjafeka I. Genom deras prcsterliga verk.samhet liade 
en väekelse åstadkommits, som till en början tyckes ha i still- 
lint ulveeklat .sig. Men omsider fingo dr andliga litsyltrin- 
arna hos flerc af d- ras åhörare en besynnerlig karaktär. l>e 
värkta började att jn- d jjredikan . sant' i »jellva kyrkan 
atfryta predikanten, nir eienuc misshagade dem, sa alt han 
miste nedstj;;a fiAi, predikstolen utan att kunna afsluta sin 
[ireriikau b-'tla InliätTade, när kapellanen \\ lekman i l'ajala, 
n i*ttiar oeh vallsam tnan, predikade. Nar de exalterade 
fingo komma in i kyrkan, utan m.iste stanna i förstugan 
eller vapenhuset, a-stadkoiiiino de ett sådant oväsende meil 
springande och piedikande, att Witkman nödsakades af bryta 
sitt jiredikoferedrag. En bönedag hade en af de exalterade, 
vanligen kallade .talarre., med stötar dels af tidterna, dels 
af ryjinen, sökt öppna den lillslutna kyrkodOrren. Tftlarne, 
afven bunurula <.predik:ue' , plägade ork fara Iran by till by, 
for att hälla föredrag. Kxaltationen var åoek änuu större än 
nitet och steg hos nacra till en mycket liog grad. Enafde.esa 
predikare hade sett svafvel sti^ja upp ur halsen pa komminister 
Wiekman, hvilken under den ined anledning af oväsendel upp- 
komna rättegång,. u atisa-s ej blott liafva .sjelf svurit falskt, 
utan afven tvungit sin hustru dertill. En hade vid sina till 
nämde ovärdige pitstmau riktade bearaffninuar hoppat sa. att 
halster oeh fiskbrädeil fallit ned t köket pa Kengis bruks berre- 
gard. Kn af tabuive hade dansat lor att visa, huru m.-iii 
d.irsar i himmelriket. Afven liaiide det, att dessa menniskor 
bilio i avimnini!. Mäikvaidig är den berattel>e om lorhallandel, 

5 



i.i-r.rr-rj'.-.--rr.",r-'\ri7nvr't'Vnrm^^*''*'^'^f^^ 



5S 



I.ars t.ivi Lastailius. 



T.ars L< vi LasntaOiu^ 



59 



...Mi.komml»lstoi-G.Av,llan^f;.':>f J"' '^ '"^"-^ ' '^ö, en toruU 
tH«r, snni dock t) -kos stnrU farpriLl ut ,:«rtis.nno od. o„ af- 
&ju,.l liendtlighrt emot dl ri.r..ls.. V" -''' '■""""^-'^ °"'^^'^^' 
<.Kj,koheirtn,s a-ljunkt N. W.klon.l., saj;.'. Ik».., «|.rrd.kar 
alltid lag jii. Mtanga-stc s.itl. sa att gi;it, tiutaiide o.-h skn- 
sndc liar ofverljiida i kyrka.., o.h d.ras antal, smii dels i 
kjrksn, dels ett,-r slutad gudatjeiist falla i paroxvsiiipr, d^ 
Wiklimd predikar, Sr oiakncliyt Alltid lar^^r 'lan. att de 
undor paroxysmpo ') talande aro flf Gud skickade hiittrings- 
pwdikanter. Eu pi^a EIrn i Öfvcr Tunie hadt-, under töre- 
jrilvande att liafva Guds audc, en veckas tid natt och dag 
fOrlätit synder. Folket, som i stor niyckeohet samnianskockat 
sig till hfnne o h kallat liennp en gudinna, har pa licnnts 
tilhrtdiiiide kastat sina puld- och silfrerpenningar ocli tieilor 
i en l.ruiin. Uti Guds hus liar hon, da Wiikmar predikade, 
under loregitVrtnde nf en päkomnipn paroxysni, sjcl(\illij;t bi"- 
jjyrt att tala tuU failianiiat honom sasom ett djetvuleiis foster. 
Hennes anliansjare hafva bygt at henne ett hus och bära till 
henne Ofvedlodigt hvad hon till tuda och kläder behofver. 
En så vanartig tnenniska tillates dot^k alltid af kyrknherden 
och dess adjunkt begä den helijja nattvarden, fast hon knapt 
kan läsa Fader vår»-. ') 

1) Enligt oii ofiiciel .■^krifvel^c till Ktingl 6I:ij:t skulle i<:tu mnuli(; 
än 100 personer haft paroxy«mer. 

2) Kyrkchciilen Is. tirape och adjuiiiten N. Wikluuil. hvilka ni{;cit 
l[in^ie uti tillbtirlipt vai-it, isynnerhet »len siji.-irtj, tagit eridiairtsteiiies 
parti, hlcfvo sakfalda efter en ruttcpjiup, snm för.iiibtultadCH Bf IrihIp- 
hiiMinsjeamljctet i Umeå. till hvilket klagoiuill iLj^-ltt. Don förie »t 
<le.s<ie prestor dömdes att pUkta lOtK* tlalcr flilfvti-myut ellor ett hälft 
6r.'^ lun, den senare att från predikoämbetet ofsattas oeh inom åttii 
dapar sig frin Öf^er Torne snekcn forfopa. Dnmkapitlct iakttog en 
pas-sivitt t, fom ar foruiidtrlig. Det sng ut. som laud.shofUiiigc-ambctet 
^ et] baradsiätten Toro de myndit'hcter, som bänt for^tudo sig pA religiösa 
fiirh:illand'n, och som all makt hade Ii'j,'at i dessa myndigheters hand. 
Dcrcmoc »ynfs siiftssiyrclsen. .saiom nkatigt var, hafva ingripit med af- 
seende ^h Wukman, hvilkcn gcnoiu sitt yrof^a huteendc ein^it fanta- 
sterne i hog grad bidragit till de relijjiösa execsscnia. Jieuiie i laster 
f< rsankte prestman biet lorst på tvitnue år satt från anilietcts ntufiiiiig 
01 h sedermera, di ej haltiing visade .sig, afsatt. Wiklund dui-cmot åkr- 
fifk onisid''r, oeh sedan han treunc år vi.stal9 i Ktnckholm. sitt anlbel<^ 
blef kniuniirdster i Neder Torne neh dog iTSii, araJ ucli aktitd »ilsoiii 
en nitisk oeli from fijal.-iHthrjarc. 



Säsom hisarni fiiinir, ärn jenifiirtlsipunkterne icke fä 
P.Miellan den Isfistadisnska riirel-wn och don genom Wiklund 
framkallade: saniinn bristande forinäut att under (»udstjensten 
liipiia band pii (>ina känslor, så att ej denna matte storas, 
s.aiuma inbil lnin|;'.krafteiis otyglade spel, samma fi.rakt for alla 
prydnader och slutligen samma oliirskräi kta nit alt uttala 
straffdomar iifver juTsiiner iii'd andra åsit;ter eller på annan 
religiös ståndpunkt. Sådant Ifvisar tydligen, att det af oss 
olvan anmärkta inflytande, som sjilfva folklynnet utofvat på 
den la;stadianska rörelsens karaktär hos finiiarne, alldeles ej 
iir endast en lönnodan, utan ett ovädersäglitit faktum. Det 
iäter dock icke förneka sip, att eeenheterna hos L^t-stadii per- 
sonlighet äro hvad som mest bidragit att hos både finnar och 
lapi>ar gifva den andeliya rörelsen, som biVrjade i Karesuando 
och scilermera spridt sig så vidt, det besynnerliga skaplynne, 
som utmärker densainina Ilade han med sin ofceiläLSna per- 
sonlighet bemödat sif» att rensa bort de vanställande drag, 
som nu utmärka den eljest vackra bilden af denna lifsrörelse 
i de bygder som förut rätt mycket liknade en dödsskuggans 
iiugd, så skulle efter all sannolikhet denna mäktiga rörelse 
fått en mera sund och normal karaktär. Hans iofiytandc var 
oämligeo mycket stort. Man ser ockå, att sä långt han fiSr- 
niådde personligen ingripa, blef rörelsen sådan han Önskade 
sig densamma. Dcad skulle han ej då kunnat uträtta med 
litet mera sansade asigter om dt andeliga lifvets yttringar 
och sättet att veika lur detta lifs belrainjsndc ililand dem som 
ulantill voro? 

Så mäktigt Litistadii inflytande var på de vickta inom 
sferen för hans personliga ingtipinJe i hans vänners andeliga 
angeläiienbeter, så litet tönuadde han utoin denna ^fer, da 
andeliga rörelser uppkommit i följd af hans verksamhet, meo 
pä for stort afståod från hans församling, för att han skulle 
kunna behålla rörelsens trådar i sin hand. Derföre såg man, 
att redan under hans lilstid la:stadiaiiismcn kunde uppträda 
pä ett sätt, som i hög grad afvek från den norm La>stadius 
uppställ. Detta skedde på tvanne ställen. Det ena, i sanning 
förskräckliga urartandet af det L-e^tadianska wläserlet.j blef 
bekant öfver hela den skandinaviska haltön och äfven der- 
utanföt genom de blodi;^a dad det foianledde. Men det cifves 
«n luindre bekant yttring af leligiöst ursinne, .som s) nes halva 



'asitA,KKMi!WiioammiKxsiim.iMJåiiiniiii«xarL,3ia^ 



60 



Lars Livi Ijii-sladius. 



statt i samband med don In sta<ii,iii<;l.a tui\ls( n. \ i ■:kiila töist 
om dpiiiia vttia iiiii;ia oifl. 

Fn rej.fi son tant af dittii iiisimie fianitraildf i nu vaiaiuli: 
Kinjdlompolo lva|.clllOisariihiii;. Ku viss Ilfiirik K o liixie 
iatl i sitt" hiih lid, att han och liktänkande viinntr voro lic-li^.i 
till badi' krnpp och fjiil. De Iwliöfde icke mua bilxhis ljus, 
iivarfiiie di' lnvi.sadn sitt fCnakt fVir don lulijia Imkon peiiciiu 
att tr:iiii[ia f>ä diiiSHiiiiiia. DfSi-ntiim till:it sii; l\ ii r-tt t)- 
pplliist niijdVhianili'. Mun sag lionoin i sin vilda yra iHi|)|..fi 
ocli svjiija o s. v. Donna (anatisui syiios dock linTva tiir- 
svumiit lika foit vnin don kom. Drn tontoin ta fantastiske 
niannon onin.imiirs nu af «in sjalaMiijaie som on kyrklig kri- 
ston mod Jjup klinslii af sin syndfidlln t. 

Mira mävkvrtidiu iir don ofvan antydda fiirjironiiig af laa- 
staili.iiiiMnon, som blifvit sa vidl kiiiid iindor nainti af laiilo- 
keiiiMtktrn. Donna biigst fanatiska sekts asifitiT oob bola bi - 
ttcodi' iir at don bosk:ifiVnliit, att vi anso oss liafva skal att 
giira ilonsamma till liiromill for pn niora ulfiirlij,' franistidliiiii^ 
Kli sadmi fraiiistallninj» fursvnrar desto bollio sm plats i La.- 
sliiitii biip;;iali, som denne al sa niiinga lipskyldos for att dirokt 
eljor indirokt batva {.'iivit aiiloilnini; till de fasansfulla nioiil 
otli våldsaniliotor, hvaitill ifi a;:avarando fanatiri irjordc sij; 
skylcli;;^ 

Vi skola friidenskull i dot foliaudt litft nnistandlijian 
tjiiia lida liir sa\al denna sekt' beskattonliot oob beteende som 
Jjistniii hlrbällande till d(;nsainnia. 



IV. 

De relii3'ii.isa förvillelserna i Kautokniiin, 

Katitiikeino ligger i ntirdlisja Norge, 16 inii ifrån ilo^s 
kust. Fbrtaiidiiigon, som till 1744 tillliiiit Svoiioe, niou donna 
tid kom untjxr norskt valde, alÄkiljos tian Karesuando genom 
ott lyra mils bredt område at storfursten dö mot Finland. Af- 
standel; emellan kyrkan i nämnde församliiij; och den i Kauto- 
ketno ar nio mil. 

Donna norska fjellsocken, hvars innevånare till största 
delen äro lappar, badc hatt pjjon prost den tid, pa hvilkiii 



Lot. Lcvi l.'.u>tailius. 



61 



(lon sauuna lytble under Svprlgo; men sedan .sooknen hhfvit en nor>k 
torsaiidmp, saknade hon l;ui^e denna f.lriuån, och foi.sL I8't2 baele 
(orovarande brist i fur.sarnliniitns andlipa vård blifvit afhjelpt. 
Kn ganska läng tid var det sälodes mindre väl sörjdt for själa- 
vården. Ja, man kan till och med säga, att torsumligheten i 
iletta hänseende piik alltlor långt. Sedan de äldre norske mis 
.^ion.irerno gätt bort, hvilka enligt L:i;stadii uppgitt ådagalagt ett 
synnerligt nit lor folkets kristliga upplysning, sökte man pa det 
satt tilliredsstäUa det andliga behotvet, att eo prest några må- 
nader pa aret vistndos i Loutokeiuo. Som sjiilasörjaren ej för- 
stod församlingens språk, skedde predikan på norska och iJher- 
sattes liir åborarne genom tolk. Då de äldre upplagorna af de 
tryckta religiösa löckerna på lap.ska gått ut, skodde all kri- 
vlendomsundeivismng pä det fiir befolkningen i allmänhet obe- 
kanta norska språket. Detta vat liahallandet ända till dess 
den fot lajiparnes andliga väl nitälskande Stoekfloth iMand dem 
uppträdd<'. Jlan utarbetade de mest nödvändiga olversättnin- 
;;arna pa deras egot språk och kunde sjelf begagna detta språk 
Md diu religionsundorvisninp han meddelade nomadfolket i det 
in.rdli<'a Norps vidstraikta fjällsocknar vid sina tidtals i dem 
uiträttånde besök. Denna und-rvisning kom afven lapparne i 
koutokeino till del. For otngt fwtforo de picster, som voro an- 
stalde i det pastorat, till liv liket lörsamlingen hörde, att vara 
okunnige i det lapska språket. Iläraf kunde ieke följden vara 
liäouii annan, an att koutokeiuolapparnes kristendoinskunskap 
lefann sig på en lag ståndpunkt. Frän denna kunde de ej i 
liast lyftas Det är derlöre lätt begripligt, att om än församlin- 
;;en hade egen pastor, då den händelse inträiVade, som gat denna 
ondangöaida ort en sor-lig ryktbarhet, sa medf. rdc dork den 
långa tid, under hvilken lapparnes religiö.>^a upptostran blifvit 
vanvjirdad, sina oafvisliga töljder, som icke inom tidrymden af 
nägra år kunde tillintetgöras. 

Det relif-osa biholvet hade f melli rtid vaknat hos befolknin- 
gen i Konto keino. Då den andliga rbrelsen uppkom i Karesu- 
ando, blef nämda norska toisamling icke oberörd deraf Berö- 
ring ägde rum eniullau dessa bada församlingars invåuare, och 
det var en gammal plägsed, att koutokeioolappar nåj^ou gång 
<im året besökte Kare.suando kyrka. Dessutom har Ifir-amlin- 
gens pastor, Uvoslef, hvilktn, såsom längre Iram skal! berättas, 
var nära att falla ett offer (or koutokeinolapparnes fanatism, 



(52 



LatN T.ivi I.usliiilius. 



liiiTs r.t'Vi r>ii>i9La<Jiu&. 



0:1 



1 cii triilogisk tidskitlt fur IHäli im'ilclt:ht, ntt 1847 tri- I.i|i[m! 
oi'll lik:i iiiåiiy.i tiiiii.li- koiuinit till koiitrtkninn d-i ;i(t Jin:)lii,,| 
,iui\aod<'l^i'- np iiis.iiiil.iiK- pcimiii;:ar i .-iLKlriinril alt kiiiiiirt ut 
saiiii.i trosbiudor till otiiv;iinJi'lM>VLi-kets lii^iiiitvaiili'. Dir . .- 
VI mötte en bestami iiiotvilj.i, 'i>bkte di; iippskiatiiiua saiuvttt 
"Oiiuiii att utnvtla de t.udbiiuias ].ina i helvetet. Dr Imdc iii..| 
sic skritiia. prodikiiiiii:.'iJ- (saiuiDJikt nf L,-ista(liu.--J, som cri a-l, 
annan hatK' birl att kisa. De aliurarp, In ilka [lä u(ipiiiaiiiiip fi r- 
klaiadf, att de aiisiijio d. .■->(> fr.i Gud-i barn, alltså bi rättiH-nN 
att ]ircdika, rna.stc fall.T pa kiia nch brdja tiiids ande mii syn- 
dskaiiiifdnui; drrefler skulle de skrifta sina syndpr>'. Skrit- 
tandet skedde i den lastadiruiska stilen. Den som fatt ab.se- 
lutinn .sriniie.s iit att predika, pnar euda.st sädane "uorn talt Aii- 
lii-n, hiilken r.ineakar alltx, kiinde lörklara Kristus. Efter au 
lialva b r iiaann tid leninst for.KEimlingen, konuno do tilliiak;» on 
vintern 1848, nu tini-sadi' om delaktirjliet i Kristi rätttariliylic 
ocli med Éerdriitcar pä tydligare teekeii bäöe pa, syndaauf^ern oJ 
gliidjeii öfvcr syndernas birlatelsc. "Tetknen till gl.idjen skulle 
vara skratt ('.'} ') och dans, lioppande ocli springande». Dess.i 
tecken voro dock ännu svaga i Knutokeinn, der denna utv.ttt 
pä den iKista dians ka litslViretrdsen icke synes ilr.in början halvn 
binmt iiai^on rätt treinad. Emelleitid var den rörelse, som så- 
lunda uppkeiii, af rtt vid.-J ötveivägande go'lt skaplynne. Pastor 
Il oslet" säger, ;:tt man talade med bvai andra om uedvändiglif- 
teii att vakna ur syndens sbmn; alt .intalet af dem, som l.ide 
bort bränvinssupandct och rentjufnadeu, okades, och en fbrän- 
rlring till ett biittie syntes vilja lutriida. Älven hisl^up Jiiel, 
livilken sedermera riktade sa häftiga angrepp emot L;estadill.^ 
vitsordade i tvänne skiifveiser till kyrkodf-partHiiientet, att rörel- 
sen liade sin goda sida, ehuru ban i den tiirra, af den 17 aprii 
18.")0, såsoni oss synes, niignt bfverdrifvet, tillskret den "cn helt 
och hTillet e.\klusiv och derigenom rent af faUk lagisk karaktär-. 
I den senare skiifvelsen, af den 8 maj samma år, aHåteii si- 
dan han hållit visitation pa stallet, säger han, att det blef ho- 
iinm klart, det (Gud hade låtit sin Ande-, liägt tara lifver siti 
lolk, och att en saliggörande omvändelse blitvit verkad, bvilkcn 
så mäktigt uppriJrde sinnena och gaf sig tillkänna i de, som det 

1) Hvoshtt upi.gitt. .\nru.irlias liör iloclt. .ill ^I^IlltI.allllc sA.<nim ut- 
tiTi-k of amilig pladjc ickr, »i. viiU vi hafvn o.s^ Irekaiit, (öickomroil 
iblnnil lM'Stnilinneriie i nllniiiiihcl, utiin tnilste liiifvn vaiiL iiAjjcit i'f;cn<liiiii 
ligt for dcssr craissnrirr, nm iike Ijoln up|>(;iften livilar [ifi iiiissforstuii'1 



,,[ta syntes, tan.iti-ka utlri^tt, hvill.a flurW vore 1 11 bniginn efter 
luinctii, «oin allena kan gifva lif ät sjilen... 

l)en vackelie, suin visade siy illind lapparm 1 den norska 
lliisaniliiigeii, synes ilr:'i!i biirjati pii det beb» |i;,|v,i hdll uiia-lar- 
hiieii samma k.irakfär, scjin den inom I.M^tadii eaen verknii^cs- 
krets. Det var foist »fler iliiines alflyttninw frän Karesuantp. till 
|'a|aUi, som de lelignsa ti.rlidllanJena i Koutukeino började er- 
h^ill.i en mer.i sjelfständiu prägel. Sannolikt bnne» en hufvud- 
viiklig orsak härtill i Lajstadii atflyttntns från orten, som ägde 
iitm liS4!(, da ban utbytte sin verkningskrets i Karesuando mot 
ileii i l'.-ijal;i. Lapparne voro beriitvade den mans ledning, som 
!i:ide deras största tnrtioende Deras ei;en prest boende i en 
illagsen förs.imling nch endast en kort tid uppehållande sig 1 deras. 
uitog, såsom det synes, en fur deras religiösa iiKäskådninj (räm- 
nande ståndpunkt, och han kände dessutom ej deras språk. Den 
ni kärlek till det lapska f-lkets npply<:niUL' brinnande Stock- 
fleth torde icke, med sitt vidsträckta arbetsfält, hafva haft till- 
tallc att så otta, som nödiiit var, besöka f'irsamlinL'en. Alltnog, 
(t ;iniia lolket hade kommit under några lika fanatiske som 
< kunnige hulvudmans ledninj; Dessa, tillhirande den lapska 
■(.itionen, hade forlerit man;:a koulokeinnl ir, hufvndsakligen 
-.Ibiiid nomadl.ipparne, att o:iifa!ta villlarelser, som visst nketill 
sin hurviiilnktning äio ovanliga i kyrkans histori.-i, men ieke der- 
loie mindie soiiiln^a. Dessa villl-irelM>r bestodo deruti. att de 
LTundade barnaskapet pa nå^ra inre riirelser o'h toruiinmelser. 
beroende af nådemedlen, samt ansåao sig ti allt bogre sadai « 
t 11 iiiinmelser och up]K'nbarelser, livadan de till slut hade de allra 
1 igsta begrepp om sin egen andlighet och trodde siu omätligt 
.ppbujda ötver hela den öfriga nienskli:;heten. Kallande sig 
^jelfva andlige, npptrJidde do iiivndigt och våldsamt eniot olika 
l.iiikaiicle samt skrämde siu.i motståndare till tystnid Till yt- 
Urlighet fanatiske, bini de Iram jiå ett ! ulliande och hojtande 
•itt, hojipade och S)kreko och betedde sii; 1 hi g-ta i;rad ursin- 
nigt Meil våld \ille de pura sina äsigter ^allaude. Icke nog 
att de birb;innadi; dem som ej antogo deras !ara och således 
eke "hade Amknij, misshandlade de dem atien. Deras f.in.ili.sm 
-'ick äfven till ursinne. Icke blott anseende sig genom sin rena 
■indeiiatur upphöjde olver ordet och sakramenten och s>yiidfrie, 
•ndock de kunde tillat.r sig hvad som helst, lörklarade de, att 
de iiviir och 111 tör sjt; vore Kristus. Lae«[.idius suker i en skrif- 



•"^*^^r^^"ryrn^^r,r,^',^^t;^,^ 



(>4 



l.^I' l,i\l l.iisUjiilv 



vrlse till ki.nuiip.li (mkl.iv.i orsak™ till A-i)m Lphiiinilri nhiui. 
llrfiKivarande vilitanls. Iiadr, tIi;:! linns iipplattiiiii^', hlifvit r-u- 
iiicdlail genom iiiisstVirstfiiui nf Luthers ord. Oeii aorc Kifcnii.i- 
tfrn har på nägot ställe i n-iit .ii.dli^ nieninjr ^npt jaR iir Kii- 
^tus '). UettH ställe liadc- a( luitvinliiiäiUHii liir llisjiiiie i Ki.u- 
tokeiiio Milvit iiiissf;irståJf, och tift okiirnijja folket luirimMKKi, 
r.irletU alt Mii;'Liiiiit,'oni, Ut att Legasiui Lifstaili ord, 'stifia tif.f, 
pä tiuiiarnc af pnofsmens teiupel-i. De viKeledde koiitokeiiie. 
lajipniiie ^betraktade sig sliitliseti såsnm guiiar och leno :uiilai . 
De tiJrklarade sig icke liafva kommit till iii sfnlan luijii i ett 
<Jponlilirk, iitar smäninsoii) l'e hade stt.; fur ste;; Kiljt Kristus 
i hans föriiedrinjj och upphiijelse. De olika graderna at dessa 
frälsartns tillstånd liade de så till vida fieiKimgiitt, att de liun. 
nit till lians sittande jvå Fadicns hiij;ia hand. Eiiilast den sista 
akten af Kristi upphujelse. eller domen öfver hfvande och döde, 
återstod dem De liadc sälede-s uppnatt en inlillad fiillkpinlif;- 
het och herrlighrt, frän hvars svindlande hnid dt blickade nei 
på hela nienskligheten säsoni krälande i stoltet. Det synes liafva 
varit ett van\ettit;t andligt hogimd, srim lieinäktit^at sig dessa 
vil=e)iirda mcnuiskf r, hvilka dock frän biirjan visat siikra tecken 
till en allvarlig gudaktighet, så bi ■synnerliga vissa at dernasjtt- 
ringar äo luå halva \arit. Detta InignKjd gick hos en (niojl- 
gcn äfveii hos flnre) ända derh.in, att han fiirklaiade sig van 
mera än Kristus. För olri^t mätte dessa i mtast rs redoijörelsf 
for sin höga andlig::* ståndpunkt hafva vexiat lurin och nttiyck 
Säsom for läsaren torde vara bekant at Stoktlcths dagbok, Tur 
klarade de infor honoii), att de M')0 leininar af Gud och dcifon 
icke kunde dijiuas uch straflasj emedan Gud icke kunde diiiiia 
och straffa sina egna lemmar; att d voro dnda och icke kiiiidi 
do; att de hade en andlig, men icke köttslig lekamen; att d 
voro pä den nya jorden; att de vore bibeln, det nya tfstamen- 
tit, >inai; att deras lekjimen var bi^;. n, hvarfiro de voro bciät 
tigade att dtiina; att de voro Gul Fada, *^oiic!n och Aiidf-n, men 
att äonen deremot fiirbrat all makt, som nu vai hos dem; att 
Anden i dom hade makt . tt dräpa o. s. v. 

l) Sinom kaiictt 111, ylltar si^ Suiboij,' i »u iMeilik^iii på 116iisoiiii;i 
gen anyåonde det betuuklica i delta yttr;iude , LKilkcl. liftn icke dri»w 
sig alt till alla delai ,L;illa, och »soiii olorsWinlige lÄUehyeii »kulle kiiun. 
nusHLrtikai'. 



b.iih b«!vi btiMtabuo '■' 

1),. äl'^ird.T, som vi.itoyos b.r i.tt damlia den b-inatitiiien» 
,1,1 vmi opi.llammat, voro, säv.m oHa ar Inllei under dylika 
|,„-|'änandri,, icke de bästa. Sedan en länsman, enli;;! Stock- 
Heths pästäende , ^|ort Renu nsam sak me,i lanatikerne . kom en 
,.,nan, .mn sökte tukt» dem med li^ndRtipbua l>llr;.ltavismr,K.r, 
hv.irvid han ädro;. si^ -tt l.at. b-r bvilk._.t han slntli- n bbl ett 
Idodi-t uffer. \:v\,-i hv,,.i i.re.tadiiis berattar, skall afven en 
,,.,s,m sum visst icke v... satt till na^on ordninc^^ns väktare, 
hMv.i sukt ;ie„oi.. skr;ick inverka fä det v.lseforda lolket. Ko 
solida- dä tio.tikerne besökte kyrkan, skall on norsk köpman 
Iran .\llon halva koinmit d.t under påpäemle pnd^tjenst, burande 
h.indkluUar, fotbiackar och iernkedjor, h^i!ka han k^.st,.de i 
l,;inkei, midt for kvrkodörren. "Men åsynen at desa Ui.prci-knp 
verkade såsom en elektrisk sti.t pä forsa mlinfien , dä en man. 
soiu händelsevis nu kom i kvrkan, Imklarade. att m^.n arnadc 
prolva Stelan. tro. H.iri-nom. sl.-rades ini dMn?skraiten t II 
en bog ^rari af retlii;bel.,. .Märkvärdigt nog trodde allmogen, att 
dit var en lillställiiin;i af Stockfiell • 

»enne varmbicrtadr missionär b.ide olyckligtvis blitvit lort- 
mnl fiir de fanatiske Lippaims misstroende. Da han tick hora 
t.ilas om den fnnmderri-a b,ra, som började sprida sij; ibland 
koutok.niolarparn . reste b-.n .^enast till stallet. OlyckhEtvis 
ofvorilade lian si,. E.di^t Lnstadii her.uuls. skall den bek,...tc 
niissiimäret, Imfva ko:nni,t till Koutok. nio tr.in KnMiania, utan 

M gifva sin ankomst till k ma. .Ln morgou stiger Stok- 

II, th ill ho^ en at de fastbou.de i Routokeiiin och helsar. Uns- 
bonden i huset, nästan yrvaken, känner is;-n =itnrkflelh. ne-i bi- 
lestälier sig, .att diefvulen s,. ,kade . Stocktietlis gestalt, t> man- 
nen visste "ännu icke .■ini.a., an att Stocklle.th Mstades i Kristia- 
nin. Den bure bur,nde ..lUsä att valsiuna, likasom i alsi^t att 
afväml,, bn„ si^ detta spnkiin-l . StockHetli ä .sin sida tmdde, 
.tt maiuvn okade sinnen, uch som ^tockfleti, är af naturen het», 
b:r"irk han si- hamlgripbscn emot Imsboudeii i huset, "ipp- 
trädel. .om härrörde frän <lul t elt missforständ, verkade hos al - 
,„„...„ misstroende till Stocklleths ferson, emedan denickek.nde 
birställa sm. .tt en andaes man skulle boij. sitt omvändelse- 
verk med bu-" och slag.. Den norske missionärens berättelse 
o,u b,rb.pp.t ar l.tvdh^t atsikande. Enligt hans uppgift. b«de 
li.n be-ilvit sig till ett hus d, r mcuiskor tillhor.mde d, evab 
terade voro samlaae Ib, bin al dom biel ig.i.kHnd, vandes,. 



66 



Llii> Li'Vi I,iy.>liuliiis. 



trenns- ibland dem lioppnndp t'rli liDjn^iistadc Piiiut Ihhimiii. 1>,i 
de tr;irij;dc tiononi in pfi lihct, l>ra;;tc Stotkfltth dem yonom 
ett paritipfi af i>n lii]>\>, .=0111 lian liaile i Innieii, att .stiiiinii 
med dpias vidnie piilrJiiijiaiKlf, pii iitj;ard, suiii syni"; lintvii liia^it 
dc!)i till lafrri r.rli utan tvilvil var in^iiitin;; s;"i litet skiii val- 
lictiinkt. Dot :ir tiatuilij^t, att di-ti noisl-p iiusnoniireii Liui^u- 
iioni i liiigsta 2[ad frirtiiniailr faiitdsteine. DclPinot var lian ^i^ 
stilla ocli allvarlipp kiisCiip i Koutotipinu till sragn mod sin niti- 
ska .själavård. Uot v:ii- iiiiinliyen ondast en dpi al de väckte i 
Ifirs iinliiijjpn, som läto fiira .sig örvec dpt andllca liiiiznuidets 
liöjd Bed i det andltaa ur«iiinpts djnp. Dpp ImiiioR flpre, s^in, 
om ;ii; liiroriittade ocli etfinduin piskade af de exidterade, bletvo 
i iidmjuk tio vid llpinns urd. IMand des.sa verkad?, Stockfletli 
i valfigr.piso Mot laiitastprne lurfor lian derpinot strängt. Pii 
liiiiii anf»ifvpl.ic hos amtiiiannen orlv t'(i2iicii tdetvo iiågrp ibland 
dem Iriktadlp ocli fördr till .Vlteri "icke liir deras reli;;iiisa åsi|;- 
tcr.': sknll utnii Inr deras våld«airitia lietepiide ocli misehandlinc 
af frcilliua inenni.^kor". De liaktadc Inrde.'^ .sedan till Trotiikil. 
Stockfletli hoppades,, att fii.tkop Jupl sknlli; deistades atat;,i sie 
dplas faderli^a värd. Der fans en i lap|jariips Efnåk knniii;; 
tenloijii' kandidat anstald som l.irare i dpt norsk-lapskn sctiii- 
nariet o( li foljaktlijrpn i tillfällp att verksaiiit liträda biskop, n 
fiennin att på lapparnes eget tmijjomål tlieddela dem nliuiiinsun 
dervisning. Om naenti.sin en urmidlin undervisning Vrilit af iiii- 
der, >h var det här. Ty de.sse häktark; voro vildp fridstörare, 
som viisitats ocli liqjtat om nätterna oeb ya ett viildsaint fatt 
beliiiidlat olika tänkande. — Deras l.initiska vildlut ^v.ir.ide 
tnllkondijzt emot dera?: ädagalagdri otillpänpligliet for alla rättel- 
ser oeli allpi skäl. 

l.ikii litet som Stocklietli kunde Lastadius sjell tnverk^i [ei 
den lorvildade sekten. Då han J8.")2 tr.ilfade n.åtjra al denn.Ts 
anliän^'are i Karosnandu, lorsökte b:«n inlat^i si;j i s;iiiital med 
dem, lör att reda deras begippp oili lora dem till .■;ans, men 
lorsiiket strandade Pinot deras nr.siiiiiigu fanatism. "Han kunde 
ej» siigtr ban, ..fala ett furnuttint ord med dem, deras liy var 
luiirk likasom deras uppsjn, de liaile en livit Iradya i Jiimmeu 
ocli .spottade olta... Ue iiirklarndp vid detta tilll.illp, att Lasta- 
dins afvikit Iran den troslina han niigra iir forul IVirknniiit 1 
karesnaiido. De lliillo honom således icke längre for renlärig 
och hade for lionom förlorat allt loi troende. 



I.ai- 1,1 vi l,jp.stn<liiis. 



07 



pil lapparne friyjort ,«ii; från all lornnltiji ledninj;, v;ir det 
irke underli:;!, att de omsider af sin vilda fanati<;m filrdps till 
lili/die;! excesspr, liet't som man, enlijrt bvaii ofvan n.imdt är 
halt den oÉoisijitinhctcn att reta dem ucli dpssutom, åh man fängs- 
lade några a( de iirsinniap, leinnade qvar .=ädane, .som sedan vi- 
sade sig vara det i ännn liogre s;rad. 

Dell som isymiprliet liamkallat de«ses vrede oeb hat var 
t. f. länsinaiiiipii liiicht. KIter att som ordinarie innehaft ena- 
handa tiplattnint; i (tfvpr I.uleä .sorken af Xorrl ottens län, men 
knnimit pa balans, liade han ar 1848 taj;it sin tillflykt till Muo- 
iiioniska, en lorsamlin;i, hplaaen vid Muonio pif och tillhnrande 
Btorfnr-vtendoinet Finland. Under vistelsen på dpnna till Pajala 
eräiisiindc ort hade han i en skrilvelsc, uppsatt i pajalaliou 
.\deim .loliinisson Muodos Lonipidos namn, farit ut emot det 
hi>btadianska partiet och den man, som var dess ledare. Med 
denna sinnesförfattning hade Bui ht kommit till Knutokeino, der 
ban, mäikväidiyt iiop, på tL'iror('nande fatt > mottaga sainiiia .slags 
belattniiig, som han loriit visat si^r jrke knnna sköta till sam- 
bdhts håtnaij i det nifd Norge under en konuiif: förenade bri.i- 
i.'i iiiket. 1 sin norska verkniiijiskrels fann han framfur sip den 
idlervalla. som fratnkalladis af en reliiiiimsfanatism, tippdrifven 
tiil en prad, som iyikligtvis 1 alla tidor är sällsynt. Förut ai- 
vo;;t stJinid piiiot andliea ' rörelser, ätinin.stone sädana de fram- 
trädt i de novdlipaste trakterna af Sveri:;p och angränsande del 
if Norge, var han irke (dieuä{;en att verk.samt incripa, för att 
iiiiuga ordniuii i det kaos, >oin han här srig. Att den niensk- 
lii;a banden iir för sva;; dertill, förstod han icke, obekant .som 
/.an var med dp stormar inom andens verld, hvilka, iike niin- 
.Ire våldsamme än naturens, gii tram sin väg, nedlirytaiule bvarje 
hinder, som en menniskas vilja och kralt söka åstadkomma ge- 
nom medel, bräckliga och vanniäkti-ji.i såsom de. Med makt- 
språk och, säsom det påstås, handgripliga tillrättavisningar sökte 
han bringa de fanatiske lapparne till besinnine. Men att fram- 
kalla denna hos en folkhop, anstucken af reliyiiis faiiati.sm, är 
icke bandens sak, utan hjerlats, sedan nändigen fanatismens 
storm sa mycket saktat sip, att nåLion annan röst kan horas än 
(less e^en. Ijtirbt lick till sin olycka erl/tra, att han bjudit ut 
idl kamp krafter, mot bvilka hans var id»! vanmakt. Han hade 
ådrajiit sig ett dndliet hat hos in sekt, tillräckliiit bålc talrik 
och fiirvildad för att vara farlip. 



6S 



!.ar« l.cvi 



■>Wliiiä 



U.tt.i liilt tillföll iilVfli ll;iiullatiik'tl Kiltb. liu<. Inilkcii llih-lit 
UoiUie. Dnino kiipiii.iii, iVid.i t Nmlrj- Liilpii sii.krii lidi lakrim 
iiinl l.iiisiiiainicii trän iiiigJuiiistidii), syiirs ick.' luilvn del. it linii. 
a-iicti-r i alh liiivsvi^mlpii, nion han kiimlc Jui-k ej nmiat .'in i 
hkWt med Hiiilit aii»- dt lanati^^kc lipiMrliis liftcPiKic såsinn i 
Il,.i^ta SiH'1 otillli(irlif;t nrh tVifviilidt. Alt lian luntstod d.Ti^ 
im uiiideiseltirsuk ;ii iiaturlii;t. Di'S!=a fiirsuk, for livilk.i liail- 
Ija 1 och lians bustiii voro (oiLiiial, li.idf stundoiii varit pniisk i 
DiiriiMiina. Siv liaile en urMniiij; ■laifiiviiina vid . tt sådant till 
talle slitit sijndci näsrot af luistnins kladtr. \h- låda iiiakarii,^ 
iiiotstaiitl eniut drt ursinniga patliet hado letat dits^mina. Om 
mannan srirskilt );riicjin någon ofijrsigtishet okat liatet, kunii;, 
vi ej sä^A, incn niist efter But-lit syiic-s lian halva v.irit licn, soi i 
dtf-sa vilda fjallhor djupast hatade- 
En porson , som i något mindre man var loremhl f' i 
deras hänsynslösa torldttrins:, var den f<irut uninanide pa- 
stor Uvoslel, sedciinera bi>kop i Trcmiso stift. Denne, en t 
många hänseenden utniaikt man, hade dm 7 aprd 18r>2 till- 
trftdt fallet såsom dm torstc pnstorn i Koutokeinc nyl'ild;idi 
pastorat. Naturlietvis kunde han icke gilla de extravapan.ser i 
hade lura orh uppförande, hvartill sekten gjorde .sig skyldi? 
Såsom själasörjare måste han uttala sitt ogillande. DerigenoAi 
hade han ådragit Mg de loivillades inis.snöje, nt;in att likv;. 
hatva ökat dit genom att i:å tillvaga med liansyiislu^ slianglie; 
Tvaiioin skall haus sått att belnmdla fantasteine hafva utmrtrki 
sig fijr den liofsandiet, som hans pligt påkallade och säkerligen 
hans in enn isko van liga karaktär åhkade. Att han äfven i sin 
mån hitades af sekten, härledde sig uteslutande från lians ställ- 
ning, hans kall. 

Den förbittring, som de Ciualiske l.Hiipaine sa mkt emot de 
mäts, som de betraktade såsom sine förnainsto motståndare, isyn- 
nerhet lansmaiuien, sökte sig ett utbrott, och fann det iifven. 
Detta utbrott blef vildt och blodigt, såsom det hat var, som der- 
uti trådde fram i dagen. 

En måndagsmorgon i november år 18,')2 samlade sig sekten'- 
anhängare i fimdtlig ätligt på handlaiidei: Uutbs gård. Sön- 
dags^aftoneii hade de medlemmar at fursnmlingen, hvilka besökt 
kyrkan, begilvit sig pa väg till sina hem ibland f|;illen och tagit 
T)attq\arter i lyn Vutsi, belågen ei; mil frän kyrkan. Som dcnn:i 
genare omgifves af iiägra l';\ gårdar, faiii. icke pä stilllet till- 



LarB Levi I,icsla>lius. 



6't 



laekligt antal personer for att knnna afv.-iija de ursinniges våld- 
lamhttii. .\lt de.ssD skulle spilla moniiiskoblod på sin vä", in- 
nan de stannade tdler »tillade.-, var att befara, och förutsågs äl- 
ven. Varning.ar ki.miiKj på morgonen Duehl till del, bvilken an- 
iallet i-synnerliet g;ilde, men lemn.ides utan afseende, emedan han 
ieke trodde, att lapparne skulle våga angripa honom. Men del 
v.ir just I denna afsi;;t de infunnit sig på Ruths gård Då denne, 
.n särdeles aktningsvärd person, frän sitt boning.shus .skulle be- 
.lifvn sig till ett magasin för den pågående handehw skull, blef 
han ( uirinyad af lapparne, säsam ofta tillfOreoe vid deras orn- 
\ andels fl ir,sijk. Men denna gång skedde det i niordisk afsigt. 
Ktter en stunds ordväxling blef Ruth slagen till marken oeh 
ilijalslagen med vedträn. Bucht, som skyndade till Ruths und- 
sitttning, tdef också misshandlad, men lyckades CDdkonima till 
det vindsrum, der han bodde. Efteråt bhf han likval der af 
ir.ördarne uppsökt och ihjäl.stnckeo med knif. Sedan antändes 
gården. Efter dessa rysliga dåd, begaf sig den ursinniga hopen 
I till prestgården, der församlingens pastor och hans hustru piska- 
des med ris och sannolikt blilvit mördade, nm ej räddning mel- 
lankommit. Wen denna kom i nödens högsta stund. Dä lap- 
lariie börjat sina våldsamheter, afgiek bud till .■iutsi, för att 
bkaffa hjelp mot den tygcllösa skaran. Lyckligtvis voro de lap- 
par, som begitVit sig på väg från kyrkan, q var i byn, då budet 
kom dit, ehuru de just stal t sig i ordning att fortsätta resan. 
De vände ginast äter till kjrkplatscn och koramo pastorn och 
hans fru till undsättning, Ä'u börjades en häftig strid emel- 
lan mördarne och de andre lapparue, i bvilken strid en qviiina af 
ilet fanatiska partiet blef ihjälslagen. Det berätta , ait hon lått 
dråpslaget af sin egen fader, som tillhöide ordningspartiet, Flcre 
blefvo så illa slagne, att de tVdlo atsvimmade till marken. Slut- 
hgen dukade våld.sverkarnc under och blefvo satte i fängslt-t 
lorvar i ett härliwge, hvarifran de sedermera, då ingen i anse- 
ende tUl dera.s ursinnighet vågade gå in, mod båtshakar, den 
ene efter den andre, rycktes ut < ch gena^st forslades till iiiten 
bir att undergå ransaknine och erhålla dom. Tvänae, som an- 
.^ågos som hufvudnian, Iddvo dömda til! döden och afrättade. 
J'"l"re fingo lifstidsfängelse, andr.i dömde.s till lindrigare f.iiigelsestralT, 
allt efter den enes elhr andres andel i de lÄrskräekliga dåden ')■ 

1) Dc-ss;i Ufsli.lsf Ängar liafva Hlla f;'lit uäd. Ku nf liem, Lars .la- 
k.ljs-,,!,, Iliftta, .'ioin uiiilcr nin fautrolsetiii erhållit god undervisning, bar 




•.TAF-nT» y.YWi«K»-%a>«gi«»Ka»wwMwxan!giasamT^^ 



70 



Lars LfTi I^rstailius. 



Som de lappar, Uvilli.i ujipröKle sig j>s ett sJl nijmt oili 
gudlöst fiätt. ansågos vnra al dcL liiistadi.iiiskn paitlot, livilkit 
de uispiungli^en iihcn vaiit, b\t\ den väldige viickelscjueddi.iu- 
teii af allmänna meiiinjjen iMand li;iiis iiiotståiidaie ;uikl:igad fur 
att hafva vaiit turvållaiido till de Modif^n välds^eiiiingain.i 
Vissa insiiiidarc i tidningania synas liatva aiitydt, att La;sta- 
dius genom "litiiiliga papiknin^ar ocli a<;i;elsir> tdianlriit Inp- 
patiie att begi mord och mordbrand. Allmiitit nojj sjnes lian 
ifräu borjun blifvit ansedd s.isom moraliskt ansvarig li>r dii gijminri 
Idodsdåtieu i Koutokino. Äfven oföcielt lieskjldes lian tor ;itt, 
om an indirekt, hatva varit T rvållande till disfa dåd, Uiskd- 
pen bfver Ilerniisands stift aiiiiiodados af da varande dieten tui 
et-klesiastit-depaitementel att gitva Lffistadius (O lörcställnin;; 
nrii nödvän dighetf II al mera varsauiliot i nttryrk '• 

Men i kc nog härmed. En orduntlig anklagelse riktades 
emot den nian, sum allmänna meningen sä grrna ville göra an 
svarig for koutokeinolapparnes dad. 

Förut omn.amdc biskup ötvcr Tromsö stift, Juel, insänd" 
till norska kyrkodepartementet va liesvarsskntt angaendi; L:Lsta- 
dius ocli åtskilliga mod dennes ämbetsfiirrattning ■;en)cnskap iigand' 
förhållanden. I denna skrift blef den senare föremål för töl- 
jande liutvudsakiiga tillutelser: att han genom sina bemödan- 
den för nykterhets<!aken, hvilka skulle hftfva l.indt honom til' 
förtjcnst, om de ej urailat till smärnnTi, och f^fnom sin.i predik- 
ningar, innehållande terroiistjska fölkunnanden al lagin och den 
yttersta domen, krassa bilder och skoningsliisa yttranden om 
prester och ärobetsniån, framkallat svärmiska rfn Iser ibland 
lappallnmgen; att, om det än måste kmnas oafgjordt, huruvida 
det stått i hans makt att hälla dessa rörelser inom rimliga grän- 
ser, det knöde tillvitas hononn, att han icke ledt dem i Gudt 
ords ljus, icke niotarbetat villfarelserna och de lalska läror, som 
( strai gjort sig gällandi ; att han, oaktadt de i Koutukijno for- 
ofvade mordgeroingarna voro föremål for hans ogillande och be- 

i futpntaf.- mcil biskop Hvoslef octi professor Friis ojlipeu ninBrbet;ii 
deu stockflethska ofvcrsultningcn at nja tcsliimentct tiiiu norska lill 
lapska. Hans vilda fiujRtism liar tOtsFuonit och blifvit iithytl iiiicil cll 
kristligt lit, ocb delta iitvcn utan q11:i IwstaJian.^ka ogtulifUT. 

1) Dtinn» iinmuilan fon kummor i ett brof. hvaral en iitikiift lilifvit 
sand till La;Htaclius, aom i ett predikokonccpt bepapnat en oskrifvoii siila 
af breSvet 



Tjirs r,pvi L;i stadiiis. 



71 



klagande, iekc kunde fiilii^as fnm innrnliskt ansvar, sisoni dtii 
iler liidiaj;it att våi.k.i, o.h loirn d'n lanatiska siiiti<-^stainiiirii.'eii 
ibland liipjiwtic i Oiiiiida rioi~k;t lurs-.iuiliog. JVtta lnAisades 
(lils if cKt inlljt^inrk' i,u;stadio> iitiJUaJe p^'i lappallmt)i>eii i all- 
[jiiiilnt, iiird afbeciide hvarp.i Jml erinrade oiu det firliallandet, 
ntt den aiidliiia riJrilson i Karesuanlo afstann.it elter Lyj-tatlii 
rilllyttning dentiån, dels, liv.id Siirskilt de tanatiserade lapparne 
i Koutokeino tietrallade, at den omständigheten, att desse åle- 
tiipade SI" pa h.iiis aiiktoittet "ined en enstammiiihet , som v ke 
liintjdde [>a .n-kilt niissfurstand» l*a grund hnrat uttalade 
iiskopen den öObkan, att Licstadius i egenskap al presl och 
med fiistadt afseende pa den laia, som han drel o- h uti hela sitt 
liirliMlande orh vrrks-amliet furklaradc, borde ställas und' r opp- 
^lgL II vaii ^en norske biskopen vidare anfört om tu missi .iisiesa, 
som Lsestadii äldsta rldter ujoit till norska (oisiindigen Lyngen, 
lim den penninguppbörd han tillåtit si2, livar(>in mera längre fram, 
samt om den mindre lojala sinnet^tämniuiieQ lios läsarne i bkitrv o, 
kroi ulan skada lörbiga"?, emedan dessa up])gilters åtminstone 
iiM sammanhang med saken ar n.igot svårt att ujiptaeka. 

Dessa tdlviteher tillbakavisade do nitiske \å kelsepredi- 
kantrn på elt i alluiänhet segerrikt »ätt Vi skola i största 
kortliot redogör. 1 tor huivudpunktcrne i hans fer>\.»r. 

Liestadms, som pä nådig bet->llning måste liirklara sig iiiliir 
konungen, förnekade icke i sin tni-svarsskritt, att det gats satn- 
Iriiid emellan de andlig. i rörelserna i Karesuando och dem i 
koutokeino. Den nyktcrhetsifver, som uppkommit i den lörra 
tursani! ingen, hade ock sträckt sig till di-n senare, livars med- 
lemmar tili en del voro i beröring med ituanarne t Karesuando 
m:b emellanåt besökte kyrkan derstädes. I sina predikningar 
likasom jjenom hela sitt lörhallande hade Ljestadius befordrat 
religiösa rörelser, hvilket hans pligt som prest fordrade, men der- 
nied kuiidi' lian icke göras ansvarig for några villlarelser hes 
dessa sina lilllalliga iiliörare. livad den norske biskopen anniåikt 
emot predikniugarna, föranledde Lajstadiiis att erinra dels om 
lagens förkunii.Tiide ucli straffdomar pi Sinai bers, hvilka voro 
aiinn mera teiionstiska an hans pi diknmvar, dels om de be- 
strålningar och bildiir, som tVirekomma i Johannes döparens och 
Kristi egna förmaiimgar till bsttrini». i Johannes uppenbarelse 
o. s, v. Sådana bilder hiide LiLStadius i/iukat, emedan han 
iiste, att han [ia<le ett latt oiii oliylsadt folk att gör.i med, 



*- l.urs l<i>vi l<:v.'itailiii.s, 

cii 11 hui li.idc li.illit ilnn "i rii iifiitciarule iiiuiir, avm i^.itt ut ii-i 
att v;n'ka aliiuvimi s lätt lnni'kli!;:i (;i-mytlii;ii elli-r känslor,., 
(iii.iMii L;i^l;ulii pii-iltkiiiii:;:ii cicli vi^rksriinlint kuinli' s:i iiijiki'! 
miiiilre villiinieiiiiigar iM.ini! kuutukcii)oLi[ifiail)C li;ilvn uppkoiji- 
iiiit, som intet ondn tiikeii lieitill vivmie sijj, <lii liuii i uv^u^ 
18-49 atlhtuulf Iran KarcMjando ti!l Pnjala, id liaiHt liiskii|j 
Jiiel ej "villc r;ikiiti all shiys liUklij:liot i nliijicin (or villt.ii-clsc... 
Don reliyiiisa kiuslans vankande ur drs<i sluuinier burdc icke kitl- 
las lr>r upiilulMiiue till faiiatiMii. Att dvn aoiili;;;» lifiklij^hctpii 
hos pn dtl af la|tpaiiie i Iviiutukeino urnrtat till vill(inienin;;rii 
och liiuatism, kunde Lajstadiui icke li.ilv.i tijivjillat Om mar^ 
utfår Iran den laLsk.i turutsattnin;;en, att livar ocli eji, som ; 
god uiening linrjar ett godt vrrk, hor också ansvara fur tol] 
diTua (leraf, nin åcl goda verket gptiom frainuiande inverkan ur- 
artar till ett ondt, sa kunde man eenoni en sådan torutsattnin^ 
sn.irt bevisa, att Luther dorile vara ansvarig for vpderduparncs 
excesser, livilken lievisniiigskonst hans fipnder icke underlätc 
att använda ttuot iionoui. Mivn kunde ^enoin sainuia premiss 
licvisa, alt IraUareu var skulden till Judas j^kariots sieHitiortl 
Jvå};i>n kunskap oiH villfarelserna ibland de norske lapparne liadi 
ej Litstadins erhållit, torr än han i mar? manad 1852 j;cnoui 
en skrifvelse han biskop Jucl underrättades derom, och att lian 
icke kunde motverka det onda, innan han erhtdl käntiedoni di rom, 
var naturligt. Ett sädant motveikaiidc hade lian lur>-okt, da haji 
vid namde tid saiinnaiitiatfade i K.aresiiandc uied na^ra al den tana- 
tiska sektens medlemmar. Men baii hade miss-lyckats. Förvirringen 
i begreppet bos dpni var så stor, att han icke kuude tala ett 
iLiriiuttigt (ird med dem, och furtro-^udet till honom fans ej mer. 
Det var då for mycket begärdt, att lian med ens skulle dampa 
vilit.ireUerna, helst som de niedleinniar af sekten, soiw han triif- 
tade 1 Karesuando, icke voro dennas hufvuUiiäii, ehuru de voro 
besläktade med dessa. Nar härtill koiiime, att han i sina pre- 
dikmnpar tordumt villoiiicningarna, burde han i. ke göras pk nä- 
pet siltt ansvarig' ior dessa och de blodiga iilbrai^der, som Idifvit 
en foIjd af ilein. Det voro oek tydligt, att afståndct emellan 
Pajala och Koutokeiao var tillräckligt stort att törsvåi a La>t;ulii 
inflytande pa lapparne i sistnämda fiirsaniline. Biskop Juel — 
och här mattar den svenske preiteii ett dråpslajj emot den norske 
biskopens loj;ik — hade såsom eft bevis pa L:i:stadii inflytande 
l'å lapparne nämt, att efter hans afilyttnin;: frän Kar.suando ro- 



I,ars l.tvi f.x:Ua<1iu>. 



73 



' 



rrlsen der afstannal ; nuo detta bevisar ju, huru litet han kunde 
inverka på mvånarnc i K< iitnkiino, en fiir-ainliiif;, srim lic^er SO 
mil itran Tajila kyrki. Det mriEle vara en fakk konklusion, 
att -•■ainme man, hv.as inflytande pa lappallmtcen i Karesuando 
lilr f iiimdre fjenoiti hans uflägsnandc hån orten, skulle fä det 
iikadt i Koutdkeiiiii, som !å<i; ännu lanpro bort frän den nyji 
verkninyskn ts, till hvilken han blifvit lorHytfad. Andra krafter 
hade arbetat och f'irt fdket till omfattande af de viHomeiiin^iar, 
tom burit frokt i de licklagbtra våldsgarninj^arna. Dessa villo- 
uienmgar, som i sig icke vore större an de som vissa filosi.fer 
uttalat, säsum t. ex. Ileyel, hvilken söker visa, att mensklishe- 
ten .'ir Krisiu>i, hade lätt kunnat sprida sig ibland ett folk, suni 
lanoe befunnit sig utan snart sagdt all kristlig upplysning. Lr- 
inrande om det sätt, hvarpä själavärden i Koutokeino fir«amtini; 
liUfvil hanrihafd på den tid församlingen saknade egen själasör- 
jare, sökte Liestadius en orsak till lorvillelserna i lapparnes låga 
ståndpunkt i alseende på kunskap i Guds ord. Dessutom hade 
deras bristande förtroende till sina själasörjare försvårat folkets 
kdniDg, sedan rörelsen börjat. Illa beräknade kraftätgärder, rik- 
t:ide emot den samma, hade dcrjämte måhända gifvrt anlednina 
till den fiirvirring i begreppet, som uppkcinniit hos dessa villo- 
aiidar. Det moraliska ansvaret kunde La;stadins således på an- 
förda skäl ej taga pä sig, men dereinot tbrklarade han, med 
afscende på den norske biskopens yttrade önskan angående 
hans ställande under uppsigt, att han icke ville undandraga 
sig deo tillsyn man kunde finna lämplig egna hans lärareverk- 
samhet och förhållande. Han vore beredd att underkasta sig en 
noggrann prölniug af sitt sätt att verka såsom själasdrjare och 
;itt handla såsom menniska '). 

1) IIkhd;! Livstivilii mycket vidlyttifia skrifvelse. «t hvilken vi mf.ble- 
lat eudast Oct liu(vu.lsRkli.«a miicl.AUct. och detta blott bi Iäu>;t ilet 
laiit buhulliKt f"r »tt tr.-im-^lallft haiis egcu upptattoiiJir af sskcu i fr'ic;i. 
ulaiarkcr 8ie aiveu dcu for ilct i;|ii>na och fiimodiga språk, som mftu 
liriuer i alla alster af ilcii opiienhjertipc uiaiiiicus penna. Ett bevis pA 
ilcnua Iriiuodighct, frltioni friio allt livad konsiJcrstioii lictor. Umn.i 
liiljaiidc till ki>niiu);cii sjclf stalilii ord: «J;i,e: skallar mij.- .lock lycklij;, 
>la jai; i aiileiltiiiiK af <1e,n i uädur iiifunlraac furklaringeu bar IMi till- 
lalli; ;itl iiituv koiuiiiiiatnmCQ iiwIlLVgga uttrycket af mina ueb miua 
■ilii.raies onskuinuar for ICders Kiicpl. Maj:t« timliga och cTipa Ir. ksa- 
liirhct. V.\ till ilel nf niiu.T illuiraie iito lidlal.s, mcii i synnerhet i kyrkan 
" 1, v i, I iiRUvarilst.oiilct, tor.s.ittc i i1en hi.jja Niuucs.tivmiiing att kanioi 



■.rn^.rrmriT' 



TTiT-rr^TTT^^—y^w*» 



itsiCTBJi»g.:««™Mii<w.'a«ww8aam!BvT«. 



74 



Lära LctI Liestadius. 



Innan tI lemna dcnoa märkliga skrifvelse, toide del kansk 
bor;» nämnas, att iiFven af densamma tydli-t vi^ar sifi. Iivilk.t 
misstroende af hSnJelseina i Koutokeino framkallades emot all,, 
.om i dessa trakter benämdes tur läsare. Man fruktade alveu 
tii andra stall.n våldsbragder. Sogiieprcsten i Skjervii hade n...i- 
delat, att orolighot er väntades i denna tursamlmg. Den opiD.o, 
hade der blifvit uttalad, att irke regeringen skulle liatva inakt 
att .qvHsa valdsv.rkarnes ofog». I ^fseende biirpft anmärker 
Lastadius . sm försvarsskrift till konungen, att, -om någon «l 
dtt e^alter.de partiet yttrar ett ord, som plurabteten af andra 
läsare .eke kan g.lla, sä anta^es det likv.tl vara alla åsar., 
v.lia.. Afven hade nimi uppg.tVit. att lyra fini.ar frän l^lveba - 
ken r.st t,ll k.ngis (Pajal.) tor att, efter deras egen utsago, 
uppläras bus Lrrstadius tdl kri.,^vandrr,ndc predikanter, men att 
afXten med resan, säsom andra ville v.ta. skulle vara att samla 
.tyrka till de arresterade koutokeinulapparnes bctrielsc Denn-. 
från ilhilja bftrdytande uppgift vederlägger Laastadius genom den 
upplysningen, att dessa finnars afsi^t med resan var deras ön- 
skan att fä sina tvdvel lösta orb erhålla någon Lns.gt . Guds 
ord Äfven omnämnes i försvarsskriften, att en insändare . tid 
ningen Norrbottens-Fosten uppmanat de handlande att medtag,, 
försvarsvapen t,ll Kengis marknad, under rärutsittlmng att all. 
läsare vore af sanuna .krot och korn som mördarne . Kout 
keino. I afseende härpå upplyste Lsvstad.us, att det ej fans 
någon läsare i Kengis församling, sora icke ..ryste for de vild- 
sinte i Koutokeino... Man hade tagit inbillningen till bjelp, 
likasom nar man pistatt, att läsarne i Alten icke akta det ler 
synd att <.risa till omvändelsci.. 

Härmed lemna vi bakom oss den sorgliga koutokeinosak™ 
och den skriftväxhng bon föranledde. Huruvida något ansvar kund. 
falla tillbaka pa La!stadius för den ursinniga religionsfanatismen 
i Koutokeino och de blodiga frukter den bar, derom må läsaren 
sjelf döma, sedan denne själasörjares verkliga Kirhallaude till d. 
religiösa rörelserna i nämda församling nu blifvit lagdt . dagen. 



en lörsmak af den Limmel.ska l.'la.ljen, si h^tv^ do. ofta yttrat J.'n o„- 
.kftn att afvm Eilcra KoiifL Maj t och alla k<...ungahusets mcdl.'mmB. 
mitte försattas e™om Guds dM i samma lyckliga ,m..cssUummg od. 
fotvUsni.,g rm d™ eviga Ij-ctsaligheten, va) metande, alt den ji.r.lnK. 
lyckan är blandad med sorger och Lekyramcr, som foilnttm litvet». 



I.ars Livi I,:r,,_f;uliii 



V. 



Anklagi:lsfM' i rli ohcluiir. 

De ledsamheter, sum iiJintKlscrna i Kautokrino nie.Uurile 
iiir Lastrtdius, voio irke de <'nd:i, som han iiiiitte pa sin sm.ila 
och dijck i \iss mining breda vii;; geuuni liUtt. Till en del 
hade han sig sjelf, s-itt lynne nuli sitt vtrksamhetssiitt att tacka 
för de obehag han n nte. lian var i. ke en stilla, inåt viind 
imtur, hvilken trifdes helst i tystnaden, der han ostird kunde 
Q lyssn.-i till IjuiJct af det s-ikta viidfr, i Imlkt Ilerrtn talar. 
Uans .själ var öfvtrväg.mde likt^id utåt; han v!ir iii boanf-rjps, 
ett turdiuiets larn, som älskade att i frtnioilii; och till o"h ined 
djerf liaiitlling gripn in i den ytt,e vi riden. När lllvet^ vagoi 
;;ii)go biipt, tyckes hiii hafva funnit sii; biist, clIi pa det ande- 
liga striiLsfiltet vai det li,ins. lusl att tränga fram i eld-ii .tå 
låiiLlt som III jligt. Utan tvilvel hkle hm i uninanc» med sin 
Gud, ocli kampen ni' t den gamla inrnni>kan mom honom sjell 
\nr honom säkerliLicn ej obekant, nion i den yttre stiiJeu, dei 
lie andeliga vapnen korsades, der sjncshr\n liafva kitr.t si;; rätt 
hcmiiiastridd, ehuru väl sädana stridf-r i sjelfva verket icke kunde 
annat än utöfva ett skadligt infl\taniie p^i hcnom sjcIf. Med 
det liflii;a och derined mindre bct.iiik.sanima lynne, mjiii atfuljcr 
sidana naturer, kunde han ej undtrå att cinellanät bfverila sig, 
och att han icke alltid iaktjog den varsamhtl, som den krist- 
lif;a visheten fordrade, är i främsta rummet att tillsknfva eldia- 
helrn af hans temp. r.inient Men om de viiiriyhctcr, som niiUte 
den utmitrkte nKinnni under hans lärareverksamhet, t;ll nägiii 
del hade sin rot inom hf-nuin sjelf, si måste de dock tdlika till- 
skrilvas dels di u väldiga liendtligheteii eiu.t allt mera framstå- 
ende kristligt .allvai, dels den simpla menskliga egennyttan. Den 
livälfoing, som åstadkommits uenom L.istadii iniigtigt ingrip.tnde 
sedliga reformer, var i strid med åtskilliga intressen, suiii tr.iii-- 
des undan och drefvi s ur fältet gencm dcD förändring befulk- 
ningen undergiik. När tvisterna inför häradsrätterna s,"i godt 
som alldeles upphi^rde, förlorade sildana prrsoiier sina knnder, 
som förut lörskaflat sig en dul af sitt lifMippehlilte sinom en 
mera oblyg än skicklig ad\..k,itjr. N:ir tolket till ojemföriigt 
största dtleu bkf nyktert, måste krögnrne med få undantii; lägga 



SiQ££_ 



76 



I.nvs l,c« I.XNtailiub. 



,i,,i .ill li.rcise cU^r 11)»^ till ^inmii ort o. s. v. i>ot v,ir .ui- 
H,iH"t att d™ lorolsc, hvilken .luHlli.rde ekonomisk (.'.rlust H„ 
dHiC som .iktat =ig yenotn sina mwlinoiiniskovs drir.^knpcr oel. 
ra.siorer, icke ku.ide annat ån I liöa Sf»'! mi-liaga dyl.ka män- 
niskor, och 0,11 d. viuide siU !i .t i koncentf.nid UM iinot de, 
t^eisou, >oni de betraktade saso.ii rGrelscns uppliofsiuan, sa lin^^cr 
dotta i sakrns natur, likasom att d^>nna sinnesitäiiinins skull, 
skälla si- luft, lioUt som Last^i.liu. i sitt nf.ptriidaiide emot 
dessa sina niotståiidarc ådagalade inopiiting sa litet i=om modc 
ratioii och tursii^ti^liet i sina ord. 

Också sakiiadLS hvaikm hetsiga cmU lionom riktade artik- 
Ui i l.nets tidmv "'If'- anklayflseskiitter, ingifna till honom ol- 
verorrtnad. n,y.oli;ihetcr. Vi viija fasta oss vid de sednatc, eme- 
dan de mera direkt giiigu lioimin pa lifvet, 

D^t ar fornt naminit, att Lastadiiis blitvit anklagad af Adam 
Johansson Muod.is Lompolo, at hviikeu den sedan sa olycklige 
Bucbt län.t sin penna. Denna iuiklageke var riktad emot trenne 
läsare al samma släktnamn som deu klat:aii<ic. De skulle halva 
,tort Lompolos hnstVid och betett sig oskiekligl och v&ldsamt i 
hans Inis Men anklagelsen var iifven vand enrot de trenn 
fridsti.rande Lompolos presterlige ledare, ulver hvars -svafvel- 
predikningar» och egennjtta klagomål anlordes i samma sknf- 
velse, hvUken sändes tdl landshuldinge-embetet ocli bletafdcnii. 
niyndigl.et remitterad till domkapitlet. Lscstadii furklariug in 
fordrades. Innan ännu denne hunnit afgifva den honom attbr- 
drade fiirklaringen, anm.ilde kyrko.vaktaren i 1'ajala församling 
Johan Uenriksson Wankö sin stjufdotter Soha Ulnka Uennks- 
dotter tdl undergäende af hemlig skrrft Laitadiu^ som icke 
ansåg si-, utan att prbfva den fallna qvinnans själstillstånd, böra 
lemiia henne frrtt tillträde till församlingens fOrmiuer, nriderråt- 
tade henne genom kloekaron, att hon leke kunde absolveras, 
Rirrän pastorn f.itt tala med henne, l^ifoljande snndagsmurgon 
intann hon sis; verkligen i prestgåtdcD, men efter Lxstadii upp- 
gitt vilade hon en sådan anger, som konung Antiokus nar iian 
fick hiira, att Israels folk vunnit seger ofvfr hedningarne, o<h 
ådagalade sturskhet och hiiekhet, hvarfdre lioti tillsades att komma 
oftare till samtalets fortsättande. Denna tills.Hgelse elterkoms 
teke. I st.il^t insändes en på begäran af .[vinnans moder Maria 
Kristina Tornberg sammanfattad och af deu sistnämnda och stjul- 
fadren undertecknad klagoskrift till kontraktspnston, I denna 



I,;.r> I.rvi I,;f;3tacliu.s. 



77 



skiififlse, njipsatt af en ibland sceknens herreman, som La^vta- 
(hus kall.ir krii:.'are, kla;;ad's dcriifver, att ibland andra o.ird- 
niii;;ar i |V.rsi(iidin;;eii, tdl Inilka pastorn p-istods b;ifva vnrlt 
(jprv al lande, iifven den lortk(,iiimit, dtt ifråga\iiraiide '|vinna icke 
erhållit absobition, ehi.ru hon flere 'i^ngft aniiiält si;- till under- 
rracndc af heinlis skrift. Sed.-in klap'nskriften blifvit skickad till 
diimknpitlet, beledsaiiad af prejstens kommentaricr, hvilka icke 
matte haha varit till den ankla^iades furdel, firstiindigades den 
senare att genast inkomma med förklaring, o.h på samma gånj 
anbefalldes lian att svara pä de tillvitelser, som fijrekommo i 
Lompolos skrifvelsp. Som ingendera af de skrifter, hvari I.;e- 
stadius anfölls, var försedd med ?jq f.irfattares namn, såsom i 
KrnKl. kungörelserna den 29 juiii MT.i och den 1 oktober 1812 
fufcskrifves, hemstälde den ankli^ade till domkapitlet, huruvida 
dessa <iationyma skrifvelser» kunde vid sådant fiTlialbindt upp- 
tagas till prutning; men härpå fastades intet afseende, celi Lx- 
stadius ålades att skyiids imligen inkomma med lorklarin^. lian 
iv.s^nde då en skrifvelse, hvari han icke inlät sig i något egent- 
ligt svar på de anklagelser, fr>r hvilka han var furemål, men 
deremot dels förnyade sin hemttillan om fkrifvelsernr.s återsän- 
dande, for att underskrifvas af deras fortattare oeh sålunda ..er- 
hålla sin lagliga form., dels, utan att do.k något bevis förebrag- 
tes, påstod att ,Vdam Lompolo uti flere vitttiens närvaro forkla- 
nt, att han hvarken anmodat någon att författa anklagelseskritten 
ej heller sitt sitt bomärke derunder, äfvpnsom att Sofia Ulrika 
llenriksdotter» stjiifiader och förmyndare \\ ånkö icke af fri vilja 
gifvit sitt .samtyeke till klagoskiifteas torfattande, utan dertiU at 
friimmande personer blifvit h-kad, till oeh med genom hotelser 
tvinuad. Denna dt-n ankbieades skrifvelue var håller i en ton, 
som ,iust *>j var synnerligen h. flia, och i ett språk, som man val 
icke gerna ser i skrifveker af en prest, han må vara ankb.gad 
eller i. kc '). O kså blef utslaget det, att Lfcstadius, så vill för 

1) S;i fiigfs om lic iHTM.ncr. »om U.ekii» Wauk,. att iMtn s.tl iian.n 
midcr ikn i Tmle.hnnp nf Rotin Ulrika Ueimt^.liKer viifrnilc .il.s>.lnliou 
in','ifii.i Ulu[;oskiill; Denis .(oritilis;n s.imvete liiiiier sic l.i's> kr.-i.lt af 
niiii.-t n:»kt«ilu-tsprcaikiiiie,'af- •-■isoin varaiiilc det gn.Ktii k^ilteri. hvaii- 
Ci-iieiii Hlliiu..^-eii toiU-.les lil! -.xSM fi:m deu reiil». uktii. i l.raiiTiii.paii- 
n;iii tmkhUiido U.U.eniiiUiueio.. L«>ta.Uiis suger sin »fsi|,'l yatn alt „tTiiiLa 
Uiiki mdi sliuKraude .oiiiiir. luilka belsl smytra i i.u.ikirt. au k;yijafi:.m 
i <Ui.'sljiis.'t. Det liuiei)., J.utr;ir ban. atill sakens natur, att :illa i.U 
lil..Jpel4agtet boninao i>ersi,nor tiiiua »ig UPpelipcu beivhr.-i.le :il sau- 



78 



L:ll.'^ Li"vi I,:i'*tjntlli> 



sin iiHil (lorakripitlct vifiruli: nliiiis.inilift frcilntri vii^raii :i1t i!,; 
;isk:uk t\>rkl;iiiiii;Driii' iiipdilrla, som ock liir (le tiluil viska ocii 
0]iass,Tiuic iittiy.k li.iii sig (illätit, skulle oili;illa m iainiilii; fo- 
lestallniili? odi form an in;;, hvilktn, sedan dettr» beslut vunnit laga 
krnft, konniir att skiiltligin ucjis.iltas ueh hononi genom vftdcr- 
liöiandc kuntraktsprost iiiediielas, sedan lian lilifvit (ill denne 
iiik:tllad. Olvcr detta utslag aiitVirdcs heiv:ii- lins liufia(tei), men 
den kla"aiides oiiilmd i hntViiiistad* n skiekade di.iriilieviset, icke 
till domkapitlet, utan till Lanadiiis, och dfi denne i anseetule 
till det stora atstnnriet emellan Pajal.i oeh Ilernijsand ocli den 
tröga postgiingen emellan den loria orten och Haparanda, icke 
kunde inom forcskrifven tid Inringa beviset fram till vcdcrbiirligt 
stitlle, blefvo besvären ej upptagna till prutning. Di>irik,Tpitlf;t< 
Utjla" vann således laga kraft, och L.Tstadiiis måste resa iv d 
till Neder-Torneå, der domkapitlets skriflltga föreställningar och 
varningar eller s. k. skrapa honom meddelades af den gamle 
kontraktsprosten. Ehuru (illräftavisningeu då emottogs ined pas- 
sivitet, var det dock långt ifrån att råitvisau af densainiua er- 
kändes af iten tillrättavisade. Denne sökte tvärtom sedermera i 
sin tidning «En ropandes riist> bevisa, att han blitvit olagligt be- 
handlad, enär anklagelf^eskrifternn icke hade deu form la:; f i. - 
skrifver, och L;CPtadius vore mera bunden vid konungens fiirfatt- 
ring.ir än vid en und rordnad emijetMnyudighets olagliga före- 
skrifter. Bcträtr.iude det opassande skrilsättet, förklarade han 
det vara en -oemott-Sgh^ sanning, att den ortodoxa gallans in- 
fiyteUe på hjernan var den r.itta anledningen till anklagelserna, 
kanske ätven tiit den meddelade skrapanu. Med samma bittra 



ningeuf litterfalt. Mtu om »altct mister sin salta, hvnrmcd skall mau 
d4 EBlta? Hade icke saltet luistat sin salta inom Lutherska kyrkan, .skulle 
Inga lilodsiiparc bafva funnits till. Pet är äfvcn klart, att hII.i blodig- 
lar miste Lysa eit iluilligt bat till livur ueh en, sum jiA il em .strör nau- 
ningena IntterLet. Oeh .'■om jag har en anledniug alt turmoda, alt ni. v. 
cijiisistorium icke tajjer jinrti nf krOgare, .så itr iniu anli.iUaii, alt, uui 
dessa till iiiclslitfjtet hOraiide luisoncr iiniiu ytterligare vilja furUsiitta 
sitt yrke, de ma [rainlrada under gjipet vixir, icke ticialij^cu under ilik- 
tade namn, ulau .silsom iiktn lutlieraucr, lieifinnile turuitiita uiirdciilli!,'- 
bcler oeh missbruk, hvailill de sjoljva giJvit aulcduiug». Om Uueht he- 
ter ilct, att ban, ntieherrskad af cu infernalisk passiou. sem yllrat sig 
sSsorn andeligt hat, trott sig sisom akt* lutheran och baufurd af deu 
ortriduxa gallans iellytcl.-c |iu lijcrnau, l/ora fortakta liithci.-ku laran- 
renbct., livilken han forcsliilt sig vara i I.ua alt kränkas gennrn Jii-<ar- 
nes botpredikniueari». 



1.an> l.i vi b:iila<tius 



7U 



sk.iJpi Jllr.id" li;tn sl^ i a1--ci'i]iie f>å stiltsstyioisens silt alt t.e- 
(liima lians fi<ili,raiide emot Sofi i Ulrika llenriksjott' r. Dom- 
kapitlet 11. .'le hirklarat lionoai i sitt harullin^isi-ått emot henne 
»icke liafva ådagahct den liofsamhet oeh mildhet i 1>- dömandet 
jeinte kiuirksfulla ömhet vid behandlingen, som saVrare .in sko- 
ningslösa kraftåtgiirder bidraga att fiira syndaren på bättringens 
vag, enär denne viil hcblre bilr lorkas iin skiäiiuna»- till bätt- 
ring'». Med afscendc härpå yttrar J-!(;stadius med mycken spct- 
sipliet: <iDet är annars tiesynncrligt, Imrulede.'; konsistorium kan 
yrka, .att syndaren bör heldre luckas till biittring, n<ir konsiito- 
lium icke sjell liar lockat dem af sina undcrhafvaodc till bätt- 
ring, som konsistorium anser lör syndare, utan heldre ansHt nii- 
digt skrämma dem med skrapor, med hotelse tillika att vjiltaga 
striingaro ,'Ugärder, dcrett icke bättring följer^, Derjemte erinrar 
han Dill sedeslosheten i Kerniisand och vill dernied visa, att 
domkapitlets larmherti^het e:nf t fallna ijvinnor icke åstadkom- 
mit någon bättring i der s lefverne. Hela denna arcmiientati hi 
:iiot stiftsstyrelsen svnes oss tala fur icke sä mycket en sänd 
i.ittsk.insU som fastheldre en sårad stolthet och en lidelsefull harm. 
Sväiligen kan man neka, att den eljest mycket törtjeuft- 
fulle mannen i denna sak gått tillväga med en häfti<;hct, som 
föga öfverensstämdc med hans kall .Ut han icke till.stadde den 
tätlna al'oliition, derom är intet att sa^ja, om nämligen hon i 
'itt uppträdande verkligen visade ett obotlärdigt sinnelag. Men 
att til! en öfvernrdnad inyndisihet aflåta skfilvelser i ett språk, 
sciin med skäl kan kallas otidigt, att viigra åtlyda bestämda l^- 
reskriftor af denna mjndiiihet, i stället fiir att ställa sig des^sn 
till efterrättelse och sedan klaga ijfver deras olaglighet, om fog 
ricrtil! fiirefaiis; att sedan siika nedsätta denna ni\Ddi!:het i on 
aMmän tidskrift, det är val icke annat än ett bevis på, hvilken 
blind advokat egenkiirleken .stimdom är älven hus sådana men- 
nibkor, hvilkas stratvanden for tuedmeiiniskors väl äro de ädla- 
ste, de bästa, samt huru mycket forileif kan finnas rjvar i hjer- 
t.tt, iilveii sedan Iferrans ande liUt iiiliytande p.ä detsamma, \i 
kunna således ej .iiinat än linna Tjnstadius i denna sak halva 
telat. Vi an^o oss dock böra yttra iiå:;ra ord till hans ursäkt 
med afseonde pä det hetsiga oeh föga hytsadc språk han tillät 
sig i sina jltrandeii både tdl och om domkapitht. Hans bete- 
ende i detta hänseende ät lätt att, visserligen ej rattl.udiga, men 
ftä-klara. Utom det att han, såsoiu tedan förut är antydt, at natii- 



80 



^irs Li;vi La'StacUub. 



ron ccHo ett lifligt Ijiilic, mmii nWn Iiiiidiade liniuirii tr.ui att l;it,i 
t'ttPit:iiikoii stjin liiirs onl odi liiin.tlii):;ir, lar li.m vnnattmrii 
siy tiicd grcitva tilesiitt ililiiml di^ii tiprolkuiiig, ■^oiii .i;iit!;il Irhioiii, 
ocli liv.irs kiiltiiigrnd itke vai sjnntrlifien liii<;, livnrföre lian ii.ki 
alltid kiiiuie sp dot stiitandc i dt- giofva sla;joid, hvnnncd !mii 
iikitte sioa luoti^truid.iic. Ih.nl eii annan finner liijyst atistntligt, 
det betraktade lian smn lielt natiiiligt Snfininpeii Kkulle skfida^ 
i sin iiakiia loim ocli den dr.lgt, som ,'inst;indi<jbcttn fordrade, 
betraktade h.in såsom en drapeli^^, som alskfiiKs af den ijfver- 
fDrfinade verldsbildEin^n-n, den kuiistbidf snjakeu och böjelsen fur 
det cirlilade, det onaturliija. F<irdeiiiku!l får man ieke i nllt, 
som vid eu ytli*.' betraktelse sä fuiTfaller, se ett al vreden frani- 
k.illadt beiiiödarde att såra och fiiroläinpa ocli dermcd en sorg- 
li" kontrast till den lärlek, som är tålig och mild, som furdra- 
^er alltin;; dh hoppas allting. 

Den tillriUta\iiniiig Lfcstadins ådragit si<: af domkapitlet 
medförde eenoni hans egen obetänksamhct <;an:tka obehaplisa 
fiiljder. För att ersatta lionom fur de utiiifter han tätt vidkän 
nas för sin resa till Keder-Torneå, der han emottog den s. k 
skrapan, föreslog nä^ion af hans vänner, alt det skulle hållas e 
nppbörd till förmän for den orättvist beliandlade läraren. Denri 
uppbörd kom verkligen till stånd ocli var tvifvcUiitan den mest 
egendomliga, som sedan lång tid tillbaka egt rum. livarje qvinna, 
.>.om cjort sig skyldip till förbrytelse rmot det sjilte budet, skiilli' 
betala till Lsestadius 12 skiMiiig. Underligt må det väl synas, att 
denne, hviikcn i sin tidning uttalat så skarja omdömen iVfver sadan.i 
jirester, som anlitat lagens biträde för att utfå uägoii del af sin 
lön, kunde tillåta sig en f^ii helt ocli hållet olaglig uppbörd. Men 
ännu undsrligare är det, att han stälde denna i .samband med 
ett biktPJrliör, som niåste eöra saken i högsta grad förhatlig för 
hvar och en, som icke tillliörde lians blinda benndrare. Vid 
aftcmnandet af (Jen för L:estadius liestaiiida gafvan skulle näm- 
ligen redogörelse lemnas för pifvarinnans fall och omständighe- 
terna denid, och detta i fleras narsam N.iturli;;tvis väckte 
haken ett oerhördt uppseende ocli gnf den originelle iippbiiids- 
inanneiis niringa motRt/indare och fiender en k.irkommen aiileiliiiiii^ 
alt anlalla lionotii. Laistailius kade blottat en sida fiir deras 
hugg, och ue voro icke sena att begagna sig deraf. I do (lest.i 
anklagelser ciuot den nitiske ]irebten. förekomiu.i hans) Ilningar 
på den s. k. tolfskiUingsuppbördeu, otu också den sak, som var 



Inirä be vi lA-jtjrlius. 



81 



Jet egentlig;» iiiiinct tiir klagomålen, icke egdc d''t minsta saiu- 
liaiid med denna iiij[iburi!. Till o<li med en ^dii:\r) man fcoin 
biskop Jnel ansäg icke under sin värdighet att i il.n till kyrko- 
(lepartPinentet i Norge ingifna klagoskriften med anleiinina af 
kautokeinomordeu vidröra denua uppl.örd, som oinnjli;jen kunde 
sainmanhäriga med .skrHcksccnerna i dm mirska tjellsocknen 
Genom denna skrift kom saken till kunuugcn.s kannedom, o b i 
sin iurklaring s^kle derföre L;cstadius att rättfäruiga sill fi)rhål- 
laiide. Denna birktaring, lika egendomlig som föriarandet varit, 
ar ty värr allt tor mjrkel ställd på skrufvar, fiir att vara san- 
nolik, I.asaren må sjell donia. .Förhållandet», så lyda Lastadii 
cgua urd i lians skrift till koiiim;;en, -ar såd.int, att jag varit 
lärare i tvaresuaivlK i 2',i år, atl all.nogon af gammal karlek 
till sin tordne lärare samlade .sig i [jrtst^iårnen efter giidstjen- 
>tens .<:bit fria usitnliDiien hulls) för att 6t\,rvara förhör nicj 
sista årets rattvnrdsuugdom; att l)Iand den (orsamlade allmo- 
gen tans en och annan, som erkände sin birbrytelse eutot det 
sirttc budet och emot andra bud; att jag, tor att motarbeta en 
iidom, som börjat innästla sig bland de väikta, att man ge- 
nuin en falsk syndabekännelse kan furtjena nagct, och fir att 
jiöfva deras up|iriktigliet i alseende [>ä ujjj .;irterna, återleinnade 
uenast den erbudna toltskillingen ät hvar och en, soin iiaae af- 
lagt en falsk synda bekäiintlse, hvarem('t de uppriktigas erbudna 
gafva tiiottngs fur dnias skiili, som ;enoni den talska syndabe- 
kännelsen trodde sig förtjen^ något. Det egentliga ändamålet 
med denna handling var att brinea dein till uppriktighet i af- 
sccnde på uppgifterna, och sedan delta ändamål blitvit vunnet, 
liar jag äterlemnat till hvar ocli en den erbudna gafvan. — En 
annan fråga är det, huruvida denna metod att pröfva menni- 
skans uppriktighet må vara klandervärd eller icke. Mine fien- 
der halva temligcn olörsynt päbiirdat mig den beskyllningen, att 
jag hyllar jesuitiska grundsatser. Jag inåste erkänna, att jag 
icke känner jesuiternas grundsatser; men atl åtskillii;t af det 
;^amla påfvedömet hänger fast uti den lutherska kyrkans knutar, 
niåste jag uppriktigt påstå. Deit gamla seden, att den smn tur- 
Irulit sig nlut det sjette budet skall erlägga 2 daler stlfvermyiit 
till kyrkan, tyckes i många fall vara en Icinninn från piifvedö- 
iiel; alldeiistund niånge af sjette ludets hrytare .iio så lattige, 
111 de lekc ega 2 il ak T sillvermynl. Ändamålet med denun 
1'bkt lyikes likväl lialva varit en |iåmtnuelse lör de brottslige 



82 



Lnrs Li'\i I.:i'sl;iJii 



att icUo liiMkta odi ufvcitriidn 10 (iii.ls l\u\. Alltså !>ki.lfp an 
dainal>'t i ilptta fall lioign niLdkt.. Sit Ivtln- dm aiikla[;:i.i.'. 
e;:Lt tillsvar iiifilr kciiungcn. Till sitt innehall sv-åfvainlit orli 
liiga sannolikt, liar åct mot slutrt det fekt att på etl toiiilinrii 
omotivcradt satt inMiiidri livad som icke alls limer till tir»gan 
0111 lians Pijft klaiidrailK liaiidlingssiitt, Afsigtcn dcniicd ;ir dc.k 
m-tuiuiskiiilig. Det synes tyillipt, att L;esta dins ville- Manda boil 
hela saken genom att rikta tadlet emot kyrkans egen nppbi.ril 
af dem, som forbrutit sig emot samma bud, oeh detta ar ii^kr 
egnadt att starka lians sak och öka troviirdiglieteo af lians ord. 
Det iir fur fiffigt af trovärdiga personer 1'äde utoui och till ocli 
med inom lasta dianern as e^^n krets inty^arft, att anledninpen 
till ocl) förloppet af ..tollbkillinpsnppliörder.i voro, icko srubn;. 
Ufipbörfismaninii sjelt fnregifver i sin försvarsskrift, utan sradati i 
de här ofvan llitVit af oss trainstlUda. Denna uppbiird syn^ ^ 
hafva Llifvit hallen vid åtskilliga tilirallcn, niPO uppliiirt, sodat. 
La^stadii uppmärksanihet Idifvit fastad vid det olagliga ocli för 
liononi sjelf farliga i sjelfva saken. Fijrst dä skall han lisfva 
aterstält hvad lian uppburit, sedan domaren i orten erinrat ho 
nom om de uiojli^a fi Ijderna af hans obetänksamma sätl att cä 

till väga. 

Vi hafva icke kunnat utidejlata att framställa denna hant!- 
linp i hela dess nakenhet. Det lar icke skett derfor, att m 
uicd förkärlek sukt fel hos en utmärkt man, utar emedan m 
icke vilja blottställa oss for tillvitelsen, att vi, fDrledda af dm 
verkliga beundran vi hysa för den utin.irkte religionsläraren, ve- 
lat uiid andolja sädana drag hos hans liarakter, som gjort honom 
till toremål fL>r ett rättvist tadel. Vi vilja lika litet ujipsoka 
som dt'lja det felaktiga i den ovanlige mannens handlingssätt, 
huru mycket hcldre vi än sysselsätta oss med sädant, seni iir 
egnadt att sprida ett fördelaktigt ljus öfver den mans namn, 
hvilken eguade så rika krafter att sprida ljus ibland ett i and 
ligt miirker försjunket folk. 

Innan vi tcnina denna obehagliga sak vilja vi suka bejsvara 
en fråga, som sannolikt trängt sig fram iio;, mera än eiiafvåra 
läsare. Hvad kunde, frågar man, vara orsaken, att en sådan 
nian som L^cstadius tillät sig denna i -ih, hög grad an^tiltliga opp 
liord? Var det snålhet, som var motivet'.' eller hvari bestod ditlai: 
Vi skola forsöka gifva ett svai, Ln^tadius var visserhgen i högsta 
grad sparsam, ocli lian ^Or icke indier i sina skrilter någon hem- 



l.;in I.'H1 1,11 luiiiii 



8.T 



h^liet ileiaf. Men deiinn hans spar^^andiel, riiifven så lånut, att 
,jr'0 gränsade till snålhet, v.Ti rikiad ciout Imn on sjdf. fi r '•in 
.■i;in [leison liosokaiide de lriM|väiidigheter, som äru vaidij^a illand 
[..■iMiiiei, tiilliOrmde iiaiis sarnliällsklass, var han visst iike den 
..;om var spnrs.iin, när det var fråga om andra. .\f sina tion- 
ile;;if\are tog han iiii;iit Iijo, så fraint de ej '^'odvilli;^t ville be- 
i.il.i den, fi'h man kan lait förstå, livilka resiiltaterni då blefvo 
,il hans lagli<;ii iip])l>iiid i Pajala, der lian vi^^t icke saknad,- 
.int.iLionistir. For de latli^a var han synnerligen öm och iipp- 
illiaiole iinjir vistelsen i Karesuando, oeh om denna ömhet på 
i|,' senare areo allug, sedan han funnit, att det är djefvulen, 
siiin aör menniskur fattiga, har diek ingen väsat påstå, att don 
v,rkli);a, oförvålladr nöden fnrgälves klappat på hans diirr M-n 
han' tilliziinglr kunde icke vara stara. Det friviiligh' Issytem, 
som bnn oriifaltade, synes viss. rli:;en halva \arit med h'rdtl till- 
lämpligt i k;iresiiaiidu, hvaie'.t bii>amlinnen var nära noc ett 
lijerta oeh en själ, sedan den aniliga roirelscn komii it till seger ; 
men i Faj.ila, der åsigterna om hans verksamhet voro delad", 
kunde ej bdjdeii blifva annan, än att hans läsliga aflöning biet 
i betydlig graii fiitknappad. Men han borgade sig ändå genom 
en långt drifvcn tni^akelse. Hans möblemang, drägt oeh kost 
voro så simpla som möjligt oeh ingnluoda motsvarande hans 
plats i saiiiliället. Tdl och med bchöfligt papper bestod lian sig 
ej, hvinlore olta bans komept skrefvos pä baksidan af gamla 
rakningar, bn f c. s, v Men att luldre drifva den egna hr^a- 
kclseu till sin spets än .att genom lagms arm aftvinaa åherare 
de algifter, de icke vilja gifva, det är ett bevis på någonting 
helt annat ä.n .snålhet, for hvilken dock dcimc andans man blif- 
vit beskyld. .\tt han, oikladt sin redebogttdn t att heldie un- 
derkasta .sig ekonomiska nppuifringir, än hålla si;; viil sin juri- 
diskt-ckoiiomisk.i ratt, likv.il tillät .>i^ den sorglii^t ryktbara tolf- 
skillingsiippbörden, kiin sig dir.tl, alt denna pass.ide lullkumligt 
III 1 det lrivillighctssy>(em lian i sådana trugur uppgjort. Nämnde 
uppbörd var helt oeli hållet iriv.Mig, oeli i denna de" egenskap 
s.ig h.iu ett berättigande for densamma. Orättvist fL.rfV>ljd, så- 
som han I etraktaiie '■hz, kunde h.iu ieke se någonting orätt uti 
att han begngnade ^i^ al det understöd, som hans vänners kär- 
lek pa delta sätt bi redde lionoai. Un^kligt Ila. le dock varil, 
ritt tillam['ninL;eii af det i Lii'st.idii fronima tänkesätt ;;rnndade 
friiilliglMt-.)stemet ieke af honom blilvit lord utom l.i.hga giän- 

10 



84 



I,ar> Lcvi f;i'st;lijii 



Larä Lcvi Laiitadiu.s. 



8.-. 



ser. Mi.'i) det Iiigsia bfvc-rvKpindpt nf i\i:\] flir 0(h mot vnr pj 
lirui' -iak, iii'li liriii"; iil ctaiikeaiiilict %i';ade sip iinder>itiiiiri<im vnia 
nästan likn ovrinlij; <=om Inns cnprgi ctli bcgäfiiiiii;. 

Ett bevis [)å denna ol>et^nk<iaitilitt g.-il' linn iifvcn spiimii 
den obevi=:tii bcskyllniiiti, han i (ryck »tungade emot fmutnaiiidit 
qvinna Sufii Ulrika Hmiriksdittcr. Unnim ■\\\\wi\ var fnr I,',.. 
stadius källan till många ol i liay. Icke nog iiifii att lK>n Rkai- 
fat honom tillriittavi-ining af domkapitlet och rlf-itiitd pii satt 
orli vis vai- pn anledning till tnirskillingsuppliörden; hon Toran- 
leddr i HMjd af en bcskyltnin;^, som L.Tsiadtiis riktat emot hen- 
nes person, ett ätal mot 5;in sjfitaMirjire Im- niissbriik af fryck- 
friheten. Lsestadius linde i n:o 10 al sin tidning En ropandcR 
riist fur 1852 emot denna qvinna, som under en hans visita- 
tioiisresa Mifvit alwolverad af annan prestman, men efter dm 
fitrres påstående fortsatt sitt sedeslösa lelverne, slun;;at tillvitel- 
sen för ett visst mycket groft sedlighetsbrott. Med anledning 
häraf väcktes åtal emot tidningens ansvarige utgifTare, och riit- 
(ei'°in"en envot honom leddes af en man, ktind för mycket stora 
advokatoriska gåfvor. Att åtalet härledde sig från Lrestadii 
ovänner, som i denna sak stodo bakom förut nänida qvinna, 
är icke blott sannolikt, utan äfven kiindt. ^"iit den ankl.agade 
fi k kännedoni om saken, skyndade han sig att i o:o 2 af näst- 
iuljande årgång återtaga beskyllningen. Men syftemålet dermed. 
vanns icke. Lsestadius luäste beqvaraa >ig till alt betala 300 
rdr i förlikning, en ganska dryg utgift for en man i hans ställning. 

Den i förlikning till motparten utbetalade summan tyckes 
dock hafva varit den enda betydliga ekonomiska fijrlust, som 
omedelbarligeo härHöt från stiLmplingaroe af La;stadii ovänner. 
Dercmot srciädade man oupphörligen den framstående läraren. 
Man diktade upp historier om honom, Kr att nedsätta honom i 
allmänna opinionen. Oväntadt måste icke heller vara. att ond- 
skan sökte kasta skngga på en inan, som sa litet trifde- i skug- 
gan och tystnaden, utan med en djerfhet, som söker sin like, 
angrep sina motståndares ekonf miska intressen och falska åsig- 
tcr. Men ingenting plägar ligga det säkra mpnniskohjert.^t när- 
mare än befrämjandet af di;t egna ekonomiska intresset och be- 
varandet .if den rgna insöfvandc religionsåsigten. Den som vill 
rijia vid dessa sjiilivitkhetens skiitebarn, helst om dit sker på 
ett mera hårdhändt .'»ätt, han måste alltid erfaia, :itt ilet Hr en 
bitter fiende han framkallat. Ij:Lstadius lick rrtar:! ditt a IVir- 



talet följde honom till slutet af hans lif, och upphörde ej förr 
.tu han Rj.lf ii[ip)i„rt alt lefva Och om det dä, ätuiinstone i 
allmänhit, staniadr al, koin dtt sig vis.st icke dtraf, att d&t 
tröttnat, utan dc-iförf att det ej mera kunde plåga lionoin, sedan 
han il ke fanns i tiden oih deifiire icke längre &k'>niiigslö*t blot- 
tade tidens lyten hos dem, som befunno sig inom hans verk- 
ningskrets. 

Det var de k icke blott privata personer, hvilka kände sig träf- 
fade af Laistadii ord eller till sina iiitres.sen skadade af den rurelse 
lian Iramkallat, som emot honon) uppträdde s.m hans motMan- 
dare. Älven officiela anklagelser riktades emot den man, som 
mera än någon annan prest i senare tider verkat tör folkets 
höjande ur sedlig förnedring. År J852 anklagades han hos dom- 
kapitlet af en länsman, som tillvitade hrnoiu girighet och påstod, 
att han under larven af en sann kri.stendom vände upp och ned 
på fijrsamliiigen. Denne länsman, hvilkeii, då klagriskriften in 
siindes, icke mera tillh rde Pajala lursaniling, synes halva varit 
ledd af personlig ovilja, vare sig att d..nna ovilja härledde sig 
han den allmänna arten af La^stadii verksamht eller af någon 
bctänksainhct i hans satt att behandla länsmannen sjelf. 
Vi.sst är, att hela anklagelsen måste hafva varit utan all vigt 
i oh för sig, eftersom den helt o h hållet gick den anklagade 
förbi. Domkapitlet lade denna skrifvelse till handlingarna och 
fastade ingen uppmärksamhet vid densamma. 

Af större betydelse var den rapport, som kronofogden 
Flackscll ingaf till landshöfdingeämbetet. Denne kronofogde 
var en aktningsvärd man, som icke plägade handla af hat 
och illvilja. Dan hade någon tid lutat at Liestadii åsigter, 
men sedan fatt en helt olika uppfattning af andeliga förhål- 
landen. I ofverensstäiimielse med denna förändrade uppfatt- 
ning hade han i rapporten klagat öfver Lsestadianeinas ovä- 
sen i kyrkorna, hvarjemte älven några hänsyftningar på tolf- 
skillingsuppbörden forekommo, SLrifvelsen i fråga hade dock 
ej uteslutande afseende pa La.*stadii personliga förhållande och 
ställningen inom Pajala. Den afsäg de religiösa förhållandena 
i hela lögderict. Derföre infordrades förklaringar af icke blott 
pastorn i niiiuda fer.samliiig, utan äfveu af hans embetslröder 
i .lukkasjäiii och Kausuaado, sedan Ilaekzells skrifvelse blif- 
vit af landshiitdingeäinbctet remitterad till domkapitlet. Inuen 
af dessa p I est er kunde säg;i, att de audakten .■slörande Ijoleii 



86 



I.;ir.-; Lf:vi I,;rs!il'lius. 



i kyrkorna, l.varöfvcr hnfviulsnkliri, Klai;a.1.-.s IiImIihI.Ic s.^ ;,r 
uky.u,.^ Vi tmiva fi.r vani "i:-.. I'->^-ti"lii tV.skb, ■.,<;:, . l.vil- 
k.-M lian siT fU- aiulrlisja i^iicls^nia rll.T lukutuksia dm U- 
IVMii..-. röi l,v-iRe.i vi tV.nit r.nlo.yort. Vvt iilntjt siar lian 
anlalK-t med myAvi. skiaiiyl^rt tillbaka. ^. kumia (lf>ck .j 
,Kka, M iifven dem:, ca..^ Inu <J-., I.ka o.icrnlsko .om ex,-.n- 
trisko u.amicn .nvämil rtt skriNatt. som Mr>.l.^on kan k..- 
.vara. Lniot k.mu.li>s;Jfn, likaMun .■uu.t .Ici. mel lotiom hk- 
tiinkan.ic. ku.itrak.-j.rn.ston, riktar l,ai. .i.Ul. n af en saur, sn,„ 
i skliii.a ar oötv. rtrafiT.;;. Hela skrifveKr.. gnistrar lur ufr.>;t 
af .jvicklKt, och tV.rlatlareti. dialektik iir al all,ld.s ufvcr- 
valui.nuidr kr^lt. Skadii l.lott. aU älven liiil, atluiii>t(..K 
nav tVäea ar om .l.>n hederliga kdiitraktsi.rosUii, La'.-,ladiii, 
.Tjnnlc si- skyldig till do iiersnnli-a fornarmchcr, i>oiu, im>l 
hvdkfri fyn(li£;hrl i uttryck de an framträddi', m;ist>! inncluilhi 
en fmka^tels-o^iHU olvvr lians liirsvars.krilt trai. moralisk syn- 
punkt, hvad viirde Jen iin ma a^a i OIVii:t. Emdlertid sy ne. 
dotnkapitlH i.k. Iialva vldt;i-it i.a^.ii atjiard med anlcdniny 
,f ifra;;avaran.le kla;;on.al, ocli den som vaiit iu*y tad ine.1 
dessa hsde (la irk.; ens. en skeni^ar anledning att klaga iitvir, 
att han icke vant liireiiiul for .^niiima iiiildliet a diuukapitkns 
sidii, som diiina myiidialiet lord.ar atsiiii. underlydande (.rester. 
Keren.ot föranleddes biskopsvisitation 1853 af j- »pra kla- 
..umäl som till stlftstyrclsen in^in^jo ifr.ui iitikilliga Lastadi, 
r.r.-an'ili«gsbor i Pajala. Afven har ..[.ptrildde en *tat.n. 
tjenarc tiendtli-t emot den u,ed alla sina eyHiheter redlige 
sjiila!=r.rjarcu. En bruksägare, eu liandlandc, kronolansmaiuien 
pä stället, eu gästgirvare jemte riågra b..nder hade hos dom- 
kapitlet anfört kla^'omal dels öfver pastors ujipbörd.r ahen- 
.om l.ans atistiilidipheten särando uttryck pa piedikstclcn, 
dels iifver skriket och ropet i kyrkan, -livilket liknade djurs 
lalen.. m. m. I sin klago.skrift liaJe de uttryckligen begärt 
biskupsvisitation, n.ed aided.iing bvaraf stiftets biskup .este 
till Pajala oeh forriittade vi*ilatian. När under densamma 
kyrkostämma h.dis, tillfrågades för.samlingciis n.edlemmar. om 
de funnit sig förargade af de andeliga rörelser i kyrkan, utVei 
bvilka luan klagat. L:estadii vänner svarade nej och tillkiinna- 
;::nvo, att de lieldie kände si; uppniuulliis till and..kt genom 
desainm». »eremot forkbiradc de ötriga tillstädeskoinna l'a 
jalaboerna, att de funno si- förargade, emedan dessa rbrelw i 



I^ai-s Lrvi I.jr,.,ta.lius. 



87 



störde deras andakt Med atdediiing liäraf fiirordnade bisko- 
pen, att en särskild piedikan skulle liiilhis bir alla drm, ^r.m 
funno sig störda al ropen i kyrkan och under denim ].rcdikan, 
Kom skulle vara den törsta livaije söndag, lofvade la^nrt-ua, 
som visat sig »halva rörelser», att hälla sig utem kyrkan i 
samnianhang med denna, fr.ign yttrade biskopm, att som de 
öfverkla-ade ljuden oeb rnrelsrrna vore någonting andligt elbr 
af andlig natur, sa höWes icke heller att iiud våld ([väfva d>iii. 

JietriiRandc don uppbörd, hvarufver man klagat, d v. s. 

de emcttagua gatvorna lör skolan och de filttiga, hade bisko- 
pen Innnil räkenskaperna i god ordning vid verkstiild gransk- 
ning af desamma, hvilkot han vid kyrkostämman meddelade 
fursauilingen, — livad dercmol angick de blygsamheten och 
aii,'!tiindigliet.^ii säraude uttrycren i prostens predikningar, sä 
Idef det för stiftets styresman if k> lätt att fa reda pa tör- 
hillandet. Det var isynnerhet ett uttryck om vissa i|vinnors 
längtan efter att snart blifva kyrkotagna, soiu hade viickt 
IVirargelse. Men nttryeket var af den förfärliga grofkornighet, 
.'■tt ingen af de uarvaiiuide hade lust att i den vördade bi- 
skopens närvaro bringa del öfver sina läppar. Xär derföre 
dertue frågade församlingens medlemmar h\.ul de!,is kyrko- 
herde sagt, som kunnat åstadkomma sa stor löiaruelse ville 
ingen komma fram med svaret. Biskopen blef otalig och yt- 
trade, att dä man anklagar en prest för oanständiga jttran- 
dpD under sin äiiiletsutofniiig, sa bör man äfveu nämna hvad 
han sagt. Eu inom socken boende bruksägare tog da mod till 
sig och upprepade det mest förargelseväckande uttrycket i 
hela dess nakna cynism. Biskopen studsad.' orh vände sig 
till den anklagade med fragaii, om han verkligen haft detta 
yttrande, men denne undvek att gifva nag. t bestimdt svar, 
utan föreslog att församlingen skulle lilltragas. Sa skedde 
itlVeu. Men som törsamliögsburna, säsom lätt var att be- 
gripa, tiSl en del sade sig hafva hört detta yttrande och till 
en del icke, och ingen kunde med bestämdhet iippgilva hiilken 
söndag det förekommit, kunde ej nagnn åtgärd med anledning 
deraf vidtagas. -Vtt likväl Lmstadius gjort sk skyldii; till 
dotta iörlöpande. synes tydligt af hans egen tidskrift, der han 
erkänn, r uttrjeket oeh lOrklaiar .att det just var meniuizen 
med d.t skarjui uttry.'ket att dera.» (.vissa ,|vinnuis) oaiistän- 
di>d,et och skamhisliet skulle .säras-. Det är siled.s pätanligt, 

11 



RS 



I^.l)^' Luvi Tia'--t;v1ins 



nfl den eljest snmnugsiilskiiiijc maiiiuii viil ilcUa (illCillc dolt 
ji.iiuiiiit^oii ocli enilast jjciiciii di>tt;i siitt att y;> till \iii;n slLi|i|)it 
uiidnii tillifittavisniiig. U:'i dfi Ulagaiidcs Jiiniiiiiista niifalls- 
vaiieii blifvit sålunda i ridet dein nr liandorna, adppp visitatin- 
iiin utan iifisr* f'"'' pastui i roisaiiilinyLii iibolia;;ligii fiUjdiT, 
Vlssorlii'pn kl.i^ade läii.smaiuicu utVit att :it>.kil!ij;t i prnstiiis 
rt-ligiiaisuuJc!visuing vore stridande mot den liitlierska läran, 
och iiiuiiiidf sijsoni c\fm)>i I li;iii>:i Jen upiienbaia syudabc- 
kjinnelsen, hvainiéd liau iiieiiade Jen bikt. som Lastadianariit 
furdrade af de-ni som ville sluta sig till deras krets ctli iivil- 
k.is sjiilstillstaiid lie ansade sij; pa giund al det alln;anna 
prestadömet halva rätt att uDilersiJka, lueu di biskopeu, .som 
ej fattade lansaKiuiiens mening, förvånad tiagade: iDfn up- 
penbara syiidabekäinielsen, ar den stridande emot den Intiierska 
läran»? kunde länsmannua ej tydligt foiklara livilken syuda- 
bekiinnelse bau iiieute, med anleduiiig livaraf itfveu denna ai 
iiiarkniiig ieke ledde till nägon [liiföljd. Samma resultat un ti- 
fiirde ett af tJästgilvareu ir nrik Pcliika emot La\vtadius per- 
sonligen riktadt anfall. Han påstod vid tlutet af visitatii nen, 
att försaniliijgeiis pastor kungjort trän predikstolen, att alla, 
som hade silfver, guld elleT kläder utilfver de nudväudigaste 
dagliga behofven, skulle glfva sädant ät honom. D:n pa 
detta verkligen ofiirsynta siitt angripne sjala.sörjaren förklarade, 
att kungörelsens intiebäll var att > om någon luide lust att 
gifva åt skolan ocli de fattiga, sa skulle det tagas emot af 
församlingens pastor; älven om det vore silfver eller guld 
eller kläder, S(ni någon ansage sig icke liebiiiVa, sa skulle det 
tagas emot för skolans oeh de fattiges riikchig>j. Anklagareo 
ville doek ej lata sig nijja med prostens förklaring, utan höll 
fast \id sin angifvelse. Då ljöd till belaekarne frau klockare- 
bänken en röst med rörelrael-^c fur lögnaktighct, som afklippte 
anklagelsernas nerv eller nedslog auklagarnes inotl, ocb vi:^ita- 
tionen slutades. 

Det sätt Iivarpå den iiienniskovänlige biskop Uergman 
behandlat de vid detta tillfri lie förekomna frågor, tillvann honom 
ieke blott Lffistadt), utan afven lians anliaiigares bifall, lifter 
visitationen omfamnade de senare isiii hänryckning den vördnads- 
värde mannen, som visat sig hafva lilva mycken bliek för de 
andliga behofven, äfven um dessa yttrade s«g pa ett mera ovan- 
ligt s^itt, som han nied opartiskhet och granlagenbet undersökt 
de klagomal, som blifvit riktade emot deras älskade lärare. 



T-ars Lcvi T.s[^ta<ljUB. 



89 



Klinru stiftets bi=kop vid den i det tViregående omnämnda vi.si- 
talionen törklaral de c. k. Ii)kutuk'iia v:ira af amielia natur, må mm 
ieke t(ires.tällH si^, att L»-tadius sedermera förskonades frän allt cbe- 
]);ig i orb tiir des<.a besjnnerliga företeelser. Länets i'ke låne tid 
dereltcr tillsatte hölding, kiind säsnm en myeket utmärkt ordninss- 
man, gjorde några ar etter visitationen en resa opp till Paj a la. 
Underriittad om de Iiullersainma u[)(iträdén, som ffirekoijimo, då 
..skolor» höllos, tillsade han lansmanmn på stallet att gfna^t 
inrapportera förhål la ridet. Kn sådan rapport ireafs äfven. Men 
det var ej blott ifrågavarande rörelser, som angrt^pus i densamma, 
utan den vände sii; tillika oiokring rent ekonomiska forhållanden 
Länsmannen påstod, att prosten Lastadius och skolmästaren 
Uaattarnaa störtat Pajala församling i fattigdom och elände, 
piu-dan tolki t hade »skänkt allt guld, silfver och hattre kläder 
till skolan; ja.p, heter det, "äfven de understöd, som de fattiga 

rhäliit af kronan och den allmänna välporeohiten, har skolan 
uppslukat.. Denna skrilvelse är sä mycket mera markvärdig, 
som den tjensteman, hvilken aÖåtit den, är en särdeles saktmo- 

ig och stilla person, hvars fromma lynne i allmiinhet gör ho- 
i.om mycket olienägen att uppträda si m åklagare, då iike hans 
tjensteplict ovilkorligen uppmanar honom dertill. Att han i 
rapporten vande si^ mot de bullersamma uppträd, tia vid de an- 
d.lina Ibredracen, är mindre underligt, dä lini, såsom icke till- 
hörande lastadianernas krets, hade lätt att skada dessa före- 
teelser uteslutande Irån ordnmgcns synpunkt och dessutom icke 
\åeade för sin chef att i förevarande afseende iakttaga tystnad. 
Det l.är också vid vi«a tillfilten, då -skola» hölls, hafva oått 
så stormande till, att det icke kunde vara alldeles oväntadt, 
om ett ingripande frän ordningsmakten af denna representant i 
soeknen siittes i lrai;a. Nar det and« liga dansandet blef all- 
mänt o<h m.mga personel under höjden at px.iltation löllo på 
golCvet, den ene i.fvcr den andre, så att de bildade en stor hop 
af nienniskor utan sans eller medvetande, kunde någon af 
tlcssa, helst ibl.ind sva^.i oeh ålderstigna personer, som komme 
att tryckas under tyngden af Hera till golfvct lallna entusiaster, 
lätt l.hfva dijslklitnd. Att ditta verkligen inträffat, ehuru något 
senare, än dä läusivianner. in";:if sin rapport, ar hvad al mänga 
påstås. Vid eu andaktsstund i byn Kaugos hade efter dansan- 
det en åldersti^in qvinna, f(irmånsta;;erskä i det bondhns der 
sammankomsten hölls, blttvit funnen dod pa golfvet. Man tror 

i:; 



90 



Lars LfTi LtV.:itadius 



att »Jennrt i]vinna, en pviirmnddr (ill I^justsiiii egen liotttT, {>\i[- 
lit under ir.inj;den af d<- e.\.lUi'r.itle i!i|:ilkhiiiiil, Nå^nii iiiiikr- 
Siikning iigde dock alilrin rum, hvarfiire lul.» sakin ii liiiljd i 
inorkor. Skulle verklii.n ett dödsfall halva iiitiäffat i iV.ljil n( 
den yttcrlielii t, livartil! liikiituls-in iindcrstiiiidoiu huimo, då Ii.k!.. 
det naturlijjtiis varit alldelis i stil ordning, att vpfKrliiirandi- 
RtatsinvndJRlKt prijiit in Tor att siika iViiliinJia dylika olyckur, 
enrir statin ar pligtta att skydda statsliorjinrues lif; uipu anim 
hade ej nåpijutinp sådant inträtirit. Man iippliaiile, Basom vau- 
lipt var vid dylika tilltälk^n, klip' i<knr orli iJLijdeljud; uinn d:\u- 
sadp, niaii folI hoptals till j^olfvet, oi li stod attr upp alldelis 
oskadad. Dä likväl uppträdet fiirpRIl ä-ikädarpn vaia, al vådlig 
beskaffenlitt, må det pj foiclalla uudprh^t, att der cljot ticd- 
ligp liinmiiannpn inrappnrterade T ■rtii Handfat, s>dan han dcioiu af 
landsill fdingcn sjclf fihållit tilNaL;tl>i'. Oväntad måste man dcr- 
eiiiot fniia den af hnrom mot L:(st idius och Raattamaa riktade 
beskyllninspn att hafva utarmat forsa iidiiisren. Att en socken 
blir utfattig dcriijpnom ätt onödiija prydnader oeh öfverfl;idii;a 
klädp^pla};j; bortskänkas för att afyttras till forman för barna- 
undi-rvi<:ninEen, kunna vi ej tro Ickf: hollir fcircstalla vi oss, 
att undsättningsnipdel blifva obrhörigt använda, om de kommu 
en så nyttip sak som ifrågavarande till ;:odo, förutsatt att dt 
verkligen nödlidande, hvilkas lijelp dessa niEdcl afse, icke blifvi' 
ohulpna Vi vilja dcck, enar vi i allt söka att iakttagsi den 
strängaste opartt-khct, mmldela den Tirklariiif;, som å l.instnanneni 
sida enskilt kommit oss till del. Enligt hans påstående förhöll 
sig saken pä följande sätt. Till furniån för den af Uaattatiiaa 
skiitta missionsskolan i Jukkasjarvi skänkte la-^tadianerna bott 
sina dyrbairhcter, livilka de i nudens tid iithäfl hafva qvar för 
att .TDvånda för egen räkning. Dt; medel, som anskaifades pe- 
noai törsäljiiingen af ifr'ii;ava rande saker, kommo mycket litet 
sjelfva harnaundervisningpn till godo. Ty Haattamaa fii-k här- 
igenom utväg att, i stället för att undervisa i niissioiis>ko!ai) 
resa omkriu;i fir att hälla andeliga föredrag. På dessa resor 
tog han skolans barn med si;;, hvilkis undervisning omujliiien 
kunde ans-es nöjaktigt tillgodosedd pt-notii aiidelifja sammaiikum- 
stfT daa efter dag, vecka efter verka. Till de.ssa konvcntikl.ir 
strömmade folk från olika byar och fjvarstannadc i den by, der 
Baminankomsten hölls. Som de trrimminde lefde på b\ns be- 
kostnad, så bltf drnsainma utiten, Iwaiiöre det hände, att bön 



Lars Levi Lustadius. 



ftl 



Jer, som fornt haft spaniiiål till öfverllöd, sedermera saknade 
såiliin till egi( behof. IMand d' iii, som sålunda bito ng be- 
spisas al di-u fiy, der skolan hölls, voro sådana, som fått del i 
unilsiittninifsiuedlen octi bvilka läto dessa medel jemte besöken i 
jskolcnnrii. blifva källan till ett sysslolust lif. Vi vilja ieke neka, 
alt del kan lii><:a sanning i denna forklarinj;, cilven af eo per- 
son, som icke gjorl sig känd fur bristande saniifardi.,'het. Men 
vi tro (lork, att om man verkliiren sä gått titl väga som län,s 
mannen påstår, så var detta icke fiirbållandet i allmunhet. Att 
välmäijan i Pajala var mindre, då rapporten afuafs än förut, är 
naturligt, då soeknen nyss blifvit hemsökt af en mycket svår 
missväxt. Men att Pajala fDrsamling allmä.iit blifvit utarmad 
genom de sammrtjikomsttr liaattamaa och andra Icestadianska 
emissarier hölto, tro vi lika litet som att denne skollärare i regel 
skötte undervisningen i misstonsskolaii såsom länsmannen påstår. 
Siinnulikt tigger ock nåaon öfverdrift i yttrandet, att undsätt- 
ningsmedlen missbrukades. Att ett sådant mis.sbruk å vissa per- 
soners sida ägt rum, liafva vi intet skäl att betvifia; sådant 
liäudcr i hvilken lörsamling som helst. Men vi tro, att i detta 
liänseende, såsom i de andra, hafva några enskilta fall i läns- 
mririnens uppfattning bildat sig til! re^el. Vi bekänna, att vi 
utan den tydligaste bevisning icke kunna forma oss att tro, dtt 
en andelig rörelse har sådana följder, som dem ifrågavarande 
länsmati velat tillskrifva htstadianismtn i Pajala. Efter vår me- 
ning är det bränvinssupandet och icke gudsfruktan, som utarmar 
en fnrsamling, lat än vara, att vid början af en andelig rö- 
relse arbclsdagarnis antal något minskas och helgdagaroe ökas^ 
eluuu dessa ändock icke uppnå samma siffra som supdaganie i 
en sedligt förfallen församling. Vi tro ork, att det är oguiiak- 
tigheten oeh icke gudsfruktan, som är lältjins jordmån. Slut- 
ligen tro vi, att om det hade stått så illa til! i Pajala, som 
länsmannen fortfarande påstår, hade ej fui samlingens pastor kom- 
mit så lätt undan som verkligen blef fallet. Resultatet förefal- 
ler oss t det närmaste lika ined intet. 

Då rapporten anlände till landshöfdiiigen, afläts en skrif- 
velse af ett ganska märkligt innehåll. Vi skola framlägga detta, 
men måste dessfrrinnan nämna en sak, som först i konungens 
befallningshafvandos skrifvolse vidriirdes, Kägra pajalabocr hade 
blifvit anklagade för att de i närheten af byn Rusteranda utan 
vederbörligt tillstånd uppfört ett hustöihörs- och skolhus på 



»aaFyw:ffl«wimftTO'.\-».'aiMma-»aigat<i 



92 



Lars Lovi L;i'>taJius. 



odi-^pfiinrad kronoinark af tiiiiimr frän kronans skognr. L:i;s(,i- 
dius liade intor länsstyrclsiri sknftli^on utiptiiidt som dessa sina 
sockneboers sakförare. Men framgiingcn svarade irke niuot l.e- 
nUidandet. Dot första, soiu bar ifrägavaraii.lf skrifvoli^c al bni>- 
jtyrclptn inncböll. var att intet afsecixle kunrie fästas vid pfo- 
sten L;tstadii gjorda, uti behörig ordoiiig icke tillkomna hem- 
ställan... Efter det korta och bttecknaiute svaret atigåerric 
förutnämnde åverkan, i atseende på hvilker i lorbiyrtende nia 
näniDas, att irenne af dem, som gjort sij: skjldiga till ifrå;;a- 
va rande fvirlrytelse, blefvo botfallda, vänder sig konunyen.^ be 
rallningshafvande till religiou>uiult-rvi5ni[igen och sättet, hvarpä 
den omhesirjdfes i Pajala, om hvilken vigtisa nngdägenbet läns- 
mannen hade ordat i rapporten I afseende harpa oamties först, 
att handlingarna biifvit ölvcrlcmnade till domkapitlet i HernO- 
sand .till den åtgärd å bemillte kapitels sida. som desamma 
kunna föranleda», ett förfarande, som onekligen var iiiycka mer 
välbetänkt än läusniannens ordande om »rciigioDsundL-rvisninijeii" 
och den tillsägelse från högre ort, som föranledt dertill. Oaktadt 
detta landshofdingens forst.indiga förfaringssätt och i strid derined, 
förekoinincr strax efter åtgärdens omnämnande IV.ljande ur iträga- 
varande embetskrifvelse hemtade ord: »Emellertid odi så vidt 
herr prosten Licstadius och vederbörande skollärare uraktlåta 
eller icke förmä att vid pndstjenst i kyrka eller vid tillfällen ar- 
norstädes, der sammanträde i närvaro af prest sker, tor att med 
bön och sang dfva andakt, eller ock vid undervisning i folksko- 
lorna ') upprätthäila ordning, utan densamma blir störd på sätt 
Tit. uppgiivit gtnom tjut, oljud och stormaude uppträden. Tit. 
i sådant fall har att med erforderlig handräckning från sådana 
samlini^ar aflägsna frids- och andaktssturarnc samt alt i laga 
ordning mot dem väcka ausvarstalan. Dock for att, om miijligt 
är, pä ett mildare sätt återföra de förvillade till sans, skall det 
åligga Tit att genom vederbbrande sockaenämnd söka åväga- 
bringa öfverenskommelsc till allmän ordning och arb.fsamhet 
inom ifrågavarande samhälie, som derförutan skyndar till sin un- 
dergång... Vi stanna här tills vidare, för att lemna rum för 
□ågra reflexioner. Då länets styrelse ansåg sig böra Icmna hand- 
lingarna till domkapitlet, så var väl orsaken dertill ingen annan än 

1) Någou lolUkola fiirnis icke di i PnjiiU, Koimnfcns BcfallniuL— 
hafTaode forvexlar de ni Liiistadius och Kaatamaa hillna äiunmai.knm- 
stcrna, som kallades skolor, med folkskolor. 



Lars Lcvi Locstadius 



m 



den att fråcan om besk.-iHenhetcii af de nndelij;.-! s.iininankoinsterna 
och Lifstadti s;itt att omeiieiliarhgeii och inedelharligen Icila dem 
var ett lörcmål för stiltsbeslyrclsens liedöm.Mide. \ii icke desto- 
mindre genom l,iiism:innen iii<;ripa, domka|jitlet oåt^pordt, synes 
v.ua en lion stark inkMiseeivrn-, Antineeii voro väl nppträdena 
i kyrkan och ..skolorn.i» af religicis besk biffen bet, och dä hade 
ej konun};ens befalliiiiigshafvande att sjelf ta^a belalmini; med 
saken, eller voro de forl.rytelser emot sandiällsordningen, och då 
ägde länsstyrelsen obestridligen ratt att jniom polismakten in- 
gripa, eller öl ksä voro de båda delarne i d. t den religiösa 
e.vaStationeo fuiaiiledt aivikeUer från d< n ui.lning lag stadgar. 
Dit synes hafva varit fiån d.nna dubbla synpnnkt land^h^lf- 
dingen betraktat s:ikcn, om elje.st hans åtgärd var en frukt af 
den lugua reflexionen. Vi tro dock, att åtgärden svärligeii lå- 
ter bjrsvara si^. Stiftets biskop, som här var en ojem förligt 
mer kompetent domare än landKbufditigen, hade, såsom vi sett, 
förklarat dessa Inkutuksia vara af andel ig natur, och han hade, 
för att förcbyyga missnöje ä icke-Uestadianernas sida, pabudit 
tu särskild gudstjenst for dem som fingo rörelser. Detta var 
säkerligen icke landshöfdingen obekant, och om så hade varit, 
skulle det hafva varit lätt att crlialla kännedom om lorhällan- 
det. När nu vcderl öraudc kyrklig myndighet uttalat sig ölver 
de rörelser, som förekouimo i kyrkan och som voro af samma 
natur som de, hvilka ägde rum vid de la;stadianska konventik- 
larne, och några lor samhällsordningen vådliga oordningar icke 
firekommit i sammanhang med dem, utan folket i Pajala var 
mycket mera laglydigt än på andra ställen; då lärer det fä auscs 
afgjordt, att konungens befallningsbafvande har öfverskr^d grän- 
serna lör sin befogenhet. Frän hvilken sida man än må se sa- 
ken, så voro dessa liikutuksia, af reljgins natur; någon våda for 
samhället eller den enskilte hade icke visat sig om än larliocor 
t det sen.are hänseendet hos en eller annun uppstått; tngenting 
fans derföre, som kunde göra en sti5iande inverkan af statens 
myndigheter nödvändig. Hvad rätt hade dä länets styrelse att 
direkt ingripa på detta område'; Vi äro långt ifrån att anse 
staten böra ställa sig likgiltig för religiösa förhållanden. Utom 
att statsmakten måste, såsom förut är antydt, skydda medbor- 
gares lif och lemmar, om dessa genoin religiös begreppsförvirring 
verkligen blottställas, kan väl aldrig .staten förhålla sig likgiltigt 
i afseeude pä folkets religiösa uppfostran. En sådan likgiltig- 



f»4 



L«r< L?Ti IjrsuJias. 



11"!, ^nin vorp r-ll fi.rin-k^ndc al »titen^ -ii-ki niiii:n'il, t.r 
icke komiii» i fråga fiis i de »aiiilisHcn, ''.er fnK^rklijlK^tTi fir 
r.rrt (ill »in yttcrklR. af Ir.rnuttel niedctn» griin» Men hiraf 
fiilji-r »l|i|c'l«» irk» iiat!"n mm l'ir fii »tal»-»» 'iiil.»-!.»!!!.!!! alt | * 
e^.-i t,t\ii; kor»» vAi;»!! Mr Mi-n kyikliu» iiijndinhi-i, »om l.iti 
»Il iilvrrvnkn .J-ii r-iic'"»* unil.r*i'r:inL''" mom clt »l'irre f\\<r 
niiiijr* iiiiiraili-. II ir ''ii kyrkun» dnlirixiiHii )iärvi>t l<'>rliirit ]a 
i'U »JiM, »oiii »triilT pniol »raii-n» li<»i;«(» SivlaMiAI. orh irikr- 
(.•jrnmlc »utsinynilieJifl, »<iiii cItvhI år lirrittit'»'! «!• "i<"'l "i"» 
i-riiirir)k:ir vHiida »ic (ill clm kyrkln;» iiukt>ini»t*-ii. likr kunnat 
ulv.Tka ini."in onilnm; i (ciriiilUrMld, >■ åyr don fi.rrn ull van.liv 
^\l• iill kxniHVfii »OIII 1 vari Un^l Hr tuminii» f(ii«rii(iu». l>'t 
kr o'k»å iniffl liiinlrr f''ir rn nAdnn f mlipltinyniJiEJirt »nm ko- 
iiuiii.'''"» l'i'fiillnini£>li»f»Hiii|i' nit nian alla iii>'cMrl«iii|iMi him! <leii 
kyrkliga iiivni|ii;li'"t"i i!'ii«»l l)iin«kjiit« »iik-n Iill rH;;i'riiii'!>n. 
M>ii livit aiinal Ar nit cå till vHiin »i -»'in laixl-liiMinui-ii i 
Nurrl"it)<'ii« 1*11 i liAr ilråea\ ärande »ak. I <nrii[iia Iraua, d«r 
v.-Hrrlw''r.'iMd>' (ii»kii[i fall »ilt ut«Ui;. fallT l'in»»tyrci»''n »It «n- 
iiit yiuiin (.••fallninitcn (ill i.»[i«iii>iiin''ii Hd ini!ri(ia »om poli»- 
iii.ir D^-l må val v.ira, «H laiir|«liuldin;:»ii t.^lrnklat »»k-n 
Ifin ftiruln*riinda duM'!» i<yii(iiiiikt, iiini d<?l hndr ju Eä'l an. 
n(l iMiaii en å(^>ar<l «i<l(ii|!» i <(rid inni d«t unaland», »oiii ti:' 
niin Iriii d^Mi k\rkli;>a itiynclielivti ik »idn, infdlrla 'it! 'm'd donn». 
Nu lirk lifl* tCrlariinili't dt o.li'">t iit«»"n liv Tå gri.n.l af Ur.»- 
iiiaiiii.'ii!> ra|i]H<ri, »om »yiiir» lial\a llilvit tillinall »n »törrr irt|;( 
An 1 iikoj^ri* iiltalaiidi- vid vnjlalionfn, lika»Oiii di-nnf mirdr* 
|,.r»t'idi> »iikiii ån lAuimiannrii på »Ullrt, un Irrkaii Ii* lftn»t» »ty- 
rf^nian drn å*ii{l »om «lifl>-l» «tyrr»inan uttalat. .Si »i«adp *K 
liin'Wh'il tini!»ii« riirUr^inl'* fiT den oirivij:di> .Man kan Uti (Anka 
F1E. livilk» f.ftlallnfnjjar ^■^r«a'Illlnc«^nl un i"T »a.Jana fi^irhillan- 
drn »kola liilla nf, "iii kyrkan» f■^r^lållandl• Iill »talon, då l4n« 
inanufn ufiylthUr »å^iiiii i'n nuklf ritft i'>rv<T hukopen Skulle 
drt lii^ra till orlninjji-n, a(( |iiii<.«lyr'i»cn »tyrrr 0''h >tillir inom 
(M ri-[;t kjrklij* omralil, m.>»tp del c^k vara »vårt lur pre- 
(itcr»k.i]>> t all u({ifylli »iii;i jdigter, ty Iill de««a »kulle det då 
Il '.ra att l.^-a den synnrrlicn svåra koii^ton att lyda två em- 
lirtiiinyndii;lii'trr, hvilkn af inyket naturliea or»ik<T i-ke konna 
nlltiil lirtrakta ».ikerna från oaiiimn nynpunkt och handla i öf- 
verenMtiliiimrlse med hvarandra Kmellertid, for «lt återjrå till 
land*1u>r<lingeii» irrå^avarnnde »knlvelne, blcf rMultatel af han> 



Lin» Leri La>»tadiu» 



95 



ai.Mrd intoi ann.it .iii att liiiisiiannen en cui;; iij plOsIe eu »am- 
niniiki)in>l. «i.m hull- i »nuiiiia ptrd, der lim -jelt I c>ddi> o-li pä 
hvilk<n en saiiinnj tltnd linne vid naniii Mo^fv i Lx.vt.idii iciu 
ii:irv»ro li.MI e(( t. ri- Irai:, »oin -kull linfva nii;;ot iljertt n]ui<.ttn. 
fcr.inde v.niult m.' mot ili.isii .traiide tji'n»tein.iiiH piTMHi 

Det var (■•ko Idoit do « k Ivikuiiik-n. ■>oiii ^ijorde Irms- 
»tyroUon lH'kyiiir>l. .Vfvon diu fstli^dom, luiri riitaiiiliiiEru 
•kulle liatva t.ikit. «mio» liafva loiokomnul sä*iiin ogtiiid alt 
iron .Man k.iii vix.»i uki" Bn«e imdrlicl. "K koniinoiMK ,«tall- 
lViri-(radare uk-mi linet skulle l,it i diiiii i sik i;;'i sn> (rll lijirla(, 
.tå linn vcrklioeii tr.iMe, iti ,|o nppiMtl.i, »om lim Ii iro ii rt- 
liållil. vorii liilll ix.tkta. O ks;'i limitr iiinn, att iilsnidtl pa 
de Ceiiom «»koloriia» frainkaltado otordilnkti.;! iknnomiska fflr- 
hilluii lena i lioj urad lynrl »ii; y.illando i kiiniinjoii» lielaltnincs- 
hahande» fr>rf varande »krinols- Vi kuniKi i'ko .iniiurliindn 
Inrklnra Inlmnde i>rd i »kritveUon; -.Doli lim 'fil. till loljd dcral 
Å'.t (ill ki'iiiiiiC"lis l'<dallnin);s|i>ilv'iude inknnmii imd rapport <d- 
\'r livnd »om (ill <lrl åkyftiido an lainälel» »inniindi! vid(ii::e» på 
' t ■((, OMI doksa 'ilEardrr ii ke llitvii ruij.ikli;;)! illir Mil iiti 
■inii l>«in<idaioleii iV.r ordniUkieri» uppuiKli.ill indo nki' rrliallii 
v'derl>firande pas(<ir» ii' li »iiokniii.uiHls iindorsdnt (loK hitiade, 
utnii d>'»sa Idilvn liki:ill>E" ^"^ ''''' in<'liiliskn nnsvar do ^inom 
urakdåtnnde i henlrde liifnseende »m ndr>i;;a, k'iiiiiiiueii» lirlnll- 
li 'liitianile må ktiiiiia n linj;vic|. il iirlii; ort iiihu.iI.i dis.sa 1/r- 

>.:iiii;a lurhållaiidoii tniiiii rijnli Mokt ii i>' li di nnod åda|:aiai:ua 
leiina amken* ola' k»nniliel »ii tal nnnl en hUl rii:'rii<)! si, ni 
andra rnKkilte ' . Iivilka i nöden» »tuud knuimil sokiuii tdl lijelp 
'•ch tivilken hjelp vi.liro turde lnio.tva anlitas.. |)rt iir p.Uiii; 
li^l, ittt koiiiin.!"!!!. I e|.'illiMiii:»tiiilv.iiiile li.ir Ir.iuif r allt tiiiikt på 
d' inåni;* I ini-satninaiikdmsi. rna, Imn n." nnui Knkiion »kulle 
halva lililvit ularinad iicli livarum |.iii4>lo I Iihl» u IIiIvk nn ler- 
r.itad, ty alt otark«aiicli. t i iiiut rejiiTin;;. n i l> eiiskiUe ino.i- 

ii:are, »om kuininit piialal.cn'! im till lijelp i inMfeii» lid, skull* 
!♦►(» I dera» »Äti at( idva »iu andaki, vnro iii'ii;»t tor si.irkl. 
Meitinscn kan vll ej vara iiniion annan lin den ,itt do visat »i|i 
olark»ainme emut sina vAlgi. rare. deriaennm att de Milvit li.i(;lii»ft 
(dl arlM-l» noll liurlidle »in til i df iiliKiTisa saiiiiiiHiikiMiisliTii t 
I detta alsoi nde halva vi har iilv.in ullilat vjir laiiko Att 

1) urJacrant 



96 



Lnrä Lcvl Lsstartius. 



rfeniT.n ii-ke snkmr stiiii, syiH>s vi^n sig dfrnf, att lani1sli(it'.iiiit;piis 
mellaiikomst hIb iivpilliuHe ili-^t ringnstp rosult^it. I.,i-st,iriiii-. inJi- 
ste vistprlitjeii torklma sig infiir iliiiiikijiitlit iifviM- l;insiii:iiuien>! 
bp-kyllriitijiJir, iupi) Ii i ii sviifs Ii ifva n(i];iktiL't lifiii.itt dfin, så- 
som han tömt i »it uivkilt lirol liirklar.it lie ircj l;ittlK'( kunii:i 
vederl;i22^ 'l»'i" l-'iiili;ilhiiiict inom forsriuiliiiijiTi bUf dctSflinnia 
som fiirr. Man >aivilni1rs siiscin IVirut omkring ordft, så liin^c- 
din rtlifrtiiw hrinforclsen hull sin uppe p'i saimiia standpiuikt; 
men sedan den sjunkit och ett afsvalnaniio linrjat, hlptvo sam- 
marikiiiiisteiim mindiu talrikn, phuru har såsom på andra 
ställen den lastailiaiiska nirelstMi jii>.t doruti icke minst upiKH- 
haradc sin lifskiaft, att da i allmänhet riirelser på det aod- 
li^a området etter iiajira få år plai;a stanna af, h?ir den tiirra 
fortgått, om än ej med sanmia lifiighet som under de tVirsta 
åren af dess tillvaro. 

Så se vi, att den religiösa hv.tlfniu^^cn i Lastadii egen 
församling 6ck traiiiiiå utan viisendtliyt stijraude a,f verlHsliya 
myndigheter, oaktadt läusstyrelNenR fiirsiik aU h.uiiniaiide in- 
verka. Detta är i icke rin;;a man att lillskrifva biskopers 
Hioderation och öjipna blick for andeliga förhållanden. 

Helt antiorhiiida pirk det till pa finska sidan. Biskopen 
i Kpopio stift förfor mid strlinfilict vid de -visitaiioner h:vi 
Indi i finska Ofver-Tvrwå, Mnoiiionlfka och Kittlln /•rsam- 
lingar, dur ln:>tadianBka rörelser ypp^t sig, och förklarade 
det vara |.resterskapets ]iliL;t att qvafva dcs.sa liesynnerli;:a 
religiösa litsyttrirjzar. Dessutom sattes kronobetjeninf^en i rö- 
relse. Om 'let skedde pa föranstaltande af stiftets styresman, 
veta vi ej, men var verkligen så turhallaiidet, så oiå.ste med- 
gifvas, att deune biskop nog litet kände de verkliga crän- 
serna för sitt verksamhetsfält. Iliira det i följd af ordninjts- 
m aktens framträdande tillgick i de tva öfriga nysi; omn.ijunda 
tinska församlingar, veta vi ej, men det ilr oss bekant, att i 
Kiltila. blefvo na„'ra qvinnnr ståmtla fiir kyrkofoiar^else. \i 
vilja ateriiifva L:tstad!i Leråtti-lse om iörloppet, sa långt det 
var honom bekant. i-Når målet förekom, frå^jaile domaren om 
de kallade vittnena kund" taga |iå sin ed, att dessa (|\iiiioir 
af okynnr sknkit i kyrkan. De vitiien, som voro v-ickt.t, 
intygade, att dessa rörelser voro ofrivilliga och att det icke 
stode i svarandenas makt att »julertryirka rörelserna. I>e 
sorpliJsa vitneoa intygade, att de val sett och höit ljudet, 



I.ars Levi LaslaJiuj. 



y? 



inen icke kunde bej;n|ia, um Jet var ofrivillij»t eller icke. 
yomreien tiilije då ett sådant ut^irtj», att som irku Levi.st vore, 
att desse n \> .'ikett af okynm;, men iiiiijli^tvis kiirolf; Imfva 
kuinniit al någon sjukiloiii, s:i kunde .svarandena ii ke al suken 
iaHas. kroni>aklat;iire[i besvmade sin i Va.sa lujtralt, o' h der 
l.ildrs de till TiO daler kilivermynt boier ocli U[>[ieutar kyrko- 
jjligt fiir kyrkiilVjrargelse. Dumaren, suiu hade ti ikänt svaian- 
dena vid häradsrätten, iitog si^ da de letiyi-ktd» sak och he- 
.'.v.iiade sig i Senaten otvcr Initratten-. utslag. Men afven der 
tåldes svarandena, oi h all utväg att gå i nådeaDsökningsviig 
till kejs-aieo betogs dem ätven. Da niaste dessa fattiga (|vin- 
uiir foist aftjena vatten- ocli brudstraifet i Uleålorgs bakte. 
Dernast in&täldes de i sin törsamlings kyrka Kitiilå lör under- 
gående af deu uppenbara kyrkopligten. Men när presten frå- 
gade dem enligt gamla handbokei s formulär; Känneo I alt I 
genom djcjvulcns laffi/rel^e t/vli ai-yit list ') ick'- allenast lör- 
törnat Gud, utan afven förargelse i Guds föirsamling åstad- 
kommit med edirt rop, så svarades: Nej, icke genom djefvu- 
Irns ingitvelse, Uvad var da att göra? Qvinnorna blefvo åter- 
lorda till Uleåborgs häkte, lör att genom vatten- och bröd- 
stratt formas till bekännelse. Derelter in.staldes de återigen 
till undert;aende af kyrkoplikten med samma frågor o: h samma 
svar. De kunde omöjligen erkänna, att rörelserna i kyrkan 
hade kommit pa dem genom djetvulens tiUskyndelse». Da L<e- 
stadius, hvilken säger s)g halva sett liandlingarna i målet och 
talat med de forloljda, i ett bref redogjorde för denna märk- 
liga religionsprocess, var den slutliga utgången icke känd. 
Vi måste bekänna, att den ar för oss obekant. Vi hafva \i — 
serligen hult, att man slutligen måste Irisiifva dessa arma 
qvinuor, utan att kunna löriiia inverka pa dera."; otvertygelse, 
hvilket också ar mycket sannolikt; men vi halva icke kunnat 
lörskaffa oss någon säker niidenättelse om törhållaudet. 

livad som lyckadis i Finland eller att tV,rldlja lajstadia- 
nerna, det niisslyckadis i det Ina Sverige. -Man törsokte pa 
åtskilliga ställen att draga dem för rätta, men syitemalet der- 
nied förfelades. Antingen frikändes de af harad.srälten eller 
ock af nät måste iiii^re instans. 



I; Kiu8ivi'iiut!CB af L;cst:iilinä, 



13 



9S 



Xml Li:vi L.isliuiiiis. 



Kil s:'iclan riiUcyän;; började i Cail GuMalV tiiissiiiliii^. 
Nii^iiii rniimor liad. i kjikiui (K-vstfiilos tätt liikuniksia. sch,,, 
(1« aiKUiHil;U. QiTrntis iiatlvard. Kn luiratKskrlfvarc, soiii (l,„ 
t, Ull bodde i iiiumida tursanilitii; f"'li vant iian^araii.le vid 
tilltillet, iiiiiaf eii kla-:oskii(t till lai.^styielsc-n ukuI jikiui.lf, 
att dos^^ä .iviuiior .kull. sti-.-.m.s cfttT la;: t.ir kyrkolorargeKe 
Kio.io!ä.is.lKUU.en ,.a stSll.t tick da MMunv- M n.stäm.iKi 
dem till harrulsrättni. l»a miilet i sej.t. n,l,o, l.S:)2 tuivk^m, 
iL,tj-ade df sa<nm vititei. inkallad,' Ircstadiauu.i.a, art (Uss;i 
röiplwr voro on verkan at doi» lidi-e ande och do oln;;.i 
vitdoiiu kunde u-kc taga pä sin ed, att rörelserna, voro at djcl- 
vuieii. Med anlednin;; liiiraf aninoJadcs läknren a orten att 
af-itVa sitt utlåtande i s*keu. Denne, livilken var samme 
mar., som uttalat det fördelaktiga onidöiiie ulver den kusta- 
dianka rörelsens sed!i;ia virknini^ar i del Iiela, som vi förut 
alurjjirwt, hamludl iiii i sitt utlåtande, att La-stadius var rätta 
ujipholsmann.n till detta ..oliysglis;-! svärtueri", tadlade biskop 
IJ, rgtnaii, som al (.a-ton, i 1'ajala låtit sig ötvertalas alt med- 
-ifva en siirskilt f!ud.>.tjenst tor deras skull, som liade rörelser, 
Tublaudade i sin embetsskrilvelse en per,-.on, som leke »iL^d ha- 
ken hade det aldia minsta att skatfa, nrli betygade slulltgeu, 
att dessa <lvintior voro sjelfva ansvariga för siiia rörelser, 
hvilka således voro sjelliijoi-da. Icke ens elter detta omdelA 
intyg oiu hvad som angick och icke angiuk mälet ville doma- 
ren tiilla de anklaL'ade lör k yr ko förargelse, D.remot ausä^ 
lian sig bOra liänskjuta saken till sundbet-skollegiits bedömande, 
helst som läkaren iublaudat främmande personer oeh ämnen i 
det honom affordrade yttrandet. Hurudant utlåtandet biet at 
sundhetskollegium känna vi ej, meu dercmot är det oss bekant, 
att de anklaj>.ide frikändes af häradsrätten. 

Annorlunda dömde Neder-Ralix häradsrätt, som visser- 
li^jen tillhörde samma domsaga, men tiliUlligtvis hade till ord- 
fi-rrande en ung hofrättsnotarie, hv,irs asigter i dylika mal 
icke ofverensstÄmde med den ordinarie domaiens. Inför sist- 
nämnde liäradsrätt hade en tjenstepiga bliivit stiinid for kyrko- 
lörargelse, emedan hon ifter nattvardens begående hoppat oeli 
dansat i koret. Häradsrätten dömde henne saker till kyrko- 
förargelse. Besvär anfördes i hofrätten. Till stöd lör dessa, 
bilades ett iutyg af en aktad prest. hvilken tjeiistgjort som 
adjunkt i Ofver-Toioe, enligt hvilket iutyg dylika rörelser voro 



Lars I.cvi La-slaJius. "' 

;if rent andidig natur. Ijnnnn upphäfdes af Imfratlen, oeh den 
aiiktai!a"de frikändes 

Sa se vi, lumtsom n.i:;ia försök ^jordes att t^eiium l.i:^- 
skipningens uullankomst i|v;irv;i de besynnerliga rörelser, livari 
det genom L.-cstadii predikan fianikalUde andeli.T;i lifvet hade 
itt af sina enendouiliga uttryck. Vi liuna det vis»t leke un- 
derli;;t, att man stötte S14 pa det döfvande oljud, sum upp- 
kom iin.br guiistjenst.rna, da k-estadiaiiernas reiijiiösa känsla 
spran:; öfver till extas. För de utantör partiet stående, älven 
om d'ssa voro frotiitnn kri>tna. måste dylika upptraden vara 
någonting lör andakten storande. Och att for det stora Het- 
tabt, »om i sjcltva verket betraktade eu allvarlis kristendom 
för der likgiltigaste sak i vcrlden, sådana bullrande yttringar 
af ett ofattligt religiöst lif masle vara rent al al^kyvarda, är 
naturliyt. Men af enibelsmyndigliet, r liar man ratt att loidra 
en sorgfälligare undersökning, uinnn dr atiuinstoue döma till 
kyrkoföraigelse personer, livilka minst af allt tänkte pa att 
åstadkomma någon sådan, huru lagt de stodo i yttre bildning 
odi huru i hög grad benägna de voro att ölveflemna sig at 
ögonblickets känslosvall. 

Emellertid måste sådana törsök att ((väfva dessa känslo- 
yttringar bekymra den man, som genom sin lärareverksamhet 
ka.stade ut de törsta t;indaude gnistorna till den eld af otyglad 
religiös hanlorcdse, som i sa vidsträckta kretsar lagade med 
sa 'inyckel buller och till så mycken töraigelse lör dem, som 
med kalla hjertau sago den lorunderhga töreteelsen. D-tta 
var dock icke den enda anledningen till bekymmer. En sadau 
lag ätven i den till sin existens, eltev La>-.tadii uppfattniug, 
hotade missionsskolan. Denna skola hade vant eu längre tid 
skött af föruiuamde Joh. lUattamaa. .Men sedan LKslddius 
blifvit entledigad Iran sin lietatlning såsom visitator i lapp- 
markens norra del, hade han lätt en etteiti adare, hvilken icke 
var belåten med det sätt, hvarp.i skolan sköttes. Det syutcs 
vara anledning bef;»ra, atl uaiuude skol.is loiestandare skulle 
förlora sin (jiatS. ^a skedde hkväl icke. utan Uaattainaa 
Stannade qvar sasoul b.raie till L*staJ,i dod. da han tnviUigt 
nedlade befattiungen, emedan han ans.ig s,g kunna verka mera 
genom att efter sin andeliga fader stalbi sig 1 spetsen för 
l*stadian. rna ocli söka banimanlialla den vidt utbredda rörelse, 
till hvais framgång han sa vrksamt bidragit. Detta kunde 



100 



Lars Luvi T.xslaJius. 



icke lika lätt skt, uiu liaii fortfaraiide v:>r Ininii. n vid mi,, 
sioiisski)lan i Jukknsjaivi. At tlctina orsak var det (lim,,. 
I,;i.-^tadii tcriiiirlislf iii.iili,jil|>aro och fii|-tioj:iie v.\a alllytthl,- 
liAii .iiikkiisjarvi till Kaicsiumdu, iler liaii allt s.daii vaiiLi,,li 
tur (\<-l narvaraiuie ar bosatt sum ii)l>)gg:>'t. Om således 
La>>.tniii fnlliäsjor voro ogruiidaile, v.iro de likval icke niiiidiv 
enade att urna lioiium den tid de riirLruniios, ucli al tiit^kiltii 
Lret visar si" tydligt liuru allvnr.saiiima d.-ssa tiiiliai;or vurtj, 
Tdl df ledjainlh-tcr, som samlade si;; omkring; Lir.stadius 
under åc. sin are aren al liaiiS It Ii i ad, Ivort-r ät ven Jet iiii«- 
iiijc-, for hvilket liao a; 1858 blrf toreiiial a dåvarande ^ir i iis'ii- 
reyeiiteus sidd. Da dt-nne turste besökte Noirbosteii, sainiiian- 
trallade han mod L«stailius i Ölvtr-Tome prestfjard. Mid 
anledning af drn ss^oares viyran att vid luiddajisinaltidpii for- 
tära ett jjlas vJLi Llef Ira^a om de starka diyckernas, sarskiK 
branviuits iiillytande pa folket, L.xstadmsi, .-om iiiK-dt d^ata 
samtal , liirtaktade den asiglcii, att iiämdtf iiifi) tände be- 
visat sin lorsvagaiide bcskaflerdiet jjenom de maaga vid be- 
Viirinjjsniiinstringariia kasserade yiigliDyarne. Prinseii-regeiiteii 
fiiiklaiade detta itke vara törliallaoJet ock påpekade det onitta 
i att -itva biimvinet skuld tor de lätta krrpp^skador yiiyltn- 
garne sjelfva tilltojza sig ((n att slippa undan bevärings- 
exercisen. Mrn Lastadius vidliöll sin a^-igt om tiUtalli[^lietcL 
at det bevis liau anlort. Stödjande sig pa deu frejdadt> läka- 
ren, yeneraldirekttjr Iluss' auktoritet och med asidosiittaude at 
all etikett, hvilken säkerligen var honom lika obekant soai 
heraldiken eller ragon annan utom hans vetandes sfer belägea 
knnskaps^rcn, iriotte han med ett iipprepadt: "joO" troulölja- 
ri ns upprepade: »det är k ke sant». Etter att batva erinrat 
om JageiiJ. makt att inskränka braiwinssnpandet, atstod prinstii 
rei;enti'n Iraa taukutbytet med den oböjliije presten; inen att 
deutie rakat i ojjuiist visade sig ej lanj^t deretter af det salt, 
bvarp.1 haii<! auliallan att ta löljaftt kronans fartyg till Stock- 
holm alvusades. Sjelf söker La;sladius förklara turstens tur- 
hallaiide mot honom dcrmed, att han blifvit infor regenten 
smädad af »Cbrethi och PletUi», ineo uttalar tillika den tör- 
modan, att .-stormen snart skulle ^e sig», hvilktt icke heller 
kan bctviflas, da han ibriöniat en furste med l\arl XV:s 
mennisknvänlijia oih forsonliga karaktär. 



Liirä Levi LseslaJiiis, 



101 



Ku tisaltniii<; ior alla de obeli(dia[^ och den o^uust, som 
dm a\ "^a inanL.'» tnrkattradr. Iiiraren trän liera hall ådrog si^, 
laiMi liaii 1 sina vänners k^irlek. Yttringarna af denna karlek 
vuro icke mindre egendomlijra än den person, som var loreinäl 
JcifiVr. Sjelt beskrifvci l.iustadtus dessa yttnnii^r pa detta 
fiir houoni c<;na sätt: ..Allestädes hvarest de va<-kta finnas, tdir 
jat; i oidets egentiij^a.ste mening hundlilad af de väckta, ..=om 
icke allenast omfamna (mit;, utan åfven ') hänga sig fast om- 
krin;; halsen och hoppa af uliidje, när de se mig, hvilken de 
an.sc såsom uppholvet till den salighet de nu känna. Jag har 
likväl ofta äi'^''^ <'*''" uppmärksamme pä den n instan di gheten, 
att denna kärlek till min person är en aigudadyrkao om de 
icke skilja emellan den rätta upphufsmannen och medlet eller 
verktyget i IKrrans hand. 1 sm e.xtas komma somliga i 
Hyrande fart och klappa om mig rätt dugligt, sa att jag 
stundom måste akta ögonen och orstolarna... .\f sådana 
käusloutbrott var lärofadern sjelf nke mäktig såsom man 
kan se af hans egna ord. »När», fortlar han, »de blifvit sansade 
-tter en qvart eller så, visa de en klar insigt i nådens ord- 
ning, grundad pa lefvande erfarenhet och en kunskap i Guds 
ord, som är förvånande. De hafva således likaså klart be- 
grepp, som de batva lifliga känslor. Medan dessa flyga med 
trones vingar oiver jorden, står jag med mitt stora förnuft 
och kiinslrdosa lijerta soiu en målad bock och kan icke be- 
svara d. ras kärleksbetygelser: blott några blixtar flyga ge- 
nom miU af egenrätttärdigheten furhäidade lijerta." 

Uet ligger nagontina glädjande i att få omtala denna 
Lasstadii vänners och åhörares varaia k,tfleli, hvilken likasom 
got ett förmildrande och försonande skimmer ofver de dystra 
skuggor af ovilja och hat, som mtag.i forgrunden pa tiittaii 
af hans senare lelnadsar. basom vi längre fram fa se, hotade 
isscrligen dcu innerliga tillgifvenhcteii mot slutet af hans 
leluad, att hos nagia liypcrevai.geli-.kt sinnade InDStadiauer 

1) ncisin oi-il, som saimuaubniiget furdrar. hiifvsi sauuoUkt geuoui 
[öibUctutle blifvit c.i:vciljt.|.pnil.' af LieMndius sjelf eller ;ifsli;ri£vareu .af 
Imns cLskilla skrifvciser till iluiui.n.steii Wiesclf;Teu. hvilken benäget 
mca.lela. f.,if,ittarcu .le brcf i alskrifl, sum li.-ii. cmoltnpil «t ilcu 
inMuamvA^. Öfver öein Lar otvan £n,m..t!il.iii f»ih;.llaiideu kmuBr 
.leuna bnfcamlmg «ri'ly«ii"gar. '''"t" '^'j';* ^J kommit fött till del. 
De i lefnaAiteLkuingcu åberopade bretveii UUhuin alla cienna samling. 

U 



HI*J 



L:irs Tji:vl L;i'st:iilius- 



Lars Lcvi l.ifstadius 



lo:? 



slii (ils er i ovilja ol-Ii bittmliet. M u kitilik, likn^^uin ä(vn, 
viiiiliijid, emuiiles hoiioiii iliuk af flprtalft at hans larjun"ar 
oi-li sedan lian sjolf liortjiiitt, .staiiiiailt; diiiiia karlok och dun ii 
\(>rJi>;nl qvar sasinii vitiiecliiird oiu pi kaiiiiaiidet al det uj.|,. 
iikli;i;a i haiii tro, det allv;iili^a i lians {i;mlakti};liot, dm. rtd- 
liga och valsignelseiika i hans minte tor ineiiji iskors audt- 
li^a väl 

Olörtnitia var iletta aihi^te och tilliäikiigt aiisträngaiulc 
fijr att ta^a iiiiudtc vanliga krultoi i anspvuk. Med en itvir 
som vittnade om biinuaudi; karlek till de själar, som vocu 
aiitVirtrodda at haii^ hcrdavard, verkade Liostadiiis inom hJr- 
sainlingfn. Otta (>f»ii;id.' Lan sin tid at don euskilta sjrila- 
vardi-u under veckan, och lielgdagarne voro tor honom dajjai 
af en deu största anstiknynioj;, under hvilkeii lians icke (■ju- 
nerlifjen stora tysiska kralter satirs pa de hårdaste prof. Ulan 
att liafva fortärt någon loda gick lian till kjrkaii för att hal I a 
sina dubbla |irodikni:igar. Etter at^'rkom^tcu till lienitnet ujiji- 
toys hans tid långt iu pa etteriiiidda;^(:u nicd samtal i andliga 
iiinneD. För^t sent tänkte liaii pa kloppeos fehof af näring 
Dit enda han dessluriiuian förtärde var Lxstadiauernas älslv- 
lingsdryck och enda fysiska rckrpationsniedel, kalie, pa hvilkel 
]iuu ij var sparsam i fråga om sij» sjclf eller andra. Om 
liau ansträngde sig för upplyllandet at sin pligt som själa- 
sörjare i pHJala, sa uiä man dock ej föreställa sig, att han 
upphört att lata. £. ra andra lörsauiliDgar inneslutas i hans 
omsorger. Till och med det temtigen iitlagsna Ncder-kalii 
var tiireinal tiir La3sta<iit vidt utsträckta andcltga omtanka. 
Genom h.ins bedrifvaiide skickades en at hans vänner, torat- 
uäinnde C. J. Grapc, säsoui »missionär" till itragavarande toi- 
saiiilitig och uppehöll sig någon tid vid egeudomcu Jijorktors. 
iJit vill synas som hade Liestadius ansett, att den torm, hvari 
det kiystliga lifvet uppträdde hos laistadiiiueina var, om ickf 
den enda miijiiga, likväl af sa förtrafllig heskafferiliet, att dm- 
saiiima nödvändigt måste .spridas. Dertöre var han hela sin 
tid sysselsatt med tanken pa detta spridande, hvarmfft lian 
också gjorde böljan genom begagnande af einissarier, sedan 
den stora väckelsen uppkommit. Någon gäng anlitade lian 
atveo sändebref trli deu törsamliog, som hau ansåg försänkt 
i köttslig säkerhet och andelig dud. Vi halva ett sa.'ant sände- 
brcl i vara händer, ocli vi skola göra en kort tViUUställning 



al dess hufvudsaklipa innehall, da vi i korthet redogöra för 
Lastadii skrifter af religiös beskaffenhet eller syftning. 

Yi vilja niiniligen kasta en blick pä hans andcliga för- 
fattareskap, hvari han sa klart tecknar sin personlijiliet, innan 
vi redogöra för slutet af lians verksamhet och hans lif och i 
sammanhang deimed försöka uppdraga några grnndlinier till 
en karaktärsteckning. Bcriued koninier den egentliga lefnads- 
skildringen att afsluta^, hvarefter vi vilja iiiläta oss fk frain- 
stiill ningen af den nu varande lasstadianisnien 



VI. 



L;i'.stailii fiirfatlarskai); lefnadstcckiiiiigciis slut. 

Under den tid L.istadius var i sa hiig grad upptagen 
af sitt vidsträckt fattade själasörjarekall, hänpaf han sig at 

11 icke obetydlig ftirfattareverksainhet. Om han under denna 
tid utöfvade nägon sådan pa det naturhistoriska området, är 

5S ej med .-akcrliet bekant '). Men mindre betydlig måste 

1) Vi måsto erkäena. :ilt ri helt litet kiinnn till Licstailii veu-n- 
^k:i|>lii;:i >:kriftei-, de luii nu linfvii blifvit utgifua. före eller etter dcu 
stinn viickelsrn i Tmue lajipiiisrk, oeli vi hafv.i ickt heller ;iii^<ctt a«- 
:;elcii;et att {ur>k:ifl.!i oss Liinunre kiiiioeilom derom, (U Ii.iiis rrtcMskaji- 
lisn betydelse siim botanist i sjeUva verket icke tillhör dLiuia k_viklij;a 
tirt!,liild. om au densamma. silBom kODijiet«nte domare iii>pfattal deu. 
inastc atiniiistone antydas i linus Icfvcniesbeskritiiiiii;. Att mauuem vc- 
leii:>kaiili(:ii skrifter och afhatullingar uiiUte hnfrn Tiirit atinirkta, »luta 
vi till af det umdcme, som J'i: Wiiimtcr med milediuat' nf ett L;e>tndii 
arbele, Locn jiuinlUtn. Ofvcr heiiom uttalar. l?ä beter di.-l om huuoin 
I deu stdie tyskt-- bolaui^teus fvilicts eiiriyptric: Fcre ini.s'|uam iu dijudi 
■ audiä Salienra Lajiiujijia; fonuis erravit, ni^i iiiii alionim oimiioQts 
sectitiis suo ipiius judii-in ditnderc cupit. Kobis (jvideui ci>mi>ai-antibns 
sctiodula» autOKrajihub spceiniinibiit ab ii>so ex>llei-t.i-. nvanini uberrinia 
eo]ii!L in Herb.irio Ae.-idcmiaä l!et:iie Helmieusis asservatnr, adje.-ta« ii 
iiiiKittum (t yttlhilio itri crircgu liaud snti-t itimliiri })Os!ic liiltlnlitr — -- 
S.epc iiniimii sibi pannas est mictorilate Wahiccber.sii: Siepe. «i siiam d. 
^tirpillu» liybridis .^enlpntiain seijiii inalnissct i)uam iiumiiiibiis iis, qaa- 
teleberrimi patriiu su-.u botnniri specimiuibus a se inventis dedciiiui. 
iredere, rcotius illo de h.-irnm .slirpium natura judieasset. Ttuiim rl 
"ailis yti.s Miiyririissimts et imjmio pi/rrl(irfi SnhUmn eiiroimantiii iUii.<ti'at,o 
phnimuiit äibft. 



UM 



Lurs Lm Litsl;itliu^. 



(ku liaiVa vnrit, om tlcu iii,'t rum, cliuni dcftn ej luulc sin 
.irsak i ;)tMii,-ik liir iill iiiituiioiskiiiiii^. Mun liar i i'.<icrli^'t'ii 
ilts|HiiU, :itt li:ui hrliut njii) sitt liiTliiirium, scdiiii liau l)lit 
Cii ilen praktisk;» kristrnrtuincnK uc!i uvkttrlietfus M|,nst«l 
inom 'lorue kqiiiniark. Mu detta :ir iii mycket mindiv fiir- 
lialhiiitkt, som liaii till oeb med Ijolaiiiscr.-uk de t,eii:ire avcn 
nt >in letnnd. 

Dl' iiiJiisiitst r Liestndiiis nedskrilVit i ilniuen, som iir.. 
i in-li ftir ég kri*Hi^^•l eller lie röra kri-teiidfmen, iiro ieke 
fa. l)t^ linnns dvls i nimiu-kiiiit, »kh trjckta. \i skola 
lOrst egn;» i:ir ii|ipiu;irkxaiiiliet at de ti'prr:i. 

Ibland dessa fmeki numer 1'örst ttt .^<uiili bn/ fiil Jidl.d-. 
,å,n förs(m!,n,i, skril^el i den l;i:stadi;iuska riircNeiih biir 
jiiii. Det Jlr en ingalunda kurl Hkritvehc, sdiatc» i Karc- 
•iiiand.djiiariiesi namn ]ni tinska sjirak-t tuli -edan öf\ersatt 
|ja >\cn!.ka. Hållet i cu n!j'd;e{ sdUu^ iajii^k ton, utraiir- 
ker det si^ tVir ett språk, sinn Inliar med det ^om karak- 
täriserade de IVirsta i Kiirestiando kallna jiredikningarna. 

Inmliatlet ar i ki.rtkrt en malnin- af det andeliga till 
ståndet i Jakka-jTirxi ueli i sammanhang dcrmcd upiiniLt 
iiuiyar till bättring'. r(r>a!nlinsen Irainstiillcs s^som denna 
tid sa nirsänkf i amklj- diid, att der icke fans en cndu 
wiikt själ. Socknens invånare kade j^ju cinda andar i lijertat, 
hvarmrd iietecknadc^ (k laster, at livilka de isjnnerlict \oro 
lieiiifallne. I)<tta Borplif;a oek farliga (illstJind malas med 
lika kjerta som gmfv a färger, otli bcstrutlninsarna förckoiimia 
i ett ofta liaiiandi- r)ck iiioft bildspråk'), som var det van- 

1) Vi skulle h.Hfva Icmuat ett längre utdrBj: al ileuoa märkliga skrif- 
vi-I,e, imi icke ett Uiutlci- lee:i.t i uUryckcus tji-olkoriiiga U-«kaffenhct. 
Ni).'ia uiiuare austöUiga stallen vilja vi dock aiiCöra, hvarigenoi.i lasa- 
rtn kan ^■or!l sig eii föreslalhong om licl verkligen passiout-radt i hx- 
&t.idii skrifsalt uuder cltn :iiidliL-a rörelsens första tider. Sa beter det: 
jiFor .Iryckenskap, Ijrativiiisliiiudel ..cli vcrlrtsbestyrs skull bafvcu I icke 
tid Htt griita; svordciiiuirue iiro edra iiiorgoa- ocb aftonbuner, slagsinll 
edrn suckar, branviuot eder nattvard; oc.li da ruset stiger At Imfvudet, 

Hl. begyima cdra cgoii tljta af buggoruistårar I menen eder biifv» 

I.ntbers tro, uien liafvcu ! Luthers vnndel? Den som bar Lutbcr» tro 
i hutvudskålen wh en bednisk tro i bjertat. linu år med hnlvudct i hira- 
melriket oeb med hjertnl i helfvetoti>. Vä ett ftuniit ställe läsa vi: 
uKar bränviusruset stiger i bufvudet, dA flr ock djetvuleu b.ira sitt 



Lni'!- Li-vi l,:i>Nt;Hlii 



10.'> 



liga i Lastadii iiredikofortdrai;, da Imn biirjadc sin rctfir- 
matiiriskt jnaktiska vcrki^amliet. 

l>ii annan otryckt skrilt af Lastadius är cit ndijriiist- 
lilosoliskt arbete i ftiii baud, kalladt iJiiiliii-^hj-jint. Detta 
\crk, bvarjia lian cnlit^t egtn iH)|n;ift arbetat i toll ar, är 
(Il slags liiiniistisk jisyknl.igi, fiir att bcjrstgna den benäm- 
ning, som arbetit erhållit t lians kurla letniidssteekning i den 
nya följden Itioi^rafiskt lexikon ijlver namnknnnig^a svenska 
män. Uiu någonsin den niärkvärdigc mamiciis egtiidomlig- 
lii t friidt i dagen, s;i iir det (vifvclstitaii i ibtta besynner- 
liga alsfer af baiiH jicnna. Man trjiffar liär den citst oliidjda 
iiiateriiUism i fiirtning med evang(;liiik tro, en jia en gaiig 
kristlig iieb materialistisk liisaskiidnin;;. SaDimc raiui, som 
i nyss oniniimda sandebrcf cu Ii i Mna |irtdikninKar sii ofta 
varnar fijr sjäkns v;\da i synden ocb malar belvctet fe;i sin- 
ligt som niöjli^'t, b.in tVrnekar i detta arbete, att ■.Jalen iir 
något väsen, Ihml smu blihit kalladt själ, säger Lasla 
dins, är iutct annat än neilbi ocli organlif eller badas [inn- 
ii|), ock detta lil läter lian blifva ett resultat af den rent 
fysiska titveeklingen. 1 iifveiensstäninielsc med denna ii]i|» 
fattning !if nienniskans ])sykisku sida, låter lian de inensk 
liga affekterna oeb passii>nenia, som lian anser tillliöra or- 

nainu. fJel ar hans år», ntl nieniiiskor taga honom till vitlne på sitt 
tal: förmodligen bafva de druckit Virorsskäl med honnm. nar de ofver 
nllt bara bans uainn i luunuen — — I Jnkkasjarvi skola finnas dugliga 
karlar oeb verldyvise, bvitka gAtt i skola bos gamle f;ir 2u, ^*o, 4'! a "O 
.a- ocb bafva lärt sig alt dricka, aviirja, slabs, idka briiuvinsbandel o<-h 
äL lapparnes renar pA söntlagen. En del sviirja .lie fill belfvptijt for 
branvinshandelns skull, eu del bota driipa dem. som tor öfverhetea vilja 
angiEvB deras branviushaadcl. Ocb for dessa kristliga gerningars skull 
mena de sig blifva prcstcr, domare ocb landsbi»fdine-ar i morkret> rike;» 
— — Äfven liisa vi: nMnii kan forslA att den gamle Adam blii boce- 
iigcu förbittrad, dä ban icke fAr sofva i ro. Om nugou vill kanna pä 
bans pulsåder, strax resa hans söner sig opp och visa tänderna mot 
den väckte, siigande »gäck hädan du be«;itte ocb lAt värt samvete vara 
i fred. Vi kauua kristendomens sanningar bättre aji du» — — Hvad 
brva I eder om, som pantsatt edra själar bos den öfverste braiivins- 
borgnrcni) o. s. v. Detta ar samma församling, som sedan genomgick en 
sAdar audclig omskapelse, »tt tillståndet kunde blifva förcum! fiir de 
loford. hvilka innehållas i förut (» 289, 1874 Ars Arg.) omnåmda skil- 
dring af, .sAsom B.annohtl iir. f.n-samliugens pastor. 



rtttxytJO^K^rvtt^^jiiXiix^mii^iiniaii»^ 



i;;)ulilVft, li.ll\;i siiiii ))thtaiii<i:i [>l:iKiT i iiiciiiii^^kokiiijij.in. 
>;i liiitn-i ei;<iisiiicii i lilvtin, cm^iniytr^ui i mii-cti, ilrr-irif; 
lirtm i llljrlttll 11. s. y. 

M kimiiii Ulc liiti- rc(l'ii;in;t Uf: l.:i>t:i(lii l)i'SYinicili-;i 
mil ofta sii; -ji'H\it iiintviitiainlc ;uitr(i[mliii;i-k:i tiimiiiiii-ar, 
itiiodaii ilini:i( ii< 111 rtt mIII tiir stint atliintt i fraiiislälliiiiiKTri 
^kiilk- astaak.iiiiiiias. Vi itnsc lUt Liiniilkarc ,-ift Kalium ^^\^ 
UibniiiC till li.->ii-> Klu.uKlicknini;, il:i tiil "cli <p|ii-itainlii;lii-tc:- 
(U't iui<l:;iii :i, \iiltiv.,'a i'tt Itn-i.k till Irruii^illiltiiin;; at hans 
Rlii;i')i!slili'*"ti, susoiu lian sjt-lf Ijeiiiiiiidc inni li.ilU't af 
. DarliiislijiHR't . 

\ i Jlfvcrga iiu till dm iniitiDltiiyi' uiaiiiuiis trjckta ar 
ln-tt-i). Di'ss:v :n-" /)/•»(/// w/f;(/<(r i,a Jiiiskti, en h'li<lhi^ti>i:a jm 
taii.kii .ull lK-r:i r<Alu/i„r.ts.r j«f s,,H>y,^y>u lians aiiliiiiii^nre 
luifl samt (1l'U fnrnt ofta (mniiinKhi tidniii^tn: l.n,. rjnin- 
,l< ,(W. sdin ;ir dit vidh tli;;asl<' <>ili, sasinn naliirli-t iir, 
det till sitt iuiiiliall im st unnexlaiidc af liaus trvcktu ar- 

llCtfll. 

I),iiiia tidning, snm varit en af kätlnnia orli dfrtill den 
i<,niänist:i, Inilkcn vi bepi-nat \id nL'dskrifv iiiidet af Iiuns 
lefnadsteckiiin-, ut;;afs aren ls*)2— l^.Vl i l'iUa, \i ^koln 
n;i;,'nt H|i|iclialla ■ -^s vid detta alster ;it lians skriftställare 
•.crksandiet. I (kniniitandc en f;Ani;- i månaden, r. tii-erades 
tidiiini:cii ifrån l>;iijan af ku-knhcrdeii i l>anra .lakidi Ualil- 
hei-. Kfter na;;<in (id Ifiiinade doniie n daktiinislifsivret, 
.jcL tidiiii)i;en iifvcrtogs ai Lnsladiiis eiisani, frän livarh 
iieniia redan fnritt det mesta af ti(liiia;;ciis iniieliall Ihitit. 
Af d<ii t.Dic luifMidn daktöreii liadc iiisa liiiiis>n>lfisa Jinfall 
j ena eller indra als<eitdet Msat sig i tidriiii-cn, utan al 
streii af lians iieinia bildad» geimm ^in uioderiitimr orli sin 
kristliga mildlut en lij^rt kniitrasl till Lastadii liiiftit;:! nt 
fal! emot idika tänkande ueli det prnft uliiKiiiandc språk, 
som dir\id liega-nades. Xaturlif::t\iis liU I ieke detta mil 
dåre, sudiiu den djeihe mli landii,"- stridsl^än.|ieii stud en 
sam ({\av jia faltci, riktande titt i>|)()l('rade, men defir.rc iekr 
slia s\iiril eiiint tidens titrv iindliiler oeli iiiissriktiiiii;;ar. 
Ut hiiii dmid iike sa sällan liiij;ij miste mdi veiit af lingi;' 
i \iUlret, det ma ursäktat, af den iiiistiiii tiesiiiniii^slns;! ilvor, 
ined lAilkeii siiirdtt beijagnadcs. Men livad som iniiidre 



l<;u-H l.rn l.:r.stiirliu.-' 



107 



kan iirsjikias eller attnitistoin- viicker fiirvAnin;;, dä kaiii])<n 
sasdiii en iKitnirdi;^ syaifire lc(.j!it vid dins k'irs, »'Hii var 
Hiihl ml' iiiliiijitl. iij lijtrtnl <iih bad tor dem si.m spikade 
limuini fast vid kirKel, var att st4rl<leii ej tnrdcs med det 
iindvikaiidi- at sniiiiskasiiiin^, smn tillkninmer livar m li rn, 
heisl en Kristi tjriiwre. Vi liafva i( ke ta^rit nss jiire att 
skrifva den miirkviirdi^<- nili af (>sn viirdadr niauiuiiK are 
minne, ueli |mnen_v riken är ii kc var sak. Vi liafva velat 
l.ita Lastadills Irainlräda nied hiiia tel uili änmi stiirru fiir 
tjcnstcr, utan all gömma de liirr;* Iwkum drajierier al toiiiina 
fraser ellei en i-ärli^r tjhtnad <M-h liiija de »eiutrc geimm det 
itfVerdrifn:» loford, snrn skridrr iifver den liiiie (jaiiiiiiigen 
Uppdragit Ueli d' rfiiie iiafva \i ej \elat fiirtiga, att La- 
stadins sasiini redakfiir af iiämdc tidning ieke liiill sin 
jR'im:i ren. llnu var luiiss i si;r \\v.\f'. Imh bled del egeiil 
ligen ieke mera derllire att Imn d<i)i|Kid('s i sniädelsens jiiil, 
men Imn Idcf a( mången alskydd. Mannen, som tVirde [leu- 
nan, sag det ej, ty pa>>si(>iicn liado la- 1 en hinna iifver Iihiis 
ogfin, men andra sägn det i stiillet, oeli den som förlorade, 
Tfir Liestadiii'; sjelf neli den sak lian förfäktade. 

lledaii i tidningen* Ijorjan riktades d< t mest iiassimie- 
rado anfall cnint den Ijnrtgaagne biskopen oeb skalden 
Tegnér. Man vet, atr den Kturc tikaiden bi 11 sina kvrknfal 
i en ratioiialiscraiidc riktning ncli att han med milja lie 
traktade läi-erict, mot livilktt Imn sbingade flera auatemer. 
Det lar detta, som liragte Lasfadins utom tiesinning. All 
ban i sak oeh med skäl ne>ttc det birlgaagna snillet oeli 
siikte visa hans missnppfattniiiir, var natur! i^^tv is ratt. Llet 
läror väl ieke ända tiittils fminils iiagon intrlligcns, biirn 
!itiir !4um iielht, Lvilken ej kunnat misstaga sig. Tankens u(h 
ordets män bilda en fri repiibiik, der intet privilegieradt 
ställd linnes, oeh naktadt tidens snilledvrkan skola aldrig 
meiwkliglielens öt.ira genier nndga kritiken, riktad ne it bv ad 
som kunnat vara falskt i deraa luiigter och skeft i deras 
njiptattning. Att äfveii Tegnér misstog sig i ett oeh annat 
tiäiiseendc, lärer viil ej betvitlas, oeii pajiekandet af lians 
misstag, iir cn obestridlig rättigbet. VUn artikeltorfattarcn 
i Eus rnpandes riist inskränkte sig ej till att med skäl ve- 
derlägga Tegnér, lian trängde in pa hans privata lif, neli 



iv■a;g■^.^'?^^a^Mle^«>Mlalilg<BliywMB^ 



KW 



I,; 



Lru l,j->t:iili 



»{ lnir>i:ii;in- um iitsvaliUD^ar irjoiclc linii Uvisade siiiiiiiiifriiv, 
som tV.iin-täliks till iH.Khfimidc ;it lU-ii iisstrlii^eii ii kc t.l 
(r'w, iui'ii lik\:il <lme iii.iiniciiR miiiuc. Oi li vi kuiiii;i ej 
ir.rkl:iv;i dctlii Jtti nitiske n.ti varmlijiMtiKlo iinstt^iis ia-U- 
itiilr |>a aniuit siitt iiii att linsus liiilti-a tcm|ii.ruuiciit rakat 
i iillt lin- liältii; s\allniii^, scd;ui ilt^ ((.■i;ticisk;i kv ikntiikii, 
som \i<l dumia tid iit;rafvfts ai tnckit, kour.iut i hw^i liiin- 
dcr (iili lia» diT luHiiit ».■n ntnlatlill,^'sLillK^skc kastad i'iiii>l 
allt liv;id liiseii licttc. Eljest \wrtk- viil L;vstadiiis li.itva 
ti.rMatt, att da lian fijorde allt ti.r att kast;» skugga ],a ett 
st..rt minne, skuii-gHiif li.m sitt egd. Dui ^.^.■il,liJ;e skal.l. ii 
,><li samii.likt ;Uvt'ii dfii -.vanlige sjlilasiirjarcii k.imiiirv all 
lid att bada ta sin pktts i mimicaias nuntlieon, lat an \ara 
att den senans lilir långt mera nbrinarkl, sasmn lians |)lats 
i lit\et oeU inom kvrkan v;ii- d.t. Det hade vaiit gr,dt, att 
den liiires minne tätl >arrt lred:idt t..r (leti w nares <d.fli>gadt 
och obestvikla. tithitcls. r, <.cb dennes fritt trän den skugga 
som ti.ssa ttllvilelser kasta tillbaka ]w b<.mnn sjelf. 

'i.'mli:.cn i.niitdt liedi.mer L:ostadius i siu tidning den 
\.inln:ids\anle Frau/éii, cliuru baii iekc t<ir iit ciu>l lionmu 
likii besinniugsliist som eimd le^uér. Det ar eljest milrk 
viirdigt, att ban ar sa (dicn;igci\ att gurri den man rättvisa. 
snm t..g sitt \Uti-a ämbete sa iilh ärligt, att lian allmiinl 
crkiinues balva varit en ai de mest nitiska biskoinir, smii 
\Hr kvrka pa snune liden liatt att Hin.visii. Saken k:oi en 
dast "förklaras af den I.enägenbrt It.r ensidighet neh UtVcr 
drift, smu •onekligen fiiretans hns den eldige iia^t.Tii i Pajala. 
Dtnim benägeiilu I In-s La-stadius att betrakta fcrballan 
dena ondast iraii un sida triid. r olta bisaren till miites i den 
tidning, bvan b:in dr.ig i häniad emot allt Intal tiden hade 
i bans (ig-m skelt .m!i allt bv;Kl den verkade efter bans »pi- 
fattning til! skada fiir Herrens sak. Vi bafva ieke tilltitlle 
att redi-g.ira for inneballct af de särskilda artiklarne i denna 
tidning. Ite an. niistan Utan undantag variatii.ner al del 
lema, .soin mi>ter osa i ..eraimla mundi-, oeli vi kunna sa 
mv(kel beldre Icnma en redogörelse i detalj at sillan, sotn 
imieballet «f dtinia ntmaraiide latinska afhandling- Idiivit i 
det föregående franilogdt. Sjiraket ;ir dock i de u].i»atscr, 
s,.ni fnrekonimii i tidumgeu, mjeket grofkortiigare ocli mer» 



l.,irs l,c\ i 1.1 -tailiuH, 



|ll'.t 



bb.ltadt ]iä all hiinsyn till dit |.sissnii(b: an i .(rapnla mundi". 
[iL-t ar iekc bbilt i artikeln: //'.*.< •'1'ir il' I i, Il x."/ l.nAi,,- 
duiii' n I (l'H lnlii,_i.--L(i l;ifrl.'in'!' i livilkeii artikel anfallen 
tmi.t 'legiiér *.eb fran/in ('.rekmiima, som f .rim n lir be 
häftad mtd detta (el. \h- Ibstii artiklarne utiniirka sig t-ir 
samma stilistiska grnlliet, s4 alt man bar svart att tro, att 
den som författat dom bar nagof :itt be-tiilla med lleirens 
riitta Zioii |ia jorden. 

fJinrii vi irke kunna genomgå de i-ärskilda urLastadii 
jicnna (bitna ii|>iisat.seriia i foriltniimda tiilniiig, iiiaste vi 
doek anmärka såsom någonting for niannen karaktäriserande, 
att ban i en artikel: Dni »/'( l,anill>'>l.<->i, bvari linii uttalar 
sitt ogillande fifver ett liandboksfoislag, yrkar jia uif-irainlet 
af korsfeekiiet oeh CM.reismen. I',:irndr.)jet. , .säger ban, ar 
mera iT.r luriiidrarncs %kull, bvilkas tro dvrigenom starkes, 
nämligen den tron, att genom dopet iir delta b.irn nu (V.r- 
satt, utom allt tviivel a tunildrarnas oeli bUstimliiigeus i.ida, 
uti de benådades (de beligas; s:imiimd gcm.in svnderiias tOr- 
laleHc oeh den saliga bekräftelsen derpa. Men Just t'.r dc- 
nis skull, som tvifla, .itt barnet kanske fr.ie doj.el irke bar 
den saliggoiande tron, borde irke allenast '; exoreismen 
(bvurnied IiU;Stadius menar abrenimtiationen tieh korsieek 
iiet användas i dopaktcii, iekc fi.r att bekräfta foraklrarnes, 
faddrarnes oeh fiirsandingens diida tm pa oxfireisineus oeb 
korsteeknefs -saliga betydelse aft utan afseende ]ia baptizandi 
tro oeb själatillstand, befria uienniskan ifrån djefvidens vabl. 
utan fastmera tor firsamlingens egen skull, snm ännu tvifiar 
oeb just genom sitt tviivel bevisar sin caen otm; sa länge 
som 'foriildrarne, faddrarne eller fiirstnnlin-en tvillar, att b;ir 
iict ieke är frälst ilran svnden, döden oeh iljetviilenK vald. 
böra alla de n:tdeniedel användas, som ärn af Cnd tr.rord- 
imd« att Inifva detta tvifvel, bvilkct lätt kan skada deras 
^..J.f.^^ t,-o.. — I en annan artikel: Vdiwtid f«rslii'j i<U a»- 
ihni;/ af ilc iii/rt IxHniia foresl.ir L;estadius ett nvtt, af ho 
nom sjelt författadf dopritnal. 

M kunna ej npptaga tiden med eii fallsiändig redogii 
relse for detta förslag. Nämnas biji d-ek, att ehuru det- 

1, l)cs5ii ..Ivfill.Hlirn f-ch saiiimnnhBuc<.'t rubl.ur,a, .r.l K*- altt- 
>uu.i Iiirokivmmn i »rtikelii: »Don nj» bandbokci., livu-ur iitaias^t skftt. 






■■<t^i^t■«:.■^iMfi■^'■*■■^■ 



■r; ■■r.j,;;.vtnw,.w^K(-/XW'. 



110 



Lars Li\i l,;i^l;uliiis. 



I.r-r-t \A-\i l..i-ln*ri 



111 



-niiiHia i »let :d^LXiT(kt Ur loakti.mrnt, :itt ikl ^av iil |);i in 
!.n;iiiik't aC km■^.^L■^klll:t, iU't itke s;ikinii nj heter. S;i tliii^sLiv 
titt, i ^stnlkt tyr lUI nu varimdo d'>i>liirmiil:iu'ts fr;ifri>v Ull 
bavutt, iircslcn citcr timi-; Htsmulc liMi;ar iiiriildrarue, fadil 
ranu' t.ili iiirsamtiiigcii: ävtu I mi tilvci-tiriadt; dc-mni, att 
detta baiu har (ku salijjgiiraiKk txnn ru-li liiair liinitmli ikit 
tilly uj. lu. Sa iittalaH i inlcdniinjen den uUcrtj t^tls^■ll, -att 
Ju«.us tmottagcr dii s|)Uda i sin faniii ocli valsit,-iiar dcru, 
isviiLLrlKt vu\ fiinildrariic uu-d ttwinh- lijcrtim ohcraiit 
\arda sina barn till tiiid-, lika^um diiiicUtiiadciiti nnddc 
Imide vore i uagoii mati bcrociidc af fijriildrarnts sjiilsliil 
^tuiid. Kortclii^oii, förslaget bar den prägel nf (»riginalittt, 
s(,)u Livj^tadins piifrMklc alla siua arbeten. Foröiri^t Sjss.l 
sätter si;;- tOrfattanii i sitt tiirslaj; till törbättiiuyar af de 
liva böckerna iind kniifinuati.insforniidarct OLb dtu njji 
|)!-aimbi)kcii. Dervid jmlemibcrar lian cnmt den fiiriitsiUtniiit;, 
att uattvard^bariien br.ra llernn till, som ovilkorligen tram 
■'Lir af de i kontirmatinnsbTuiularct den tiden förekuniniaiide 
orden: Di.>.-<a larn äro dmu. Äfvcii den nya psaimlMikcii 
blir fiireuial t<ir lians polemik, i det att han under niaiiga 
\;il mattade bugg ciuot egeurättlardiglicten söker framlialla 
det iriläriga i fl (ra jisalmer. 

Af Lasfadii tidning ^isiir sig, att uägra cicningsbryt 
iiingar ui)]ik(>inmit inmn hans och sannnlikt äfvcn augrän 
^aude törsamlingar angående uppfittuingen af vissa i bilKiln 
förekojiimande iier>oniT 0(h inrballaudcn. Ett utom Insta- 
diaiicnias krcth stående jiarti, »som viilc, enligt Lafetadii 
ii]p(>fattiiiug, söka en lättare vUg till hininielen än korsets 
.)th försakcKens Väg, den Baim;i aiigrcus c)eh bättringens 
viig» uttalade den asigtcn, att >,ikodemus varit en kri-^tcn. 
Denna itsigt söker utgifvarcn af Ens ro|)andcs röst gendrifva 
luider ciiuran derom, att Xikodemus, li\ilkeu af mennisko- 
fruktan kke uppenbart slöt sig Hll Jesu lärjungar, uuderliit 
alt taga dem i försvar, da det gäklc deras lif, ändnek hairs 
förs\ar hade kunnat vara dem till stort gag», dä han inne- 
hade cu hög samhällsställning. Om han än fflrsökte fiir- 
NViira kristendomen emot de andra herrarnCH sniädelser , 
hlcf hau dock genast stam, när de frågade, iini ni-ksa bnn 
vore en KrLsti lärjunge. Visserligen hyste Kikodeniits den 



I, tvrrtv grisen, att .Jesns Xii/.artuiih liek lida 'pskyliliirt och 
aiis;ig det \M.t en (digt att li<\i>a den s ordade läuinn 
dea sista tjensteii, men denna välgcrning gii k ieke utölver 
vanliga uienni^-kur^ beräkning i afscende jw del kiiinin;iiide 
]il\et, lnarest han -vantadL' belnniiigeii tor denna tjen-t. 
Lirstadiiis ville härined ryeka untlan det stöd ti',r egeiirätt 
länliglntcii ueh den döda trun, smu in:in ville liemta at lä- 
ran om Nikiidenii tio neh knstcndoni.' — Kn aniuin btrid 
iijipkoin rriiaiide liirjiingarncs tro fnrr ]i;i-kdageii. N^igra 
jinstodii, att a|io^tlarnc. redan fiire, iiiinide- dag badi en lef- 
landi^ tro pa Kristus. Men denna asigt var ieke I.^e^^tadii. 
l)c skäl, som lilif\it anförda till stöd for ifr;ig:ivarande .isi^t, 
(.öker iiaii att vederlägga. Dt bevis trir jiirjungarr.es \\a 
ujtitodclse, som man förklarade sig finna deri, att de trodde 
Jesus vara Kristus Guds siiu, iniiter lian med den erinringen, 
att de trodde pa honom såsom en jordisk Messia^^. Denna 
tro var det, som iörinadde desvi Jesu vänner att iifvergifva 
•■in borgerliga handteriug oeh följa frälsaren. Ue viintade 
sig atora iiirniauer i det messiaii^ka riket Lär pa jorden. 
Kristi ord till Petrus, när han brkändc bin tro: baiiij äJ 
ilii, Simau Jitiiii .1(111 ni. m. anfiirdes äfven såsom .stod ior 
den nicningeii att lärjitiigarne före p;iskd:igcn liade deu sa- 
li.i;görandc tron och således voru ])aii\tttödda. 1 alWende 
iiiirpä svarar ka^stadins, att Petrus kunde i det ögoiiblieket 
luisas salig, enär kan kände en flägt af tiiids anda-, men 
rinmiirkcr han, -i nästa ögonblick \ar lian ju en '■ataii, euie 
dan frälsaren sade till honum: iroil; l-ti lu. m. Kan den 
vara en sann kristen, som ar en frestare till del oiidt äry. 
lieträlfando det vittmsbörd om lärjunganics imnvttfödelse 
birc påskdagen, som iörmonades ligga i frälsarens eud till 
dem: / ^um Joljt mij ' dn, nya jitll^^m, anmärker L;esta- 
dias, <(tt dessa ord kniidc dikaväl bafva atseeude \ya den 
kolumn nde nya födelsen som pa den framfarna. Deu helige 
aiidc var ju ännu iihv pit /tnil : huru kan en födas jia nut 
utan den helige andes medverkan V" Gentemot det bevis, 
som man ansäg sig hafva tnnnit i Jesu ord: yl<nljn,-< uh 
d-rOjrir, att aiiäiuw tiro ultr ninl iiiAunia. uicn gUidjDi'- dtr- 
'Jnt; uti nlm iiaiim fiJ'.' ^Jaifm i IhidikIh, förklarade han, 
att dessa erd Iiade afscendé »pii den kristendom, som knmma 



■.j.-aj<wg»M»v 



i-kiillf. Liiriunsitnic*; luiriui vnro skrifua i liiiunitliii, iiirr 
][n (Icnim \Lrl(lvii<. irnunl v nr l.igd, nieii l.Jr-t i tidous iuU 
bi.nlau l)U-f lUnna >;krillLii uviKiiiiarad . F.vriifrib'! critirii- 
dc*, af drn vid öiiia asi-t.r, i str.rrL' (xU iiiiiidrL' tnii;.,r. 
„inl>l)li-t ikstliatlinidp iniumni niii triiNar.ns ord till liir 
iiiii^ariic: I ni,, I ,<-b lti,„s nnäan h-irn 1 'io ii. De i.rdcn 
Vidr i da'cu, .att Jesus i<-k.- kmulc gilla lärjiirii^anits kri 
Mci.d...,,, luir d> ullv, att dd skulle falla ilran liii.nudc.i.. 
Denna i^trid, som ..nitalas i den lani:a redcfrureUai ii.i 
viK-kiUcma i Tornca ]ai)i.iiiaik, sjius i.kc iKifvii Hnkiuit sin 
,n-akli-ka Ijrtvdrlsr. l>rt Vill sviias, "oin dcii aiididi-a ljum 
htK-.i s.ikt si- i'tt sir.d i dill kk-utr..-i;lilid -ull dl- skr<ii. 
li,.|,cUr, s,„„ laii{;o nnfr vidlad<l^ .Ush lärjuufrar. Oui sa 
sm-, lai inaTi i<-kt m.d)a iki, ult drii sli-iui-f tiiaiinun ansrci. 
Ill i <lrlln stMko .dika tankande, l>ct(a ai)jrii'l.p sktdd.' 
,u,d \aiilis skiirpa, i dd lian kallar dess;, stiiM in,.tstand;ur 
l„|. iiadaliiihar i.di paslLLr, att de stunuat jia lialfva v;ii,'cii 
(ill liitiiindiikiL l.ikviil a1staniiad<: iikc d.nna strid, stdaii 
,1,.|T aii<ilii;a riir.dscns K-dan; sajrt mII 'M-iI i sak-ii ; fastiini 
iriror drn till odi mtd jiiij^a ännu i daL'. S;iiiinia f.rl..d 
lande a^;.-! nriii i afsi;cndi: pa tranan om >.ik.Klruii kri-kii 
doiri. U.t är i.iksa fi.idinskull, sinn vi ui.iidiallit oss sa 
iiin-r inid dessa nieiiii.^-l.rv1tn,i^'ar, su litet en m li ani.M' 
!ll \ara liisaie tmdc liafSa liiniiit anledning' deltill. 

Natnrli-t\is kunde de stiidtr, sinn sa nita inoltt l.a 
stadills tilldel lian> Icfnads vi-tipistc [i. nod, i lånade" f.l 
l,lil\!i annat iiu tröttande, sit litet lian an i -inseendf litl 
sdt nalnrliiia Ivnnr rj-gadc tillbaka fV.r stridc». Härtill 
Imn en ..msläuditibet, s,,,n var rcid al nedslående inr den 
lUiin, til! liv ars (ird liaiH vänner i stora hkaror fornt lyssusit 
ined' lika odelad s.nii olR-ränsad v<irdnad nc-L l.riindran. 
lleni at La'vtadii TKiia juiliänt'arc luirjrtde tnittiia vid den 
striin-a laiquedikaii, som linn dref med sadnn fijrkarlek 
ilihuid sina ahiirare. Ltrustad nird ovjmlijra ^-afvnr att pre- 
dikii lai;en, ineii tillika ieke sa eiisidi-t la^jisk, att han ej 
hiliuiiiade till Kristus, livarfore t.jälar leke blott viiiktrsge 
noin bans predikan, utan iifvun koninio till t\aiit;clii frid 
saknade doik denne sjithusorjare (^afwin att guuoin md pre 
ilikan niiia det anddi-ii lifvet oeli gifva det cii sund rikt 



Lar^ T.cvi I.ii-l.iiliii-^ 



li: 



nins- Den starka ta-iska priigcl, snm ittinäikte bans l.irc 
ilra^' i br.ijan af Irans praktiskt reformatoriska verksrniiliet, 
bibebdlls allt traini;eiit. Man far derfiire iekt^ nndru pii atl 
niani^a af bans vänner (ridtnade vid de Kiiiaitiska basusia- 
Ijuikii neh Ville biira de milda tr.ftesord, snni viil belii.fvaK 
till tröst <Hdi stiid foT det nfta sar-ade, alllid kämpande 
hjerlat. Mun itke nojr med att evaniieliiini i kastadii pre- 
dikningnr iekc (iek det framstaemle rum, som uiaii^a iin 
skaile.° lian lief;a-iiad.' ofta iia.-on tid IV.re sin did i. ke 
sällan sådana iiredikok.meept, som i maii:,-a afskrifter eir- 
kulei-at iidand tlera lorsandin;;ar ck-1i IVaut voro viil kända. 
Ursaken liärtill var, att lian tätt sina r,j;:nn l.nsva-ade, sa 
s,.in det tros i iid.jd lierat att lian skrifvit hina predikniii:;ar 
med dåligt bläek pa dali-t [lai.i.er, sas.nn fiaut är niunändt, 
pa baksidan, inafcun gaUK :dveii tvärs ,.her skrilteui at 
samla bref, räkningar m. m. Denna ii^nns^ ajrbet, ai livad 
orsak den au h^irrörde, var sa nyeket laer.i liiiiderli,;- i bans 
verk-aniiiet sasmii predikant, som lian ej tilltrodde sij; att 
predika etter fiirej;an?;en meditation. Sannolikt voro älven 
liiuis själskrafter i följd af öfveranstiäi.jiande arbete nrd 
satta sa atl lian irkc taldr den tankeaiistränpning, som me- 
ditiiändet, bel>t af den der^id nvaiie, krVilver, Niir liau 
dels salides olta reprodneeradc si- sjeH, dels i sma nva 
predikningar lät sainnia la:;iska ton ljuda boiii i de franila, 
;„■ det ej uioirrliitt, att liaa kke kände tillfredsställa de 
:,b;„are, sr.ni imskade erballa näriu- for det amidiga lUvet. 
Oeks-i desmide aliiirarncs krets i Tajala emot slutet ai l-a> 
st.idii Idnsd, n.h iiau klaj;ade nd en visitati<.u, som l.olU 
aret före lians dod id\er att kjikan Htel besiktcs. \ isser 
li eo tillät lian sina v;inner att modiliera lU a ntpräi^lade 
la-i^ka liallninir, som var viuilij; i de brstadumska skoiniiiir 
iiens fiiredrat; ^av.m i bans c.-ua, i.eli lian var .itverens med 
sina fiirnämstu lärjaiii^ar J.diaa Kaattamaa oeb C. J, <.rape 
drrmu att ett predikosiitt liiigc a.iväudas, liv an evan-clium 
iiura än iorr betonades, livarfiire äfNCn dessu l.örp.dr anslå 
en meni evan^eli-k ton vid de andelisa wniiuaiiknmst.^r de 
bdlo Men for e;,'ea del vidtog- bau in^-eu fiiräiidnng. Det 
är ieke otrnlij^t, att lian var for litd inat^änd oeb liade b.r 
litet djup erfarenhet af cvaugelii kraft Inr atf ..tva tillräck- 



114 



Lars Lcvi Luslniliiis. 



I ii,' iiiiriug ät (let kristliiiii tin^-liiVct. Aii(li;i iihtn-td^'!) det 
\iirtvet, nc]i liuru de till cii itki; riiij;:i del itrr\ id >kiJto i)(\i,'r 
inak'l, fl \\ IraimklLii »-c. 

l.jrstHdii nn-irciiili' viir dnck iilr stort ITvr att iiiis»iiiijj:<>t 
ln.v li;iiis ;iluir;iru ^;klllk• kiiiiiia iuij;>>t iilliii:iiiii:ire i^ilva m- 
luft <icU iijijiet fraujtriida. Det sui.i- sig f(ir det nirsta i.m- 
kriiic; i dit tysta, incii kiindi- dcivid ln>s un (n-li auiiaii liy 
IKTCiaiigcliskt sinnad antaga Innticti uf cii \iss bittciliirt 
Ull it diLi stiiir Kaliiltiinisiijp|ilni:gami. Kii ganj,' hade liera 
af i.istadii almraie i saiiir:id med l.iik Anders Jnaniiu^ti. 
InilKcn na, näst Kaafaiiiaa, lar stiirsja aiiseiiiilet ililaiid la- 
stadierna i fiirsainlin^'ara:i omkring Torne <"di Miioiiio »Kvar, 
he^liilat att lala med Lastadiiis cru lians firedikDinicar, luiika 
iiiaii fann niistan nteshilande laytska. Kin-r nii^ou tvekan 
linruviila man sknlle ^ajia del lirisli-a ste-rt, ;,'iek en al 
dem in till l?<>ni in; men äudaniakt med lieskieknin.;;eii niiss- 
h ekades. Lastadins forklaradi^, ;iff ii.iebraclsen fiJr til en- 
sidigt i.redikand(^ af lajien var olirlo-ad, livarvid lian lill 
sitt ti provar anliirdf fhra skriftens s]irak. 

l'ti annan ensidifrliet, Inarlill J^astadins, oaktadt '•hvi 
yliestridlif;a tvrrt jenstcr mn folketN nmkli^a njiidvsnin^' {;jnrdi 
si^' skvldiic, ^ilr alt lian ildand detsamma sidvtc i^iira gäl- 
lande sitt »'^'rt nndeikäiinmiJe af det gat^u, som nfaiiliisnin 
-en i de antaj:,ii:i liiv<'lii'ekcriia kun<li; medfori, nr !i sia rin.:; 
aklnin- af diai nva kaUkes< ii oili ]>salmliok«ti. hetta hand 
kiigssiitt bar ganska daiiira frukter, (.rnnni detsamma oeli 
deri-eiioni att fidket vande sig att liemla all sin rtljjjir.s;a 
nii|iliyfr-else i kyrkan oeli ]ia de audeliga sammaiikfUiistcriia, 
lira^itLs mänga liiriildrar att fOr^uinma sina Itariis \indcr\ is 
ning. l'a den prnstv isitation, seui hulls i l'a.ia!a ungefiirligtn 
eit ar liire La;stadii diid, framlade denne sjelfmaiit en fur 
leekiiinj; ji^i ej [nindre iiti linndra ftdivuxnii [jcrsonei- iuoiii 
f(irsamliii,:;en,srnn icke kunde läsa innantill. La/stadiu^ trodde, 
att da f.iraldrarnii Idifvit um^iinda, skalle de sjniierligen 
nitälska dertfir alt deras egna barn både lärde si- lusa nrli 
tingo andans kivande kimskap, .Men i denna fiirmodau 
misstiig lian sig alldi Ips. Fader oeli mildrar, som lärt sig 
att liafva lertroemle endast till det inuutlii^t i kyrkan ueli 
i .sknlnnia.. förkuuiiado ordet, biJkte väl att med varniui^ar 



1 .11^ I.cvi l.ix-stadiii' 



IL") 



01 b tiirnianini;ar bi främja .sina banis andeli^a lii; men när 
detta misslyikade» orli barnen visade si;;; i>till;;iiii;;liga for 
reli4;iiisa iiitryik, ähin ila sträiuliet aiiviindis, trodik' de 
iiiera oförställd i u;i af tiiriddr.iriie, att ingenting v idnre var atl 
^iira oi;b leniuade sina barns kri.stliga n]i|dVis(ran a sido. 
ihtla bedrijlliga fiirliallande inlriillade fiir JUrigt i.ke blott 
i 1'ajala. utan iifven i andra forsainlingar dir du lasladian 
sk: skolorna liollos, 

\i iiiöla l;iir ett ;il de mänga bevisen |i.i ib ledsanmia 
biljdrr, bvarlill all ytterlighet lorer. I lan tvilvel badi l.a'- 
stadiiis rätl di ri, at; läsningen i beniiiiet, om ej saonini;i'ns 
ande far verka genom ordet, irkc bär någon frukt liirevig 
beten. Men (krture sknlle lian väl iike sa lialva betonat 
iii.dv.iiidi^beten inr sina iihiirare att sandas till gemensam 
ii|i]ilnggeKe, att läsnin;,eH i liemniet btei fiirnnal filr miss- 
aktning, llnrn man lieUt ma ludonia knnveatikelväsemkt; 
visst är ati ordets bruk imnn läiniljelilvets omiiide måste 
vara ojembirligt vii;(igare. Men det v.ir just detta bruk, 
som l..istadir alnnr.ire genom lians eget fiirvallande v.int 
sig. att nmb i:katla. När de dessutom, såsom niimdl ;ir, 
lärt sig atl iit d-iUfa de af kyrkan (or niiik-rvisiiini;en orli 
knitrn antagna böi kerna, isynnerbet ilen sima katekesen, 
kiimle ieke lul jili ma genia blilva andra än de blir utvau 
iramsljilda. <hn än kyrkans liik ker äro In häftade nod etl 
oeli annat dogmatiskt fel, ieke bör \iil sjidasOrjaien birsina 
åhörare med forkiirkk ])ainka dessa fel. Han ma nndvika 
de felaktiga stiillen:!, han ma. ib r sa ske kan utan sanniii 
gens rorkriiiikande, gilva dem den bäst» tydning, men lian 
ma ieke v inlägga sig om att ^;^eka inisstriTiide emot dr 
br.eker, som blilvit antagna af den kyrka, livars tjenare lian 



är. Missnöjets tro b;ir sä I 



iiairon i)iisk\ard linkt. Det 



är (■// inisMiiije, som i oib for si;; är gagluligt, men detta 
vänder sig mot det egna lijertat Det som riktat sin udd 
emot .kyrkans btieker. , har väl ieke varit lill gagn torkiisli 
rike. Deriegeiiom att Lastadins np|iväekle de.ttii missnlge, 
itsaddc lian, sas.,m längre fram iiärmnre skall |ia|iekas, etl 
tio till Keparatism, som viil i sinom tid kan t)äia fullmogen 
irnkt. Derigeiimn all Lan tillika lios sina almrare niotver 
kade den husliga iii.|pbyggelsen til! forman tor d' n genien 



■'•'■' ■'^'■•••■^•■:-' 



lirt 



Lars l.i-vi l,a-itii(li 



sannuii immkulhul.' h;m .kadli^^a l^lidn (V.r ju^t .len sak, 
son. h.?r lu.n<n«i sa >ain.t ...„ iij.rtat, hlUis ^nulligri iip). 

lv>.uiii{r. 

Sa snart l.n,tn.litis m^A^ sitt iiii^^stag, snktu lian iii. il 
ilver iia hiisl.iiliurc» motMika don nkiiiiiii^-lict, sutii brnjat 
l^l iiistcj; ibland tolkct. I tanlasimi-eti iiiyiik at.-r ibland 
baiis ii.rdrin^ar, oili iiu^d strängt alhiir tillliiil! ban sina 
ahönite att icke törsiimii.a innan- ikIi lUanläsumiAfii. AtM^u 
äldre ,,er*m>cr dri.^<.. tcinligcn l.ardhUiuU tram till l.irbur. 
burdctj ftntinjjfii de \illc det eller ikke. 

r,;» se ^i, att <jni Lastadius till nägim del. iiii-sti.g sig 
om livad s,mi kuiKic betiäuija lolkets iiiidelit;a ui>idysiiiui,-, 
sa Wvtc Lan med allvarlig- lerksauibct i,'.nUs<ira bitt misshiji, 
da lian \arscUef Iruktoina deraf. 

Ty MiiT ^ar tiden tur kiiapi' l-r oiHintet-öiaude at detta 
missta"i:;s töJjder. Tiden var iiir b..n.nn inne, icke att arbeta utan 
att bi ila si- Vidna;,iitOiSeri,c\t(o ärs ålder stud deu trägne 
arbetaren i Uemns , inlärd nära i*lutet af sitt arbete ocb 
dcrmed af sin leliiad. Det syntes oi-k vara den tid, da det 
hdfuKlsakliga :it hans lefnadsuiiiigitt vunnit Mn b-Munf;. 
lians bcBtänimelsc svues oSs batva varit att genom tram. 
kallandet af en reli^iiis hiintiirelse niedeKt en krattig oeli 
esendi.nilig ordets predikan i Mila kretsar bese{,^ra den kotfs 
liga sakerbeteu-s u^\i scdeslusbetcus master, som änder langa 
tidu- belVistat .sitt ^äldc vUtr de uordli:ravt boende lapiJarne 
oeli (iniiarnc. Denna bcijtlimmelsc både hiui iiii iii.l'tyllt. 
(Såsom ^■i redan erinrat, var ban ick^ den, siun knnde r=i 
ett tilltred=iställandc sätt genom sin predikan nära det ande^ 
li-a lif som han genom densamma framkullat. Ueksa tve 
kcs: det baiVa varit med tiUtredsstallclso, «om lian saf: det 
sig allt mer uiirmande slutet af den mi-do-amma väg ban 
vandrat genom lifvet. 

Lastadius, b\ilkeu i början af sin medelålder genomicatt 
några svara sjukdomar, svnes pa de faenare iiren ieke liatt 
mera än ett häftigt sjnkd..msaiitall. Detta iuträtfadc i Set» 
tember l.s.')S, da lian fiek, såsom ban sjelf säger, en pabels 
ning af koleran, b>ars anfall tyekes bafva varit hastigt oi 



I,nr^ Li'U l,ii^t:iiliui. 



IIT 



vergacndc. Han 



var da i ijtoeklmlm, dit ban liegifvit yig 



fOr att söka läkarelijelp for sina i.gun. Märkvärdigt nog 



klarnade luuis ö-ron", da lian jia återresan fraii bnhudsta 
iliu kom otvaiiliir Öfver Torneä, s^mi Iil^^-it Hl mi) ii..d:iiit'.r 
1'ajala. Det var dock iekc niytkct iiiVer tva ;ir efter äter 
ställandet af synor;ramt, S"ni bela den fi.rsuigade organis- 
men ditkade under, tr.mäTnli-ast i liiljd af den öfveriiii>tiäng- 
iiiiig af både sjalrm orli krii|i|n;ns krafter, som den niti-ki- 
niauneit undorkastat sig. ka-.tadias blL-f någon tid fire >in 
biirti,';Hig am;ri]ie)i af en sjukdoiii, som badc sitt egentliga 
tillbali i nmbrlitvet o( b \ar förenad med svara ()lagor. Som 
deu sjukes jieiii la^-; iike mindre än sjutton mil Iran liikareii, 
liviikeu \at bosatt i Haparanda, kunde ban ii ke erhålla den 
s.jrgtiilliga läkarevard, som var af ninkn. Sjukdomen giek 
(lafbrntet framåt oeh blef lians dod. )*a denna var han oek 
beredd. Den 4 tcliniari 1>*(il skref ban till en vän: "Här 



ligger jag pä |)lagorna; 



lä-er, väntande att d^idrns ängel 



smirt forlossar mig, oi-b m. k, hmder, som 'ifvc-rbfver mig, 
borde ieke underlata att fälla en forliöii ior mig, ty min tro 
är oftii svag oeb hoppet ofta tjirran; doek tmr jag, att den 
-torc förijonareu oeb tcirnokrcmtr konungen iike skall <>t\er- 
gilva mig." Ieke ni^iiiKa dagar biiretter fans Lars Levi 
La'stadins iekc mera i liden. 

Orsakerna till baas })ortgitng. innan han ännu hunisit 
till uagfiii högre aldir, voro, sa v idt vi eljest rätt iii)i)i'attat 
lörhalliuidit, bnfvudsakligen tvänne. Den ena är n dan au- 
-ifven. Den själavård, sum omfattade ieke blott en, utan 
tiera församlingar oeh i synnerhet om söndagariie tog Da- 
>ladii krafter sa hög.-ligeii i anspråk, hans ansträngande af 
lalorgaiiet for att kanna i kyrkan liöras under del di.lS ande 
ljudet af mänga abi.vares klago- eller fröjdeljud, hans oiit- 
(riittliga arl.itc med pennan, — allt detta kunde i<ke annat 
än i hög grad under-räfva kroppens kr.ilfer; oeb mera un- 
derligt än att ban giek bort i sin medelålder, hade det va 
rit om ban hade kunnat långt in i ålderdomen balla siand 
emot en sådan ansträngning. Den andra orsaken S)ues oss 
li^"-u i den outtröttligt verksannne u;anneiis ps\kiska skap- 
Ijimc. Det tärer väl fa antagas som en reeel, att sådana 
llfiiga naturer som hans ieke förebåda ett långt lif Den 
inre elden Hirlär omsider det s\a;ra omliidjel, oeb kroppens 
krafter befinnas sällan mof».vara deu inre tryekningen fräit 



ll> 



I„l 



t 



-la.liu 



Lii sjiit, SDiii iillriJ^t Ur i hi^iii, illl iiiii nu i :ii!i lifvcts liii-M;i 
;iii^(l;i^TiiIii'tii- i-lli r (Ir>;s lVi4;st;i lidd^icr, m.iu kiniiiiiii di-ii 
l:i^:iii ;itt nii])ll:iiiirii:i. Ihlikti luitiiiTi", en i;;inj; JiikastiHle i 
siiidi-ii liiv tuiiil Mim ii|ni(Ml'iits hii-iDn vii;tit;;n>-t :ii' iillt, k;ni»;i 
vi- liter liaml liuiiiiiasfriilda i s(ri(k-i), miii till siiil blir lui 
^■tiiititi^- Itir (Ut li(li;;:a -^imKt Im-kaiuli', oili de l'inliiiii;-a doi 
nfta 5;.-iium i.lKin(ii;;lit ti-ii af il.t >alt, ll^al•|^a de iVira diii. 
I)iTa> lif blir saluinlii iii ^trid i ii:\i;"( annan iiii-niri- än 
den, i iivilkiu injirjo kri-tens Hf itiaslt lara ilet. Men 
KU badaut l..rlia!l;uule kan irkr ii^-a ririu ii1aiuiicidif;a fiiljder 
Utven i rent l\siskt hänseende. De ständiga kunHiktenia, 
licm d'iek iekt; kunna undi;a :iM i idiiira li.jertats innersta 
kän-ti.r, iiia^fe tiiiderfi-r:ll'v;i lielsau -eimni dL'li (Utpidnirli^a 
e--eKr lali själ-s]Pätiiiiii- de iranikalla. Striden liäddar mii 
sidiT den eidij;e och i sin eld starke käiiiipcns -rai, likn>i<>in 
koiiilikfen emellan en stark natur »vh det vatdsanmi;i i den 
felier, In ars j;li>d -tinpniilar adr.irna, ]ilä:;ar diida den ovan 
li.;t ki-attii;c mannen, under det att den, s'>ni liar endast mc- 
drliiKittiga krafter, i;ar se^rniide i-eneni faran. M tro oss 
icke luifva saj^t for iiiyeket, d^i vi uttalat den t.iniiinlaii, att 
den nästnti oafljruln!» kaini), si.ni ä-de rum i det sista märk 
viirdifja Kkillet af den frauistaende rc'li;;iiinslararens lif, i sin 
mail liidri»;,' till liin >■ lt"i-ti;aiij; fiirr an lian ntijmatt den ålder, 
dä hans verksamlietstid efter naturens ordnini;- \t\t ute. Del 
liade keliöfts en i,tarkniT kroinislixdda lin lians, for att l;iii^^ 
Itcsta under en oo|)|pliorli^ strid, fiird ieke idott nnd iif\er 
t.\^'el^eni \iiruiii, utan med lidelsens lictta. 

1 följd al dessa orsaker alled l.astadius den il leUvu 
ari \^*'>i. Ta en lijiiviiliiid, utln-rdd niidt pa golfvet i ett 
ni\(ket dra-i;;-t oeli illa tunlmnadt rnm, U|i]n;af lian sin anda, 
enkel oeh >ttcrli^t llärdfn i döden sasmn lian \arit det i 
litMt. Siini reliiiiiisa iisi?iteT v idliiill lian i sina sivta stunder, 
eeh lian fc'icb liurt ur tiden nud vnniim e\i^-liels)ioi)ii. med 
luilket lian ,-att fram i tidevi under de si iiare sa märkvär 
dii;a arirn af sin li'1'nad. 

f)ot kan -s^nis > ara olverl[.idi:!t att forsiika en knrak 
tiirstecknin^' af denna i man^;ii hänseenden märkväidii;a man, 
som sa t>d!ii;t kai-aktäriM-rar si,- \l-ii i ■^"'=' ""• '"■•' ''•'""' 
lin-Hr äfMH fur sa v idt de i denna k-lnadste.kning kommit 



r,:irt 1.1 ii [.^■■■tailii 



110 



till läsarens kännedom. Det är oek-a en 'jmöjlif.' sak att 
framställa en sammanträngd kild af lians j.rrsf.uligbfct nt«n 
att hiir oeli der niiiirejia det rtdan sagda, "^len da kasta 
dins utan gcnsägelse In.rer till de- ovanlifiaste män var kyr 
kns historia liaft att uii|i\isa, sjnes det vara skäl att im ett 
.(alle sammanfrira hv;id som är egnadt att helysa hans [Xt- 
sonlighet, att samla de i hans lif strixWa dragen, for att 
Uta dem förena sig till en totalbild at din niau, =om i dem 
afsi.cglat tiina själsanlng, sin karaktarsdiining oeh sitt Iviinfc. 
Dessutom måste alltid Cii sumDiaufattaisde karaktärste< kning 
foranle.la iramlaggandc af nja bidr^ig till kännedomen af 
nKinnen, da de bär lr>rnt framstälda likasom \uxit tram nr 
skildringen ai de liändtlscr oeli iiirliallandtii, pa bvilka baii 
ntot\at ett !ra iictvlande infljtandt. 

Det iir föidensknll ^i sdja försöka en teekning at La- 
ttadii ka-aktär, som oaktadt lians utinägladc iKrsonlighet, 
af orsaker som framträda i det ti.ljandc, ii ke är sjum rhgen 
lätt att troget fram ställa. 

La-stadins bnde, sasnni läsaren fiirut känner, eu mera 
ovanlig begafnii.g. Utrustad med betydande letonsl aid.p 
anlag, In ilka dock sannolikt i fidjd af omständigbeter, a iikc 
ernått fullständig ntlnldning, var lian i li-g grad skari.s,u,np. 
Detta skariisinne kisade sig isynuerbet da kan rörde sig ini 
det empiriskas område. Dä han tr.rsukte sie pa det spekii 
lafiva, iiiveckkulc ban sig deremot ofta i luotssigelser oel. 
bel.andlade taiikelagariie pä ett sätt, som är mera S'"ltj.k 
li.-t än cftertiiljan-ivHrdt. Hans inbiUuiugskratt var hthg, 
båiis ntiune starkt. Talegafvan var ieke obetydlig vid en- 
skilda samtal, uieu räekte ieke till tör längre extempnrerade 
foredrag, kvarfore han aldrig vågade pa prediksto en göra 
sig beroende af iignuldiekets ingift else. lUl sm karaktär 
energisk, vek lian fiir inga binder, ueb om någon var egnad 
att med aldrig «vigtande mod, aldrig lors, agad krat Lal a 
ut i striden, sa var d. t han. karf i .iua ord oeh .,» .att, 
isynnerhet ].ä senare tider, kunde han duek langsla .enoin 
skärpan af sitt torstand mb lifligheten af s.t, "■^''-f;;;^; 
sätt Under andra onistrmdi.heter badc ban umlianda blilv 
en lika stor nu.n som lian nu var en ovanlig. ^';'^* •"; J 
i han. personlighet, den ma betraktas trän mtellektnel elk. 



i:'^-y</^'K<>^'^f>R-:-i-\\:;'Si)*xx:x»:ii. 



i>ri 



Lurs 1. 1-1 i l.n:sliiiluis 



I.;ir-i \.i:v\ ].i»--l;i()iti> 



121 



iii.a-;(li^k -.wiimiikt, l;ins in vis^ .ijtnniliit, si>ui i itke riii-a 
man IV.iiiiiii-.K;u- lUii liclliniiiui Imii Lljtst iir i(,-iiii(t ntt IVam 
k:illu. Men li;iii ^;ir en ;ikt:i L:(|i|)l;iiiils mui, ulltid (.-^rsj 

d.iU.lii,', än \;ildi^' i><-li iin t-orrti^', iiii u|i|p1> rtnndc nrli iin iicil 
s(ainniiiii(to, :in i.trttii- (hIi ;iii iiit;igainlr, lin striif (.rit im 
vanli;: s.nii natnrt-ii i de iicjdir, dir li:ni irick fram sin \;,- 
i^'Cll(iQl lilvcf, .'(Il .an \t till:i;rt;a, all iiiidLT diviiui ,ita iaiis 
(ii\i;r<löd (»a jciii, sasmn i sa niaiig:! «f lian^' Ininlnnds Ikt-, 
s;i ;ii- (Icttii "!ias..iitiii-, Inainm snart sa^^dt iivarjo blad i 
diiiua k-fnadstecknin;,' bitr \i1nfsljr.rd. 

M;uk\ard!t' iir li.nii fiir Uc niotsäfelM-r, simi tuiimis i 
lians lit;);» sjiilsdaiuii;;- I'-" >^:"1;hi tiiriiiuiiHi^' ^aniiuaiisattiiiii^' 
ai mi.tsatta «.•^;(^n^k:(^).■^ s.im Im-- I.astadtus, tnrdc liugst >,u\- 
lan hafva \isat sig luis n;lt;<)ii. Mfd cii iiitrlliireiis, suni kfim 
don \L>teii-kiii»lit'a \ciklen att rikta sin nji].niäiksaiiiln t [ui 
den nndaiiäjiiinde hiiiiniiarksincsten, kunde lian vid vih-,^ till 
tallen adiigrtliijrfja ett s,;tdant åsidosättande af all stiiid logik 
att man \i>rc benäjijeu sluta till orcfla i lians tiiiikeliirnmga. Med 
en Mil. soiu idta tän-sl«de gcnem det triitlande i uttrjekeii, 
(let blivtrande i infallen, det IVudigiv i i andniii^'artia, kniide 
han i-k.- blott, fndi det ofta, göra sig <>kvldiji- till v» iiluiiip 
bf t, snm antrntfas endast luts liiigst obiktade peThOiicr, ntan 
af\en tri-tta j^cnom oii[)iv!iorlli;a omsaj^niiiyar. Mtd en in 
billiiingskralt, s;i rik att cii nrli jiniiaii bkald kund.- afnndas 
houiirn, fiirciiado bari cii lirist ]ia estetiskt sinne och suuik, 
som s;i!l:iii f.inniirkes bos ii:ifron bcgalSad ixTSim. Da hans 
lekande, nästan ystra iairtasi kom rätt i fVtrtcu, Ro^» gnistor 
omkring, men de knniia liknas \iil dem sivni sjirida sig om 
kring det städ, pa bvilket irrofsmcdeiis sl:i^'g:i faller. Mot 
siigelstrnu i lians nlij;ii)s{. moraliska karaktiir voro icke min- 
dre än i bans intelli;;ens. Sa balui ^i sett, att idmru ban 
lar cn man, om biilken man hatlc sklil till den tiirinudan, 
att ban efterstriltvade Onds barns frid, som allt iorstiind 
of\cig:ir, rörde lian sii; lik^iil med fovkiirlek på jioleniikons 
stridsfält,, ocb :i;t de spct.sifj;a \aiK'n lian (kr\id begugnadc 
ofta skijtles af on o\arsam band, är af det fiiregaendo tis- 
bekant. Men denna moraliska motsats -tr långt ifrån den 
enda. Inder det iuui.s brinnande kärlek till ett tolk, for 
sjunket i laster ix b nii>s!iaiidladt al' personer, oekrande pJ. 



dessa bisfiT, koni lii>iioiii alt lägga |p:i iifiVr;dtaret HTia tiirra 
liiiinelH SJ mjialier m-b sin lelnads jltre frid, (or bitn lik- 
väl nt enieit miitst.indari'. ined en liätskliel, miim k'mi iriangeii 
att tro, alt det icke var kärleken, ntan liau-t, sijin brann i 
lians bji.rfa. Kunde lian gcnum denna bätskliet väcka ck;t 
djupaste bat Ims sina motsiaiiilate, sa fiirnjadde ban jjenoiii 
allvari t af sin tio orlt inrierliglielun af sin kärlek till folkel a 
andra sidan framkalla bus sina vätincr, i sjnnerlict i der 
stora väekelsens början, en kiirlekmis li;tnf<irelse, som väl 
aldrig blifvit öfverlräffad; såsom det Los boiioni sjelf lans 
kristlig kärluk och aiideligt hat i en mycket Bällspord for 
bindcisc, sa liado luiu i högsta grad gafvan alt kornnia 
uieiiniskor att älska oiti att buta Imnoni sjelf, allt etter den 
;taii(l]jniikt de iiitogo i forliällandc till hans kyrkliga verksam 
liet. Invigande sitt lif at den bögsta sanning oeh i grunden 
■.anningsiilskandc, tilllit han sig do(k iiägon gäng osanningar 
emot olika tänkande, d:i lian kommit i en fiirlägenbet, sum 
iiau sjelf framkallat. Den ena gängen kunde ban med 
ru Irimodigbct, som fiirvanadc, uttala sina asigter infor lan- 
dets regent; cn annan gäng knnde ban genimi slingrande 
mdanliykter draga sig undan den näjist ban l-.rtjenat, tn 
der det att hans själ tönuUnligast leide inom en verld at 
rent andliga föreställningar, blef det doek tor houom 'iniij- 
ligt att bängilva big ät en materialistisk verldsakädiiing, 
i hvilkcn ej lans rnni IVtr naf,"ou själ i ordets lanliga mc 
ning. Ilusballsaktig ända till ytterlighet emot sig sjeff, lät 
lian sin eftergifvenliet emot andra begriinsas endast af deras 
kärlek till hans jurson <>!'h till det rätta. Mnisatser möta oss 
således i en pa alla tider sällsynt grad bos den märkvärdige 
mannens per:ionligUet oth i hans hela lif oeh verksamhet. 

Den bristande barmoni, som fiirefans i ].a.r.tadii själs 
<eL karaktärsdaning, inkastade oi^igonting di^bavaloniskt oeh 
^iitlikt i hans lif. Oeb fiifvelsufau både lian varit i långt 
mindre yttre strid, oni det ieke funnits cn inre strid emellan 
de olika sidorna af lians karaktär. Mutsägclserna i det inre 
Iranikalladc flera niotsiiuclher i det yttre an bans nit och 
lirakfiskt-rtfiirniatoriska striifvande tmi^^lc bafva till följd. 
Kn mntsatsernas man, siisoni ban lar, kunde lian ieke undg.i 
■itf genom de kontraster, Inilka fraii iianti iuiiorsta trädde 



[•22 L.irs i.vfi l-;i-st;iiliii-. 

(nuLi i luins unl ,ah hiiiidlingai-, k.aiui.a i duuuRsl briiiiiiiii- 
de strid i.».d a.ui, luilkas Hf kouhustcrade mal liii(\udi.kt- 
iiinb-eii i hi»iis. DLt i;ir (kinia l.iriuuk-rlitcri ioiuimii; at livar 
a.,dr« motsatta c«ci.^kai)er, s..m i.a^t cll.r de utnnM.rdcuHiga 
tr.ljderua at han. laraiovcrksambct alUi<i k.Miiia:t att .-ura 
baiis i.or.onlitlitt tull nf iutif**c ftr i^n livar, m.u. liar .,^1' 
tor drt ovaiilii^a Ik.s iiuiii, bvilka i via.tiätktan- j^rad vant 
till !iiiia nicdniuniiiskors ga^o- 

Lsr.tadin^ ^ar Htci. till växtoii. Mvrket trani.Hufamb' 
i R.ljd af, sasum bai. =>jdt törkb.rmk, de tunga In.rdnr bau 
burit un.kr sina IjclK a.idrii.-ar, badö li:ni atmhist.mo pa de 
setiarc aren utt li.^a intatmuk utseende, ebuni H<k-„ at liai.s 
iiitolligeim alltid gaf intresse lU baii!> dra;^, <i<b Ir.in^ sjah 
litli"-bet hade uägot svmicrlitjcii längslaude. Gcm-ra sm 
klädsel visade bau jia senare tiden, att ^ränsliiiiLn emelbm 
det tartliaa otb det cyniska icke nlltid var sa klart upptat- 
fid som man kunnat Minta at Cii sa utniiakt man. I iim- 
-ii,'-esiit\et var ban cttcr.ökt f^Sr ^iii glädtigbet inuau han ■ 
rdet^^sjcli- lättad ar den magt, som skulle gifva bans ocb sa 
mÄBKa andras bela Ht en ny riktning; orb den alLitande 
klrfliet livartiU bau hade sa sjiinevliga anlag, tramtradäc 
då mera vallan. Men efter den mrc förändringen al bela 
lia.is JifsaskadBing, Wef han oita trAnstiitandc. Icke no- 
med att bau, sjclf anyrii.cn, till^re,» en oftensit al blodig 
satir, iitau ban var ofta den angripande, och om angreppet 
stundom riktades emot personel-, som voro i borgerligt haa- 
scendc oförvitliga, men icke delade lian rcligii.sa uMgter sa 
fann han det alldel cb i sin ordning. Sa kunde ban tranirfalla 
härska frågor, som jagade bljg^elns rodnad pa ar))ara qvm- 
norä kinder. Träffade han en person, om bvilken han vis- 
ste att han pa ett eller annat Nätt förgått sig, nog riktade 
han mot denna udden af sin satir, ntan att tillbakahallas at 
uägou karlekens moderation. Det var oviljan emot allt hvad 
last hette, som kom hans i grnnden kUrleksnka bjerta att 
lata ord af kärf bänsjnslösliet oeli .sfrattandc satir ^a Iran^ 
öfvcr litprarne. Oaktadt lian således i umgänget olta var 
allt annat än behaglig, sa erbjöd han nnderstnndoin älven 
här en lika angenäm .som intressant feida af sm rikt egen 
domliga pcrsoulighet. Det hände ieke bUUan att ban undev 



l.ars l.i-U l.:i-t.illl 



12:', 



(lera tiiiiniai' genom en llinirik <hIi rnngslamb; kunvtrs.-itioii 
iindcrlodl liildiidr pcrvioicr, liv ilk;i i< kc dcl;»d<- lian.^ r. Ii-i.-sa 
asi:;tir, iim n likväl ej ticn.no sill liherne liirvcrkat ban.s 
akliiing. like fa än. de, snoi iiiinii iiiiiina.s, livilkni sjiils- 
njiitning L:isfadiiis tor-t'id att licrcda dcin giio.m rikt-domen 
af -ina tankar ■kU lartln-ti-n att nnmtligin klicla ilfin i 
iird. Ovanlig i allt, var Itaii det älven i sitt cn.-kilda nni- 

^'änge. 

l>i-iine märklige niiin, hvilkcn fir mera kn Ij.irton ar 
>cdaii ncdia-t dcu Invdestaf, som han skiitt pa ett lika 
ovanl!t;tv>m verksamt .>ält, har af nmnga Idifvit f.rkätlr.id, 
.if ännu dera välsignad. Men liiini man än ma hediim.a så- 
väl hans j.ii-son smn hans verksandiet, visst är alt fa om 
en- iiägoii ibland den svensk luterska kvrkan- lärare \arit 
ledskaii for åstadkommande af en religi"* vävkeKe, |i;i en 
gäng -a ..mf.-Utande o,di sä i liavt genomträngande och om- 
danande fornt varande förhållanden, -•ni den genuin La sta- 
dins frnmkailade. 

Vi skola i del IV-ljaiule taira dmiia andrliga rr.reKe i 
hdraktande nu d afseeiide pa dess nnv ärande utl.redumg 
och karaktiir. 

VII. 
])iii nuraramle IjrstiidianiMiiPii. 

Ltestadii verksamhet fortsalleii efter hans d.id at han-i 
lärjungar, af hvilka några hiir ofvan Idifvit omnämnde. Myc- 
ket frainslaendc ibland de idrige voro /.Vf/. A>nk>\- J»ho„- 
l'.n, ^,h Ji<q'2' fraii Uleaborg, Jlin<l, r<i,hoj<Ål. oth /^a/, 
B,.i>t.stmii^), hvilken sistnämnde flrlällat sangen Uuden 
kaanaan inva kan.-iaiii. som af bestadiaiierne mycket gerna 
och i>fta sjimges. Dessa hestadianismens inre missionärer 
började till stiirsta delen sin verksamhet redan under läro- 
fadrens liistid, men natnrSigtvis biel deras betydelse >iorre, 
sedan partiets utan jcmförclse främste ledare ieke niei.a taiin, 
ibland dem. Genom deras och nndras arbete, tor bvilket 
K A. lleikcl redogör i sin frän Irveket ntgifna skrift: K<>- 
l.mtis liwj<}'iMii Lnlxwoista Ltn>is-<" j" Fah,a>i»i"nIlo, haf- 

1) DrniDC. som utvcu vnrU i .Viucnk... .truukna.ic l^r:'. 



124 



L 



lii-t^iiliiii. 



iiK-nia iiumit dcN t"ttVisti-, lUl- t'lt ocm.>t>.lan<lligt valflc i 
hiii-t Hi;r:i {.jrs;unliii^':ir iin mvtkr l.;i >t:idii tid Li.-.t;iili;i. 
i.iMuin är nii utbic.ld iLUmd alki liii^ktahitidi' tolk \U\ Mi, 
,,„io, Torne M.U l.ni.:i-. cirv;ir. Don rakiwr talrika ^iiIlm■r i 
ui inälva fiiv>;;miliiisur längre ii' i linkuut, ..,1, till ..h lucd 
i di-tt;i lands UuCvtirKtiKi tinnas !;u>tadiancr. Ililaiid laii|i!U 
Uf i d.t nordligaste SMi-i-e o,-li Nm-i;e i.r donin ixli^imis 
iisi-t i stiim- tlln- niiiidic man radandf. Atxfn i Xi.Ki 
>„U Otvcr-lvalix t..r>an.linsar sakmis i.kc de som nmtattal 
(kii-:«ninia. Hilniid rv^-iunc i arkaii-idska -iivtiriRinfntct 
liniKs Lr.t.-.diMiicr. i ndrr sina i od. t-ir bandcl tunt-viia 
rf-..r lia1\!i de komuiit i Lcnliiiiji- imd la^stadiaidsimu n.li 
lilJc^iiat sii4 »''•^'^ rdigiiisa askudiiiiii;- Slntlii;in lua du 
nUiinias, att detta ^ idt utbredda rclisi'>iislK(rti räknar unluin 
:;;,rc i Minni>ii.tii »di Muliigai. at Nord Amerikas liircnta sta 
Ur der dctsHiaiiiii i,'ein'iii einit;rati.pHen lllilMt iitplantevadt 

' Att »a^-H Inilka di'ii nu varande kestadiaiiisnini-i yr- 
incnsaiisiiia do-inatiska asi^-ter ärn, bliiVer, -,.-1 Nida traj;a iu 
0111 11. la fr-siii-ldattuiiiyeus stVr, .'niiijiiirt, tincdnn iiagoii sa 
dan gcnicn>aiidiet iekc tiuncs. Olika iaeiiiii«ar halva ;^.jorl 
Mg -alland^' lios olika niedlcinmar af partiet, oeli detta ber 
icke li-rclallii sa l)ts.viiiierligt, da deu man ^'utl bort, at livd 
krn den väldiga riirelsen leddes, neli iii^ei» i skritt altattad 
tr-slnkänuolsc finnes, omkring Inilkeii jiartiet kininut '^nm- 
mausliita sig. Dcrfiirc komina frän olika hall de mest stri 
(lita iipiigiiter angående de nuvarande la^stadiaiierncb läro- 
iiieninyar. Att i alla dogmatiska )yimkter ssiga hvad s-jm 
är den lära flertalet ni jiariiet ondattar, tilltro vi oss ej. 
Det material, som de lnarandra korkande nj)|igiftcrna leui- 
nat os^ att bearbeta, htaller pa i»ss en niiimili, Itvais /r//- 
siäinl:/'! liisiiing otv ersti^^or Miv förmana, likväl kunna vi 
iekf Li derlata att med biteken i.a de sannolikheter, som 
unUa. ÖS!, vid granskningen at detta material, vaga några 
allmänna omcliiniei: om förhållandet med var tids lastadia 
i;i-m i lörev arand<' hänseen<!e. 

Uet gifVes saMim njss ant}ddes ibland l:e>tadianeriic 
olJLa [lartier, hvilka, ense i några dogmatiska inuikter, skd.ja 
si^' i andra. Märkligt är ntt do detta uaktadt ieke kominil 



I.:y5 1.111 l..'""4tn(tiM«. Ii) 

i na^on n':imnviird strid med livarandra. liitla Imrdoiksin 
iiatniliga lorklaring. Dr. olika a>-igterna halva sina rijire- 
sintanler till ett ojtmlorligt iJtVervägande flertal i långt 
tiaii bvaramlra skilda församlingar, hv;ufore drt lifrger i 
s.aUi-ns natnr, atl a!ih;Uii;arne af de dlika liiromeniiiirarne 
iekc till na^of stTirn; antal kimna saniiiiantrilftit med livar- 
andra. Mellanlänkar emellan dc-sa |iartigiti|ii)cr siro ..>kol- 
niiiniieiii> oeli några mera Iramstatiidc la-^tadiMiier, Min 
dc^sa äro i allmJiuhet for kloka att jrennm dofiinati-ka >tri 
di;;lieter siir:i!iga sönder last.adianismen i stiirre eller min- 
dre st veke Ii. Der de finna en starkt re])resenterad asifrt, 
undvika de strid, fiir att ieke siimlra .fiirsamlingeni och der- 
ined krinpikära siti egen verkningskrets. Toleranta äro de 
i idlniänhet ieke, hvilket bast bevisar sig at fiirfaraiidet emot 
enskilda hestudianer. Men massorna ingitva resjiekt oeh 
framkalla en niidvändiglietens tolerans, som är hutvndet^ och 
ieke hjertats. Deraf kommer si;;-, att tlera menings~kittnin 
gar ntan svara slitningar oeh söiidrinj;ar knnna finnas inom 
ett imrti, aom är in-enting sa litet som ii;rdra::snmt unot 
olika tänkamlc, oeh att således kestadianismen i fiirsamlin 
• anie omkring Torne och Muonio cltvar och sannolikt pa 
ett ganska vidsfräekt område gifvcr o«s anblicken al ml»!, 
sa mvekct skäl maii iin kan halva att v^inta undsntseii. 

Éhiini denna cnliet innefattar en mångfald nyansiriiignr 
at dogmatisk upplattnini;, isi nnerliet i ira-a 0111 några läro- 
[.unkter, ha tro vi os« halva funnit, att la-stadianisnien kan 
dela% itväune iinfv ndgn nar, hvilka vi vilja kalla den extre- 
ma iH b den moderjifa. Till den senare höra de lastadian^ke 
[ircsterna, som doi.-k sannolikt långt mera anslnta si^- till den 
lutherska läran än »Ic mest liol-amma af deras vänner. Till 
den förra huva några, som Kta mycket nära lastadianismcns 
tr.rgreiiing i det inre af Fiidaml, den s. k. Hikkuri >ekt.n, 
hvaroin nura biir nedan. 

Någonting jiemen-amt lör alla lastadianer, hvilkendera 
riktningen än hos dem gjort sig gällande, är den mveket 
evangeliska targ, som ntniarker rleras asigter. Ehura den 
li\lierevani,^eliMir oeli det |i.rt,krUeklii;a ierfalskande at na- 
desordet, bvarom liingre fram t-ila.,, långt ifrån Ims alla kom- 
mit till välde eller en.s vnnmt insteg, är det ol.e-tridli:;t, att 



.:jv,..," j'-.>,nvf.>.v 



12i> 



Lnrs Li \ i L;« -.luliii*- 



.len bisisl-i [»riigol, s,.i,i fi;iil Imrjnii vjirit i-utvv<kt ).:ii-tu-t, 
n!liiiiumdit;tn blihit .itlivtt uuol ik*>^ vouii motsats, D.t 
Ur ;,f .l.t iiirrir;.fii.l.' kiiiiilt, »U L;.sf:.Jhi< mot slutit al mu 
!Hm:kI k..iu mel liaKiii -iiiJi ^ :"""''■ 'I'"'-""' '''■^'■'•^•"N ='*' ^'^ 
mvAot iMCi;. cv:u.j;<-!isk tm, r-kullr ni.slas v,<l .ntHs lurkun 
u-nulc i -kolnn.;.,^ likväl ului> :<tt l»>n sjHr ui.idi1u-v;.<liMl.ii 
lu-iska lulliiiii^ l,Mi« picdikol-Tclnig liu.lo. DciTiimt mi- 
rl'r!;,tr. oj liniis skolmiii. M lata lundlinj: Mja j.u onlct. 1 
(kra-^ li.n-.lra::' trädde mi .•^ ;nii;-climii nllt i.«cra i iorsriuimi,, 
diuru .u«n, sa lä„^e llirnf..lr,M, U-M.-, i.ke kasta.lr .11 ,u,. 
dcratinn at sidan. 31<-a iftrr lians tVantalk isiik .n:n. till 
vttcrli-l.ctrr, ..<li det oanH'-li-^l^:> lä!-..tiir.drnKCt Idd l.yi.rr 
i-\an-i'liskt. \ isM-rli-rii h-.n lii.-, di^ u.i.dtratc nrli rii( ra tuii- 
kn,u^ la.stadiu.icrna en reaktion emot denna l,v|.ereAiiiige- 
li.m iiitriilVat; men att deiuia räknar nii.ni;a anhiiaiiaro, ar 
,lnek o!,c-^tri(ni^t, likasom att (len l.os iu^gia synes vara mera 
ett törfal.kande an ett ofverd.ihet befmiamle ai cv;ia^eluinL. 
Sah.nda hav det ej;na torlialhnidel inlratiat, i.tt en li.land 
de uiest la^^i^ka kvrUli-u vikOiin.^ar ..tVer-att i en .1 .le 
mest e^ai.-eliska. Det är orksa i l.äi.sceade till denna lor- 
^uuhin" af dt^u la-stadiauska liireisens i;r"iHik:irakter, som 
;„an 4.iljer .le J.n > ärande hestadianernas reU-ions:e,iL:ter 
trän dem, s-n. voro l.er>kaade pa Lasf^.dii tul. oeli Ivallar 
de fCrra „!/hr.l,nli<vn^»^r>,. ila <lere,n..t dr senare benämnas 
(len :iaiida hestadi^iiiisnica 

H^ilku for ofritt de olika nicnin-ar ävo, s!,in ni^.st.itt 
i„oa, nvke^^tadiancnu.s Krets, är lä.aren i tillläUe att se, da 
ii Mumed letnna en kr.rt redogörelse tVir densamma. 

Ull G>,<l halva do niodurale iiiiia amlra asigtcr än den 
lutlnrska kyrkan Derenio! syu;ts de andr.i la-st.adianernc, 
om de an i atseci.de i^a (kt gndomlisa väsendet i oeli ior 
si. ieke tVamstält na-ra l^eteroao^a moiiia-ar, fatta Onds 
v.Tksamlut i ir,rsvne.i såsom begränsad till de tr<.j;ne, b.-s 
bvilk.a bau är inneboende. De nlr..^r>ic IV-rmoi.as cilliilt don- 
na asi:;t ^a;■a belt oeli kallet OlVerlonmaile ut djefs ulon. Ond 
bofatt.nr SI- i.ke ined dem, bar <.m dem ingen lard, liar 
dem e) inneslutna i sitt beskydd. Ka.tcra .synen baha sa 
fordjuilat si- i den sanniii-en, att Ond genuni Kristus otli 
bans beli^c Ande hm i do tro-na, att de ieke täuka Mg 



l.;u^ 1,. 



:sfa(liiis. 



127 



lioiioni tillik;i iiloin di I) tioendc mtnni^kan. lliuii lian vi.r- 
dar iieb bor-kultiar de tro-iir, da lian icke liiiiicv i liimnio- 
k-ii, utan 1 nilast i dei.is bjerian, tytkis nian ieke liat> a klart 
tiilikt sif;. .M( n att dr vokli^en linnas, voni tiire-t:illa si;^' 
Ond i Kiisf.p -asiini tmlast inneboende i det troende lijertat, 
är ovedersäslij;!, ebnrii det lan-t ilrau är torbaltandrl, att 
Ikrtalei al' |iartiet omfattat dessa besynn<;rlii;a nioniii^iar. 

1 alseende \i.\. //■/.< /n lära ia^stadianenio teiiili^en allniiint, 
att denna är en dod leiUstai', att densamma, s;is[iui bestaon 
de :;t v|ia]i|ior oeli tu <ks\ ;irta,M ieke kan nioi\ a nauon vtr- 
kan iia dri nieiisklii;a Iijerlat, om den irkr tiirklara-, at de 
krisine, hvilka halSa den !ieli-e Ande. 1 or-t i dor.is miui 
är hibek.rdct ett kl\aii<le md. Kniedaii de kristne, med 
livilka alltid tinslasi bestadie.neiiio, halva Onds anda oeb dori- 
penein ^alvaii att liirklara skritten, niaste dera» fiiiklarinc 
ntan rätt till [iröfiiin^ antagas, emedan den i dem innebo 
ende. beli-a Ande ieke kun ta^a näste. K.' .kristne, kniina 
säsas vara ell Ut\ande (.mU <Td. KristiH bar ki^ininit till 
kiiltel hos dem... Öe .kristnes, f.irsandm- liar sä le dos stör- 
re auktoritet iiii bilieln, emedan denna ntan den helige. -Vn- 
des ledning- kan tiirtydas oeb liirvräniias elter c%'na tyrleii 
oeii nionin-ar. iJcrlTHe kan inan ej sätla nai;"t värde (la 
de. ooiiiv-indos läsning i l»il>eln. Meiiniskor i detla själstill- 
stånd ujiiiniaiias oeksa ej att läsa (iiids -od, ntan i stället 
att böra de .kristne,, lata si- ai' dem undervisas tiil sali-liet. 
Att ieke alla bestadiaiier oinlatta dessa allt annat äu 
lutlierska asi-ter, ma j;eriia luedgilsas. l>-yi>nerUet vilja ie- 
ke de prostor, setni slutit si- till [tartict, medgitVa, alt man 
allmänt lemnat sådana liesyiinerli;;a nieniii^-ar rum. Men om 
dessa luoster, hvilka dock n..^' mv.ket lata det skrifua or- 
det -ta tillindva f.ir d>'t inuntliijt törkinmade, liysa i::iiiska 
mod.rata asigter i tVagan oeli tormatt de mera täukaude 
ljv.stadianerno i deras ibrsandiufiar att omlattfi dessa asi-ter, 
Sä folier deraf alldeles ieke, att oj ofvan unmänida ned- 
siittaiide af bibelordet är ^-anska vanli^-t ildaiid hostadiauer- 
na. livad som svues utom allt Ivifvol är, ati Idbelläsiiingen 
i hemuiet jia ett" oforsv ärligt sätt blilvit träii.L:d tillbaka f..r 
de bestadianska konve.iliklarne,, och detta visst ieke ondast 
ibland den obildade hnjieii, utan ock, om än i mindie -rad. 



i«7aw»Bfti>aaw>y:-v.i<.i-a/w-<^g^Assx..«%vjyv'.-^.'^^^^ 



•■^■^.■'^ < ■■' 



1L'S 



l,i\rs 1. 1» i l..r-l:iiliu>, 

111 l)t;li)mii si;; pa <ii n^i^i-t lii'^ic 



ililaiul ^ail.uit; l;i ■.(:i(li:iiu r. 
stamlimiiLl ;if liiliiuiii;;. 

\i liija inniiln:;^.! ett CM.u,i..l l-r »tt \ isa In ilkm M^t 
ahiu iiev^omr »t en vi-s sjiD-.Mili..;; k.imu liiM;. vi.l Uu-. 
kun i (k- krstmliaiiskii , sk..l..nii.. > i^ mvj; tcmlit^ni l.il(l:.<l 
qviiiua, x,„ii l.lilvit kr^t:i(li;iii, kHiKk^ si- ni siu srniuHviitT 
l,.r<inwl !itl fimit sina Im ii I diurs ^ilia iutim.ii si;;- pa k. .11 
\ftitiklav s<iiM lii.llos af kfbtiKliaiisk:» skoln.iiii. Ku liciiin;s 
t,:r.hu k.,aiiim;i iiirdiiiil linniv i lirci .Ut orätta hanil. o.-h 
-jnrdc liinuv ilcniil ckn vis>l icku i.)>d..t;adc fra-aii, kvar 
kun [,-M\v <;iuis ci;ct ,>nl i liikcln |.a, utt ilet ^«l■ i.n(haii.l^t 
lK's,ik;i >aimiiuukwiist.T tvärUiiii.t iuiäl.lritnies nterMkltgit 
„„>.ka.i o.U siamiJ. <kr till snia .riilluii. Svaivt l.ld itt ai.io- 
ra.uK al .n niäiig.l liilicisiirak, ikk-uul aii.lra iitVr» det .llvil- 
kuii s.ni älskar Oukv tllcr iiiockr hut iiii mi;,', kan nr iiii- 
uko värd. Matli. 10, r.T.i, likasom karifkLii till Kristus if 
ko kund.- lialvH Iriimsta rnnmict i l.jrrtnt utan att la-t;,<li 
ati.ka k-nvcntiklar ki-s^iktcs. Samma r.lvn-tywlsc frnmtrU 
(kr mk i t.)lj;uidr dnl: "Vi mast,' takl sannins, 'kt ^' '»^1- 
,a lliri, .kt'vi liiitvji sett, ikt Huds And:i kjiuk-r .-- ;itt tida, 
och SLdlUulH an. n (hnls „„„,. I.nu-o,, pn./.t.U ^n.„r: uVt 
l,nlt s/.ail i,Us(i,„>ii>ii,s s-, all Hcn-ixus vmu iula,. Ja, livar 
^i ej aiiiiiiimnas, d.T n.a>tO ^x sii-;.: DH sk.di-u I vctn, :Ut 
(llids rike »nr knmniei, liardt »ur edir, Gnd <n- „j,pnil,ar 
t„r,l,i> . Lutt'l. Vi «'■" I" t' «J /'«"■- '' " '"'' '•"" "■' '"'"•' 
l,;il ))^'ii som vill se don iii.i.standnc Jesns, Inui niii i tr..n 
pa lärjmirarncs ord (de ma vara mai.lisa clk^r ,p iiili-a'i, ga 
od. =,.iki» In.ti.mi i Zi.m, dor .kn k..stlii;e l.orn.triun är In-d. 
_ ^ \i är.j. rcuii cj i kratt at najiot, snm ii lin al den 
nal.iili:;a iVidsleii, utan med d.n lieli^-a Andes makt i .ksu 
„amn o.d. Idnd - men da bemr drt jia .»ii nnnni>k!in 

ta-er allt furmitt till langa nmk r trons Ivduad .mIi kiler sig 
jriiNas genom den dåraktiga |.r.-.likjin eller om mennisUan 
stiir emot nrli .■) /,'-■ af (h„l, -o:,, hor i .»/« l"V», o,v .'/-<- 
drruu. JurhiUU': ( Vild. Iju rit liadav Guds talKrnakcl. Jag 
vill b., uti dem o>li vandra i .let... ). Ja, ieko iiar jag kun 
nat jiakläda nii'j;, utf'" tjoiiareiia lia 'j'"""' ''"' •M'd"-< n,h 
auilu jxvHbinit Otti i-diwlt tnitj ,ky):!«i-U, Uäihnia». 
Dev.a sista ord svtta tillika pH den af Ja-sta.lianerne erhåll 



l.,i,i 1.1 ii I/t itn.liii-. 



\>:\ 



,i;i ak-oluli'iiH-11, 0111 Inilket vigtiga stiikc i den nyla-stadi 
aiiska läran vi lililva i lillllille att iäii^'ic tiaiii vttra o><. 

Ha ildainl Inldaile ki.stidianer .^rtdana asirti r som ofvait 
^taeii.ie kiiiina nltakis, kan u.an lätt l.irc-tälla si-, knni tor 
li;illaii(li-t skall vaia ko% din stora lioi>.-ii, atu.iusli.i f di-r 
icke någon jHest.rlig tnllvtelsi- gör sig gällaudi; till 1 M^di- 
lieraiide at iknna iiisjiiralionsleori, som icke sa lilel niir 
mar siir .iväkarries kiia om lunuii int. rmim. Itut tor.k i'kt 
vara tiir mvrket sa;;<lt, att ett stort antal at var tids Ja-Ma 
diaiiei-, kanski: Uertak-t, liemiallit at ifragavaranrle villtareKc. 
]'.etr;ilVande lnhrhis iniflniti iiro [tarticts medkmniar ol- 
vcrciisstiimmamb' i sin iipiifattning. ^d äro de mo.lcrata 
lika ifriga suui v tttiliglietsmäiiiieii i atl lorka-^ta den mosai- 
ska lagens tilliimpligket jia de kristne. 

Vi vilja liar giira en kort tiam>lällninu' al den iivla-ta- 
,lian!,kn liiran om /'"/'". Mose kig, stiger man, är vi-irli- 
geii gitvcn ai Gud, men J.ke alls gällande IV.r (]c f.mvilnda, 
tj- den lätHärdigc är ingen lag satt. Lagens äiidam.il är 
att straffa l.ir synd, \n det att livarje mun ma tillstoppas 
och all verkkn ma för (hvl l.rott^Hg varda (Kmn. :>, 1'-' . 
lian kaii s.iUd.- ii-kc vara anväiidt)nr tor de kristne, som 
like än. af verldeii. Dercmot än. dessc kade villi::c och 
pHgtigi: atl Ijda A'-'^^ l'i'j (1 Kor. l\ 'M i'l ; (i:d. (;. 2), 
livilken iiiaste noga skiljas iran Mose lag. Till Kristi lag 
Iiiira alla de lärdomar i evangelierna, som CrälsanMi sjilt 
gitvit sina lärjungar att rltcriolja, ätvcnsr.m apostlarnes -c- 
mensauima lärdomar 1 sändelirvlven tili tOr^amlingarne i af- 
.seende pa kvvkotukt m. m. Till sitt innel.all öfveren-stäm 
tMY ikn , i.äi/oii vniiiC) med de tio lind..rdLMi, ty bada for 
dra kärlek, men anden är .dika i dessa lagar. Den inosai 
ska lagen, livars kärna är tio Gmis bud, säger: Dn -kal! 
älska Herran din Cnd at allt ditt bjcrta tn. ni. oob din nä 
sta som dig sjelt, incu lagens Inid är otk: Giir det, sa tar 
du lefva. Kristus dereinot /(./f^'ir <j 1 .^'»' 'o'/ «/ """ ■-'"' 
</„ l.n,>'i"l'ii- »"'■" «>' /"■'"' ^' '"""" "-'"''/■■"""""• ''"•"^* 
tordrar luUkomlidiet, men gitVcr ej kratt dertill oeh kar in- 
gen nad att <;känkfi, utan Imlar med d-iden. Krisiit^ dur 
emot ;;iiver kraft till livad lian lordrar at sjua liiijun;;ar. 
oeb med sfor mibllut oili kärlek leder lian du svage ueli 
strnlTskyldige. 



^^^^■s.^fsy^iAf.. 



■'■ g^^ga>y;; '^;g»;g.--vwry; \- ; ;■:: >-i\: u. ;v .rfi-.tu •; j^,i ■-. 



jjii 



l,.>r* I. 



1.:<-li'iluis 



Lar- l.-ii 1. 



I.il 



LKtt:i lir LU UiM, Mim iii^t n l:i^liuli!Hi fiinickur <nli 
hnn thi)w< iitttil.lil i "U-^» niriii:iimi:i ln.k af Httkil t^ii (iiisk 
l>i-cst. ii\iUu-ii luiNliitit si- till l;i-.ita.li;iiii-^iH<n ... li s.uii i.:ik 
i-M all >=i:i tfniilict .u-li sin li.i^i^t ykttiiii^-v-.i.lu karaktär 
kuiilMa^t k:... M- ainial \xu i.lH (..rtvaMlit;!,. I i |.^nli.t^ liira 
,„1i Icfvcnu. 1-iili^t Ina.i h.w- 1>.'U ;;Pi- vid liaii<itii, lu.i 
(Ull asiiil.n. aH kristi tui;- <K't. i.kc Mos,: lui; är fiällaml. 
iiir .If krlMiia. koiiuiiit liU liilik, '^e.la.i l.asta.tiiis lM,rt;;att, 
i Innrs skritt.-r ii ku lidkr .tet i.iiiisla. si>;ir af .'ss ki.i,i,:,i 
„|,l,t:i, kas hll .tt skiljai..!.- nwcllau Kristi h.f;- ocl. Jlo-o tap. 
Donna (k.-niati>=ka in lut svtu-s liai\a niii.k.ininiit iia f«.ijai,- 
,lf saft. F..riit oniiiäiiido laik Aiiikrs Jiili..iii.icti liad.- ti- 
^.it si^ i.nc att utan vidare [.n^tlikn irili.t tor do kiistun 
fräii Mosc la^', sak-dos ron ocli .djoniäiigd antiiioiiisiii. Tai 
kajf.kki, livilkon var mera nin.krnt .>cli tann ai)titi..nHsiiicii 
i"a,n torres lärofiiredrat vara iiairot ti.r skarp, täirjaao i 
vtäll.t framhålla Kristi la^- otl, Icrrnväldo» i tor^anilinsoii. 
Jnl.an Knatamaa, don nt:m jcmfV.relsc förstrtn(li;,'aste af :illa 
de e:;ent1iL;r i.nrtirliclefno, lät dessa tväiinc muiiiiifc-ar san. 
manfhtu i sin in'idikau och Iranilii.ll i d.niKi a ena sidan 
irihoten Iran Mom- lag nvli a den andra Kristi lag» gäliande 
kraft, samt ar således den s,,ni i dt »na imnkl ntkildat den 
nvhustailianska liiraii, 

(Jaktadt kestadiaturue sjeltVc anso den .>iv:ni tram 
stulda niii>l'attnini;eu vara ett s\ nncrli;rt li.vts [la det inre 
Ijiw. !n;.ri.ied de blit\it begaivade, mastc vi bekänna, att ii 
iV.r var del ieke kitnnu ckri se na-.it annat än be\is aiitin 
gen pa st.ir tankeoreda elk-r neksa ett beniiklande att kasta 
en slijja (Jlvor den aiitinomisni, som iiraga-v ärande asi-;t onek 
liiicii bär i sitt skiitc. fiirst ocli tVäiusl, kunna vi ej annat 
än i.rotestera emot det utan nllt l)ib!iskt stiid framkastade 
pastaendi t, att uiVaa oninäiiHla laKiir, '^um man ätkiis att 
hålla åtskild» Iran livnraudra, endast ' - ii'i'i«ii iiiii>r^ tiU 
sitt innehall iJfVcnsstlimina. Dc iormaninjiar, s.nn Krislns 
oeli hans apostlar {jifXit, skulle efter lleikel;; ..eh lians vän- 
ners [jastacnde innehall,! nn?;ot annat än den m..saiska sede- 
lag-en, nicd hvilkeii natmligfus iiuiste ti.rstas den af KriMns 
furklaiadc l;*«cn, om den skall halva lupfju betydelse bn' 
var tid. Hcikel mt.d-itver sjell, att innehullet i dem häda 



;vr kärlek, .s-kiliiaden skulle saU di s li^'-a (l.riili, att la-ii. 
l.,|var salighet i inlast at dem si.in liil!^.'i.ra ln.ii.n.i, da d.T- 
^.;i,,,t i de iormaniligar, si.m kallas Kristi la-, |..ua^ »aliir- 
liHrn al idei nad, o, b att kvin h ku ^Ml^t■r n:\^'-i\ kraft till 
>ift e^^et ln)k'.)rande, men d. i.uiiot Kristi la;; äfv( n -kulh 
imhina nadcskr.ilt att sli.lla sl^' tiivmai.ln^M.n till ett. riat 
t.lsr. Del är di.i k en alldeles ol„rätti^'ad slntsal^ ll.ikel 
häral dra-er, da lian tn-r si;r böra med anh-dninj,' ikrat 
<kilia ni.ll.in Mose lai; ...b Kristi la- Ser man wi:.i pa 
,W Inljelstiiil.n, s-in liamHa om Kristi l:i-, tii.nef man att der 
jsvttris in-eiitin^ annat än [ta birra stiilh-t ; 1 Kor '.1,21) 
kärleken till Kristus sasi.tn nediv till den ^'nd.,ndi-a la-, ns 
iipptvllaud.- <..b pa det sc.naiv Kial. H, -' ) brfnlr;.k..rhkens 
hr-, sas.. m en saaimanlattiiin- af Kristi bud amraendi b>r- 
iLdlniukt till nästan, hvilka lanl iiiirentii,- annat är., än 
den )ind<.mlis:i litK^'"^ ^■^'"»^ »'" ''"^ )l>l"r-l=' '''1^""' 'l';^'^ 
|,i,rer i» det att älska nästan s„ni si- HJelt. Kr. st. lärdo- 
mar i evaiit;.lium än. m.der>tund..iu fiirklariu^-ar o.h tilLimj. 
ningftV af M'jso lag, "fi' de af la-tailianornc M.v.m Krist, 
lag derjenitc beteeknade iiytestanientlif,'ii b.rmanini;ar;iii aiM 
i7inäJntinj;' an.iat än erinringar mn den ^udomli^-a lagens 
inntliill Vi kanna sakdes icke linmi det minsta skal tid 
.u tre.klnins af skriftens innehall, ficinnn att till b'..'en oeh 
ow.n^Aoluun läir-a Kn^ti la;;. Alra minst kmma v, n»-d^lt- 
V-, det ned.ätt.-iu.U- af lai;ens fnrdrint^ar o.h albrvttu.de af 
dess u.ld, ^..m Heikcl tillåtit si- vid sin tran.stalli.m^ al 
hvstadianernas asiater ..u, Kristi la^;. l.irballan.ie tdl den 
nn.saiska UQCn. Vtt sas.im denne läraro jemka a-en et er 
den enes eller andres svaga lielgelso, sa att de^s kraft sknik 
l.lifva n.in.lre .kr siachcten är st.,rrc ..eli tvärt-n., eller, hv ,1 
k,.t är detsamma, -Kri.ti hig.. bk tve ..lika for -lika kris no, 
sviits ..SS vari en betänkli;; villfarelso, s..m li.it leder nll en 

rrof iiiitiiiomism. 

(K-ksii saknas iike uttalanden, sum swn.s vittna om att 
ladkmltlid.eten i i.-ke rin-a pad har sina reprcso.Uaiiter 
il,U,nd besfadiaucnia. l>e linnas, som b-rkiara la.>e.. vara 
rent af iU\ erll.idi.', emedan evangelium innelialler detsauma. 
La-«n säga do, ur Hagar, s,.n> skall uldritvas emedan tjeu- 

'^ .' , ■ 1 . .t..,11 lilifvL arfviniie mod don tnas 

ste.ivinnans barn nke skall niuv.i anvin^L 



i;;:.' 



Lm- l.vl ]..\-\.> 



1,..H I.rll l..t itildlU". 



i:i:j 



N.iii. Miijlif;! ;ir (li'tU, utt iuiliiniiiii>i)iiii i( kc iir alldi lt;>. s;i 
liUl:;t (lrjl\cii, siiiii ciilcii iiiiicliiil;i, Ut.-iii ;itl iiiali \'u{ itttii 
l:ui(lit iii iK'iiH!i a>i-t t;UiUt -i, K vist i l.-i^ Lnln-f;iiinu iiiiiUn 
(■\.iiii;cliuiii Dittri liiini (loi-k i IJr^t ii kc lill dit livl.ist.n 
(ii;ni>kn (L';iiiist:iUiiincs^;itter, sa-uiii liiif iieiUni "ikall visas. 

thii •■lUiiiiliKm lilvts n;imlipoii, att dft är liiiaii mii (.lul 
(mIi lians \ork t"r inciitiiskiinia iuli tr:iiiiiiir ul!t imi Kiistu:, 
iicli liMiil li;>ii tor ili;iii r.i"i't. Dliiiki liii:» \ Likar icke lilntl 
ti-iii, iitaii älicn i sin "i'"' aiuicii. .Dit är oriitt läidt,» sii- 
"^■v IKikol, ..;iH Ond vvrkar viifkidsi! iiisamt -cunni la-cii. 
D.iUKi är \isscvli;;cii lUiiid-äiifriis, liii' •'ti ^ i"-' människan, i 
liMik;» sMidir kon lotVat otli Inilka M-ik Ikhi iitiihat, uitii 
inxdikaii <nii Kristi diid kiin li.rst riktigt kross.-i oHi sinältii 
nuiiiii!.kaiis lijcrtn, da synden ladi luiden ställas i liredil im-d 
liNiiraiidra. Dit är svndeii, som fiirorsakat ett sådant tidaii 
de lii>s Kristus livad luan mi tna säga om detta >ätt !»tt 
keti:dvt:i Saken, vis-t är ;itt )iai;ra \ adliga kon^inenser iekc 
-crna kunna li-litlyta liärai. Sa Iir dereuiiit itke f.n-lialliin 
det med sjidtVa tillänii>ninyen nt e^angeiinin. F.nligt livnil 
luveket trt.\ ärdi^a iiersinicr pasta, äger denna nita rinn, d;t 
itkv anledniiii;- dcrtill ttiivfinnes. Sviidiilörlatelaeiis nrd iraiii 
l.iire- nämligon till iiieiiiiiskur, sinn Kagn ; jag tror, ätVcn niii 
de irke gjort sig liekaiita med sina egna iiji rtan, iekc alU 
kommit till nrtgmi anger iilver syinU)!. \i sk. .la liiir iiedai, 
näiniare inlåta nss \y\ denna traga, da \ i trniiiställa in kr 
stailiaiierm^s lära nni lukten ocli alisulutioueii, just den liiro 
ininkt, SI III bude visar dni stiitsta tenflcnn till iif\ikelse Iran 
dm liitlitrskit läran oeli iir till sina ttdjder dcii viulligastc, 
om dciisainnrt tar giira sip giillaiidc i tdl deii krassa tilVcr 
drilt, liMirtill den redan vis.it sig leda, sa litet liestadiain-rnc 
sj('lt\a vilja nicdgiiVa, att ^a iir torliallaiidet. 

Med atseeade Jia h:lt<>i oilt nbsiJttdniun ma iinst ena 
ras deroiii, att La-stadiiis redan tian den »tura läekelsens 
Ijilrjan kule mycken vigt pa syiidalirkiiiiiielseii iniiir do trn 
ende <peli pa den at di.ssa meddelade abs.dutiiimii. Denna 
lära tilläm padis, sasoni läsaren redan liar sig liekant, \y.i 
ett siitt, hoin ieko kan gillas af uUgon, Uns livilkeu ej tana 
tisnien lifveitli glat ti.rstandet, ty nian loidrade ett detalje 
radt upiirUkiiaiide at svnderna utan niseendc |ia det uldl 



borliga i att liärigrniiia skandaler, till alh ingen ii|<|''>vg- 

• else, iiKiii sa m\ ekrt mer lill aastut tin- iiiaiigcn, kni: i 

dagen. 1 di-ttu aiseemle hav lins n> ta stadiaiierna en reak 
tion intriitTat. Itet iästis i allniäiiljet nit mera ii kc s.i myc 
ken \igt s.iiii li.rr \td alla synders nnmngilvande ovli Irani- 
läggiinde inl.ir (i<-n la^tadian-ka .fOr-aiiiliiigen... l.iks: 1 sv- 
neb dv t al ett lind, skrilvet i tiirutn.inulL- ileikcls ndi tvän- 
ne andra la-'.tadianers n:iiiiii, att just i denna punkt -Jrider 
uppstått iiir.m partiet, i det iiagra fordrade ett ni.i)räkiiiii:de 
at alla syinlrr, sa vidt iivan kunde miniKis dem, cnli andra 
deremot nnjde sig ined endast cii allmän s^ndaliekäimel-e. 
Vi vaga duck uttala den élvLrtygcKcn, att la-stadiamsmen 
i i;>rei"iraiide afsecndc bi.rjat iiisla en bättre \i;g. Men mii 
man således i allmäidat ieke sa mycket som li.rr läg<:er 
vigt pa det olTeiitliga uppräknandet at de begångna syuiler- 
„;° s:t liar man deremot irke i minsta man modifierat la 
ran om den abs.duta nödvändiglieten al syndens tiekäiniandr 
iniiir församlingen, d. ^. s. Jiartiet Ingen kan sa Ijinl. r 
•innu den äkta hestadianska tr.'sljekännel.sen var.-, en 

trePL-nde kristen iHan att tor sina tmsljri.der. d. ä. leedk-m- 
manie af ifräga\ ärande reli^^iousparti. liafva liekänt sina 
hjnder o. li eniotfasit synderna^ f.irlatelse. N.id\ändigtieteu 
af denn.i Inkännelse står miturligtvi.s i oskiljaktigt samman- 
Uam;- med den <.fientli;;en gifna ai.solutioiietis ui.d^ändi::liet. 
Ueh denna senare l)et<>nas ].a ett satt. som skjuter evan-e- 
limii i oel. fiir big :dldele> at sidan. Hen försäkran om t.ir- 
lat(dse, s.,ni detta nådens ord gifvcr at nadesi.kande ^Midare 
far ieke giira till tylle>-t, utan man skall ovilkorliven eniot- 
ta' a en ^aila försäkran af menniskor, om man ej skall lur- 
blilva nnder sx ndens dom. K.ir att anses för en ti-ende 
kristen är det sälede* midväudi^t, alt man at en skolman 
dier annan partiel.ef i en kv^tadiansk församlings .larsan. 
enu.itager al.s.dutii.n. -Men iekc nng Lärni. d. Ken sålunda 
tdH.ii-äkrade svndaforlatelseu tVmuena* befria iran deu h .r 
.■crli-i la -ens stralf, buru np|>riirande oeb -»torn turbrylel 
^ernr' an ma vara, en asigt, »om luiiste medtora lii.^st de- 
n,orali.erande verkningar pa sådana meuni^kor, .em bekan- 
„., .V' till kestadianismen utan att i sjelfia verket lit\as al 
d.n tros^arme, honi utmärker de äkta bestadianerne. Iteuna 



»■■AV-y.-mO-. 



\.'A 



!,iir> 1.1-1 i L.oi.iilni- 



luiliiirl :c-iirt ilisr >-:l->iilli \i liiir licdiUi t:i '-i' vcihni liliiiiiit 
\i-:t, HIl livilk:i biiliiilli-i IViljilLr <lrii liilii. ILir, li\:ir- 
i-l llM:,:l :»■ i.'Ui!:i-t iMll lUn l;i'^tii<li:iu>k:i l;uiiii|i|itiirttiiii-(ii, 
vilj:! M, fur att iiki' s.vik:i \ av |ili:;t al ^traii;r o|iaitislilui, 
i tr.rlii^uiMuli' aiiiiiiiik:!, att otVaii (raniKtiilila liir:» mn Inkliu 
nit absolut ioiifii ic-kf iTkiUmcs ;it nlh\, snm iaku:i'^ till ilrt 
iaMadiaiibka partiet. IKt lliiiifs sadaiKi, <nii iiu ia, livilka 
iiro la:i-t iiicvJi imulcratc i ilciiiia IVa-a tu-h icke cri- \ili;i 
iiio<k'iiVa, att de -.traii^-art- a^-i^tcnin tillliöra ia-stadiain-rii.-i 
i allmiiiilicl. Kiiiii;! (Kias t.iniiiiKiiidi- skiilk- \issci!i;;iii liikt 
iutiii- .„-li afiiUiiiu- ^rfii.nii do tro-iie, titaii alsCL-iid ■ |ia ..ai 
.i->.sa iiri» iircstcf idltr li-kiiiäii, iiiyi-krt starkt hetonav iwmi 
Ijaitict, men likval irko sa, alt luaii t.iruckar don iiu-nnUka- 
iiciiadiiiug, sni!! med IflVando (lai titlijjiiar si- tvan-idii iia 
d-il.iltiii ocli i fi.itr;istan l>a dissa Irdleu In (Ut Glid mn siii;i 
-viukr-i törlätolsi'. :ilrnill.-iu Miie Lrit onUdt dm, att den 
aiipi-mllc ni ett inre liclmf drities iitt itiiidtaya ssndmias 
iiirlatilse miioiii de troguc, iinodaii lian eljest icke kan 
iditva rätt liirvissad om att ivan^'clii naik-sdrd iir tilUiinp 
liit iia hans själstillstånd. \i Lckäiiiia, alt \\ fiir i ar del 
iekc liaiva li.rtr-ieudc till njijii^iltfn, att den hestaUianska 
Inkt uidL iiHiiMiiiigsliiran är sa Indsam, smn man saimida 
velat sjiira tndi-l. Oss synes det b<mi om de, livilka iia 
niraiiiäiii(la sätt vilja lii.rttörklara d<'t liiktt\rHiini, s<m äu- 
nu ;i^'e!- rlini lii>>; [tartict, icke vore kestailiainT. Mn de blutt 
va^'a iiftaUi dfssa milda asiater intiir liaatamaa oeli th-. äk 
ta iiiedleniniarue af jiartiet, i.cli de skulle snart tr.rsättns i 
ni>d\anclii;lieten att giirii sitt val emellan asii^ten ncli ]n\r^ 
tiet. Kn la'-tadia)i, snni sjelf meddelat si^; med iiiriiittaron 
ai!:;aead«j ii|)i;itatti!iiigen af deiinH lärojmnkt, fiirklarade att 
näiiid.i jiartii iief leke ens nied-ilver, att cii tinslirndrr, bi>m 
i naf,-iit li.iuseciide, InrjiiUt fci^ eniut en annan, Imndlat till 
l)(irli;;i, um Inm endast \ ändt si- till den senare filr alt be 
känna fiirln-ytckcn ueli cinottaga liirlateise, utan li.rklarar, 
att han lAiiknrli-en skall siilä.^rKi hekällnel^^e oeli enuittaj^a 
!tfl;.si;iit- af . nirsaadin;;cn.v M^" kan liitt da tUnka si-, lni 
ru litet jrariiets niäii sk(da \ttra )jcnä:ine att räkija dem ter 
hriidei- i tron, snia aldrig- lehit infiir den hestadianska ine- 
ni-iieten afl;ign"a -vndabekäiinelst; ueli uf henne enioftusa 



l,:il^ l.iM I.l-l^liUll- I-"'-'» 

;ii,sidnti.iii. Ilarn strängt det kalles |,;i dr-n lastadianska lä- 
laii i detta (itjiki-, skall länjiTC fram med e\eie],i-l vis:is, 

O .kIi».-, i„il»iii'i synas ;isi^iirna vaia ni>(ket kilj 

;iktita. Uea af lleikel Iranistälda lornt r,miiäiiiila asiaten 
M \äek<-lst'n f.irmcdlas -enoni liadr l,i;;<-n oeli t\ !mt'rliniii 
ti.rde delas at (lartiets jiertal, i>eli alla timkandi mcdleniii,ar 
deraf medfiifva t\il\elsiitaii, .-Ut denna verkan at den liir!)e 
redande nåden måste liestA i an-er ntvtr -yndea. Mei, iImi 
meninuen har lios en del hestitdiaiar -jirt si- i:ällande, ::tr 
na-oii an-er iike lH-liiif\er -ifva si- tillkiiun;' fiirc cvanselii 
e)ni'tta;;niide med trim. .\tliiinstoae hänvisar s.isom f tviin 
;intults en visst icke nvanli- praxis pa tilhanm at m "ä- 
(bui inenin-, i det att ni<-niiiskfir, sum iddrifi ^'ifvit na-et 
tecken till s;tmvetsoi(., endast helniha säj;a: ja- trcr, for 
att hlil^;^ at .fiirsamlingcii" töi-sUkrade mn nad h"'^ Ilad. 
I)C si.m sidiinda giir.i vä-en tili syndenias förlåtelse lätt oeli 
heipäin, forklnrri att den fiire-aende i>redlkan af ta^-ei:. son, 
ä^'de rimi pa h;estiidii tid, tramkaltat en rdlinän cmottadi;-'- 
het for evanj^elii frälsande oeh lif^'it\.inde ord. Men att äii- 
rtft ieke syndens iiiid skulle uppenbara sifc- pa ett eller annat 
sUtt, utan" tvärtom sa dölja si-, alt h.-la meiiniskans IV.riial- 
lamie viHuade om säkerhet, mn lik;;ilti^liot for nll relidm;, 
ända till dess det kännbiira hehot\et af nad med en- fram 
hriite pa en hestadiaiisk kmiventikel, fiir alt i ilnenbliekel 
tillfredsställas, är lika litet rindi-t, som det är. att m nai- 
sk-.r ined dylik;, asi-ter lerkliiten fattat betydelsen af l:.u:ens 
>erksamhet vid meniiiskaiis univäiidetse. Vi i-iaste skniva 
sadami meni)ii;nr ]ki iäknins;eii af den antinomism, f-om hos 
fil del l.ebtaiiianer konsmit nära sin ho--ta -rad. Oeh att 
dessa medlemmar al i.artiet in-aliinda äro ett rin^a tatai, 
hafva ^i all anlednin;;- att tro. Att In- dem ibtaml l.-e 
stadianernc. s„m hvsa dUika nieninicar, , i,H-i -?- i. »' sumnian- 
laller med syndabVkännelsen intor de >kri^tr.e. oeh dm at 
dem eniottai;na ab.sollttionen, bor ieke \t\\v. eiäntadt. l.o>- 
ii.-heten i den do-matiska uppfattnin;;Ci, har alltid den na- 
tm- att hreda nt si- pa .Man oeh samlar si- sällan mnknns 
en cmta pnnkt. I>er sjelfkiuinedomen bonr.-sm.eias, komiaer 
väl alltid tron alt fattas pa Ut vtliL^t ueli lur henne, s.nina 
väsende främ.nm.de sätt, oeh denna vtliJ.et måste natnilut 



_i_il 



I ;■,(■> 



[i 



l.<(i l.;l -liiilills 



\iv viilpi tit sig iiiVtr rfliiriii-;iti'tfiw lirln s!n-. Skiilli' ;ilia 
hi'^t;Hli.iiici- li>s;t (l>lik:i ;isii;tL-r, s;i mut \ii! i< kc iiiviktii 
~:iiiii ginkikti^iliut :Ut <ok:i im>rii tkttii ji;irti. Mtii liiiliiilhni 
(k't iir, :itt lios iiiiitiiia cu ii)4.l:vttiiiiiK :tl liiiiU- iUi^friw r.i |i 
ti-i.ii,; UctviicK.' ^'lir sig pillitmU-, '-mil l;iii-t iiuia ;iU!>liit(r 
-i- till (i<t lutlurskii liirnI)i-reiiiK-t. Siirskilt nuv liiir 

iiHiiiiins tiii-lKillamlct iiicil iilsrcmlc li;l iivhvstjniiaiicnins ii,,,,. 
hittiiiii-' ni ti-cii. IVniiu, som lins |iaitift i :illiiiiiiili<'t i 1k 
t-R|i|.i.t saiiiuiaiilalltr iiiotl lutilfsvi-stict, li:(r lii>^ (le m-xlc- 
rato l:fsta(liaiifriie till nlijckt den i tivaii^cliiim ap|ifiili;ii!i(l.' 
Kiistiis. Dcrcmnt ;ii;cv ett :imi!it liirhrttlaiiilc nmi, nar Iragu 
ur om yttrrlielii-tsnijiiincii. Fi.rciiialut fiir (lfr;ts tm äc (ki' 
af lie !jL'sta.li:tiiskc lucdikaiitcnic filrkiniiiado m li li'"* ik 
lastacliaii^ka kristna iiiiu-linetuU' KristUij. Dtu s.im tmr, atl 
Kristus tiiiiH-i lios la-^tnaiaiifrac lu-li einottnr !^ylHk•rllas tiii 
lattlsf af ikiii L-llcr, rättare siisdt, ai ilen lu'« deui iiiiR-lKi 
fii.k' Kri-^tiis, nm livilkei) tiirintdM; dt; giiva lVirsakr;?ii^b'^' 
11. mi dni Boiii tlir (illiVillct leder dera« aiidaktsOtiiiiig, linii 
är af uadeii deliiktis enligt denna liesyniK-rlii^a lära. Ar så- 
ledes Uirati om tron <u-li des-' cniottai^ande af symhtfOrlatcl 
.seiis uad hos cu del af hvstiidiauerna blottad pä all knrak- 
tiir af tndiet emot kiliclii oeli den ciaii;;cliskt Intlin-ska he 
kiiiiiielwn, sa kan vä! ej drtsanima >;lii;as i fullt lika liic- 
-nid vara förliallaiidet med ik-ii la>tndiaiiska liUaii oiu lifi- 
°, /•,./!, rlmrii äfven här cn^i(Hj;liet fjiir Mg fällande. Dciiim 
lära blir af en del hestadiiuier skjuten at sidan, åtminstone 
i niaii-a läroftiredraj,' alkkles torhigangen. Urli detta ieUi- 
tilltid utan ftfsigt. iHn dsiyliira bättringen ncli den gitiuhi 
imniiiskans kni^fitsiaiide an-ics af (lera ieke ^:lra en sak att 
framhålla tlir de kristne, cmednii siidHiit hiircr till hijreii, 
med b\ilken de (roende ieke liafva att skaffa (^eh S>Oii) di' 
icke bcbiifva. ..Ma djeiViileu ..rh de egenrätttlirdige giira bät- 
niig. Vi Ijehiifva endast biittra nss af cj;enrättf;trdighet ueh 
i,tro ; vi endast tio, da bnlder ncL s.vstr.'ir försäkra nss oia 
>yndrrii'as torlateke, (><h kunna vi alltid se b<ir( ifrun oss 
sjclfva ocli se |ia flnds lam, i ar frälsare, der lian bäiib'er 
fast-pikad pa korset såsom ett fiirsoninfröiiffer fiir v;Ara syn 
der, sa kunna vi iike Ictva illa. D' n helige .Vnde lider 
,K.;'i all ^anuing. All annan heli^ekclar.i leder till egenrätt 



1, 



1. 



I,;i-,t:iill 



j:;7 



f:irdi;;lii t.. Derfilrc n|i]iiii;inas aliiir.irnr- af [lartifts )nedi 
kanter fii b skiibnän att • med Iroiis i);^nii se |,;i ,Ji --iis, att 

()(■ ii-ke i ausieiide til! den vidlaiLinde syiidi n, i- ;.'or dilii 

tni?;a att bipa i drii kamp dem l-ti-ibiKii ar, nia nnii tvif 
lande t;iiik:ir iiib otro ln'diot\a dm lieji^'i- Ande," luiiket 
iiatnrli;;t\is iir märket liktijjt, oni l.loft ej sådana nttryik 
torekomma i ilet saminanbaiit, att de uttala ocli belräinja 
hypeicvangelisrnen. Atl tV;»iiist:ilbiiii^'en otta är eiisiili;.;t 
ivansebsk äf\en i li.re\ ärande liiuiseende, halva vi ej an 
iidniiii; alt lKl\ill;i, om än en sådan traiii>tällniiifr in;;abiiida 
-odkänms al de iiieal U|ipl>sta be-tadinneriie, livilka alra 
minst lära vilja iiiiib rskrilva de iduiniodi^a, enskilt täbbi 
vttraiideiia oiu nludiiifligheteti at den dagliga bättringen. 
Svart iir att säga, linni bdigt anttnoniisnieii i belgeK< liiran 
►.triUkt sig inom partiet. Ieke niiiidie ^vart iir att t'ir>ta, 
biini de af dess medlemmar, som frätt läiigvi i |r,rväi'dande 
af tmus begrepp, söka bi^a den niotsat-, som linnes tiaellan 
,itt taga sjndafiirlateNen flf den bos, di; kristne, inneboende 
Kristus såsom varande truns objekt oi-b lik\äl, f'>r att kke 
lefva illa, se |ia Kristus, iastsjiiknd pa koi>et, da iridsaren 
sålunda såsom trosbivenial lättas i helt olika Éorballaniien till 
liienniskan, sa .itt det än är .Kristii- i o-s,^ än .Kri-tns tVir 
(iss.i. snni hlir den .saligiiiirande trons olijtkt. 

Lika inotsägaiitle och bi;s\nneilig iir åtskilliga biMadi- 
aners liira <im hi'U':ii Det enskilda liedjandet blir af de~sa 
iike blott lorsninniadt, ntan äfven biraktadt. Ktt s;idant 
iRiljaiide lietraklas som ett verk af egenratllVirdigheten, bv.ar- 
biru uftä ieke heller iiäg<ni np|miaiiing till enskild biin b.re- 
koniincr i de bestadianska fiiredragen, ecb kanske liOrer 
detta ijusoni ett känneleeken till ett riitt b.rkiinnande af in- 
del i nybestadiansk mening. > Det är, har man enskilt 
li.tkliirat', ..embi>t de kyrk. »kristne, som bedja till en d^.d 
f.ud, en (tikI, som bar sitt tillbal! bakom molnen oeb traii 
li\!lkcu intet svar kommer, lian bor ieke i liimnielen, s.i 
som de egenrätffiirdige förmena, ntan lian bor i de kristne. 
Ua man talar med en liroder, sa talar man med tiud o, b 
gcm.m honom talar Ciid till o»s. Den helige Ande beder 
ir.r de trogne i deras hjortan oeb manar g<idt for dem med 
osä:;lig snckan, o.h denna barnaskapets ande ropar ntan ater- 



);.'.r..-.-»^«S'V' v . 



1 il.-S 



I.:',)-- I.m 



I, r«li|lllTlt. 



v-H.do i ill t tr.Hidc l;,)Clt:il sitt: iilii.:l \-'m- IVilci.. Mo, 
(Uniiiti lUu In-iiiiC Amk-^ lum )ii"iii iin'mu-.k.tii täiiktr iiiim 
M- siiv.iii iittitst t..r<l .111 t.it lioiiiio sjulf, likiis-im luimrs , t;i t 
lorliMliimU' till \>''»<-'» '^;''^""i P^-^-ivt. Allt ;iktivt iliitti-Miuk- 
i iloiinii inre h'<n fiCiimn vtriL- ;illi:irvi.i- .« Ii '.iiiskililji lirmi- 
<,rd iH-tfiiktnr mau som miuniskiiii- ei;*-'t vrik, sa>,m, sj,ll- 
-jnnlt. lliirii s.nViUi:! nsi-tiT hita s:.niui:ui.)^''"'^-' "i^' ""■<! 
iiVt i^oiuMivnmuin lK'<l.i:imU-, som i.m-kli^cn ii?;ei- nn.i vid d. 
l:,-.fvdi:.iiska sni»maiik<.liistei-iia. ^in im;;-.! s^:lrt :itt tiuklaiM. 
Lirt Ur vis..vliscn uiv<>krt .u.tmli-t, mi med dfii im.ni I,. - 
stiuli^iuciues kicts br^i-iuivade |>ni,kiistisui, smn tiUlwvfv d,i, 
i-\ticin!( likti.ihKV" ii'"Mi diHa relii^ioKspa.ti, kuii ei. u.iskiM 
liiiii irki' kita fiiifiiii s\^, tnirdaii dutisuiimiii Milvu ett liul 
jitiidi till 'ig -jclf. N'iiv Krivtus iiiiius endast i det tiueii(K' 
'iij.rtnt i.cli^l-ttii ciis.uiit nr niul-^ C{;i'ii lioiiiiii;, si.smii inini 
ti-mlisiMi nhctvdist l.-.tklarat, sa blir l.fiiifn i eiiniin ett beil 
i;u!de till dciiliidjiiudc. livilkiu \äl icke kun li.siM-ktis tniit 
'sin c-oii mn lil-].riii(i|.. ^^.-ni ar Kristlig gcm.iii troi: Ipnoml' 
i lij.rtat Mni li\!td Idit åri -vuieusaninKi livdjaiidct i s.jelt- 
u« M-rkit unnat än ett h, d.jn.nk till sig sjrlC, .'Imin det iU 
Ur fV,rs:iinliiii;ei,, smn badö buller oih eui.dtagiT iMincn.' 
Ohilvolnktit-t är att dett:. lärost.M-kc i Utcvli-b. tsn.annens 
dr..n.:itik ej tillvmiiiit sig sympiHier lins de täukamU' mom 
l.artiet, Inilk;' iikc kunna f^tl.dja si- pa detta, un. än inncd 
\qM nr i>ai;telMiuns liitli^a l»gi;nu(l ntbnitnu st>tkc, utau 
liatva ett l.ättr.- fntCusfr fiir sin tro w Ii eu säkrare In ik.[mnkt 
tiir bilt lijitla. Di-^e-. Oad (uli (rälsar, tinnes tvilMlsiitan 
ieki: blott' i dit troende lijertat, utan iilver allt i vi vldeii .-fii 
Htdin urlden, framför allt i biniuielcn oel det tvi-a liftels 
„ni, som iraii liinunelen kommit, llurat måste det vara en 
gifven liilid, att f.ir dun det en>kiklu bed. jandel äi^er bin Mgt 
(kIi lu-tMlLlse. (t ksa se vi, att iieik.l i sin al nss nita abe- 
r<.)iade bok ni-pniaiiar til! bi-n, n( li i dett;. at seende st:\r 
ban visst i.ke ensam iimm [.artiet Om det är ficvtnlet ibland 
dettas medlemmar, snm at sitt ensidiga betnnande af <;iulii 
immanens bos di' tri.gnc, aied tiirnekande eller atniinstnne 
r.irbiseende af iians transi-endens, blifvit tnrdti till iiirKkt b.r 
den enskilda liiimii, under det de med ultiakestadiuiisk in 
kmiseiivens -(jdkiinna den ullmäima, eagu vi iekc sajjU. Att 



Lnr.H I, c* i l,:rslj|iliiis. 1*M> 

(•inkariif i uCscniib- |ia violin mh In tydelsen af den iiri:il- 
,1,1 Kiiuea äni debidr, iir livad vi M-tu, lik.-is.nii att ti'irli;d 
I;iiid't ^'r molsutt i liaga om ilrii tillnuiHiin. eniir iiifreu ny- 
|:r-(udian, sa vidl käiiilt iir, löiklarat di-iivainiiia 'ilxhiijlig. 
Diksu kalles din alltid vid partiets riliuiiisu sainniankiinisler, 
iiii-n aldii;; niid ib' tu di.tinUis e;rna i rd, utan elier birue 
liirnniläver. 

lielriiliande siil.rnmDiti < t^rdi' i(k. ln dir asiirti-rnu 
.iMuiänl olvereusstäiiiliia med (let bitlierska larot)egreii]iet. 
s,a lialva några, «>i b saniinlikt ieke sa fa, den u]ipfattiiirif,' 
af (A'y"'i "'t detta ieke f uinedl.ir iiagon paiiv tttiidelbe, utan 
endast är ett tu ken till att menniskan lielnifver rening i 
Jcsn Itlnd. Med dl tia siitt alt iatta detta sakranvents bety- 
delse anser nrin likviil nmlviiiidigt att dJipa hurn, emedan 
uian niäste visa Ivdniid for Jesu Inid. 1,'lver meniiiskan i 
otron (leli svndtii, sa iir det alldeles dil^amma, "in bon är 
döpt eller iike Dit iir endast den deila tron, se.m förlitar 
NiM- pa den i diijieiMn skedda ]iun.\ tfl<nlel-eu. >kall en 
iiienniska blitva salig, måste hon keiiima till tron, neb dcr- 
ii«t är diitielsen utan a!l betydelse, enär -vndalerliitetsc cmnt- 
tages :;em>m tron eeli ifrån de kri-tne~ mun. Detta ntvatt- 
namk af ib;n fvan-rlisklutlu rska doplärau räknar sannolikt 
irke sa fa vänner ibland lastadian. mc, ittun att d<ek gillas 
if partiet-i (lertal. kbuvu kaattainaa sjelf uttalat denna i 
.,iund<a ref.M-merta a-ict om d.ipet, vagaile han iikc v idi.alla 
den, Ax han bi faun -ii; i en bestadiaiisk >k<ila eller konven- 
tiki I. Men alt Imn ieke ensam i denna l-iropunkt niirmat 
>i- den reformirta kvrkan. måste fa aiita;:a^ di man kan 
ne'!-, att hans i.illvtamle är niveket stort, om iin ieke tillräik- 
li-t'tor att gilva'bonom makt att utan motstånd uttala hvil- 
ka hiromeniiigar s.nu l.el-t. ISetralfande „attr,„d>, svne-cj 
någon strid 'lial\a npp-tatt emedan partiet oeb de ntanfir 
stående l.astailianern.s iip|plältnin- af detta sakraments la- 
seiide liar iikc lilifvit pu na-ot utmanande siitt framiidlen, 
ehiiiu deraf alldeles ieke följer, att mvttv-irdsl.iran bos alla 
,,M,tiet- medk-nniiar iir fullt ..rleiiox. De tro-nns bei;aendc 
;,( delta sakrament iipiilaltas af flera sasnni v.minantallandc 
,,,,,1 dl 1 amieliga ätamli-t mh drnkandet. Uurmlan ikn dog- 
mati-Ua åskådningen i fOrev ärande läroinuikt än ma vara, 

1-- 



^1K:.^S!fXii:Kir.r;::,.,-:;i : ■ . J--V\y< 



uo 



1. :--■■: ],. 



Ln-hidi 



vis^t ;u- att i \iss;i (iiis;imliiif;:»r (liTv(;i(lcs Ikh-ikIi' lii'st;irli;i 
ner IVist;! jf intiialsevis iiiiuihi' Aii;t vid iinltv :ivils|iraiii]r( 
'M;nii,ii ^'.t hällaii till ti;itt\ nnliii ncli lirtr:ikt;is iikc iil dcn- 
lui I rsalv sa^diii urim k^iIlsinni^H kri>-lu;i, !iiiilr;i dcriMiiDi 
iirii iiitii,:i ii;ittv;ir<ls^';if.U'r, iiuii .■iii<c> ij iiiiikiiiikiill ;i()MM;(. 
lii:;^!i btniTC kiirlik till KiKiii^; mli ;ill\iii- i tinii [idi giiil;i|^ 
t!i;liLtiii, 

J-)ir;iii inii !.i/il,nii ;lr m ;il ii\l;i's(;Mli:aiiiii:i>. vij^tijriisif. 
M(h1 ('ud>i t<ir>!Uiiliiig- elUr kyrkiiii iiiisia'^ ik't !if !.tst;iili!i. 
ucnii» Lc-itiUiuk' sauifiiiid, smu ilv <li'ts;mniia !.(iiii ii;uli'iw rike, 
Giiil lini, liifa di-, stiftat li:ir ]i;i jnnkn tväiiiiu iikt'ii, lui/i Uf, 
snui ;ir ilc ('guiiliitttlirdiliaä (uii ogndakli^as, symtoiijj uc-li 
diiiliiis rike, mdi Kiisti rJ.r, mhii ;ir de ratla kcisliicw, na 
dciis (icli s_\iidariM-latfiMii>'. Ui't Jiiira it'f;i'ia> lifit m-h lial- 
Ut af kiiini, iiiiii (kt senare fiiilii>t nf i;vaiif;o!iuiii. OlVfr- 
i,aai;i_ii lian lagens riki,' till KiiNti skir (icriiiriinm, att iiuii- 
uiskaii, da limi käiiiKi sig liiita|HKn! utli iördiiinil, jivilkct af 
atskilli;;;! u])]it;ittas Hascini luigtiiiliiig iigiiiildii kligt Mra\ lijii 
trolls aiiiiaimiiaiidc al nadrir, IpckUinuT sina M-iidcr (iiv de 
"krt?tiic" och cLnotta^'ir sviulcnin^ trulatilM; »i <h»j), trnr sig 
\aia ett Cud;» bani, <-liiti'r si^;- tiJl deras sanilimd (>rli aiitii 
ger i allt dtra-j i>i'\ert\gclso. Da Imr Imn den riitla k\rkaii 
till (H-h iir en at de /.ii.^hns- lii.\lii(," sinn iiiaste skiljiib 
ilraii "^Kirsh- Li-ishn ," iifVir Inilka läten !ei;('rar. iJa sti- 
res Inin ai Guds l]elij;e Andt ut;iii l!ii;ens tililijel|i orli ljus. 
Iiiijen, siini i(kc sålunda knfninit trän la;;tiis till Iviisti rike, 
erkiinnes at de strlinga nylastadianrrne IVir eii saiui kristen, 
cuiir den rlitta kyrkans niedliinmar ntgfiriis ;iC dtiii sjell\a. 
Det kan väl vara, aft ieke alla. som riikna.- till |iartiet, liaf 
\A cu sa inskränkt forestiillning lon Kristi Idrsaudin^ [la 
jurdeii, men att det tränga kyrkliga l>egre[)]a-t riiknar do 
flesta anliängarne, siisnsn i alliuHiiliel liirliallandi ( år med 
rcligiiisa sekter ocli jiartier, det liafv a \\ stnr anleilning att 
(Virniiida. Det iir ieke lieller något oiäntadt, om iiasfaendcl 
att lastiiilianenie ensamniu utgöra dm nifta kyrkan ('nrs\a 
ras med verklig- rigiuisni, sasnm det ii)iiigil\es. Man liar 
lier.-itt.-it o.-s, o( Il \i liiilla del irke iisaiimdikt, aft da en \x- 
sfailian»k |>rest oeli Just ilen, Mim la dinna bidaii Ternctdi 
atnjiifrr del sttirsta aiisi eiidit oi Ii tortrnemlet, \agade dritva 



T„ii-!; T, I-vi T-:r»tii(liiis. 



141 



il(>vi läran, att troende kristne runnes ntum krstadiancnias 
kvefs, tvang-s iiaii al den alliuäiina ovilja, suni lians asigt 
tVaiiikall;ide, att, återtaga sina '>rd. ^!ed den t(-iideiis till 
sektliildiuiig, Kiuii onekligen lios la slailiaiieine loretinncs, 
Viire det iiiideidigl, om man anmnlniida fiirlarit. Di- iitgilra 
i egerillig iiieiiiiii;: i-tt rt-ligionsparti neli man tar lios dem 
lika litei som al' amlfn sådana jiarlier viiiita, att de lata del 
kyrkliga bej;Te|)|ii-t \ ara vidare :iu partiet oeli tok-raiisen 
;;;i liltigre an iknis bcgr< |<|i. Ar nu efter deras asigt kyr- 
kan delsamiuii som samtlige ke.sfadiaiierne, sa tViljer liäraf, 
att den liitlurska kyrkan i deras ögon ieke als iir na gon k>r- 
ka (II 11 i olrigf susom institutinn icke kar något synnerligt vär- 
de, lioii iir, effer det nykesfadiaiiska t-iittet atf se saken, 
endast en mensklig stiftelse, till sin gmnd falsk, kvilkct fiir 
menas visa sii;- deraf, aff aiidelig dod ocli glHllösLet i sii 
Jiiig grad tierska iimiu henne. Xaliirliy,tv is tar dii ej det 
kyrkliga emlietct att (Orknnna ordet oeli utdela sakranien 
ten en niikiarc ikini. (iiids i-vd l>iliofv(r ej, ssiiger man, de 
vigda |irestenia fiir sin framgång, ty såsom Kristub jiä sin 
tid utsände okunniga kkniiin, liskarc neh tulkiaror, for att 
jircdika c^allge|ilt)n, s;i imikar lian for sitt rikes sak den 
liiigrc l.ildningen. 1'resfaenilielet likaä<jm i ailiuiinliel den 
kyrkliga insfifutioucii anses mera skada iin gagna. Den 
liira, Koiu (iredikas i den lutherska kvrkan, iir falsk, emedan 
lag ocli e^allgelinnl samuoaiildaiidas, Ijiran oni dii)'et iir ■orik- 
tig.- oeh prc.«tei-ne :in> alimiiiif andeiigcii di>da oeli således 
utan den helige Ande. . rie^itaembetet i statskyrkan iir,» fijr 
att begagna en af de mest frnrastaeude |)arlimi»niieiis ord, 
..fiii-iitgladt med del Idtid, siini Kaifas lät ufi;jiita.. Undan- 
lagua fiau d' nmi lOrkastelsednni lir.i dc pr. sfer, som slutit 
Jiig till hfsfadianerne, men naturligtvis endast lued afscen 
de pa deriLS sjHlsti!lsfainl oeli ieke deras cmkefe, som i intet 
kiliisecnde i oeli for sig tillerkänncs natrcn lietydelse. Um 
man aktar ueli Lorer dessa, sa sker det ieke fiir deras sfiill- 
ning inom kyrkan, ulan fiir deraö asigter oeh det fbrtroeudc 
dessa ingifvrt, h\arigciioiu dc anses tillhöra den riitt» kyrkan 
fieli man tolererar da, ntt de iiro det yttre kyrkosaniluudets 
tjeuarc. Man har nändigcn ieko beskitit sig lör att skilja 
fei^ frän detU samfund, Imru mycken buiiiigeulict d. rtör Jiii 



Ml' 



I. f~l:l.)ltl-.. 



iiMstc tiinui-i i liiljd ni jiai"tii'ts li.hi. ti-)i^iiis;i iiskndiiiii:;- mli 
riktliiii;:. \K'il tlilini s;iU(lis l;i'>.t:i(li;iiirriic iiiimi liilliiiia ■-täts- 
k_Mk:ili, i ill t ill' lata <in|ia sinn liarn al iUiiii,i kyikn-. tji 
iiarc iitli al iliin rmottaf^a itiii liili;;a natt\ ;irili'ii, ■•a kai 
n!«tiiiTi;;tvis ili'iina institittim» i mli tur >ij; ak, li.il\a iin' »t 
tillilr;tf;aiuk fir iiuiiiiisL(ir al' ili ■ -^a a>i^ti r. Dir i-j infstm 
allslutit sii; till ikui, liiir man iiiiiuuii irkc nita in li praa, 
fn.Ii iiinii aii^-iT ej, att vu saikui lärMii' kan {juumii siii wrk 
saiiiUit skalT;i ii.if^im (Viikt lur (.iiils rikr. Mar liuir utmit 
j»;uiii't, iir ikt iiiU(>iH;;t tiir liuiium att blilVii ijalig ucli lik;isa 
lör baiis alnirarc, cm de iikc liah:i tilli;aiij,' till najjou an 
lian rcli^^ii iiMiiiiki vi-«iiiiiä' ii" liaiix. Nidsalta salninl.i la-sta 
diauenic dni e\aii^'L']iskt )iitliLr>k.i k\rkiiii, ii]inl)uja de k;i 
myikct mera sin ).liirsaiiiliiijj. l^l^, (Kun a siuare ifiiiiius 
dit stiir>ta ljus, ismii liriiuuit ]i;i Jtirdcit sudaii Kristi ocli aiiust 
lames lid,- »nii < iktta ljus liar ii]i]i^'att långt u](p i lunilin, 
i en obcuijirkt \ia al vciltkii, s:l uiu cit yaii;; dil liii!rii.ska 
Galileeii, wim \ar sa tiiiaktadt, Jiisl var din uiKlaiijjiinida 
trakt, der fnrdiiiii Jit ljuv n|i|)<;i(k, siiu skiilk skinn, tilver 
de niiirka landiii.> I !1iim'.ii(1i till tlrt liorliga ljus, smii 
finues hus du kristms kiistm-, kiiima dr>.sa iiiijd.itn de Kjn 
iiihe-el ouli rätt iitljda skrilteiiis niiikmcuiiii;. De bcliiitVa 
ej i tvistiga fall abnrupa sig pä gamla k\ ikitläntres iiicuiiig. 
Dcssa vor" iiuntiivkur mli kunde taga miste, ui-L deras miss- 
tag hafia af f':r>iamliiiiceii, k<.iu i sin biljeltolkiiiiiy iir ofrlbaf, 
blihit uiiiKliig-flde ocb riittadc. Sidfdrs bar Inni nu luniut, 
att Nolirborg siiknat deu belige Ande otb predikat cgrnnitt- 
iardigbct; att Lutber \ii,ij<;i-ligen wirit en sann kristen, !m ,tr 
ture mail måste tiJrLUa bom. ni di3 nitsistng, siiiii verkligen 
bärflyta frän linninu; att L;estadius (sasom dcii ttudeliga riirel 
sen> uppliiifsiiiaii otli den Iriim^te lärarcu luist Lutlier sedan 
aposflarneh tid bor \ijrdas, men att f')r«:anilingen nu koniuii; 
till sturrc evangtlii klarliet iiii den s, m f;tus p.i lian-i tid 
och derliire lindrat sin lära o. s. v. Man iicr sAlcdes, ntt 
JUrau om fur.samlingcns ofVlbarbtt i tikritteni: ti.lkuiiig \>:\. 
griuid af den lurtgaonde iusjiiratimi, wm iir eu fOljd af Kri 
6ti ininiaucns lidh de tidgiie, incdfurt sina praktiska kon e 
fivenser. Naturligtvis finnas sådana, Honi riikuas till jiartiet, 
hvilka viss,t icke wiifattat djlika uied katulii^i-jiiien besläg- 



k.ii 



I.IM l..l.<l.'llllU>. 



14:i 



taile iisi-lei mii kyrkan; nicii vi befara, att dessa lasladia- 
iier :ii'i etl foisi innan. le fatal ocli att ib skulle utstötas tir 
del l.fstndi;iuska saiiifiinilit, oti! di vagaili ii|i|itriida Ined 
i.])(ieii ii|)piisiijrni ciiiot denna iiylastaiiianisiiiens iilsklintrslii- 
la. Driiiia kan iikr rimligtvis till alla cli lar räkna iKigra 
viiiiner ihtaiul de piistir, b\ ilka aiiscb tillliiira )iaitii-t, meii 
som batVa att dir i-ina dmnkapitel ansvara tiir sju trdslie 
kaaiielsc. .\lveii d/ s\nas duck anse bi stiidiaie nia M.m en 
fiirsaiiiliug, (un an ilrnnas (luieililbaia inspiratinn oi b ka- 
tnlska (ifidbarlit t riiaste vara diin en lulgnt fiir svar trus- 
artiket. Atniitislnne betiaktar Ueikel la-stadiaiierin' sasiiiui 
lu eiibsiida iii erelesia, ("b att liaii Ims dessa liuiier ett tmn^ 
lif, b'iin hau tvikes liafva iiagfit s\:irt att ■ rkiiiina li"s an- 
dra, visar sig af biin<; yttrande, aft i 1'iiik iid tiiinns inatiga 
af lagiu viirkte, men att det iir l<ii-t jia senare lider man 
kiiinniit till trmis Ijas mli lil, bvilket sv nes vara en liiiiisvtt- 
uing ]ia det tmsljiis, m>iii IVirnienas liafva upjigatt giiidin 
hi-stadianisiucn. Detta ]iarti skulle sjiledes iitgiira de licligis 
hainlitnd orlt vara ibii hi(liersk:t kyrkans kärna i Finland, 
1 i-b fijljaktlii;en i bvilket annat iaml snui lu isf^ der la siadia- 
ticr finnas. Miijliiit iir d^ek, att ileikels kvrkliija liegri pf) 
:u- nagiit vidare, iiii ntt lian låter dm rätta kvrkans griins- 
linier i norden saininantäliti nii-d bestadianisuieiis, s;t myekeu 
anledning baiis yttranden iin gif\a att lillskrifva hDimni en 
inskriinktare upptaltiiing i detta bjinsccndc; men att en så- 
dan ii[)ptattning len linnes Ims stiiiTO delen af partids med 
b niniar, ar en sannidikliet, suni iiäriiiar s-ig visshet. 

Vtt med Hädana binnneningar, suni fle biir ohan Iram- 
stäldä, jiaitiet iekc Inllständigt akiljl sig fi;ui statskyrkan, 
iir i icke ringa grad att tillskrifva drtsaiunias friiuiste maii, 
den fiirut vdt;» onitiiinnk Jdi liaattauiaa. Denne an>es at 
ijiitfi ett ajiiistrdiskt anseende ibland sina treislörvandter. Att 
detta verkligen iir fiirbalhmdet, väga ii visserligen betvitla 
af skal, som sjelfniant springa liam uiuUt fuitgängeii af 
denna skildring, men dercuu.t :ir det lika obestridligt siun 
allmänt kiiiidt, att baiis anseende iir niv eket slert ocb att 
ingen af [lartiets mcdlcmuiar, presl eller kkinaii, kan i detta 
li.iiiseciide i niinstrs Uiiui med Inumiu jenifiiias. Keiina lians 
ställning inom iiartiel biirri.ir icke blett irau hans sjakfonuu- 



14-i 



l..irs 1,1-vi l,;!-.!:!!!!!!.- 



lioiu ill- "liL-stritlil, lit;iii kuiiskc i iitiiiti liii;;ri' j;r;i(l Iran !kiii,s 
kliiKlift, Itir iitt icke siifia -iii)iiiijr1ii't, -.om kdinnur Imiikiih .lO 
iiiiihika (Ut -ii;a i idhalhnnlil, lill <" li m<<l ä(\»;ii (let. nlVrnt- 
lii,':i utt:il;iml«t lii' a-.i^^frr, mhii skulle :i!lt iiir luvikit sKita 
niVniiiili-Mi af (Je i;.\tra\ai;aiit;i !;ist:iiliaiu'viic lur ImlVuilct. 
DcUn iii- iiiÄiiktH till alt icke blntt nlika jicrsiuur i,iiit:ilii 
U^;lr;ulc^v.i inut-alta vtti-aiidi'ii al (liiinc man, utan iilvt^ji att 
snnniiii i>(i'-iniL'r kmnitit till\il;i In-iinui, ;itt liaii i clct i-iiskil 
fl;t \t1i-:it liiaiL Imii icke Viijrat sUjra i siiui vjtiiiicrs iiiirviuo. 
Gciiiuii (Linui sill b;ijli,:;]ict, simi i,^iir Ininnju till ojcmiiirli^t 
iiura utmiirkt iiartiiluf iiii kristen, i fiirunin^ rni-d amlia 
iVauiMtactulc e!iCiisk;(]icr, liur liaii iM-knts inhii^a (kt Iriiiiista 
ruuiiiict i lastndiaiiisnieiiii liishii-ia, iiatiirli:;tvis iiiist cllci 
(len utan, utan livilkiii ilcuiia liist<aia ickr skulle tiiiiias 
llaiih iuflvtaiidc' ildaud lasiailiaiienie jia Ipada sidor om Tni- 
ne ncli Muoiiiii cllvar ^tiitikcr sig ikrliaii, att allu sjVärlöst;i 
icli,i;i(iiis.ria^'iir, inii livilka ]iaiticts uicdlcmiuni' icke kuun;i 
kiiiiiraa olvcrfi)?!, hanskjutas till liououi. Allt livad li;iii vid 
jiadana tillljiltcu uch iitVeu i ötVifjt tiilar, uuturlij;tvi!i utan 
att tiiniii i'iui)t lastailiaiieruf (> älsk!iiii;störestälhii!igar, frid- 
ler såsom cu oliestridlif; sniniiiig. At( frini oii i biirjan id)C 
märkt katcket sti^a ii])]) till en sädan dniuiiicrande posifinu 
iblaud ett vidt ut^Teiindt rcligiousjtarti, :ir ett si art prui iur 
den iiieuskliga egeitkiirlekeu, ucli sa litet lianttaiiia:! ut uiaii 
^a ma aiiscs LalVa beÄt;itt i det profvct, sä miste det all 
tid luedgitvas, att liau aldrig velat giilla vare si{; sjisoni 
liayit titverhutviid clkr sasmn ua^tni !i])()^tel Iiir det lasta 
diiinska feamfuutJet, utan flitigt \isat till kyrkaitt; Herre. Man 
kan icke sSiija, att liau re]ircseiitcrar iiairon slags pallij: ni\n 
diglitt iiKim i>artiet, sa lujcket iiu det kyrkliga licgic]i|K't 
lidS liLstadiauenie i ^is^a liaiiseoudcii naniiar sig kattdicis 
mens. 

Att Hj kostadiaueruefj älsklin^iilära um riirsninlingeiis makt 
och infallibilitct iiiisisyusjlui-t fbrniklas, afvuuscim att liaatta 
maas mvndigliet, mm stur den är, icke riiekcr till fiir att leda 
bannstrålen frän deiK liulVud, (joiii ilr nug djcrf att vaga en 
opjio-iitiitn emot denna lilra, bcvi^asi af föijaudc tilldragelse. 
Lu jjer.^DU, Ku, som tillhörde partiet, Tågade on giing, dil 



karl r.i 1 



ist.lfiiils. 



N'i 



lie irainstacude skidiniiiimii Jr. lian |{a;iltaiiiaa, I^rik .\iiders 
,((di(iti|iicti (icli Isak 1'riinstnim vi>r'i saiidade, IrainstJilla den 
:isi;;1cii, att <ieii siiui med Iroii aiiiiannnadc cvati;r(liuni, hvil- 
ket skulle |orci|ikas fiir alla, liiTdc hallas (nr on krislcii, af- 
\vn iini li;iii rj iitidcikastadc si^' att st;i under de kristnei-T) 
iiiMidiglict (Jler ni. a. o. gndkaade hvarjc di ras brak af Vn- 
se iieli liiudeiixckcln. Detta finitkaibs al dr niirvarandc. 
kc.stadiaiicriic, nndcr furklariag att tiirsamliiigcn-» makt alt 
iivilknriigeu liisa ocli binda \ar ett niidviindigt Htilngsc] nm- 
kriiig vingården. Dcreiimt förklarade K u m li lians liro- 
(Icr II a, som iif>cii Ulaiidade sig i striden, att de kristiiC" 
icke iigde uagnn ovi!korlig mjiidigliet i detta afsetndc. Ite- 
ga:;uade dt) hindeiiyckiln emut en mrnniska, som liadc den 
litlige \iide, dugde deras liindsndi till iiitii, mli liiste de 
en iibiitf.-irdig, sa bbhe lian icke mera tri fur dit, utan f'>r- 
liiefve bunden i liiuinielcn. Deras tuvsauding vnrc icke ofi 1- 
liar, utau kunde taga ini-te Men det var just ditta de till- 
stiides lärande Ijcstadiaiicrue ii k' sille med;:if\a, enär en- 
ligt dcias ir.rmeiiatiih' ('-uå \<>re bes dem iuiiebi.eiidi- och ik- 
liade den lieHgc Ande. liiid kunde ju ej taga miste lliiri 
iiisliinub' iifveii liaattaniaa, snni liJriit en-ki;dt uttalat mera 
uioderala asigter, iiicu iiii liirciiadc sj^ med ibu af del vida 
iifvcrviii;a!ulc Hertalet f-irfliktade uieiiingcn Dessa )iri'dcr 
\;i,';ulc iifSen vid ett annat tillliillo siitta sig emot |p:ntiets 
lai.i, i det dl' lijrs\ ärade den meningen, att man iil\en ge- 
miii liisiiin;;- at den licli_-;i skritt kan koniin."» till lefvande 
trii, fa s\ nderiias birlatelsc .ah erfrwa frid ccli fröjd i den 
liclige Aiiilc, livareniot (lartiets andra i iirv ärande nu illcmniar 
\idliidlo sin mening, alt inlct andcligt lit km de u[i]>k iiiima, 
um man ej borde "rdct tiirknnnas at en ..kristen d \ . s. 
last.idian, likasom ingen svnihilV.rl.itelsr erhållas med uiiliilro 
man tniottoge fiirsiikran lii rom al' . ile kristne,» emedan tVn-- 
latelsen kouiuie al tion, som liadc till sin lörcuial den »f 
de ^kristne. |iredikadi' knstns. roljilcii af dcs^a briWlers 
o]i]iositiip|i ciiicil jiarliet oeb dess kor\lrcr bti f .atl de bann 
lyst<s, d. \. s. uteslöt 's ilVan lastadianeruas lorsainling. M- 
veii kaattamaa \ar icke iin-- niiikii;; alt bindra denna iitgaug 
al saken, oeh uiaii tii-tade intet afsoende vid hans t:ink\;\r 
da vttraiide: .N;ir I forjeii sälla, kan dit bända, att 1 tån 
a-iiar (par i snillen ocli ;itt det t\ a-sta jällcr ipeuom. 



w vmA-^w.* tirjsy., v 



■j 1 .■.\.'4V■f■*t_^ A. ..13 



ni: 



l.rd L.I^I,l 



Km|[ liruittniiia;) ii Ki- nlllid i;iir:i ■iii iliui(lii;ln'l i;;illiiiiiic, 
sa ti.-tiiitriuliT ilii< k (li-iitia mulfi-sliimiimi imilcii wikan. s-om 
ilv ftirvaiiaiidi'. \i vilja aiiliuM (.■11 l>(:\ is li;;i-[>;i, li\ai:iC !;if.;i^ 
iTi) kan lii-dtiiiia, !imu -t<'ii liimln- .Irinu' man vcikliKcir 
ä|- fiir |»artiits sttparatiitii iliall -.tat-- k^ iknii. Dit ;ir liaatta- 
lanst!. fiirtjiMi-t, ;itt ukv la stailiaiurnc i in iXJiilinttiii^k lajiji 
tnarkstersiaiiiliii?;' MiiNit si[iaiatis1ir. Di- liaili- (lt-L'it;iili s 
iiapm till flltr liiR-lwiis l)ia'jaii iikc lililvit smiiutMl')'!! \[\i 
l.iOiaiKllMiii' ai sin ]iai-t(ii-. Mir ili- i-llir iiatlvanliMis lii'sa 
cmli- tiiijro liikntiiksia, kniii i;i'iia-t k.Mk*äkt;ucu \ih iiVfsliii>, 
liefalliiiiis ihIi lilsti' llt ili'iii, den i'iir i ttiT iliii aiiillc, :it\i'ii 
miilt i \inttTn Ni'ilka-«t:iiK' Uamllöst i Mniiliiii i>ni:i iitantV.! 
kM-kvä^giii, läii" (lo si>raftlan(lc ;imi;i, iiiir dr iilri^^a kyrk 
lirsiikiimk' koiiiinn itt ur kvvkan. l.ltir (li'iinc liarilliändir 
lionkö drill, liafva ek vissiilij;i'n taft liiittia- --ji.hnard. .Mrii 
(liN i tdljil al iianida tcmUiifc till --t |i;iititii-uj, del- at ttt 
otiirsi^tifit Utraiiilf al iire-ttn s;\ pastas dit atiniiistniK 

- bc-iliit" la-l;idiantnic i dcnu:» tiirvaiiilii!- alt skiljas, Iriiii 
dvn sMusk liitlurska k}rkan. Det liadc kmninit sii Liiiyt, 
att i-idau kiiiiiniuiiiinikjilk lilifvit Ijistalil. Meii man liade 
tii-it -t, -it iitaii att tilllia^'.! IJiiattaiiiaa. Niir di nnc tii-k 
reda i)a livad sniii liir i Iraiia, iiirliiiidiadr lian liilt orli kal- 
let sf|)ar!itiiiiieii. De niissniijdi stannade <]vav i kvrkaii ni li 
de till M-p:iv;diiiil (, 1-11:1 ste^-rii ati-rtogns. 

Da det 1111 at liaattamaa leiida |):iltiet ludels i-inlatfat 
meningar, sniii i> ke alls iil\eii'nsstäiiniia ined vai iutlieiska 
kvikiw trusliekiiliiu-lse, änduck ]i;utiet nji|dviininiit genoiu den 
nitiska \eik«atiiiiitiii at en pvest i s.-iuiina ki rka, lij;^'''' '1'" 
IVä^nu niii-ii till liatids. i li>Md f.>i liallamli' sta iUss;i nu r 
eller mindre la tirnilioxa kirur till larutailvens trnsasif;ter orli 
i In ad man kan lian liafva f;tt'\it Jinlediiin;; till att den ena 
eller andra ef^eTidoiitHgn lärtpiiieiiinj:'i'ii u)i[)&latt y Harjtasia- 
|-as. att i alseeude pa tlera sådana iiieii!ini;ar, sasdni nar ira- 
fjra iir om bibelns nuklDrilit, cm def l)ib]i^ska iniiebalicts tre 
delning, (>in trims m b nadeiisi urdiiins' samt (tm sakramenten, 
finner man ej, sa v i<lt \i kiiinia se, na^ra anleiliiiny:ar li;tr 
till i Liestadii skritlcr. livad der*'ni(>t bitriillar den tasin 
dian-ka liikteii rn-li atl<isiiin}:eii, snui luranletil sa nniket 



I.iirs l.iTi (,!cst;iiliii>! 



117 



niissbriik, kau wuu ieke undgå att tinna i.a-jtadiu» Kjill' 
balVa varit orsak dertill. Det b>retMende lenmar tillriiek- 
li-a be\is biirpa. Sjelt |iii}rkadi: han denna (iMentlifra syii- 
ihibekiinnelse, ucli atliisnitifr iiiiiir nib af de vaikta; sjelt 
enmttii^ lian den liSira ntb gaf den f^eiiare i kretsen ai ^ina 
viiniiei-, (11 b det iia.stas till (leb med, att Imn iinim itlde, da 
en iiiveket -rni Itmttslini,' gennni sin aH;i^-da bekauuelse oeb 
eriiallita aljsuiiition drog si;,' undan lajiens straff. Idk;Lsa 
k:«] man wi-a, att det idveriirifua betnnandet af det inundt- 
liga turkui.nandet a( ordet med uuderkuunåuidc af det gagn, 
Koni dcisamuias enskilda betraktande mcdliirer, 1 icke ova- 
scaiflig ^'rad härieder «ig Irau bann itrandc bir .skulor- 
eller andeiii;:» sauiumnkoinstir, ledda al inre luisoioniircr. 
Utan tiitvcl vom dessa fekolM ett verksamt medel att tjirida 
Liestadii praktiskt rcfiirniat<'risk;t idéer, men den vigt liiru- 
iadreu .sjelf fäste vid kunventiklanie ledde lätt ibland bans 
läniici- till den tren, att detta var (kt enda medlet till mcu- 
uiskaiis vikkclse ncb |)auytttOdeise. livad vidknnmier det 
ensidiga frambalhiiidct af Guds imnmncns i de trngna ncb 
den förgndning ni' sig sjelf oeb tramliirallf at tiirsamlingeu, 
Miiw blifvit eii bcdridiig tgeiiLet Lus mången lastadiau, sa 
bar inau lujtket svart att finna uagiiu direkt anlednius der- 
till bos Lifstadiiis. Att ban sa JKffiuat Gudii iiincbaende i 
lijertat, att hans styrelse i vciddeu blifvit i friuiisfidlningen 
luidanträiigd, bat\a ii ej kunnat se. Mlirkiardigt är ilnek, 
att den tendens tiil sjcdtlorgudniu^,', som visar sifr hus ny- 
la stndiauisnten, redan tidigt frainträddc bos Koutokciuosek- 
ten oeb verkligen ledde till dennas syndiga darska]) ueh 
fiir^kriiekliga dad. Det ;ir miijligt, atl Lastadius indirekt 
framkallat dcuiia riktning geuom de hantidla ord, hvarmed 
ban angrep sina nintstaiidare och de niiirka färger, hvarmed 
han målade dem oeli snm bildade eu dyster bakgrund, trim 
livilkcu hausi vänner frauibfudu i det klaraste ljus. Hiad 
.sinn är visst, Hr att hsin ieke \elat gifva partiet eu sådan 
riktning. Lika litet bar han velat liira sina aubiingare att 
Guds iorsyn ej sträeker sjg till andra än de trogne; men 
da lian framhöll ej blott att do ogndaktiiies alla ohekor 
koiuuia itViUi djefvulen, utan uek att del iir han, som utar- 
mar menn iskor, b vårföre de fattiga ieke fortjcnade nagou 



»t KW_- .^.VlA^.^-j ' .■^V^C.% 



14^ 



Lav^ l.-^i 



staciii 



l,;iriiilicrti:;lut. ;ir det V^\ icke sa iiiukili:;!, alt <!. t i,ktsI;.1I 
iiiiii^-satK-t uiPi»koin h<is IKmo at lian» iUilia!ij;iU\', ritl ^k:i 
parrii >a Icimiaf Tit t1.jul\uli'i!K Uiliuiis de iiicmiiNkr.r, kom 
icke velat Iciuiui kis sjclivii ;U Omi, att il.-;it\cni ufscuiulc 
|ia siiiM lfiimdvban<kls.T Miiu hvlt i.i li liallit iK-rociidr nt 
sjalfiis tinidf. Iktiiitlaiidi' det til!liak:araiii,ande at d.-n en 
skilda liiimu, m.iu .uickli^vu !i.'s inaiisa ktstadiuuti- j;iir si^ 
gallaiuK, iir det ^\aiare att sii-a, (.m den nriirkvärtiinc 
mannen här liar iia;:oii skuld. Vi>^serlii;,-eii kiuiiin ii ej ynv- 
uiiniia M-.S, att ; i i de al liononi förlät ta de V" edikningar, 
s,.i.i k;..ninit i \ ;ira liätutcv, sett en enda upiiliianint; till 
l.iiu; men da vi i.a langl nar ieke kiinna [ill:i oitetleinimdc 
alMer :it hans lieniiletiska vcrks;unliet, är (iet i.miijli-t att 
liiii- uttala ett litstiimdt duidiiiiic. livad vi känna ar, att 
luiu uiiiiniaiiade (ill torböii för si- sjeir, da döden nalkades 
Likväl svnes det irke nsrtnuidikt, att Lastadins ej nn rkct 
vrkHik pä det enskilda Innmmgänsel med Gud, eftersuni i 
sa pass ina.ii,a al liaus incdiknin^^ar int. t f.Tekmnuier dci-nn. 
Den lnifMids:dvli-iis(e nisaken till ifiaf;a\ ärande f.irliallandc 
t.ivde d.ck vara den, att de l;estadi;inskc skohiiännens länge 
iraktiösa bi.iioksinp i \iiekelscns Vivjaii i iekc rinjia man 
tViianledt ringaktning af den enskilda boiien, en riii,i;:iktniiii;-, 
snni de meddelat at sina vänner mli sum nt några il.laml 
dessa Irlilvit drilven till sin >tlersta gräns. Man luide vis- 
serligen kunnat vänta, att dru erfarenhet, som de fijrre haft 
ireniensam med sa inäiif^ii nndra af lagen lietnngade nicn- 
niskor. livilka ej iinnu iätt blicken riktad ]n\. liirsouingsna- 
dcn, ej haft denu:» följd. Men del har legat i deunu rö 
reNes natur att den slagit iifvcr i ytterligheter. - I traga 
.nn ni))ifattnin;;en «f kyrkans hcgrepi» kan man med be 
stJinidhft säga, att den innersta roten liärtill finnes i La' 
stadii egeu lärareverksaniliet. lians b;iftii;a ntlall em<d fiir 
hal'-:r.dciia inom dm sveuska statskyrkan neh hans sko- 
ningsliisa domar öfver med hunom olika tänkande cmbet^- 
brudcr niaste inkasta ett frii till sc|>arattstiskt åskådnings 
sätt <nh scjiaratistiska strälv anden i den religi^isa riktning, 
som af honom framkallades. Det är rent af fOrnnderligt, 
att ej en fullständig brytning lÄngesedait ngt rum emellan 
héstadianernc neh den kyrka, inom Uvimcn de erhållit sin 



I.; 



I,^ 



K.i itudiii-. 



149 



religiijsa väeketsc oeli andeliga näring. Atl detta ej skett, 
ar det vackraste vittiiesbiirdet nm Jobaii KaaltainaaH klara 
bliek ocli utmärkta fiirniaga att inverka |i:i <irb leda sina 
trosbriider 

Vi Uti sakdes, att L;ist:tiliiis sjtlf, um Un mot sin vilja, 
tnrauhdt en del af de missriktniugar, s,om yjipat sig ibland 
hans troslni-vaiidter o( It giiui kmnmit lastadiam-rnes religiips.i 
asigter att gennmga en [partiell oiiibildniiig, livarigtnmni ny 
hestadiaiiisnien ii|i)ikoiiiniit \i vilja dnek erinra att i af 
seende |><i deu nu varande hestadianismens hufviidkariikter 
eller den liy)iere\aiigelisiii, fiir hvilkin den utmärker sig, 
kan alra minst Ltestadius sjelf göras anbvarig. Om n.igon 
var afvogt stihnd euioj e,u bislig uvaugrlism, i>a var di t han. 
Men det läg sasoiii \ i redan sagt i liela den genom hans 
lärareverksamhet framkallade religi<>sa riktningin cu benä- 
gcnliet att sia öfvcr i ytterligbel. Denna riktning var en 
ström, som omcpjligt kunde tlyta lugnt i bin bädd, utau ina^te 
svalla cifvcr ät ena sidan eller åt d( ii andra. D.i det ande- 
liga hchofvet ieke kunde i längden tillfred^stälL-ts gemmi ett 
nästan idtrnlagiskt framställningssätt, utan kiiUde en evan- 
gelisk spis, verkade det cxorlutanta i Lcla den hestadiaiiska 
riirelsen, att deu löna iiisidiyliftcn uthvttes tnml en ny 
ueli midsatt. Man liadc börjat att röra sig vid sidan af den 
uiedellinie, sum sanningen KJclf iijipdragit t<'-r hade tros 
Åskådningen och de andel iga lifs företeelserna, oeh likabcm 
i följd af en andelig naturlag kantade man sig rdVer p;i an 
dra sidan, da man icke liiiigrc kunde riira sig framåt pä 
den löriil inslagna vägen. 

.\ll den hypercvangcliska riktninc:cn ibland la>tadia 
iiei-nc ieke kommit till sin alra yttersta gräns, s^ä att kut 
tets emaneipation hlilvit den sordiga fiiljden af ett löst lör 
kunnande af nådens ord, måste näst Guds torunderliga stj- 
relsc lillskrilvas del< fornt niimude IJaattamaas urskilning 
oih kristliga iusigt, dels deu omständigheten, att ea oek 
annan prest pa denna eller pa andra sidan Torne d( slutit 
sig till h. stadianernc. Dessa prcsters inverkan pa jiartiet 
har varit i hög gnid gagnelig. Dels kan det siittas i fråga 
ont ntaii deras medverkan lastadianerncs främst^^ tnan 
kunnat hindra jnirtietn t-kilsmessa frän deu Lutiierska kyr 
kan i Sverige oc!i Finland, dels Lar deras indjtandt gjort 






' ' ^■?''^'-'" 'V.'.'-'.'-" - ' 



hi^ j;ii)l;m(1c i jitkceiHlc ii;i sjtllMt l;ir:iii, s;i :itt iii:tu icke 
finner il;ii;rii jj.iiilie iiiiN:äiiktiiiii;;;'r i (lftt:i liiinsi-ciuU; inom 
kii*ts.eii tiir dfr:;s intlytiiiulp. 1 lu ;imRxiiiiN;ii[iliii- \\i\ 
Tonic olt li;ir i)it'>ti.-n >-Iiitit si;; till l;i'st;iiii;iiicriie, ililiitid 
!i\ilka li;iii >Ui;fi- fii; hnWn fatt sin leHiiiusa MkkLls^c. Ilen 
i ticnna tViraamling :iri) (>i\an iiuinäimuiu lictciodoxa iisiuttLT 
iitminstfjne till stötbla dclcu nndniitviiiiijdn. IJrt iir cii undc 
at jiuidtralidn, honi här ^iir sij; pillitiuk'. Liksiil liiinor 
luaii, att iitifn i dcniuv i<prsaiiilinir liiktiii ik'1i aljsidiitioiicii 
-tarkt Itttorias, att sjnniiliju \ i.i;t ta-tt"; vid dun aldclcs 
(uukliga orli yinlt.yckli^^a rrt-dulnin-cn af skriftoiis ininLall, 
samt att Guds rikos gränser i dut alhiuinna fhrrställninys- 
sattt.t sannii:itiii;uip,as sa, att di- saninianfall,'» med det nj 
Listadiaiiska triii>sanifundi.:ls. Eldigt uiiskildii nndcrriittcjser 
frän iiragavaraude l^rsaudin^ sknla dixk asigtirna varit 
niiikut Ultra excentriska, innan dciaie bL;;äf\adc neli nitiske 
liirari;. npiitrliddc. Xntnrlti;his vill livarkuii lian eller u;4goii 
;uiiian kestailiansk prLst erkänna, att iisi-k'rnn iirfi mindre 
moderata !ios partiet i allniänltct; mm att liindra det iiiaiijja 
iiiLdlennnar dcraf nndrr ledning af v isscrligL'» välmenande, 
men ikunniga liuf\ndniän förirra siy långt utnm yränslini- 
erna för en snnd u|)]dattiuiig af Onds oitl, ligger lielt ecli 
Iiällit iitimi deras liirma^a Det är oeksa natnrligt, att de 
prcster, siiin slutit si- till ])artirt, måste undvika bvarare 
tvister ried dess hntMtdniiin oili deu talrika fraktion, som 
dessc leda eller »amla omkring &ig, om de ej skida foiii>ra 
allt inflytande <jeli dei-igcnom påskynda den hotande brjt- 
uingcii med den kyrka, hvars tjenarc di- aro. 

Att sådana iircsfers inverkan |)a partiet uiaste vara af 
vigt, iiiiner niaii deraf att, eaktadt hestadiaderncs medvetet 
eller omedvetet separatistiska tendenser. Just en ftjrsamling, 
ckr jnesteii anslutit sig till partiet, nilmligcu Hictanicmi, iir 
samlingsorten tor la stadianerne vid Torne elf oc!i närmast 
angränsande traktir af Jliiland. bkulle prestens stiiUniug 
vara lielt och liallct likgiltig ttir partiet, så kunde man ju 
hälla sina arsmijtcu \v\ något annat ställe med fullt nt sa 
centralt eller Jiecivämt läge soni iiHnnida ^loeken^. Men i 
Hictanieiiii samla<i ärligen ett hturt aiital l;e«tatiiauer, oeli 
<im ej vart minne sviker €>;«, hafva uiigOE gäng icke mindre 



l,!iis l.cn l.ifsladiiii. 



i:.i 



än tjtign kyrksocknar varit representerade |);i de iniltcji, sc.m 
här iKillas påsktiden eller nndi-r någon iinnan .-tiirre hfigtid. 
Detta tvfkis nivisa, att den lutherska kyrkan i vart land, 
iiaktadt alla hi st:idi:iiiskn anafitticr och allt formkando at 
iicnnis vigt och In tydenliet, likväl utofvar en visju inverkan 
]i:i |iartict oili ;itt iicstadianernes praxis icke är aldeles s;'i 
kjrkoficndtlig som deras teori. Att kyrkan änini kunnat 
hehälla iiägot inilj lande, om ingen kyrkans lärare fV.rsiikt att, 
(ini än frirsigtigt, iiigripu i riireken och smaningrmi tiira den 
i dit r:itt« spåret, hetvifla vi. lliirmed vilja vi dock icke 
uttala den asigten, att de pnster, som hlifvit, hvar och en 
intini sin lilrsamliii-, histadianernes banerförarf , liandUt 
såsom lutherske jiresfcr åligger Ty ehuru vi äro hingt 
iiran att tillvita dem en medveten pligtfiirgätenhet otli tviirtr.m 
äro öfiertygadc, att de åtminstone i alluiänliet med o((valdt 
samvete och af uppriktig ofvertjgclse omfattat hestiidianis 
men, sä knnna vi icke anse det vara fillhörligt, att en prest 
blir konfi' fiir den ena eller audra jiartigruppeii, eniir han 
bör sta öfver partierna infmi torsamliugeu och seka, efier 
den iiad Ond härtill gifver, cua och sammansluta dem i den 
lef vande trons parti. \u vita vi visserligen, att dessa pre- 
ster, iiir bvilka orden lastmlianer orb bcsladianisni äro en 
stjggelst, vilja identifiera de iliörare, till livilka de shitit 
sig, med de riitte kristne pa deras ort. Alen det ma nrsäk 
tas oss, om vi, likasom <ia mänga andra, icke kiiiuia fiireiia 
oss med dem i denna upplattning af i'''riiallaiidet. Det är 
käiidt, att de finnas, hvilka iike tillhera hestadiancrne ncli 
likväl adagalägica allvaret af siu kristendom lika fvdligt 
som de bäste ihlaiid de oenare oeli laugt bättre äu mänga 
ibland dem. Dessutom, nm s:l illa sknllc vara, all inga 
audra inom dessa presters fiirsamlingar än hestadiaHcrne 
bkuUe ådagalägga kristlig tro och föra ett krisiligt lefvcrne, 
kan dock den kyrkliga fraktimi, till liiilkeu dessa hekänna 
sig, bliiva annat än ett parti? Kan man neka, att t. e\. 
det sUtt. hvarpa läran om bikten och absidutioncn tilläniiins, 
eller den om lagens betidelRC för de omvände drifves, iime- 
b;ir afvikelser frän liithcranisnien, lör att icke tala om liiku- 
tnksia, Kom dessa juester val icke anse absolut midiändi^-a, 
men ända tVnsv ara, ehnru de borde med varsamhet motar 



l.lj 



l.ais Li-vi ].a-M;n.li 



lxt;i cliiu, liclst siiiii (U'ss;i röiL-lstr unili-isfiiiKluiii ;il skniji 
tciut lilit\it luissbiukiidt i* Vi kiiiiii:i icke h:iiiica, ;itt ik-ssa 
i iillmiinliet viiliiiciiJiink och rcdliaie själjisiirjme liuinllat 
oriitt, (l;i lie !;,jiii't sji; till l:^•sti^(li!^ll^k;^ jKirtiniiui, tlmrii du 
ii;*ii(ll:(t af U|i[iriktiy OlvtrtygtUi.'; lUfii ik't i;iii;n du ^-juit 
dill liitlicrsku kukiiii jia saiiiuia i;:viig miiu liiaadi;iiiiviin;ii 
kunna vi lika litet liirin;ka. Ikt liadc diuk i \-m tanke 
gått fiir sig att ii>.1adkiinima dotta gaijn. utan alt aiila^^a 
]>a]tii'ts tiiigi r. ^[iijligtn liadc tUt gått ^laktarl; att lui ett 
al' de fiirasviifvaiule uialeu, en inDditictaiule iimrkaii pu jiar 
tiet. \'iigcu hntie visserlii;eii \arit r:ikaiT, men den litide 
varit liesvaili^aie, fOriinkeNen stiinc, stLite^teiianie tkra 
ocb 4ridenia svårare. Malct hade duik hlilvit ujt]iit:Klt, uiii 
man iiklri;:^ lörlurat det iir sigte utan allvarligt ix-li dock 
varMUiit «('kt att niirnia sig det-innima. 

Innan vi Icmna nykestadianistiicns ii|i]>fattning at Jarnn 
oeli bviid som sfär i iiiira samliand derand, vilja vi v ftra 
iiitgra ord (ini det u« vaiandc lurliaJhmdet med de \ idt- 
bekanta rih\lM r, sum iiirekoinniit och iiuiiu lorckrimiiia ibJaiid 
hestadiiincnie nndct det vantiga namnet liikntiiksia. Dessa 
rfireJsei' liatVa lur!'ir:tt icke bh litet al de» vigt och bctv 
delse, som de fiimt hatt. De Jjlitvsi riiksa altincr mycket 
mindre vanliga ;in tomt. I kyrkan fiirckomnia uiidcrstnn- 
dfpiii livarkcu do L^iten eller de krr>]pjisriircl!3cr, tom tillhora 
liikntiiksia. Oeh ii]>|iki>n;i.icr lugou exaltaliiin, da pn st( ii 
blir uicra varm och baiitöcaiide i si» IraiustaJliiiug, sii iir 
det lör det mesta endast ljuden 'Jcm liauitriida siisoni vit 
ncsltörd liärom, tjvinnorna iiud dera^ vekare känsla upii- 
hiitva da liiteu at något olika tciilnijd, men de spasmodiska 
rörelserna och dansen iiro nu fiiv tiden i kyrkovua Sällsynta, 
utom i\k nattvard hålles, i livilket iall torhallandet ;ir kiira 
biiftrc an liinit. Oftare visa sig dessa iiikattiksia, da n-igon 
>skidnianv iipptriider. ') Vissa al sådana [irtdikandc lekmän 

1) Vi kunna icke här undtrlila all tk-lgifva Ifc.iitii en fr.ln cu ak- 
tad unibtUbrudcr till fftrfuttaren iiti^atul teckning iif dels ilcftsa skuluiikiifc 
satt att predika och dels lorlojjjiet vid en audelig »nuimiuikcimsl iLlaud 
de nu varande hcsladianerna. »Hufvudarauct» siiger limi. Kär lur allH 
föredra*^, huiu de kristna bnfva ratt att förliUa synderna samt biirn 
nt-an denna förlätcUe och utom de kriNtnns genien^knp ej iii'ij-'i^n sn.- 



I.ars i.ivi t.ictladin-. 



15:; 



lägga ännu vigt vid dessa rinelser siwi-iii licvis pfi den he- 
lige .\ndei> verkningar oeh siika med utiniiistone iiidivektu 



li<.'Let äi att linna. De kriiitua iipfjmanas alltid att tiu hk. aaliga och 
irke leniua nÄg<.t uini for IvillaiHli; lunkar och otro. l«:ke Fir fin kri- 
sten hiill.i iif! for skroijlig oeh liri^tfalli!? sfcsora s&dau, ty i.u dylikt 
fnrringandc aE kristendonicn ho» sig »jelf härleder »ig af tr'»»v;iphet. 
ulan en kristen niusle aiinc sit^ Nom ett Onfl> helgon, alldeles fullkotnlig 
i Kristus. Perfore aktas synnerligen, att man K-ke talar om de krist- 
nas dii^di.^a synder, fel och hkropligheter, ty iletta vore ju att predika 
fort*:lhiu i dem. — — Ett vi>.-tiKt motaeul i foredragen ar afveii alt 
prisa oeh heromina det sstor.i ljuset, som de hafva, hvilket har upjigAtt 
i Lapplaud, i den oansenlipantc trakten, ildimd de minst bildade men- 
niskor. — — Vare sig att niiguu af bdc la^'rattfardiga .)• (sidana som ej 
i allt ^dlla deras iS«igter) ar närvarande eller ej, iitgor fi-rdomandet af 
oeh polemiserandet emot deras larouppfattniug eu del af furedraget. 
De sorgULsa uppmanas afvcn att af de kiifttoe emottaga syiidemas för- 
låtelse och sdlcdes komma frän lageu.s rike Ull Kristi I slutet af hvarje 
föredrag upphöjer talareu sin roat for atl utdela den egentliga födan. 
EOm hcstAr deruti, alt kånslorua ugipjagas till det yttersta Orden, »om 
dervid begagnas, hafva följande lydelse: »Nu hafver I.animet» brud sisr 
tillredt. Snart sk,illar li,'usuueus ljud. Himlandsstrandeiiia aro redan 
synliga. Uladicns oeh fröjder eder. Upplyfter edta hufvuden. ty l.rud- 
gumnieo ar i aunalkande Blaäen i basuneu och taekeu bouum. skAden 
den Idudroda tan.tn ]>A Golgata: den ar vårt se-ertecken. Sen på Guds 
Son pi förbannelsens tra cuicllan himmel oeh jord. Hvu huru han fur 
syndens skull lider alla helvetets iival. Bkider den Wodn de och tor- 
nekronte konungeup o s. v. Under detta sluttal börjar forsl en del af 
qviuuorua att ropa uth dansa, men antalet okar sig hastigt. Äfvm pi, 
del af mannen fAr dylika rörelser. De dansande upprspa under . 
skriiu vissa ord. Ue Hesta: »Herre Jesu», huru s:diga äro vi ej. - 
liga som Gud, sA saliga som Jesu» sjelf.» Dii rörelsen nitt sin hojd- 
pvmkt. begifver »ig talaren til! ett annat rum. Under rörelsen predika 
ofta flera p:\ eu gång. öedac det varsin bullret xt ötver. börja måuga 
gä omkring i rummflt, fi.r .-.tt söka reda p& de otrogna, som atven in- 
tinun sig talrikt i samniankomsterua. I)e«sa omfamna» och skaka» under 
ifriga och karlekiifulla iippumningar till tro: käre van, boi-ja nu tro. alt 
dina synder aru dig förlåtna: bekitnn nu atl Jesus ar i hjertat. Stiek 
inke lin mer otrosspjiilet i hans hjerta. Säg. iir Jesuis i ditt hjertn' 
Säg kiire broder (syster), att han ar: bekänn nu din tro' Om du ock«i 
skulle kivtina, att ditt hjerta vore fullt af djeflar, s-i bekänn likvM att 
Jeims är der. Sa;; efter mig, oeh k:in du icke saga, »A --K-fio Mmin- 
»tone, alt Jesus ur i hjertat. dm du syndar dermed, »i\ svarar jag för 
sjuden. Säg d<t friuiodiL't, djefuileu till förargelse o. s. v Ecknunei 
nu den sMunda lilltalade. ,ntt han tror, si forklar.is han for ett Guds 
barn Nu liöres ropet friVu flera hi^il!.- «Har ocksA en. som bekänner. 



1Ö4 



T,i\] T.;i--tailiii>i 



ili)]iiir:iiiiii:;av lVarnk:ill;i liriu De ^[i::}^ fj varii bcliUiin 
med luiiidrc (tylik:i v1triiii,:ir al idii;i«W ckstfis viKa sii,r. Ty 
v;irr är det ifki hlutl doiiii:i, muu iiiirftrstuiidom ^ilvir sij^» 
tillkiilllia. rifi:i :ii dom, "iniii dollilj^it i de--;;! liikiittik>.i;!, 
liiitVn fur :itt likim niiilrn »nli ;;i(\;i l:i's(adi;iiK'nu' IVivdt Ink- 
tii;a Iniikar <wi sitt själstillstånd liclt siiii|n.]t sptlat evaltc 
radi; Alt ett sadiiiit sknuitaktij;t dcltai;aiidc i dis^a njta 
stoniiamk- riirekcr iifvcii ;ij;de rum vid I.TStadiaiiisiiiriis Ijiir- 
jaii, är icke fitndiat, lul-it som da >4tiirre atsrciidf tHstadi.s 
vid dcsumiiia: men sakcili:,ir tiinkom detta i ida iiura 
siillaii än nu, dä den relijiiiisa känslan, sus-dui det ligs^r i 
sakens natur, ieke liar sannua titti^het oidi lika lätt sstfurar 
si^ fil! sin lui^^sta Li^d. Oeks;» tiiiiia- de, soni, eljos ansln- 
tande «ig till hestadianenie, Lelst se att sådana ri^relser 
uteiditva. Till dera luiier dm Hduf ofta mntnlado Heikcl, 
Simi i slutet a( sin bok iittalnr si- snarare emot än liir så 
dana ivirelser. * 

Vi iilvei-ä Ull ti!l dt-a vii::tita fragai) om det sedlijza 
tillståndet ibland detta jiarti. i)enii:i (rai,-a är ganska siar 
att licsvara. I.astadifinismen liar en ni) eket olika iitbred- 
11' :; inom olika fnrsandinjrar, dit denna kyi-klii;a riktning 
iuträuyt, ocli inj eket tillvitas partiets mcdlcniaiar, U\ nrtill 
(le iifaiij'iir detsaninia sfacnde tjnrt siy sk\ldii:a. I iiamiit 
n.ån är ock lörliallaudet olika iiioni la>;tadianeriii'<i krets |U 
ojika orter cftei- den mer eller niiudre sorgtiiUisra a ard, som 
egnas dem af de själasörjare, som viimiit deras iiirtroendc, 
eller, der S;ulaiia saknas, af dr lekmän, som sas^jm skfJinän 
taj;it deras «ndeliga angel;it;cuLetcr uni hand. I Karesuando, 
der rijrelscn badc sin iitgÄn^-sptiiikt, bar det i ttt hänseende 
iijliiren btatt illa till, oeh ditta ebiirn partiets mest ansedde 
ledare Jidian Kaattäiiiaa är bosatt inom torsamlingen. Keii- 
f^tölder bOrjade der böra till ordningen, Jieframjade genom 
den ohetäuksanit gifna absolntionen at de brottslige. Dess,a 



afvcn har» r.. s. v. lip»se. som si in>i>niaii;ii till tio, auscb biifvti blifvit 
väckta förut, ehuru i>& dem ej knn uiiukas utt de blifvit det. Hu del 
af dpn:, som på otvaii ;iii^.'ifna salL blltva jikrislDrt.r hnr varit det Hcni 
gangui f(jnjt, men Återfallit Dessa (A i\u iifveu rtirtlsur, bA fttt de of- 
tast vid samma tillfälle dansa. Aftonbun rncil psalmsÄng förrattas uii- 
gorliinda tidigt, hvareftcr en del af de jAristuu» gSr bem, uicii s;im- 
maiikomsteu furtsättes ••£ta till midnatl.ft 



l-iir» l.ivi l,ii;,«t;iiliii*. 



1 .');") 



hafva näiiili^rn ofta liyeklat aufrcr, lor att t-lippa det straff, 
hvartill den verldsli-!t lagen diiiner oeb livarifnui l!a ittainaa 
trott sig biira frisiiga (lein Koin biihit ab.solvcnide Ilen 
erbalJua alis.datirpneii bar genom eiidrägten inom partiet 
hindrat åklagar. )iiakten att fa de brottsli;:e fälde. Hiiraf 
har fiiljdcn sarit, att brottens antal tilhn.xit, i det lättlr. tcii 
att nnd;ia stralfet blitvit en m..dir till nya fiirhrytelsc r. 
Uf forloillandet varit sådant, likasom att p:i <le,n sista tidci, 
eii lorbätfring härntinnan ägt rum, ') är fraii sa säkert hall 
meddeladt, att jKigot tvitvei i saken ieke gerna kan ta rum. 
Vi vilja dork rättvi.sligen anmärka, att de tiesta af desisa 
stiilder i Kare.suand<t eidigt nppgift blifvit begångna af 
Koutokeiniilappnr, soui inlh Itat till fiiriitnäinnda f.irsanding 
orh Kom sägas baiva ntiifvat ett beklagligt infivlai:de jia de 
yngre iiiedlejnmanie af församlingen, helst sådana som ge- 
nom giftermaIsi(irf(iiKlclser k.mimit i sl:i<,'tskaps|;äh.ilhuidc 
till dessa iidlvttaile. Afven nykterheten bar i betydlig grad 
aftagit ibland de yngre, »om isytmerhet pa niarknadrriia 
)däga öfverlasta sig. '\'id de stulna icnarnes afUfrini; när- 
des det vaknade bränvinsbegäret af de samvetslilse persfi 
ner, ^"m infnnnn sjt;, för att köpa renkreatiiren eller till- 
tiyta sig dem emot brän^iii. Deremot har kyskheten hittills 
varit någorlunda allmlin. Anmärka* biir oek, att sådana, 
som Öfvaf dryeken^ka]) eller annan osedlighet, ej erkännas 
som trosbrödcr af de rätta hestadianenie, med mindre de 
utlolvat bättring. Förhållandet i Jiikkasjiirvi, dit äf\eii in- 
tlytlniag skett ifrån Koiitokeino, är ungefärligen delsamma 
som i Karesuando, Frän Tajala klagas öf^er att sedlii:- 
heten ieke är synnerligen prisvilrd, chiiru iifven denna t.ir- 
samling haft Lastadins till sin pastor. Dryekeuska]ien. 
närd af färgade viner, pastits derstädes ieke vara främ- 
mande, ehuru det är mveket tivisst, huruvida det är hesta- 
dianer, snni gjira sig skyldiga till atiiiVaiiikt af denna !as(. 
Ty om iiii ej förtärande af \ in anses rent af som synd. är 



1) Saken bar kommit till lan>!«tyrelseDS kännedom och Rariitaui:ia 
imr af liinets höfdins: fAtt en allvnr^iaui tillrättavisning fyr sitt obetäuk- 
'.imma ffirhidlatidc. Dclla b.ir enlipt n.T.-iro underrattolsir frun f nsani- 
liiiyeo baft en synnerli.L^eu god vcrkaTi. 



I :•>(.; 



Lur-^ Icv! l..iN(aiUiM. 



(Kt ilock Cl! ^ak, wiui de :il^t;i l;i--ht(liaiifrut: icke j;eni;i 
t;llii. Miift ucli amiin till iijiitiiiiitc hi-itjiniKk- iiv.vi-ki;r tv 
".iltti."^ :it vt\ luini.^t k:ifVt'iliifkaii(k', liviiniird lSmf:iilr( ii kjcU 
t(irof,i(k iiufl f-itt »'xciiijiel, s;i^oiii iilliiiliiit bekant iir. \i 
(iknllu (JtiCtiiL Mi:u-;ist trn, iilt (kt la^st;(ilimis;ka ]iaitiLt lit- 
M'i;illt \'A ttt Ijiiöniviudt siitt ntiniirkcr si- t'<ir uvktcrhct. 
1 (k- iiL-iiri; sdikiianic, (Ut iiirliMJlaiukt är itss naynt mera 
litkniit, luillcr fulkfts sif lialKiHiiliil ii;iii nissifvaude drycker 
i det nariimste jeuiua stey nieil Lcstadiauistiicii- iitl)re(laiidc. 
Da mail tfljcn i Nonbottoiv Ww iitf;» trä ilar luruvadc ]ier- 
Miiier, i.rli de stiirre iieiger, vid li vilka un j;doim;ii viirit nicrii 
allmänt samlad, hittills sorgligt utmärkt si- fiir vilda bucelia- 
ualicr i liirtiiiiii;- med .stoj, gräl, slaijsmäl, aa att orduiutjen 
liiiistu iij)jir;ittli;illas j;enum iiatnillcr, limiir tjiaii icke iiai,'nn 
fiijg >,adaiil i tinsaiiiliiigar, der Liistadii \iildif;a inktcriiets 
jucdikuiuj^ar och iiiti--kf» onnäiitlelseierk sa luaii^-a ar eiler 
hans di-d bära frukt. Der rada stillhet, nrdiiiiij; oeh tukt. 
llau träffar icke i,eriia ua-on berusad jiers.m, der den asigt 
hiiii sukt gum gällande oeli den lif'ia'5ka(Jiiiiiii, iov hvilkcn 
han ville bana vas, blilvit fii herskande nmkt Det är ock 
sannolikt, att ähcn t andra liäiiseeiideu u]>pf(irandei ibland 
de iiktit ke.itrtdianerna i allmänhet är i,f(jr\itligt, oeli det ej 
hh.tt i de nedre bockuarue, utan iiherallt, eun äii sorgliga 
undantag här och der knir.u* iörekomnia. Men livad vi ined 
säkerlut känna om de Irukter ni Lahtndii verksamhet, tom 
\ m\ sij: i iij kterbet oeh austiindig stillhet, ar tillräckligt 
tilr att bilda en sktm niiniicsv :trd pä den vijjserligcn hes_wi- 
nerlige, iiku dock välnicuinide ucli allvarlige mannens graf. 
lluru tiirhallandei i l'iulaud iir i fijrcvaraude liänsecndc, 
kiinuii \i ej med bestUnidhet Käga; men vi hatVa anledning 
till den tru-niodan, ntt någon skiljaktighet i hilr itragava- 
rande hiinbeeiide emellan ))e>;fadianerne der ncli i .Sverige 
icke iiger rum. Detsamma tcn'dc oek galla um det nnrdiiga 
Xorge. Likväl nui vi här göra det torbeliall,*att detta 
eiiller om heistadinnisnicn endast der den icke kommit att 
alltfiir mjc-ket degenerernK till en albielcs ointkräukt liyjier- 
evangelism. Rn '.;id:iu riktning tyckes Liistadiauismcn hatva 
tagit i visisit delar af det inre af rinland 



l.ar'* L< \i I.:i st:iiJiiis, 



ITjT 



Uet la staiiianska jiarti(t liar der ( u Kid"j;ieii i den 
s. k, Ihhhit i>.<t:t' ti. I len na iir iimbi till ii:niiiiet alld.dc-* 
fdjckant liir la ■^5la^lianern(J vid Torne ( cli Munnio cItVar. 
Men red;in namnet ger scktenH iietitadianhka aii'ir tillkiiiina, 
emedan llihkiiri betyder den s-tkt, smii har riirciscr cl Kr 
liikutilksia. Dessiitnni \isar sig red;iii at undra fiinst;ii;dig 
lietcr, att (ieniia sekt är en til! ytteriigln t diif\en liestadia 
nism. 1 ett biel till en linsk tidning yl aiideligt inntliidl. 
Kristiliisiii Samuiiia, skrcfs frän en iicrsun, s,,m lorklarat 
Hig lial\a ett ar fOrc brefM-ts ncdskrifvande \arit insiiärjd 
i denna sekts garn, nieii blilvit lussad deriitur, att den 
Hihknri (iredikaist, t><im uji()trädf jia orten, \arit trän Llea- 
borg, der Ifcitadianisnien liar en af sina eentral]mnkter. 
Dessutom bevisar den liisliga cvangelisni, .soni tillskrit\es 
Uilikuri, att det är nr iijhestadianisineiis \i(la brunnar denna 
sekt öst. 

Hnligt de asigtcr, sijni_ sektens emissarie i sin jiredikan 
lagt i dagen, skulle nian blitia en rätt kristen, om nian 
l)iktadc, bekände sina synder nch af hnnom eniottnge smi- 
dirnas förlulelsse i Je^u namn. ) denna bikt otli absidntion 
iuiictattades bättring, tro, :5aliglnt, allt. Da fr;tga iir om 
lielgeise oeh vandring i r;\ttriirdighet, sa v(u'c ett nytt bik- 
tande af niiden, sa att detta skulle ersätta helgelsen. Elter 
hihkurisekteiis asigtcr vore bikten den Irauga porten, kor- 
tset, kiitlets diidande och trons vilncsbiird. . Men härtill 
fordrades, att all synd, sfmi nuin nuyligt n kan iluigkomma, 
bekännes oflentligt (vid sammankoinsternai. Detta uipjdiö- 
jandc af bikten försvaras med vissa stycken af Luther, 
hvilken sa niauga sektmidiarc missbrukat och lui&shandlat. 
Sådana skrifter at denna var kyrkas länifader, smn icke 
tala något om bikten, förkastas säsi>m undci-stuekna, t cx. 
förklaringen ofver <Ta!atcrbrctvet Derjcmte nttalar sekten 
den meningen, att det är ett tecken till otn., när man bl«ier 
un eket. 'Vi biira icke niern,> säger man, söka tron af 
biickcr, iitau i hjcrtat, hvilken mening stöder sig pa 
'2. Kor. ;>, ;S. För öfrigt sägcs emissarien liafva med höjd 
stämma uttalat stränga strartdnniar, oakiadt den liyjierevan- 
gelism. soiu i sin krassaste furm lar hans predikans inne- 
hall. Men skall proselytmakeriet göra framitcg, urasfc det 



1")S I.:m> \<\i 1,.<-Uiiliiis. 

skjnlii ri-;iniltir »i^ (it- 'skriiikliililii', ■^lou kiiinia rniiii;i ile 
liltt-kr;iiml;i ;ift f;i;;;l -in tillliv kt tiH <1lii ^kl, 'miiii udkkir 
iri-t iit (k'111 '-"tu li;iii^runui l>litut ri|>p~.k;ik!u!c. \lt ilr;i 
:;in;iramle M'kt uj torsmiir iU'tt:i nutid, till btriliinj^iiiili' .-il 
^iii tilh;i\t, :ti- ii:itiirl!;;t RiiMiui jiuili!i >.ikl(r licli rilii;iiiiis 
|i:iitior iiy fli ii liu^'st fitiulllii; fiiml k>ik:iii. Liii.tH', lili- 
•.:linliiip'iw iiiilirti.' Iiiir ui:ui v] ciilii'! dessa srktciisti'is tör- 
iiioiiaiiilc iiiilitn; kviL>n, kvikotnkt, tiirs.iiittiiigsstjrclsc iir.i 
iih crflödign 

Ucinin svkt, mii Inilkon nyssniiniiKia tiilniiit;' mrd skiil 
sii^rtr, ;itl dos tTnvilliNi r iiru liciiiska ncli diii r)liy^'«lii;-:i!>te 
oviingelii föifrälsknin^, iir i sjillva verket iii-iiitiiii: nmiiU 
Hii l;i'Btadiat)isiiiL'ii, knhiiinciauili. i den liiktliirgTidniiii;- i>«li 
lii^n ev aiii;elisiii, hvaitill den visar cii s.idan bLiiiirjonlict. 
Dit -ir iike svart alt furst;;, ntt den lastadiaiibka riktniii- 
_(ii, Irigjdrd iran allt inflv tjuide af m;in med >*an<;, sådana 
siim llcikil, t. t. kiiiiuninislcni V. O. Grain' ncli dun fTiriit 
niiitianiiidp fiirri- iiiissiiniäreii C, J. Grapc, ka» g;l til! de 
vtttili^lKter, lill livilka Hilikiiriscktfn kommit. Denna'' 
asi:,'tcr iiro ju endast de nicd t<>ijdrikli,-liet draj;na kmise- 
(jveMstriia ar nvhi stadinisuiens läror, sådana de dritvas, der 
icke tänkande ni.in lialta dem tilllnika inuni ((irmiftiga 
-kranknr. Med det iifVerdrifiia u)>|>skattandc dcii talska be 
tipii;,iide at i)ikten ncli absotntioiit ii, som ibland k-estadia- 
iien;c är iranska vanligt, kommer man lätt dcrliän, att man 
s-itli r sekten iK-li dess ledare i Onds stad oeli btitllo i«eli 
ka-tar kristendiniiuus skatter, frun oeh lieljielseu ni. m., i 
det vida irajiet al cu allt foreträdande oeli allt ntVersky- 
lande bikt. 

Det ar naturli^'t, att de rent af tiirvildade yrenarne af 
iiyl.isiadianismen kanna visa si- i nai^on man olika pa 
iilika ställen, Jlen grunddraget är alltid detsanmia, och af 
dcita igeiikänuer nian lätt den rot, livarifraii en sekt np])- 
\u.\tt otli ntvecklat sig. Xär det Iran Ij.j oeb Lillkjro i 
liiiland talas om >lii!ii(h<iiiuli>-, bvilkas saniinankuniKter bc- 
skrifvas j>a etl sätt, som y.i det liflij^aste erinrar lun 1,-ista- 
diancmes, sa är det icke svart :itt finna, att man bär iiar 
t;ir sig en tiir^Tening af nyla-t.tdianisnien, sanimlikf den- 
haiiima siuni ilibknrisckten. lliirom vitnar den religiiisa 



I.Hrii [iCvi k.r-lii(iiuk. l:tU 

CAaltatiiPi), s'ini iitmiirker dcsKc hcktinär; (k li som (reiiouigar 
all bi'Ktadi;iiiisni suni ett i da^:cii lifij^aiide frraiiddraf; \ig- 
serligeii säf;as di ssa liiliiitroende, bal v a tiil v alsiirak, i' ke 
lilutt att kyrkor orb |iresti.r äro iifvi rtiiiili^a, li\ilkft irnmi 
det lastadiaiiska [lartict iir mycket v:ndi^'t, utan oi k :'tt de 
(orre böra biiitinas oeb de senare d^das, bvilket at'r icke 
är vaiili::! ibland la;.stadi;inerne; men bvad innebär detta 
annat iiii spetsen af den kv rko(ieiidtli^'liet, som ingftr i de 
liv bestadian^ka asigtcnia, om än deiisainnia itke alltid ]irak 
tiskt ada:.;iilä^gei' si^', <pcb suni liar en s;i hred ;:ruiidval i 
jKirtiets biiga ui>|iskatta)ide af sitt tTire ljus orb sin skrifi- 
tidkninjr. När redan under Lastadii tid sjelltillruekli^'lieten 
kunde i Ivmilokeino ga till en saciau biijd af sjtlfforsiid- 
nin;^, att denna ntubr inllvteiseu af en tygelbi<i lanatisni 
ledde till bb>diga niis-dad, kan man lätt tanka sig, att i 
var tid, da denna mäktiga ))ersonli:,'liet icke längre finnes 
civar oeb sa nuvnga af [lartict tdlbcflja Oud inipm dem -jcUvii 
oeb deras trosvänner, denna sj, ltu[)]plH)jeUe iekc skall stanna 
vid kyrkanti nedsättande, utan ijfverga till Ixjttnlla \ttrauden 
emot Lennes tempel oeli Iiennes tjenare, der ingen sansad 
person inom jiarlief lnjcr sin riist tVir att varna de fanati 
seradi . ' 

Sknlle bestadiilnerne i Ncrd Amerikas iT.renta stater ej 
genoni skriftvexling med de ledande persi nliglieterna i det 
ganda fäderneslandet afliflllas fian svårare rcligii.sa ellei- 
dogmatiska förvillelser, sa är det antagligt, att e\tra\a 
gansrrna i detta Iiiinseende icke liKfve ringa liednn nu 
bar man i det nya hemlandet Ixirjat med åtskilliga till en 
del splitter nya Jnndeiingar. Jria bar man i Minnesola U])p 
ka.stat den frågan, om man skall predika den kersfäslc eller 
den uiii)standiie Kristus Denna fråga har gitvit anledning 
till strid emellan Ivännc partier, af livilka det ena pastar. 
att den fiirra predikan leder till andelig träldom, luarlore 
endast den uppstandne Kristus» bör förkunnas, emedan häri 
gcntpin bjerlat blir Irigjordt och gladt , da deremot det 
andra partiet Ibrfäktaf den meningen, alt lu-edikan ipui den 
korsfäste Kriiitus är niidvändig for belniinjandet irt kristligt 
allvar. I Michigan liar man tranikaslat spörsmålet, bura 
vida det är sjnd atl lata portriittera .sig, bvarjenite man 



lim 



i,ai>. \ I \ I i ;r»tiulms. 



lirn.urt cli-n ibland soiiarati^lLr tiivcket vaiiliyii (ranuii, om 
iti f lir synd att U\'j;a ränta, tiani i daiicii, lj|i|ik(iiii->tLii af 
-adaiia Mri(Kf'r;lg<>r är s;i lujckct mera nväiitad, sttni iijlii' 
stadiaiiiBiiKU ;ir k;tu(5 fiir sitt Bviiiii.rligcn uvait^cliska ■jka]> 
Ijiiiic, iiir luilkut allt aii;;>li^t ^■l^\ä-^^^l(ie lioidc lara iriiiii 
iiiandL'. Man marker itncllertid äi^cii al du'-'-a i ncli Iiir 
sig ^icliva tiijia Liäiinnärda striikr, liiiru liitt iija luiiiingar 
d_\ka ojtp, uär ott n'li^ioiis]iarti liixcr i antal utli utbred 
iiiiii;. Dcäsa meningar kunna vara Iran bitrjiiii af en [nieril 
karaktcr, men med tiden upjista sndana, mjhi iiga mera bc- 
ivdtnlii-t (udi nnisider ^J)l'iiugJ^ »iiiulcr i nyi partigrupiier 
iifli siktbilduiii^Mr di>i (larti, sinn liiriit sitirimanliallits, fjir- 
iiiimlii;;i-^t ^'tnnm samma rulijiiiisa gnimlaskadiiiKi,. Mau 
ijebOfier itke bal\a u;Kim proietisk förmåga tor att kuuna 
fiiriitsäga, att sedan etter hand sambniuict umoUaii ])artiets 
medlemmar ncii diras viinner i det i,'anda licmlandel lilitVit 
nplili^st, skiihi de niirdanunkaii>.ka la-stadiaiierne skilja sig 
Iran sill stam neh blifva en eller tleni nja sekter, Kil Iriuiit 
])artiet ieke kommer att helt ueh hället upii^a i njijjun eller 
n;io'ra af de reiii,'ioiis!iekter , hvarjia det sttir.i landet itr 
sa rikt och fiir livilka dess tiiriattniuj; bilda eu s;t bijrdig 
jnrdniau. 

Att äfven i det nordligaste Kiiropa nia icktbildniugar 
skola med tiden nji])koninia ur Ifestadiaiiismcns lif^kraftigu 
rot, är .sannolikt, I sjtincrliet t<irde deffa blii\a fiirhåilan 
de! i liiiland, der partiit uu mer:i riikuar sina ilesfii aiiliän- 
gare, \i Lai\a redan sett, att cii ansats till sadaii sekt- 
bddning tradt i dagen, och detta ar vä! iikc sa underligt, 
d;i ingen der tinnes;, som har det idvcr\ ägande anseende 
oeh don myndighet, att han kan giiVii jiartict enhet. 0\i^st 
är, om Ritattaruaa ens jir känd till namnet af lajsjtadianerue 
i det inre at stiiriurstendiimct, ocl» ingen annan jctrtienias 
geniensamma ledare är bekant. Det ligger derlurc i sakens 
natiic, att redan nu detta märkvärdiga oeli talrika religions- 
parti Bkall erhålla sidogrenar, soni icke i ;tilt, mn lin i 
niytket, påminna oin den stain, fr;Vn h\ilken de ntskjutit. 

Ueksä hgger icke dcu luiusta skiiuiidcu emellan don 
gamla hestudiauismen och den nja deri, att da (len lon'n, 
oaktadt den sorgliga lorgreuiugen dcraf i Kontokeino, riirile 



k«i>i L':H l,^i"t:uliil',. 



101 



sig nu ra eentralt, liar dm senare allt mer dtientridi.scral 
sig iich riirer sig omkring nya nu diljiiiiiktir, iil livilka in 
gen ;ir img t-tark att obetingiidt bestämma del lidas gäng, 
om oeks.i en al' d'.' ]iersrniliglieter, livilka iiru ih nu varande 
lastadiuuijrues ledare, ittnjiiter itt vid;i iilvtrxiigandc an- 
seende inom en del al (bt område ]i;utitt npjitagcr iJen 
kraft, sfini skall verka iil\er etl \iilt område, måste vara 
proporti^nel till dettas -storhet oili betydtiiliet. Xagon sådan 
kralt finnis ieke inom lastadianisinens niytket vidii kret,s, 
indi deifilr vis;i sig redan teekcn till den »oioh rdeliiing af 
partiet, s"ni tranvtidm koninur alt medfiira. 



ilärmed haiva vi natt slntet ;d' denna tidsbild. \i halva 
sett, att den man, som ilr skildringens egentliga tViremal, 
sedan han vunnit ett namn som veteiiskap«nnin, ladi- sina 
vetenskajdiga sträl\ anden pil det hela a sido o< b i briiiiiaude 
kärlek (ill ea djupt sjnnkcn befolkning verkade som själa- 
.sörjarc pa e(t lika cgendoudigt, som frnktbringande sätt. 
\i haf\a sett denna verksamhet fönmdla en andelig rijrelse, 
till hvilkeu \ar lutherska kjrkas hisdiria svårligen har alt 
npjivisa ett niotstyekc, om man lar både den religibst-etliiska 
hvälfningens skjndsamma lorlojip otb dess ntbrcduing i be- 
traktande. Vi halva slutligen sett denna rörelse, mystisk 
(xdi besjnncriig till sin karaktcr, under sitt framgående 
ändra sin hutviidriktuing oeli, svälvande cmelhin sanningen 
och lijgnen, än strömmande af den ena sidan, iiii at den 
andra, breda at sig i>tver ett mvekct stort område oeh der- 
vid fa en sidogren, som endast till en viss grad erinrar om 
den ursprungliga kidlan. Det sanna, det goda i denna 
kyrkliga tbruteelse ma vi villigt erkänna under jn-is till 
honom, livars \ägar otta äro for oss kortsynta nienniskor 
l.irnudfrliga, emedan de itro ..utransakeliga. Uet skel\a, 
det talska ma han faga Imrt, sa att allt matte lända till 
hans namns ära. 



