PŘÍBĚHY 
města Moravského Krumlova 


a Sousední vesnice ROkytné. 





Vypravuje 


ANTONÍN UGWITZ, 


učitel na něm. měsšť. Skole v M. Krumlově. 





(Znak města Mor. Krumlova.) 


=; Čistý výnos věnován bude knihovně „Besedy Mor. Krumtlovské.“ 3- 


Se 6 vyobrazeními. 





V BRNĚ, 1883. 


ae 


Nákladem Jana Holánka, učitele v Mor. Krumlově. 


Miskem moravské akciové knihtiskárny. 


Mn 


MANU 


w 


1 


á 


S 


> 


o 
, 
. 

6 

"6 
: 
< 


p dh ok oko k od k dd bd 


ť náměstí s pohledem n 


a Flor 


láne 


k 





VLASTENCŮM 


Mor. Krumlovským a Rokvtenským 
věnuje 


DÍLKO TOTO 


SPISOVATEL. 


ja p NU nN pp VM 


ali sl 


i zlin . zoe = mj pe | —— EO 
poor u a | ja | SME oh IM 


1 


l 


. 8 
900070- ná 0 0100000080000005000 


n n! 


P ——- o 
-i o né 


Pohled na Krumlov od Floriánku. 





Předmluva. 


Zajímá zajisté každého. seznati osudy buď svého rodiště. 
buď místa, ve kterémž delší jest mu dobu působiti. — Zůstávaje od 
dubna 1881. v městě. Krumlově. jal jsem se snášeti a pořádati 
látku © příbězích města toho a sousední vesnice Rokytné se vy- 
skvtující. Ovoce práce mé jest dílko toto. 

Čerpal jsem jednak zprávy své z archivu zemského v Brně, 
pak ze zdejšího archivu městského a zámeckého. jednak použita 
následující díla: J. Volného „Topographie von Máhren“. — Znaimer 
Kreis. a „Kirchliche Topographie von M.“ II. Abth., L B.: „Naučný 
Slovník“ : Čeňka Brandla. „Knihy půhonné a. nálezové“, jakož i 
„Kniha pro každého © Moravana“: F. Palackého „Dějiny národa. 
českého: Zapova. „Česko-moravská kronika“: Dr. B. Dudíka 
„Dějiny Moravy“ : J.. Havelky „Kratičké dějiny Moravy“. a Frt. 
Vaňka „Vlastivěda Moravy a Slezska.“ 

Všem. kdož mně byli nápomocni. vzdávám své. nejvřelejší 
díky. zvláště vp. P. Janu Komzákovi. kooperatoru zdejšímu, kterýž 
rukopis před tiskem laskavě prohlídnul a 1 ku popisu města značně 
přispěl. 

Mnohý čtenář snad mi. vvtýkati bude tu 1 tam. podané 
zprávy neúplné a jiné poklesky. doufám však. že mi budou pro- 
nunuty: nedovolenoť mi nahlednouti do všech spisů a listin:-dotýčných ! 

Vůle má byla upřímná. 

V Mor. Krumlově. dne 13. ledna 1883. 


Spisovatel. 


. . s 
RR ARIA RÁ AA RÁ ZÁ RI RRARARRA R A IR I ARA IRR R RI RR RI RÁ RAN 
Ee al tá dk >. : 
i We a R No C 





T 
nd dd <. M x 
i n a : 4 S ha] . C 

3 ) " » 
« 

e ň 4 ; 
% M ; Ji P f 

R Ň UAU- AM, ' u 

: C C4 s. 
— a , 9 PPC PA) < : 

4 VY ' i , , 4 , , 4 M h KYKPY NAOKO VVN UVVVNSNVAČY E57 

fe ei ý | ! 4 

v“ 





Moravský Krumlov (něm. Kromau) za doby nynější. 


lého, | částečně | romantického rázu jest krajina. jíž 
dráha státní z Hrušovan [Grussbach| jechá ku průmysl- 
danému Brnu. Kochajíce se pohledem na velebnou přírodu. 
dospějeme vlakem odtud ku stani Fryšavské, ze kteréž parostroj 
nnáší nás k městečku Miroslavě. | Dráha ze stanice této ubírá se 
klikatě. pročež brzy v pravo, brzy v levo zříme 825 m. vysokou horu 
Leskon (Misskogel), od jejíž úpatí rozprostírá se po pravé straně 
úrodná rovina Mikulovská. Než za chvíh vjíždíme do krajiny rázu 
jiného. Před námi mohutný Leskon. na jehož vrcholu zdá se nám. 
že vytýčen veliký. kříž. V tom zastavuje se| vlak, jsme ve stamici 
Olbramské. Hnedle jedeme dále. Nové překvapení. V pravo lesnaté 
vidíme stráně, v levo květoucí osady; za krátko postřehuje oko 
naše vesnici Rakšice, za ní knížecí cukrovar a něco dále rozsáhlou 
budovu s věží dosti vysokou. Budova ta jest Krumlovský zámek 
knížete Karla z Lichtensteina. | 
Přibyli jsme do stanice Mor. Krumlovské. Sestoupivše s vozu 
železničního prohlížíme sobě nádraží neveliké. Vlak odjíždí k staro- 
slavným Ivančicím, my však z nádraží kráčíme po silnici k městu 
Krumlovu. © Ihned poutá pozornost naši krásný kostelík sv. 
Floriana, ochrance města. Zabočivše ze silnice v pravo na pěšinku 





— —— T — 


zvaném, s něhož hadovitá stezka svádí do kotliny. Tu lepý spatřu- 
jeme obraz. Krumlov celý ve své kráse, takořka ve ptačí perspektivě 
nám se objevuje! Rozprostírá se v podobě loutny na. skalnatém pa- 
horku, kterýž až na stranu jihozápadní jest ověnčen stráněmi dosti 
hustým stromovím zdobenými. (Viz vyobr.) Město nemá se co báti 
zátopy: plyneť údolíčkem skoro do kola*) se táhnoucím potok Jaro- 


m -o 


*) Někteří Kkrumlované odvozují něm. jméno města „Kromau“, dříve „Krum- 

man“ od výrazu „krumme Au“ (klikovitý palouk) poukazujíce na lučiny 

kolem města jsoucí. Shoda porovnání toho -jest nahodilá, neboť dle rej- 
stříku k diplomatáři moravskému utvořena v listinách vyskytující se jména 
dotýčná, jako: Chrumnow. Chramonaew, Krumpnaw atd. -z českého jm, 
„Krumlov.“ | 





—— B 


měřka. zde již „Rokytna“ zvaný. Hned na první pohled shledává áme, 
že město pravidelně jest stavěno. 

Sestupme dolů do kotliny a z této v levo nbírejme se nahoru 
k městu! Zvláštní pocit vyvolávají v duší naší silné kolem města 
táhnoucí se hradby *). v mchž sem a tam nalezáme dvírka. vedoucí 
do zahrádek při staveních  jsoncích. Jdouce podle několika pří- 
zemních doňků a parní barevny páně Stranssovy, stojící pod hrad- 
bami. octneme se u „brány Rakšické“ nyní však snešené, vedle níž 
toliko ponechána ve spojení s hradbami černošedá. ne zrovna vy- 
soká věž čtverhraná. Podivný na nás činí dojem věstíc, že mnoho 
přešlo věků přes témě její. Díť o ní pověsť. — ovšem nepodstatná, — 
že v ní byl uvězněn český kiál a spolu římský císař Václav IV.**) 
(1378—1419). Nalezeny prý po něm zlatý prsten a hedvábný šátek 
na krk. kteréž věcí snad ještě počátkem tohoto století nkazovány. 

Nedaleko věže. skoro naproti stojí úhledná budova jedno- 
patrová patřící „Záložně.“ kteráž zde úřaduje. V domě tomto 
umístěn jest v přízemí též hostinec. kdežto 1. poschodí zaujímá 
krásná. velká dvorana. Dadonce se odtud v levo přijdeme „Rakšickou 
uhcí“ na „hlavní náměstí. Toto ležíc 224m. nad hladinou mořskou 
jest rovné, jen ku straně severovýchodní poněkud skloněné. a tvoří 
obdélník ovroubený řadou z většiny jednopatrových, celkem úhled- 
ných domů. [Viz vyobr.| Kolem těchto vede dobrý chodník. podle 
něhož vysázeny jsou trnovníky. 

Co jsme dříve s hory. „Flomanku“ pozoroval. stvrzuje nám 
nyní pohled z blízka. Město pravidelně jest stavěno skoro ve všech 
částech: náměstí a ulice vynikají čistotou. © Rozhlédněme  2e po 
hlavním náměstí blíže! Na. straně. severní vidíme jednopatrovou 
budovu městské radnice. © vížkou hodinami opatřenou. Vstupujeme 
do místností rad.: první světnici zdobí obraz býv. měšťanosty 
zdejšího. lékaře Jana Zajíčka: v druhé zajímá nás. starý obraz 
města. krunlova. malovaný roku 1700.. Janem. Jiřím Gutweinem. 
V budově. zmíněné nmistěno 1 ©. k. okresní hejtmanství. © Vedle 
radnice stojí něm. měšťanská škola © jednom poschodí. V tom po- 
řadí spatřujeme na rohu. jednopatrový knížecí dům pro úředníky: 
budova ta zasahuje 1 do „Růžové ulice“ a byla. druhdy obvdlím 
zdejší komendy řádu německých rytířů. 

Na straně. východní označuje nám. dvouhlavý orel rakouský 

*) Hradby byly druhdy dvojí, ba na straně jižní. trojí. jakž dosud ze za- 
chovalých zbytků jejich seznati lze. 
*) Král Václav IV. zajat r. 1394. českou šlechtou. držán byl delší dobu 

v Krumlově Českém ve vězení. 


9 — 





x německým a českým nápisem na stavení jednopatrovém sídlo 
«. k. okresního soudu. Na straně jížní nalezáme úhledný jednop. 
«dům c. k. notáře, výše umístěna v obecním domě c. k. finanční 
stráž. Uprostřed náměstí nachází se kašna se sochou sv. Floriana ;. 
okolo stojí tři akácie a něco dále dvě mohutné lípy. U západní 
strany stkví se kamenný r. 1799. postavený kříž. 

Překrásně vyjímá se z náměstí kostelík sv. Floriana, vedle 
něhož byli jsme sestoupili do města. Ne jinak, než jako by z cukru 
byl vyřezán a na horu „Florianek“ postaven. 

Dadouce se z hlavního náměstí k východu přijdeme :, klášterskou 
ulici“ na náměstí klášterní. | zde spatřujeme milon zeleň. krátké 
ale krásné stromořádí. Náměstí to tvoří různoběžník. na jehožto 
východní straně vyniká budova bývalého kláštera  Aupustimského, 
napotom  Panlinského s klášt. kostelem sv. Bartoloměje. Stavení 
toto, nyní činžovní dům, náleží pí. Lerchové. Bývalá klášterní chodba. 
z nížto tolko jedna stěna. nyní ohrada zahrady, . zůstala. jakoby 
x pláčem ukazuje nám zbvtky křížové cesty na obmítce. Vstoupivše 
dovnitř budovy té býv. „fortnou klášterní“ — až dosud patrnou — 
zachvějeme se. Celá stavba uvádí nám před oči mnichy zde dlivší, 
Jakoby se nám míhali po chodbách těch klášterních — avšak mýlíme 
xe, jest to houfec prchajících před námi dítek. jež: s1 byly na 
chodbách klášterních hrály. Obýváť stavení to, jež má: dvě nádvoří 
a rozsáhlou zahradu. 25 stran o 119 osobách.  Upróstřed náměstí 
stojí socha sv. Jana Nep. a nedaleko kašna. 

Než vraťme se zpět a prohlédněme sobě důležitější části 
města! Zabočivše v jihozápadním cípu hlavního náměsťí do zámecké 
ulice mimoděk zastavíme se u rožního' domu po pravé straně. 
Jest to „hostmec u zlatého kříže“. kdež dle pověsti zdejší „Bratří“ 
měli svou modlitebnici. Ve stěně domu toho spatřujeme starobylý 
kámen s oznakem kříže. a na něm částečně čitelný nápis: 

„Leta 1613. v neděli před svatou Maří Magdalenou ..... 
na tomto místě zabit jest slovutný muž Jiří z Kanclů. ten čas 
rychtář přísežný. od Jana Maurice- Foltinaura se štíletem, jehožto 
«mši Pán Bůh rač milostiv býti. Amen.“ | 

Ubírajíce se pak v levo podle c. k. poštovního a telegrafního 
úřadu dolů aklonitou ulicí octneme se před kníž. zámkem, u něhož 
nacházíme vinný sklep knížecí. kdež každodenně od 11—12 hod. 
«<lopoledne a od 6—7 hod. odpol. dobré nalévá se víno. 

Vkročivše do -nádvoří zámeckého pozorujeme na pravé jeho 
straně jednopatrová stavení. V I. poschodí nalezáme kanceláře 
kníž. ústřední správy, v levo od těchte byt hospodářského. rady 


10 —- 


p. Karla Wenka, v pravo byt ústředního hosp. správce p. Frant. 
(Grossschmiedta. V přízemí jsou koňské stáje, nad jejichžto. vchodem 
čteme český nápis toho obsahu, že. stavba stájů těchto. započata 
r. 1592. za Jana z Lipé a dokončena r. 1593. Uprostřed nádvoří 
stojí kašna, a po stranách rozličné křoviny. 

7 nádvoří tohoto přijdeme branou vížkou s bijícími hodinami 
označenou do druhého nádvoří, kdež ovanuje nás duch středověku. 
Ne veliké nádvoří toto tvoří obdélník a ovroubeno. jest se tří stran 
zaleremi kamennými © dvou poschodích. © Obloukovou *klenbu 
galerií podepírají štíhlé sloupy kamenné. Nad branou do libosadu 
(parku) vedoucí vytesán na sloupu nápis: ANNO DMNI MDLEXII. 
(Leta Páně 1562), z čehož soudíme. že asi v té době čásť tato stavěna. 

Na. severozápadní straně nádvoří sestoupime s povolením do 
zámeckého . sklepu, jenž chová veliké sudy: tak 1 na 200 věder. 
2 po 100 v. a 3 po 75 v.; taktéž uložena zde stará vína, zejména 
ročníky: 1780, 1822, 1827, 1834, 1841, 1851. atd. Vyšedše z pod- 
zemních těchto skrýší na světlo denní -„ubíráme se do zbrojnice. 
v níž shledáváme četné zbraně staré. 

Než. vkročmež i do libosadn! - Vše v něm vkusně upraveno, 
Sad sám dělí se na dvě oddělení, na sad dolní *) a horní; v tomto 
převládá příroda, v onom. umělosť. Nad přístupným jest iširšímu 
obecenstvu, nedlísh: kníže v místě. 

Odtud dobře. pozorovati možno věž zámeckou, v níž prý 
pověstný svého času alchymista Theophrastus Paracelsus ($ 1541.) 
měl svou Jučebnu:“ Dříve -míval zámek věže dvě, než menší na 
protějším konci se vypínavší snesena r. 1772. —— Při pohledu 
na zámek maně tanou nám na mysli 1 jeho držitelé, kteří tak 
velkého mívali vlivu na osudy města. 

Chtice taktéž nejbližší okolí města — většinou jeho obvod -—- 
seznati ubíráme se z dolního libosadu na silnici. kteráž zámeckou 
ulicí vede branou zámeckou okolo knížecí kuchyňské zahradv. 
V levo spatřujeme za potokem panský dvůr a nedaleko četné stodoly 
jednotlivým měšťanům naležející. 

Jdeme-li však ku předu po silnici, octneme se u hostince 
„Na kopečku“ zvaného, kdež silnice se rozechází táhnouc se v pravo 
podlé bývalé hospody „Lerchova pole“ — nyní bydliště pro knížecí 
úředníky — k Ivančicím, přímo -však -mimo parní“ pilu' a- stavební 
závod p. Jakuba Reischla k hostinci p. Brančovu. Odtud zvláštní 
vede silnice: v- leve: do kníž. cukrovaru. kdežto ku předu pokračuje 


) Asi do r. 1820. stával jen sad dolní; v němž postaveny byly rozličné 
sochy; bylozde také několik rybníčků sc zlatými -rvbkami. : 


— 11 — 


silnice k osadě Rakšicím, nedaleko jichž opět se dělí vedouc v pravo 
ke Znojmu, v levo do Pohořelic. 

Než vraťme se nazpět k městu!  Tunelem naproti kuchyňské 
zahradě možno nám buď okolo kníž. pivovaru kaštanovým stromo- 
řádím mimo panskou parní pilu, buď podle panského mlýna a 
bydliště p. lesmistrova oborou zavítati do nedaleké historicky 
památné vesnice Rokytné. 

Uživše milé procházky a krás přírodních opět. kráčíme ke 
Krumlovu. Zabočivše od myslivny ku střelnici na severní straně 
v košatém udolíčku se nacházející, vystupujeme pak na pahorek 
ubírajíce se podlé hradeb městských v západní stranu, až přijdeme 
do „židovské ulice.“ Děti právě jdou ze školy; poutají pozornost 
naši tím cizáckým ozdravem „Kystyhant,“ ač, jakmile ústa otevřely, 
hned na nich bylo pozorovati, že nepocházejí z lůna Germanie. 
Divíme se výjevu tomu domnívavše se, že v této ulici přebývají 
jen židé. Než chyba lávky! Podivení naše vzrůstá tím více shle- 
davše, že zde mimo synagogu a rabinát stojí i katolický farní 
kostel. Prazvláštní!' Katolický kostel v. židovské ulici! Kdýž chrám 
Páně tento stavěn, zajisté nebylo ještě židů v. Krumlově: jakmile 
však tito sem se stěhovati počínali s povolením vrchnosti, z ne- 
dostatku jiných prostor stavebních poukázána jim místa v tomto 
pořádí, aby zřídili si zde svůj domov. Avšak ještě jinou našli jsme 
výjevu toho příčinu.  Věděliť předkové Krumlovští, že synové 
„vyvoleného národa“ nezůstanou na vždycky v nízkých svých chatrčích. 
ale že vyhledávat sobě budou „paláce“ na náměstí, kdežto křesťané. 
zatouží, dlíti na blízku chrámu svého. A 'skutečně tomu tak. 
Jeden za druhým z těchto potomků  Abrahamových putuje ze 
židovské ulice do zaslíbené země, totiž buď na náměstí, kdež již 
'/, domů jim náleží, neb do jiných ulic, a naopak křesťané po- 
znenáhla vyhledávají útočiště. v ulici židovské, aspoň když ne již 
za živobytí, jistě po smrti. Nachází se v této ulici nedaleko farní 
budovy při farním kostele městský hřbitov. Úprava jeho jest po 
způsobu větších měst; nápisy na. pomnících a křížích jsou až na 
nepatrné výminky — německé. | 

Poohlédneme-li se po. téže ulici dále, uzříme na východním 
Její konci chudobinec s chrámem nejsv. Trojice. 

Popsavše nejdůležitější památnostr města chceme seznati i 
obyvatelstvo, jeho činnosť, poměry společenské atd. Krumlov čítá nyní 
asi 1870 obyv. ; dle sčítání hdu ze dne 31. pros. 1880, bylo jich 1830, a 
sice 992 Češi a 838 Němců (mezi těmito 140 židů). Křesťané většinou 
provozují buď řemeslo, buď nádeničí hledíce si při tom i polního. 


hospodářství ; židé však skoro vesměs zabývají se rozličným obchodem. 
| Průmysl a obchod jest celkem nepatrný, což vysvětliti dlužno 
hlavně osamělou polohou města. Kromě výše uvedených větších 
závodů jsou ostatní po skrovnu a drobné. Není tu řádného trhu 
týdenního. ačkoliv má se každou středu  odbývati. Taktéž za 
mnoho nestojí čtyři výroční trhy. jež konají se vždy v pondělí: 
1. po Hromnicích. 2. po sv. Filipu a Jakubu. 3. po Porciunkul, 
a 4. po sv. Martině. 

Nemáme u nás ni většího hostince, mi jediné kavárny: ne- 
máme knihkupce. zlatníka. ba ani kloboučníka. tak že na př. 
dobrý plstěný klobouk sobě objednáváme buď v Ivančicích. buď 
v Brmě. | 

Než '1 živnost jest drahá. Na příklad: stůjtež zde : 


1. Ceny kupeckého zboží: 


Klobouk cukru.. -< -< <. 22 420 21 — 460 zl 
kilo cukr 222 022 82.. 
„kávy < <. -22 1600180, 
- vlašské rýže <... < < < + <— 86., — —.38.. 
„ obyčejné rýže -< . < < -+ + + „— 20.. — —.24., 
„sádla < 2 2 22 0 1 
„ opovidlí -< 2. < < < 24 4 4 20, — —24.. 

Soli 2 AB 2 A4, 
litr petroleje A — —— 


„l 06ta. © 4 4 B — dá 


2. Ceny potravin: 
litr kroup: < 22 k — 12 zl — AO l. 

„ máku < 22 2 030 

„ chráchu 2 2 22 — l — —.16 

„ čočky -< 44 2 —024, 

„ Kaše. < <. 4 406 4 — 18 4 — 4 


„ mléka -< < 2 2 — 8 — —10 , 
kilo másla . 2 -< < -< < + +486 5 — 90 
„tvarohu -2 2 22 16 2 — 16., 


„ žitné mouky a, — 20 , 
-© pšeničné mouky.. <. < < + < — B 2 — —.24 


3. Ceny masa: | 
Kilo-hovězího < <. < < < < < + <—56 21 — —60 zl. 
-vepřového <. -2124 — 80 — 64, 
„telecího 2 < -4240 —.46 . 
-  oškopového . 22 2 2 26 A —.42 


| e “ | 


— 13 — 


4. Ceny drůbeže: 


Husa -© < < eee L zl. — 2— al 
kachna 2 222 7 3060 
kuře -2 -2 2... . 2, m —40 


o. Ceny paliva: 


v, krychlového metru měk. dř. 22 308 l. 


» . „ tyrd. dř. 2.2.22 606 
metrický cent kam. uhlí. A000, 


6. Ceny nápojů: 
Jelikož pivo ze zdejšího pivovaru netěší se oblibě, v hostincích 


nalévá se většinou pivo cizí, a sice: © Starobrněnské, Tulešické a 
časem 1 Plzeňské. 


'/, Hektl: piva zdejšího stojí. . . . .. . «. . 225 zl 
'/, | piva zdejšího a cizího (lež.). . . . « « + «—0 
'/, I. piva Plzeňského . . . . -< <. 24 4 — 14 
V 1 vína < 222 0821 — —10 


Lid obecný nesa se většinou po městsku jest neuvědomělý a 
z části 1 pověrčivý. Mnozí libují si při hovoru v němčině — ovšem 
špatné — domnivajíce se, že jen tato člověka činí vzdělaným. 

Taktéž dosud vládnou v městě zvláštní obyčeje: než pastýř 
dobytek z jara poprvé vyžene, zažehnává napřed stáje. | 

Mluva lidu jest nářečí „podhorácké“: slycháme „poď dům“ 
(pojď domů), hano (ano). „mosí“ (musí), „mámi“ (matko), „tati“. 
„bel“ (byl), „veď“ (viz) atd. 

Mor. Krumlov jest samostatnou obcí, již spravuje obecní 
výbor 24. členný, kterýž ze svého středu volí měšťanostu*) a čtyři 
radní. Jak již dříve zmíněno. má zde své sídlo c. k. okresní 
hejtmanství zaujímací 6.7729, ) Mm. 0 40.788 obyv. (11.923 Něm.. 


28.865 Slov.) pak c. k. okresní soud, k jehož obvodu náleží 30 
osad českých a 23 něm. 


.. 
7 


Ů 


Ačkolv v městě našem žije na 60 úředníků rozličných kategoru. 
přece společenské poměry jsou neutěšené; nebo málo kde najdeš 
takové kastovnictví, takovou směšnou přepjatosť, jako v Krumlově. 


K tomu přidružuje se okolnosť, že město čítá velmi málo měšťanů 
zámožných. 


—— 





*) Měšťanosta (nyní jest jím p- Josef. Zákucký) dostává za rok remunerace 
150 zl. a 2 sáhy dříví. — Obecní tajemník má 600 zl. roč. platu. — 
Jediný obecní sluha dostává 207 zl. ročně na pen., pak svob, byt. 


— 14 — 


pěn ústavy a spolky mají v- "městě sídlo své: 
„Kontribučenská záložna.“ Ku konci 17. století stávalo jí 
í Jakožto fondu obilného, z něhož vrchnosť v čas -nouze poddaným 
půjčovala obilí k setbě, začež od těchto. odváděny „úrokové osminy“ 
("/„ měř.) R. 1713. počínaje nepodržela vrchnost jich pro sebe, nýbrž 
založila jimi reservní fond, jenž pak účtoval knížecí úřad obroční. 

Tím vzrostl fond do r. 1750. tak. že stal se samostatným 
spravován jsa knížecím úřadem berním: než úroku obilného se 
potom vice nedávalo. Dlouho tedy již blahodárně působil. než 
patentem cís. Josefa II. ze dne 9. června 1788. všeobecně ustanoveno, 
aby při panstvích zřídily se obilné kontribuční fondy. Od které 
pak doby sýpka fondu toho byla na „Pindulce“, nevíme. . Když 
r. 1864. zákonem fondy obilné přeměněny v peněžné, z nichž po- 
vstaly záložny kontribučenské. vyjednáváno, tehdáž ohledně Krum- 
lovského fondu o tom. kdož na něm podílu má bráti. poněvadž 
dříve ják venkovští tak i měštští poddaní zmíněných odváděli osmin. 
Konečně rozhodnuto ve prospěch venkovských osadníků. © Koncem 
r. 1880. obnašelo jmění záložny této 190.862 zl. 04 kr. 

Hodnostáři: © Matěj Záviška, rolník z Petrovic, předseda: 
Šimon Wenisch, rolník z Našoměřic, správce : -Arnošt Slezák. bytem 
v Krumlově, tajemník. 

2. Městský kontribuční fond povstal následkem dotčeného 
patentu cís. Josefa II. a čítá kapitálu asi 1300 zl. Předseda, měšťan 
Josef Medla; správce měšť. a c. k. poštmistr Donnée Rob. 

3. Občanská záložna. zapsané společenstvo s obmezeným 
ručením, započala činnosť svou dne 19. března 1865. Nyní úřaduje 
ve vlastním domě r. 1875. vystavěném. kterýž maje cenu 20.000 zl. 
tvoří čásť reservního fondu. Záložna čítá přes 1500 členů. Jeden 
závodní podíl obnáší 50 zl.: takových úplně splaceno jest přes 600. 
Volné vklady páčí se na 140.000 zl., a půjčky členům poskytnuté 
činí ročně 40.000 zl. až 50.000 zl. Od 1. ledna 1883. zúrokuje 
vložky peněžité 59/; a půjčuje p. na 6%/,. Daně a poplatky rozličné 
obnáší asi 800 zl.; k dobročinným účelům věnuje se 'ročně 200 zl. 

Hodnostáři: Frant. Brauner, rolník z Rakšic. řiditel; Frant. 
Trojan, pokladník, a Frant. Kunka, kontrolor — oba v místě. 
Předsedou. výboru jest zdejší měšťan Josef Medla. * 9 

4. Kasino, zal. r. 1869. má místnost svou v knížecí pivnici. 
Členů jest na 60, měs. příspěvek obnáší 40 kr. 

Z časopisů se odebírá: „Neue Freie Presse“, „Die Presse““ 
„fagesbote aus Máhr.- und Schl,“ „Fliegende Blátter*, „Leipziger 
Hlustrirte Zeitung“. „Figare“ a „Humoristische' Blátter“. 


- Předseda: - Frant. Grossschmiedt. kníž. ústř. správce hospo- 
dářský: místopředseda Dr. Richard Schroth, c. k. okresní sudí. 

5. „Krumlovský něm. spolek pěvecký“, založen r. 1869. čítá 
asi 20 čl. činných a -50 přispívajících. Členové poslední platí ročně 
3 zl. V letech 1870. a 1871. spolek byl čilým zůčastniv se roz- 
ličných přespolních slavnosti pěveckých: od r. 1877.—1880. jen 
živořil. R. 1881. uspořádal v prosinci ve prospěch pozůstalých 
obětí v „Okružním divadle Vídeňském“ akademii, jejíž čistý výtěžek 
činil 286 zl. — Místnost má v kníž. pivnici. 

Hodnostáři: Frant. Proksch. c. k. notář v místě, předseda : 
Antonín Schalda, zdejší organista, sbormistr. | 

6. „Okresní jednota učitelská v Krumlově“. zal. r. 1870 číta 
70 čl. činných a 4 čl. čestné. Roční příspěvek obnáší 1 zl. R. 1875. 
knihovna spolková postoupena učit. okresní knihovně. Jednácí řeč 
jest německá a česká. | Ročně odbývají se 3—4 přednášky. 





Předseda: Ant. Žáček. nadučit. v Brně. dříve ©. k. okresní 
škol dozorce. 

7. Střelecký sbor. založen r. 1871. čítá 20 čl. činných a 40 
přispívajících. | Střelnice nachází se na severní straně za hradbami 
městskými v krásném údolíčku: terč vzdálena jest 175 m. V neděli 
a ve svátek hraje v letní době za pohodlného počasí hudba. Kdož 
z činných členů se nedostaví, platí pokutu. 

Hodnostáři: Frant. Grossschmiedt, starosta. 

O střeleckém sboru činí se zmínka již r. 1727.: střelnice byla 
dlouhou dobu.za barvírnou. Když však neopatrností střelce jednoho 
člověk okolo jdoucí zastřelen. přišla pryč: sbor pak zanikl. 

8. „Beseda Mor. Krumlovská“ zaražena jest 21. pros. 1871. 
Častěji měnila místnost; od června 1881. má ji v Růžové ulici č. 21. 
Členů činných čítá 58. a čestného 1. 

Žápisné obnáší 20 kr. a měs. příspěvek 30 kr.  Spolkem 
předplaceny časopisy a listy: „České Noviny“. „Národní Listy“. 
„Pohtik“. „Tribůne“. „Humoristické Listy“, „Paleček“, „Opavský 
Týdenník“, „Hlasy z vysokých  škol“. „Hospodář Moravský“. 
„Brůnner Beobachter“, „Osvětá“ a „Květy“. (Od členů zapůjčívány 
ku čtení: „Mor. Orlice“. „Hlas“, „Katolické Noviny“. „Obzor“. 
„Pražský Týdenník“ a „Sekretář“. Beseda má 1 knihovnu čítající 
550 děl. Knihovna i inventární jmění spolkové. pojištěny jsou u banky 
„Slavie“ na 600 zl. Za příčinou znovuzbudování „Národního divadla“ 
v Praze konány v srpnu 1881 mezi členy a. pak v nejbližším okolí 
sbírky, jež vynesly 454 zl. 


16 — 


Hodnostáři: M. Dr. Mořic Odstrěil;, předseda; měšťan“ Leop. 
Vhuma. náměstek př. ; nár. učitel Jan Holánek, pokladník a knihovník ; 
měšťan Josef Medla, hospodář; jednatelem jest pisatel těchto řádků. 

9. Místní skupina „Schulvereinu“ zal. r. 1881. čítá 120 čl. 
Roční příspěvek obnáší 1 zl. Pomocí „Nchulvereinn“ zřízena německá 
dětská zahrádka jsouc ve spojení se zdejší něm. měšť. školou. 

Hodnostáři: Frant. Proksch, c. k. notář. starosta; . odb. uč. 
Čeněk Hanslitschek, jednatel; kníž kontrolor Frt. Busch, pokladník, 

10. Místní odbor „Ústřední matice školské“ pro Mor. Krumlov 
a soudní okres Mor. Krumlovský ustavil se 29. června r. 1882. 
Členů čítá 35; roční příspěvek obnáší nejméně 1 zl. 

Hodnostáři: měšťan Josef Medla, předseda; P. Jan komzák. 
knooperator zdejší, jednatel ; měšťan Robert Donnée. pokladník. 

11. „Spolek vojenských vysloužileů v Mor. Krumlově“ ustavil 
se v červenci 1882. Čítá 68 čl. čínn., 10 přisp., 16 čestných : 
kapela čítá 13 m. a 1 kapelníka. Velení jest německé, knihy 
spolkové vedou se však česky. 

„  Hodnostáři: Mořic Richter, hospod. referent, náčelník : cestmistr 
Matěj Lustig, náměstek; Edv. Benařík, nár. uč., jednatel : hostinský 
Jakub Hrubeš, pokladník.  Všickm bydli v místě. 

„Dobrovolný hasičský sbor Mor. Krumlovský“. vešel v život. 

15. srpna 1882. Čítá 50 čl. činných. přes 70 přispívajících. První 
platí 1.20 zl.. poslední 2 zl. ročního přísp. Velení něm. 

Hodnostáři: stavitel Jakub Reischl, velitel; obecní tajemník 
Frt. Wolf, cvičitel. 

„Městská spořitelna“ započala svou činnost 1. pros. 1882. 

Okolí" Mor. Krumlova jest 1 v příčině mineralicko-geologické 
velmi zajímavé. :' Nalezáme tu rozličné formace, aniž by však jedna 
převládala. Pahorek, na němž město leží. jakož 1 sousední vrchy 
skládají se ze svaliny obsáhující většinou červený pískovec. Nevero- 
západně od Krumlova objevuje se žula smíšená s jinorazem ; než 
směrem k Ivančicím přechází v svenit. V obecním lese na východ 
stojí osaměle vápenec ; jižně při silnici u „Tejnmýlu“ (Teichmůhle) 
nachází se svor. U Rakšic chovají některé vrchy v sobě rozhčné 
mušle drobné. Severně od města láme se pískovec naproti panské 
pile. než již u Pindulky a Polanky jeví se rula. Taktéž kamenné 
uhlí v okolí vyskytuje se. však snad ve vrstvách velmi nepatrných.. 

Polnosti nejvíce po vrších rozložené jsou prostřední úrodnosti. 
Tratě v obvodu Krumlova slovou: „Místní trať“, „Pod městskými 
hradbami“, „Křepelčí hora“ (Wachtelberg), „Červený kopec“, „Pod 
červeným kopcem“, „Hříbek“. „Strážná -hora“, „Nad oborou“,. 


— 17 — 


„Obora“, „Lišky“, „Stará hora“, „U tří svatých“, „Horní Lišky“. 
„Nad šibenicí“, „Jamolické doliny“, (směrem) „Ku Dobřínským 
vinohradům“, „Na Kateřinách“, „Nové sady“, „Kačena“, „Rybárna“ 
(Fischgehalter)) „K  rybárně“. „Horní nové sady“, „Nidršpice“, 
„V Hlubokém“, „Vrabčí hájek“, „Nad vrabčím hájkem“, „Kačenka“ 
„Nad Hlubokým“, „Na- Pipelách“. „U Rybnických hranic“. 

Z obilí pěstuje se: žito, pšenice, ječmen, méně oves, proso 
a kukuřice: z luskovin: hrách. a čočka; z pícních zehn: víčenec 
(u lidu „mičunda“) a jetel. Dosti sází se bramborů,.+méně zelí. 
Z ovocného stromoví nalezáme: hrušňoví, jabloní, ořechoví (vl. 
lísk.), švestkoví a třešňoví. V některých zahradách pěstuje'se chřest 
i víno. 

Nejbližší osady kolem města jsou české. 


Příběhy Mor. Krumlova. 


Okolí Mor. Krumlovské důležité jest v ohledu dějinném: 
neboť hojných chová pozůstatků z doby šedověké. 

Máme několik toho dokladů. Roku 1864 měšťan Hafner Edvard 
vykopal v rokli, táhnoucí se za městem k Marianské studánce, 
zub z mamuta asi 1:6 m. dlouhý. R. 1881 Alfred Januš, správce 
stanice zdejší, a Ferd. Tilscher, lesmcký příručí na Leskoni, nalezli 
v tak zvaném „mokrém žlebě“, v pohanském hradišti u  Vedrovic. 
rozličné starožitnosti, mezi nimiž 14 kostěných nástrojů a zvířecích 
zubů, 6 kamenných dlátek, 3 hlíněné přesleny a 1 kostěný; pak 
3 kusé nádobky menší.*) Taktéž objevili nedaleko "zmíněné osady 
rozsáhlé pohřebiště. 

Když roku 1882 při stavbě knížecího eukrovaru rozkopána 
čásť pahorku. přišlo se asi 1 m. hluboko v zemi na hrob, v němž 
nalezena lebka lidská a + hlíněné nádobky. Na jiných místech 
pahorku, jenž nepochybně sloužil za pohřebiště, objeveny mimo 
všelijaké nádoby hlíněné také náramek z ústřice a. mušle malinkými 
skořepinami naplněná; tyto byly. povrtané, z čehož lze souditi, že 
tvořily vzácný druhdy šperk některé osoby.**) Z bronzu nalezena 
dýka a jehlice. 

Zjevno tedy, že krajina tato byla velmi záhy zalidněna. Těžko 
však. říci, jaký osud stíhal obyvatele její, kolik osad postupem 
času zaniklo, a které nové pak povstaly. 


—— 


) Starožitnosti tyto zaslány českému museu v Praze. 
") Většinu nalezených zde věcí chová u sebe prof. Makovský v Brně. 





Kdy Mor. Krumlov byl založen a odkud jméno své vzal, nevíme 
udati: než nelze pochybovati. že býval vesnicí již počátkem 12. 
století, pročež tak v Zapově „Česko-moravské kronice“ uvádí se 
mezi osadami. kteréž ležely tehdáž v obvodu župy Rokytenské. 

Nebude snad od místa, zmíníme-li se i o starém zřízení zemském. 

Maďaři porobivše a zpustošivše asi r. 906 říši Velkomoravskou. 
kteráž na sklonku panování krále Svatopluka (7 894) obsahovala 
mino Moravu a Slovensko též Panonu (západní Uhry) až ku řece 
Návě, pak celé Čechy. Srby polabské a krajiny polské i ruské na 
východ až po Buh a Styr—. zajížděli na plen 1 daleko do zemí 
německých. | Teprva r. 955 něm. císařem Otou I. poražení jsou při 
řece Lechu u Augsburku v Bavořích a brzy potom u hranic českých 
udatným českým knížetem Boleslavem I z rodu Přemyslova. 
Porážkami těmi Maďaři byli tak oslabení. že upustili od výbojných 
nájezdův. 

Tu Boleslav I. vzal ve svou moc Moravu a Slovensko. 

Než český kníže Boleslav III., příjmím Ryšavec. neschopností 
a ukrutenstvím takový zmatek způsobil ve státě českém, že vrstevník 
jeho, polský král Boleslav Chrabrý. buduje velikou říši slovanskou. 
zabral napřed Moravu. načež i samých Čech se zmocnil. V Čechách 
panství polské rychle sice již r. 1004 vzalo za své. ale Morava 
ještě přes 20 let trvala pod vládou cizí. 

Když Boleslav Chrabrý r. 1025 zemřel, sousedé jeho jali sec 
říši jeho nesvornou rozebírati. Takto tehdejší uherský král, Štěpán 
Svatý, mečem si dobyl Moravy a Slovenska. 

Tu však ujal se Moravy statečný syn knížete Oldřicha, Břetislav 
českým Achillem zvaný, a r. 1028. Maďary z ní vypudil spojiv ji 
zase s Čechami. Avšak Slovensko tenkráte již navždy uvázlo 
v koruně uherské. | 

Tehdy teprv Moravě nastaly na východě ty hranice, jakož 
dosud jsou. 

Spravuje pak Moravu osvobozenou Břetislav bezpochyby první 
nazýval se vojvodou moravským: po smrti otcově dosedl na knížecí 
stolec český. 

Nedlouho před svou smrtí Břetislav r. 1054 vydal tak zvaný 
zákon starešinský, podle něhož nástupcem toho kterého knížete 
právě zemřelého budoucně býti měl vždy nejstarší člen celého rodu 
Přemyslovcův. Ten nazýval se velkoknížetem čili velkovojvodou 
sídle v Praze, a jemu přímo patřily veškeré Čechy. Ostatní Pře- 
myslovci podělení jsou úděly na Moravě, jež zvaly se vojvodstvími. 


— 19 — 


Údělů těch moravských bylo obyčejně tré. 'totiž Olomůcko, 
Brněnsko a Znojemsko. k nimž časem přičiněna jsou ještě vévodství 
Břeclavské a Jemnické. 

Milá naše Morava od nepamátné doby rozvržena byla na kraje, 
župy zvané, a v každé župě nacházel se hrad. dle něhož tato. 
obyčejně pojmenována. 

Tak byla až do r. 1146 sousední Rokytná hlavou vlastní župy 
ku Znojemsku náležející a zahrnovala asi krajmu potoka Rokytny. 

Župní hrad*) stál nepochybně na kopci, kterýž lid dosud 
„Hradisko“ nazývá. Sem scházívali se župníci radíce se o potřebách 
župy. sem v čas útoku nepřátelského se utíkali. chráníce zde život 
i dobytek svůj. Župan čili kastelán spravoval z hradu veškeré 
záležitosti veřejné týkající se župy jeho, bděl nad pokojem veřejným, 
vedl branný lid do války atd. Na hradě byla'i cůda nebo soud 
župní, již řídil cůdař. 

Vůbec nalezáme času toho u nás tytéž úřady. jako v Čechách : 
neboť až do konce 12. věku Morava nepovažována za zemi od Čech 
rozdílnou. obě země byly za jedno, jediná to vlasť národu stejného 
jazyka. týchž obyčejův. týchže podání národních, týchže osudův. 


Rokem 1197 počínaje udála se ale v ústrojí českého státu 
velká změna; údělná vévodství přestala, a celá pak Morava vy- 
hlášena markrabstvím od Čech nerozlučitelným. Tím vlasť naše 
stala se samostatnou se vlastními úřady dvorskými a sněmy, 
náležejíc nyní buď bezprostředně králi českému, kterýž zároveň byl 
markrabětem moravským, buď bývala některému údu královské 
rodiny co samostatnému markraběti v držení dána. Z ustanovení: 
toho pak následovalo, že teprvé nyní vyvinovati se začalo uvědomí 
moravské čili tak řečený moravismus. 


U nás na Moravě až do konce 12. století usedlých Němců 
nebylo žádných. Avšak za nedlouho nastalo valné se jich usazování, 
jehkož markrabata, biskupové a někteří světští pánové do země je 
povolavše hojnými je obdařili výsadami. Zejména založeny klášterv 
štědře nadané, a četně usazovali se řádové rytířstí, jichžto řeholníci 
pocházeli většinou z Německa. 


= 


+) Předkové naši dělali si hrady — ohrady čili ohražená místa — na 
výšeninách přírodou opevněných. vodou, lesy neb roklemi obklíčených, 
aby takto veškerému přístupu nepřátelskému, ku hradu se dostati, 
zamezili. Strana hradu poněkud přístupná byla obehnána. a sice z po- 
čátku náspem z hlíny naházeným, před nímž udělán hluboký příkop. 





Němci pak uvedeny některé novoty, zvláště ale ustanovení 
městského řádu dle německého práva. Toto povstavši ze starých 
obyčejů něm. a starořímských spočívalo hlavně v neodvislosti od 
obecního soudu cúdního. Obce s právem něm. obdržely svou vlastní 
právomocnosť. tedy i vlastní své soudce, a osvobozeny byly od 
břemen župních, k nimž v přední řadě náleželo vydržování župních 
hradů, mostů a silnic, pak povoz, ubytování a vyčastování dvorů 
a úředníků zeměpanských. © 

Právem tímto začal se však kaziti staroslovanský pořádek 
ve správě zemské. a ujímal se vždy víc a více řád feudální, jímž 
jednotlivé stavy a osady se ohražovaly a se vyzouvaly z povinností. 
jakéž starý řád dosud každému byl ukládal. 

I v Krumlově usadili se, pokud víme, Němei již v první 
polovici 13. věku, ana založena zde komenda*) řádu německých 
rytířů**), jíž kromě části osady náležel špitál***) a kostel špitální 
r. 1237 vystavěný. 

Času toho stál zde také již hrad, nepochybně na místě 
nynějšího zámku, náležeje s částí osady pánům z Kunštátu a Obřan, 
kteří zastupovati se dali purkrabaty na hradě sídlícími. Z držitelů 
hradu — dle úryvku kroniky městské v archivu zemském  uscho— 
vaného první znám jest pan Boček, jenž r. 1239 byl purkrabím 
Zmojemským, později vladařem hrabství Berneckého v Dolních 
Rakousích, pročež také se psával „hrabě z Berneků“. a zemřel 
20. prosince 1255. 

Dočítáme se dále. že zmocnil se pak Krumlova český král 
Přemysl Otakar II. (1253—1278), kterýž povýšil jej za město zděmi 
je ohradiv. Jakých však práv mu uštědřeno, o tom nezachovaly 
se nám zprávy nižádné. 

Chrabrý král tento slavně panoval nejen v Čechách a na 
Moravě, nýbrž získal si vlády i v Dol. Rakousích, Štýrsku. 
v Korutansku, Krajině a v úkrají vendickém, tak že moc jeho 
sáhala od Krkonoší až k adriatickému mmnoři. 











+) U řádů rytířských sluje komenda duchovní obročí (beneficiam) jednotlivým 
rytířům k užívání udělené, kteří odtud slovou komthurové. 
+) Řád tento utvořil se v Palestině r. 1191 za válek křižáckých podniknutých 
ku dobývání sv. země. Řeholníci dělili se: 1. na rytíře, kteří pro obranu 
sv. náboženství zbraň nositi se zavázali; 2. na bratry v ústavech všeliké 
služby konající a 3. na kněze. Přijali Pannu Marii za svou patronku. 
nosili na bílém plášti černý kříž a musili z počátku býti rodilí Němci. 
Řád ten objevil se brzy i v Čechách a na Moravě, kdež nabyl mnoho- 
statků jednak koupí, jednak darováním. 
+++) Špitál, pak kostel špitální. jakož i ostatní chrámy Páně pojednány zvláště. 


— 21 — 


Ale právě proto stal se nenáviděným u svých sousedů, pročež 
německý král. Rudolf Habsburský, praotec jasné naší rodiny císařské, 
k vyzvání něm. knížat říšských válečně na něm žádal, aby země 
nově nabyté. jakožto léna německé koruny vydal. 

Otakar II. toliko na sebe odkázán vtrhl r. 1276 do Dol. 
Rakous, aby hájil měst vojskem Rudolfovým napadených.. Než ale 
ještě boj započal, došla ho zpráva, že v Čechách vypuklo zbouření, 
strojené nespokojenými šlechtici. Tu nemoha pomysliti na vedení 
války nucen jest Rudolfa žádati za mír, postoupiti za něj zemí 
německých. a i vlastní dědičné země, Čechy a Moravu, přijmouti 
od něho v léno. 


R. 1277 výmimky míru obnoveny (latinskou) - listinou dne: 6. 
května ve Vídni danou, ve kteréž Krumlov poprvé připomíná ge. 
 Vyjímáme zní: „Nos (Rudolphus) etiam similiter omnia castra, 
municiones, possessiones et oppida ad reznum Boemie et marchionatus 
Morauie de jure spectantia........ 1ps1 regi et suis restituemus 
integre et faciemus restitui uice versa. Excepto dumtaxat Nicols- 
purch. in cuius possessione F. de Lichtenstain. cutus feudum esse 
dinoscitur, permanebit pacifice et guiete. Praterea Chrumenaw ei, 
ad guem de iure pertinet, assignari debebit“*). 


V jazyku našem místo toto zní asi následovně :: My (Rudolf) 
též podobně veškeré hrady. tábory, statky a města ku království 
českému i markrabství moravskému příslušící ........ králi 

samému a potomkům jeho navrátíme neporušeně a ustanovíme; aby 
naopak byly vráceny. Zejména Mikulov. v jehož držení F. z Lichten- 
stena. kteréhož léno se uznává, zůstane pokojně a klidně. Mimo 
to Krumlov odkázán má býti tomu, komu právem náleží. 


Dýlo. to snížení veliké: než Přemysl Otakar II. snášel své 
neštěstí s myslí pevnou a statečnou, plně věrně všecky závazky. 
ku kterým se ve smlouvě byl podvolil. Ne tak Rudolf. Tento 
zajisté obával se dosud. že by král český časem opět se vzmoci a 
jemu nebezpečným státi se mohl; proto žádal na něm vždy nových 
věcí, kteréž moc Otakarovu úplně měly podryti. Tu odhodlal se 
tento ještě jednou k hrdinskému boji, jenž však stal se pro něj 
osudným.  Opuštěn od všech těch, jimž tolik dobrodiní prokázal, 
tolik výsad uštědřil. zrazen Milotou z Dědic a jinými pány, udatně 
Jako lev bráně se proti přesile Rudolfově padl v nešťastné bitvě» 
na ;Moravském poli“ v Dol. Rakousích dne 26. srpna r. 1278. 


— -e.- -— — — — —— .- 


*) Codes diplomaticus Moraviae, Tom. IV.. p. 189. 


VY 


Nástupcem jeho na. Krumlově byl Heralt z Obřan, vnuk do- 
tčeného pana Bočka, jenž r. 1289 daroval se svou chotí Jítkou 
z Velzburku listinou v neděli před sv. Martinem v Krumlově danou. 
klášteru cisterciáků ve Žďáru vinice v osadách „Pawlowicích. 
Puzdrzanech, Zageczím, Nasseraczích a Garoslawicích“ a určil svědkem 
mimo jiné 1 „Woyslawa. Purkrabie nasseho z Crumlowa“ 

Další zprávy o městě jsou pak až do r. 1319 velmi sporé. 
R. 1316 držel zdejší hrad „Vilém z Landstema“*) v zástavě, než 
brzy na to připadl opět české koruně. 

Za tehdejšího krále Jana Lucemburského (1310—1346) feudální 
řády u nás upevnily se dokonale, a rytířství se vší nádherou a 
vším hlukem svým zdomácnělo rychle. Král potulovaje se nejraději 
za rytířskými dobrodružstvími v cizině velmi zanedbával správu 
zemí českých. pročež domácí šlechta přičiněním Jindřicha z Lipé 
v tuhý odpor proti němu vešla. který teprve r. 1318 skončen jest 
tím výsledkem. že moc šlechty ještě více upevnila se. Páni všecko 
právo, všecku moc. stahovali jedině na sebe a pohrdlivě pohlížel 
na ostatní vrstvy národa: lid znenáhla upadal v porobu a pozbyv 
takořka lidských práv stal se pouhou věcí. pouhým majetkem těch 
kterých velmožů hrdopyšných. 

Stalo se r. 1319 v měsíci srpnu. že umřel Braniborský mar- 
krabě Valdemar bezdětek, a že tudíž krajiny hornolužické, kteréž 
slavné paměti král Přemysl Otakar II. asi r. 1265 markraběti Otovi 
Braniborskému, svaku svému v léno byl dal. jakožto odumřelá léna 
české koruně měly nazpět připadnouti. Ihned přihlásil se král Jan 
o Horní Lužici, a již 31. srpna t. r. nazval se pánem měst Budišína, 
Kamence a Lubice. Město Žitavu (nyní v král. Saském), které 
Jindřich z Lipé v zástavě držel. hned na to, 3. září král vybavil 
dav mu zaň do zástavy Krumlov Mor., kterýž mu pak pustil do 
vlastnictví pod závazkem manským. 

Páni z Lipé původem pocházeli z města 
Lipé čili Lipého v Litoměřicku. a záhy roz- 
šířili se 1 na Moravě. 

Jsouce rod kmene Hronoviců užívali 
znaku „dvou černých ostrví o pěti sucích 
křížem složených v poli zlatém“. (Viz obr.). 











+) Jíž v 13. století česká šlechta odnárodňovala se přibírajíc jmena rodná po 
nových hradech německy pojmenovaných. Tak k. př. v jižních Čechách 
nejbohatší rod panský. užívající znaku růže pětilisté, pozakládal hrady. 
řečené Rosenberg. Landstein a j.. i psali se dle nich pánové z Rosenberka 
(Rožmberka), z Landsteina atd. 


— 28 — 


Jindřich z Lipé stal se pro veliké své zásluhy o vlasť a krále 
r. 1319 nejvyšším maršálkem*) království českého a důležitý úřad 
tento pak i jeho rodu dědičně ponechán jest, který jej téměř bez 
přetržení až do r. 1620 zastával. Nadav r. 1320 listinou v Krumlově 
lanou kostel ve Křtinách, byl od r. 1321-1329. zemským hejtmanem **) 
moravským, a zesnul v Pánu v Brně dne 26. srpna r. 1329. 


Mladší syn jeho Berthold zdědil mimo jiné statky 1 Krumlov. 
Byltě kanovníkem, od 1334 proboštem Vyšehradským, od r. 13306 
nejvyšším kancléřem ***) a od r. 1343 spolu nejvyšším maršalkem 
českým. Dav r. 1341 rytíři Ješkovi „Sokol“ zvanému vesnici 
Vytonice. pak dvůr a zámek v Hostěradicích v léno. přikoupil r. 1345 
ku zboží svému dvůr v Malých Nelovicích. 

Učiniv dne 10. prosince 1346 dědičné pořízení neopomenul 1 
zdejší hradní kapli a špitál hojně nadati určiv zároveň, aby lidem 
statků Krumlova Mor. a Polné (v Čechách) škody, jakéž oni založením 
rybníků a zřízením obory panské na svých polích a lukách utrpěl, 
byly nahraženy. | 

Úmrtím Bertholda z L. r. 1347 dostal se Krumlov mladšímu 
bratru jeho, Čeňkovi z L. "Tento vládl četným zbožím, též i Mor.. 
Třebovou a byl od r. 1349 nejvyšším maršálkem a od r. 1356 
spolu nejvyšším komořím) českým. Když byl r. 1355 v městě 
zdejším založil klášter Augustinů-poustevníkův. „odebral se na 
věčnosť r. 1362. 

Strýc jeko Hynče z L. držel pak panství Krumlov až do 
r. 1369, v kterémžto roce z něho Janovi, Vokovi. Benešovi. Drslavovi, 
a Lačkovi, panům z Kravař, za osm tisíc hřivenýt) velkých, 
Pražských stříbrných grošů (1 hř. po 64 gr.) prodal: město Krumlov 
a muže v sedmi domech. hrad s patronátem nad kaplí; pak veškerá 
práva majitelská a svobodný les. ze kteréhož však komendě řádu 


+) Nejvvšší maršálek český rozhodoval žaloby a různice mozi šlechtou vzniklé. 
++) Hejtman zemský byl místodržitelem  zeměpána zahajuje a řídě sněm 
zemský, nebylo-li jinak králem ustanoveno. 
pF) Kancléř (cancellarius) slul ve středověku úředník při osobě panovníkově, 
který vyhotovoval veřejné písemnosti od tohoto vycházející a opatroval 
zároveň pečeť státní. V Čechách za starších dob úřad ten spojen býval 
-s probošstvím Vyšehradským. 
+) Nejv, komoří čili komorník bděl nad důchody královské komory V Zemi 
++) Hřivna, jíž stříbro se vážilo, rovnala se asi 280 gramům vahy nynější. 
Kdyby cena stříbra byla po všecky časy táž, rovnal by se tehdejší groš 
45 Kr. a kopa (60) grošů 21 zl. r. m. Avšak hodnota ryzího stříbra byla 
jindy mnohem vyšší než nyní; protož mohlo se za český groš mnohem 
více koupiti než nyní za 35 kr. Ovšem později cena groše velmi klesala. 


24 — 


něm. rytířů týdně 1 fůra dříví a klášteru Augustinskému nadací 
Čeňka z I. čásť lesu má se ponechati: dále osady Lechvice s dvorem, 
Lesonice s dvorem a rybníkem. pak rybník u Krumlova a jiné dva 
u Dobřínska, jakož 1 hajné a dva zory ve Vedrovicích. načež dal 
jim všecko zapsati do desk. zemských. *) 

K lepšímu přehledu stůj zde prodejní listina tato v úplném znění: 

„Wjr Haintz von der Leippen bechennen offenleych mit disem 
vegenwortigen brief allen den. die disen brief lesen oder horen lesen, 
daz wir mit vorbedachtem mut und nach vnser vreiewent rat hern 
Janen von Crawarn. dem got genad. hern Wokken. hern Benschen, 
hern Dirslawen, hern Laczken. den herren von Crawarn vorkawft 
haben vnser rechtes Erbe Crwnaw, daz haus vnd das lehen der 
kapellen im dem haus vnd die stat vnd an siben hewsern der Mann. 
die in der stat ligen. alle vnser recht. alz wir ste gehabt haben, 
vnd den vreyn walt anszgenumen den  Prewsschen herren **) alle 
wochen ein fuder  Holez vnd den Brudern Ordens sant Augustins 
en Ort des waldes. doruber ste haben von vnsern vetern hern 
Czenken seine brief vnd vnser Ingesieeel. Rekwitz daz dorf mit dem 
Hof. vnd Lissenicz" das ander dorf mit dem Hof ond teych, ond 
den teych ze Krwnaw ond czwene teych in der Dobrencz vnd dice 
Heger mit czwein huben akkerz ze Wedrowicz. Daz gebe wier in 
mit aller der herschaft vnd. mit allen den rechten vnd mit allen 
den | stuekken. alz ez von vnsern vordern an vns kumen ist 
vnd alz vnser brief lauten vnd alz sie begriffen haben. die sie von 
vns haben. vns nichcz doran ausczunemen. noch ez behalden. vm 
acht tawsant Mark Prager erosser silwreiner pfennige merherischer 
zal. vier ond sechzik eros von ein mark, ze einem rechten Erb vnd 
ze einer Irechten | Herschaft. alz wir ez gehabt haben. den vor- 
genanten herren vn vnd allen iren Erben ze vorkawfen. ze verseczen, 
ze verleyhen wem sie von irem «uten willen wellen ond allen iren 
vrumen domit ze achaffen. Vud daz gelob wier yn onser gute trew' 


*) Český král Karel IV. spolu římský císař (1346—1378).svn krále Jana Lucem- 
burského, zrušil v zemích českých ústavu župní a moc soudní nad poddaný- 


0 we 


mi přiřknul statkářům. R. 1348 zavedl na Moravě v Olomouci a v Brně 
nové desky zemské, odkudž větší jistota majetku a práva nastala 
Držitelé statků v desk. zem. zaps. měli až do r. 1848 vlastní právo- 
mocnost. právo honby, lovu ryb, dělání cihel a drasla. regál pivní a 
výčepní, jakož 1 směli dovoliti židům, aby se na statcích jejich usadili. 

++) Komenda řádu německých rytířů. Řeholníci přišli bezpochyby z Prus, 
kdež řád asi od r. 1230—1280 krutě bojoval proti tamnějším slovanským 
pohanům. až obrátil je na víru křesťanskou. arciť usiluje i o jich po- 
němčení. 


cze entwerren  allenthalben, wo ez hast, gegen aller menichleych 
ge vecleychen menschen geystleych oder wertleych. Vnd ze einer 
czewgenusse vnd ze einer gewissen legen wirz den herren in dic 
Lanttauel “ 

Pánové z Kravař. rod kmene Benešoviců. 
měl ve štítu znamení nazvané  „odřivous“. 1 
v Polště známé. kdež sluje „odrowaž“. (Viz 
obr.). Jméno své vzali od sídla svého Kravař 
(nyní v prus. Slezku). kteréž jim asi od druhé 
polovice 13. století náležely. 

Jan z Kravař, jenž držel Krumlov, brzy se 
rozloučil se životem. načež po něm násle- 
doval Beneš (Benedikt) z Kr., pán v Mořicích a Nezamyslicích, 
kterýž také v listině z r. 1371, pak v půhonu (v zalobě) k cůdě 
Olomoucké (k zemskému soudu) r. 1374 podaném sluje „Benessius 
de Crawar, dictus de Crampnaw“ (Beneš z Kravař, nazván Krumlov- 
ským). 

Zdá se. že on to byl. jenž městu uštědřil také práva soudního *) 
a znaku zvláštního. 

Znak tento představuje v modrém -poli z kvádrů vystavěnou 
věž stojící na zeleném trávníku. majíc bránu obapolně otevřenou, 
na hoře hřebeny zakrytou. Střed věže: rozdělen jest postávkou. 
nad níž nachází se okenice. výše cinbuří a pák špičatý červený 
krov cihelný. Po stranách věže jest červený štítek a v každém 
„odřivous“ barvy železové. (Viz titulní vyobrazení). 

Taktéž podobá se, že za něho město obehnáno druhou zdí, a 
že tehdáž vystavěna věž u brány Rakšické**). 

Beneš z Kr. odkoupil r. 1376 vdově Anně z Víčkova věno 
její v. Hruběicích asi v ceně 120 hřiven. taktéž r. 1378 vdově 
Markétě z Našoměřic tannější její dar z jitra (Morgengabe). Zvětšiv 
pak panství své zbožím Kněnickým, částí osady Našoměřic a vesnicí 
Petrovicemi zemřel r. 1398. 

Statky jeho zdědil sym jeho Jan z Kr.. kterýž r. 1398 choti 
své, Elišce z Jindřichova Hradce upsal 600 hřiven -na osady Rakšice, 
Petrovice a Kněnice mimo tvrz. Žilť asi až do r. 1407. jelikož 
již r. 1408 uvádí se Lacek (Ladislav) z Kravař co pán na Krumlově, 
ačkoliv byl vlastně poručníkem Beneše z Kr.. nezletilého syna Janova. 

+) Právo to pojednáno zvláště. 
+*) Soudíme takto, jelikož na věži dosud vyskytuje se zmíněný znak městský. 
Ohledně pověsti o ní kolující viz popis města. 


Lacek z Kr. vládl též i Helfenštýnem na Moravě a byl v letech 
1408—1411 nejvyšším hofmistrem, *) vlastně však nejvyšším purk- 
rabím českým. **) Po smrti markraběte Jodoka ***) (1411) stal se 
hejtmanem zemským na Moravě, kdež povzbudil mocně smýšlení 
husitské staraje se úsilně o jeho rozšíření. Žesnul v Pánu r. 1416. 

Asi r. 1415 Beneš z Kravař uvázal se ve zboží své 1 uveden 
jest téhož leta panským nálezem v držení statkův a osad Petrovic. 
Rakšic a Kněnic. Ačkoliv r. 1415 sluje v půhonech „Beneš 
z Krumlova“. přes to uvádí se již r. 1416. „Budissius de Úrawar. 
alias de Crumlov“ (Budiš (Budislav) z Kravař, odjinad z Krumlova) 
co přísedící panského soudu v Brně. kdežto od r. 1418 počínaje 
opět „Beneš z Krumlova“ objevuje se. 

Upálení mistra Jana Husi (1415) a Jeronýma rozžalo pochodeň 
strašné války husitské. kteráž zuřila od r. 1419—1436 záhubně i 
jíž 1 Krumlov mnoho utrpěl. 

Když r. 1423 znamenitý vudce Husitův, Jan Žižka z Trocnova. 
S. vojskem svým tábořil u. Ivančic, tu Beneš z Krumlova jav se 
s ním osobně umlouvati vzal do zdejšího hradu husitskou posádku, 
kteráž vyhnavši pak z města katolické kněze, ve chrámech zavedla 
husitské služby Boží. Avšak následujícího roku Husité z města 
prý vypuzení byli Albrechtem V.  Rakouským., jemuž tchán jeho 
císař Sigmund r. 1423 Moravu v manství byl propůjčil. 

Nicméně nalezáme Husity na to zase v městě, kteréž pak po 
celou. dobu svého řádění na Moravě drželi a sužovali. Vtrhnuvše 
r. 1425 1 do Dol. Rakous utrpěli u Rece nedaleko hranic morav- 
ských začátečně ztrát značných; zde smrtelně raněn byl nejvyšší 
vůdee Táborský, Bohuslav ze Švamberka, kterýž po několika dnech 
ku konci listopadu zemřel a v Mor. Krumlově (snad v kostele farním) 
pochován jest, po jehož však hrobě není již žádné památky. Leta 
následujícího Husité čimilt z města četných vpádů do okolí velmi 
je pustošíce. 

Benešem z Krumlova, jenž skonal asi r. 1430, vyhynula tato 
linie rodu „pánů z Kravař“, načež zboží jeho, totiž: hrad a město 
Krumlov s dvěma mlýny, pak osady Rakšice, Petrovice, Lesonice 
s dvorem, Kupčice s mlýnem, Dolní Dubňany a j. zakoupeno svatem 

+) Úlohou nejv. hofm. bylo (a jest), bdíti nad přísným zachováváním předo- 
psaných dvorských obřadů a pořádati slavnosti dvorské. 
+) Náměstek králův. - 
*w) Jodok (Jošt, Justus) byl posledním markrabětem moravským: od jeho 


„smrti Morava spravována zemskými hejtmany, kteří bezprostředně králi 
českými ustanoveni jsou. 


— 27 — 


jeho Bertholdem a bratrancem 'tohoto Jindřichem, pány z Lipé, 
jimž je pak Jan z Cimburka, vykonavatel závětu Benešova, zapsati 
dal do desk zemských. 

Po válkách husitských počala městu doba utěšenější; neboť 
páni z Lipé blaha jeho dbajíce měšťanům značných uštědřil privi- 
lejí. Když tito r. 1437 dotčené držitele panství žádali o potvrzení 
dosavadních jich výsad, jelikož dotýčné jich hsty nadací rozhčnými 
pohromami válečnými byly přišly ve zkázu, tu vyhověl oni prosbě 
jejich. 

Podáváme zde důležitou tuto listinu arciť s nynějším pravopisem : 

„My Berthold z Lipého, nejvyšší maršálek království českého 
a já Jindřich, tudéž z Lipého, bratranec jeho, vyznáváme timto 
listem obecně přede všemi. kdož jej uzří aneb čtouc slyšeti bude: 
kterak jsou přišli před nás moudří a opatrní naši milí a věrni, 
purkmistr a konšelé, i všecka obec města Krumlova, vznášejíce na 
nás, kterak v těchto časech nepokojných, v kterýchž byli svá práva, 
listy a svobody, kteréž jsou měli od jiných pánův a předkův našich 
potratili jsou. prosíce nás, abychom jim potvrdili práva jich a list 
na to učinili, přivedše před nás starodávné a počestné spoluměšťany 
a sousedy své, kterýmž dobře vědomo jest, kterak práva za jich 
časů šla jsou, ježto jsou na to potvrzení měli, a tak jsou ti před 
námi pod svou vírou uznali, že nijak není, než tak, což se tu dole 
píše. A my znamenavše a uzřevše na jich pokornou a snažnou 
prosbu z naší milosti zvláště potvrdili jsme a mocí tohoto listu 
potvrzujeme práva jich, aby při tom věčně zůstali bez porušení, 
tak jakož jsou to od starodávna měli, zvláště: O piva starého 
vaření; kdož by tu z obce města chtěl staré pivo vařiti, aby šel 
na rathaus před radu a s jich povolením. jestli že rada mu odpustí, 
tedy může staré pivo vařiti“. 

„Item o vínech; kdož se do města připoví, odpuštění vezme 
a má v tu chvíli vlastní svůj vinohrad, tehdy ten víno své může 
do města přivézti a šenkovati, jako každý člověk obecný, a dá 
z každého drajlinku *) konšelům do pušky šest grošů; pakli by 
kdo. neznámé víno do města chtěl vézti; nemá tohoto učiniti bez 
povolení rady, a jest-li že rada jemu odpustí, vézti do města, proto 
ho nemá šenkovati v městě, z města má je vyvézti, a má dáti od 
drajlinku šest grošů; pakli by ho tak dlouho v městě nechal ležeti, 
že by již vína městského nebylo, tak že by třetí -drajlink v čepu 
šel, ten má radě pověděti, že své víno ještě má a tak s povolením 
rady bude je moci šenkovati, a jestli že by kdo uherské nebo ra- 
4) Drajlink — 3 vědra (1698 HD. 


— 28 — 


kouské víno chtěl do města vézti, nemá práva prvé ťoho učiniti 
než po sv. Jiří, svědomí listem ukáže, že je v Uhřích aneb za 
Dunajem kupil.“ 

„item o odmrti: kdož leží na smrtelné posteli, poručení učiní 
před radou městskou, komukoliv zboží své člověku světskému. 
buď příteli, služebníku neb kmotrovi právo má poručiti — než 
duchovnímu ani židu na domu, na vinohradech nemá poručiti, než 
co by hotových peněz měl; a jestli že by kněz aneb žid opovědění 
dali na dům. na vinohrad, rychtář ani horný nemají opověděného 
bráti na ty erby proto, aby erbové nehynuli“. 

„Item o židech; tak ustavujem hlásku podle obce, aby trpěli. 
a když by bylo města potřebí upraviti, tehdy židé nemají pomoc 
učiniti k městu podle obce *) své chudoby s radou pána neb úředníka 
na jeho místě“. 

„Item o městském lese: jakož jsou měli list. také chceme, 
aby jim žádní potomci naši neboli, kdož by potom pánem zde byl. 
jim v les jich nenapadoval ani překážel. a při něm té obce nechal“. 

„Item o piva vaření; nemá v okolí práva v míli vařiti a okolo 
města, kromě panošů k jich potřebě. což doma mohou vypiti.“ 

„Item také robot žádných z práva robotovati nemají. jediné až 
kdo chce z dobré vůle pro páně prosbu učiniti aneb pro jeho úředníka“. 

„Toho všeho, na potvrzení a pro lepší jistotu 1 na vědomí 
své vlastní pečeť přivěsili jsme k tomuto listu, jenž jest dán 
na Krumlově od narození syna Božího tisícího čtyrstého třicátého 
a sedmého leta ve středu před Svatým Duchem“. 

R. 1441. Bertholdovi z Lipé zemřela choť jeho Kateřina 
z Kravař, pročež podruhé se oženil vzav sobě za manželku Alžbětu 
z Cimburka, jíž r. 1447. upsal městýs Hostěradice s právem. mýtem 
a desátkem za 1000 hřiven. | 

Jakž v hlavních osadách toho kterého panství tak i v Krumlově 
mělo manské právo (rozhodující nejvíce v záležitostech | stran 
vlastnictví) sídlo své, což dosvědčuje i půhon z r. 1447., v němž čteme: 

„Hanuš z Vašatic pohoním Ludvíka nebo jakož jemu křestné 
jméno jest, z Slavikovic z X hřiven grošů dobrých. jakož se (se) 
mnů smluvil na Krumlově před mány o dva ňevody. kteráž byla 
ukradena z kostela v Uherčicích, že -mi je měl ihned navrátiti, 
jeden navrátil a druhého nic. Zná-li mi se, zná se v pravdě, pakli 
pří. ale ač toho svědomí mám, však chci na panském náleze 
dosti míti. “**) 


+ Další poměry židovské obce se týkající nejsou nám známy. 
+*) T. III.. p. I. půh. 189, str. 311. 


— 29 — 


Jindřich z Lipé přečkav strýce svého Bertholda jediný pak 
vládnul Krumlovem. Byltě zároveň pánem i na Veselí a zastával 
od r. 1452—1469. úřad nejvyššího maršálka českého, pak úřad 
zemského hejtmana moravského. 


Ačkoliv nesmířitelná strana Husitů dokona byla 'zmičena. 
zmatky trvaly přece dále a to hlavně proto, :že kurie římská od- 
mítavě chovala se ktak zvaným kompaktátům, jež mírnější strana 
husitská, totiž podobojí, s církvením sněmem bazilejským byla. 
ujednala, a kterýmižto kompaktáty podobojím mimo jiné zvláštnosti 
„povoleno bylo přijímatí chléb a víno. Za takových okolností mjak 
u nás nemohl se ustáliti mír a klid. 

Český král Jiří z Poděbrad (1458—1471) pocházeje z morav- 
ského rodu Kunštátů vynasnažil se, aby poddaným svým zjednal 
mír. Než nadarmo; nebo hned z počátku nucena se viděl, na čet- 
ných stavech moravských uznání za krále válečně si vymoci. Za- 
vítav r. 1458 do Krumlova k příteli svému Jindřichu z Lipé, po- 
volil zde k tohoto prosbě měšťanům (latinskou) listinou dne 21. 
června danou, dva výroční trhy 14 dní trvající a sice 1. na den 
sv. Filipa a Jakuba (i května) a 2. na den sv. Martina (11. listop.). 

Později král Jiří vešel s Jindřichem z L. v užší svazek přá- 
telský dav mu asi r. 1464. třetí svoji dceru Barboru za manželku, 
kteráž jemu věnem přinesla město Ivančice, čímž toto přišlo ke 
zboží krumlovskému. 


Bohužel štěstěna králi přála nedlouho: Jelikož odporoval zru- 
šení kompaktátů, stihl ho papež církevní klatbou vyzývaje zároveň 
bývalého zetě Jiříkova, uherského krále Matyáše Korvina, aby ka- 
tolíky v říši české vzal pod svou ochranu. Tak obnoveny jsou zase 
nešťastné války náboženské, a Morava ubohá jimi tenkráte trpěla 
nejvíce; neboť Matyáš krutě vtrhnuv do země od r. 1468 takořka 
nepřetrženě větší čásť Moravy držel v moči své a krále českého 
konečně 1 v držení zemí ostatních ohrožoval: povážlivě. 


Když byl král*Matyáš r. 1468. vzál města Třebíče, odřeknul 
se Jindřich z Lipé tchána svého a jal se spolu s některými. pány 
moravskými s vítězem se umlouvati. Na tom nebylo však dosti. 
Jindřich z IL. hanebnějším ještě. způsobem provinil se proti králi 
Jiřímu. Pozvav k sobě syna jeho, knížete Viktorina II. na Krumlov 
Mor. jal tohoto zde 9. června r. 1469, načež (poslal ho králi Ma- 
tyášovi, jenž přes dvě léta držel ho ve vězení. 


Za panování krále Jiřího, dí Palacký ve svých. „Dějinách ná- 
rodu českého“, povstaly v učení táborském menší sekty v Čechách 


a na Moravě. kněží začali rozličně učiti. byli však pronásledování 
a častěji vypuzení: podobná hnutí připomínají se na Moravě 
v Krumlově a v Uh. Brodu. 


Postrádáme sice dalších o tom zpráv, než zdá se nám. že 
náboženské toto hnutí v městě našem povstalo tím. že již tehdáž 
rozšířovalo se zde učení Jednoty bratrské (morav. bratří). Tato 
vzala počátek svůj v Čechách již uprostřed věku patnáctého a sice 
od Petra Chelčického, kterýž učil, že v církvi Kristově místa není 
pro žádnou moc ani pro žádné násilí, a že bohatství jest hříchem. 
leč dobře se ho užívá ve smyslu křesťanském. Zásady tyto vyvi- 
nujíce se znenáhla nacházely hojných přívržencu jak v Čechách. 
tak 1 na Moravě. Z počátku Jednota bratrská pronásledována jest 
na místech mnohých, nicméně udržovala se napořád. ba vzorným 
jinak životem svým., přísností mravů, pilností a pokročilostí ve 
vědách a uměních nacházela čím dále. tím větší obliby. "[iskárny 
zřizovali bratři. a školy jejich potom právem vyhlášeny byly za 
nejlepší. 

Jakž pověsť dí, bratři v Krumlově modlitebnici měli z po- 
čátku v budově nynějšího hostince „u zlatého kříže“. až pak 
v 16. století zmocnili se fary. 

Jindřich z Lipé (1 1471) zůstavil Krumlov synu svému 
Bertholdovi, jenž r. 1475. (českou) listinou v Krumlově v pátek 
před hodem sv. Martina biskupa danou měšťanům zdejším potvrdil 
dosavadní jich výsady. R. 1480. dal město Ivančice, městýs Rou- 
chovany, osady: Litobračice s dvěma rybníky, Heřmanice. Dukovany. 
Ketkovice. Čučice a Rapotice, jakož i rybníky k pustému hradu 
Rabsteinu náležející v zástavu Vilémovi z Pernštýna, kterýž vše 
zboží r. 1496. zase zeti svému, Jindřichovi z Lipé, synu Bertholdovu. 
zastavil za 2200 kop grošů a 800 dukátů. 


Jindřich z L. po smrti otcově uvázal se ve zboží Krum- 
lovské 1 daroval r. 1500. (čes.) listinou v pátek na sv. Valentina 
v Krumlově danou měšťanům. zdejším na jich prosbu „skálu brusnou“ 
ležící u města na pozemcích panských a sáhající „po vimohrad 
Trumrisla a po vinohrad vlkový až po horní stezku, kteráž v tom 
vinohradě jest, a tak od té stezky před zmolou až po cestu- k alšovu 
vinohradu a zase dolu od alšova vinohradu“ s tím však doložením. 
že 1 páni nynější a budoucí při opravě hradu atd. ze skály této 
mohou kámen lámati. 

Jindřichův z L. nástupce: byl syn jeho Jan, jemuž r. 1512. 
děd jeho Vilém z Pernštýna svrchu jmenované statky zcela od- 
stoupil. Jan z L. velmi přál měšťanům Krumlovským. pročež jim 


— 31 


r. 1513. potvrdil rybníky, které byli založili na pozemcích svých 
- Nidršpicích*) osvobodiv je zároveň od veškerých dotýčných po- 
platků. Taktéž daroval jim (čes.) listinou v Krumlově r. 1514. 
den sv. Vácslava danou na věčné časy „mýtné Krumlovské“. kteréž 
vybíralo se tehdáž „na branách městských a v Rakšicích.“ Za něho 
založena roku 1531. i kniha městská **) dosud zachovalá, v níž 
smlouvy. porovnání. poručenství a j. pro lepší toho paměť byly 
vepsány. © 

Krumlov již v dobách dávných rozličnými postižen byl ne- 
hodami, jež zkvétání jeho častěji překážely. Také r. 1539. v městě 
a okolí zuřil mor, kterýž četných vyžádal obětí, tak že valná čásť 
domků zůstala prázdná. Bohudíky město brzy zotavilo se, a dočkali 
se r. 1540. měšťané vyznamenání, že český král Ferdinand I. do- 
volil jim pečetiti červeným voskem, jakž dosvědčuje (čes.) listina 
na hradě Pražském ve středu po sv. Pavla obrácení daná. 

Úmrtím Jana z Lipé dostal se Krumlov synům jeho: Berthol- 
dovi. Vilémovi a Čeňkovi. kteří z počátku zbožím vládli nedílně. 
Berthold. nejstarší z nich, byl od r. 1541.—1555. maršálkem 
českým a r. 1543. seděl na soudu v Praze při králi Ferdinandovi 
1. proti zpronevěřilým Čechům. 

Za těchto pánů z Lipé měšťané znamenitý učinili pokrok ve 
svobodě občanské. R. 1544 listinou na Krumlově v neděli v pa- 
mátku sv. Vavřince danou osvobozeni jsou „z odmrtného obtížení“ 
na všecky časy, tak že „mohou všickni obyvatelé nynější i budoucí, 
obojího pohlaví, mužského 1 ženského, všecko své zboží, buď málo 
neb mnoho, movité 1 nemovité dáti 1 poručiti společně neb roz- 
dílně, za zdravého života neb na smrtelné posteli buď příteli svému 
neb komu se z nich zdáti a líbiti bude, —- kromě osob duchovních 
— před rychtářem, jedním neb dvěma konšeli a jedním obecným 
člověkem, aneb některým z nich podle obyčeje a řádu města s ta- 
kovou ovšem výminkou, jestli že by ten který z obyvatelů Krum- 
Jovských některému přespolnímu příteli svému neb komu jinému 
za zdravého života neb na smrtelné posteli na jinou dědinu po- 
ručil. smrti neuchalby. tehdy ten přespolní, komuž by ten statek 
poručen byl, tím statkem z Krumlova nemá hnouti, leč by jej člo- 
věkem pánú neb dědicům jeho milým osadil.  Umře-li někdo, zní 


.  ——— 


*) Zdá se, že Nidršpice druhdy byly osadou; neboť čteme také v zápis- 
kách faráře Karla Budišovského z r. 1695. poznámku:  „deserta pagus 
Niderspicium“ (pustá osada Nidršpice.) 

**) Nápis její zní: Registrum aneb knihy -miesta Krumlowa morawskeho 
leta 1531 za aurzadu tý czasy Adriana. 


— 32 < 


listina dále. bez poručenství. nechať statek připadne „nejbližšímu 
příbuznému neb příteli dle uznání purkmistra a starších města. 
„Pakli by Krumlovští v takové při odmrtní nějakou k rozeznání 
mezi stranami poznali“, tu jest jim obrátiti se na vrchnost a při 
výpovědi její zůstati Kdyby však žádný přítel v jednom roce se 
se nepřihlásil a nalezen býti nemohl, tehdy statek budiž prodán. 
a obnos za něj utržený připadniž obci. Vzdávajíce se páni nynější a 
budoucí výčepu vína v iněstě, kterýž obnášel tři drajlinky vína da- 
ného ze sklepu zámeckého *) potvrdili měšťanům veškerá jich práva 
a výsady, začež tito držitelům panství všeho „lozunku“ **). jak 
dřívějšího (18 zl. 8 gr. bíl.) tak i nynějšího každý rok při sv. Jiří 
110 zl. na minci obecně berné dávati zavázám jsou. 

Zdá se pak, že bratři dotčení rozdělili se o zboží své, jelikož 
r. 1549. uvádí se Vilém z Lipé co pán na Krumlově a taktéž: 
téhož leta určil, že židé povinní jsou, městu. odváděti třetimu 
daní na městskou obec připadajících. Než brzy mna to. opět 
Berthold z L. vládnul Krumlovem. 

Když času toho v Německu Lutherovo učení se rozšířilo. 
našlo mnoho přívrženců v Čechách i na Moravě, zvláště v městech. 
Též v Krumlově zakořenil se protestantismus. a Luterání měli dle 
Volného svou modlitebnici v (bývalé) horní pekařské ulici. ***) 

Zmíněný Berthold z I. velmi pečoval o to. aby v některých 
jeho dolech dlouho již zanedbaných opětně kovy se dobývaly. 
[ dosáhl toho. R. 1562. císař římský a český král Ferdinand I. 
uděliv mu zvláštních svobod na „Krumlovské jeho hory“ určil. že 
po osm roků není mu zapravovati desátku z vytěženého stříbra 
a zlata. Dolovalo se pak u Dobřínska a u Budkovic. než ne dlouho. 

Nekatolíci Krumlovští hojně těših se tehdáž ochraně vrchno- 
stenské; neboť paní Bertholdova z IL. byla „Sestrou“ v Jednotě 
bratrské a mnozí úředníci horlivými stali se protestanty. 

Jak křesťané tak 1 židé doby té konali služby rozličné, zejména 
bylo jim jistý počet koní k práci panské si držeti. Židům však 
závazek ten zdál se býti příliš obtížným, pročež žádali, aby z něho 
byh vymanění. Prosbě jejich sice vyhověno, než bylo jim r. 1967. 
také se zavázati, že za výhodu tuto ročně 100 zl. do panského 
důchodního úřadu budou odváděti. 

+) Jelikož hrad účelu svému již nevyhovoval. přestavěn jest v zámek po- 
čátkem 16. století. 
+) Lozunk — výtěžek. 
*eF) Která ulice druhdy slula horní pekařskou, žádný nám říci nemohl. Jinde 
však čteme. že modltebnice ta nacházela se nedaleko nynější pivnice knížecí. 


— 33 — 


Brzy po r. 1567. Bertholdův bratr, Čeněk z Lipé, stal se 
pánem na Krumlově, kdež u něho bavil se v červnu a červenci 
r. 1571. Dr. Crato *) z Kraftheimů, býv. osobní lékař císaře a krále 
Ferdinanda I. 

Po Čenkovi z L. dědil Jan z L., kterýž choti své, Majdaleně 
z Vartenberku zapsal dvacet tisíc zl. na zámek a město Krumlov. 
Za něho řemeslníci těšili se některým výhodám. Tak r. 1589. tru- 
hláři městští a venkovští spolčili se v cech utvořivše sobě pořádek 
po způsobu cechu Ivančického. 

I židé obdařeníi tehdáž mnohými výsadami. R. 1594. dovoleno 
jim cizí víno do města vézti, nesměli je však po mázu nalévati, 
nýbrž „pod obručemi“ (ve velkém) prodávati. Kdož by proti tomu 
ustanovení jednal, měl z každého sudu 1 zl. moravský do důchod- 
ního úřadu panského a 6 kr. bíl. do městské pokladny platiti po- 
kuty. Dále zproštění jsou závazku, od vrchnosti vlnu kupovati. 
začež 40 zl. ročně platiti se uvolil. Konečně židé r. 1596. vy- 
mohli si že „mohou v neděli jíti po své výživě a obchodu, i do- 
voleno jim, lidem peníze půjčovati s tou ovšem výminkou, že vě- 
řitel 1 dlužník zajíti mají k městskému rychtáři, za jehož přítom- 
nosti dlužní úpis atd. zapsati se má do knihy městské. 

Jan z L. zůstavil r. 1598. Krumlov synu svému Berchtholdu 
Bohobudovi, pánu v Hrubčicích, kterýž r. 1608. ve svátek sv. Ka- 
teřiny židy osvobodil od povinnosti, chodívati na stráž, začež bylo 
jim ročně 15 zl. platiti; avšak v čas války a nouze povini byli 
jako křesťané hájiti města. Propůjčiv r. 1610. mistrům zámečnickým 
pak puškařům. hodinářům a vijačníkům v Krumlově a v Ivančicích 
bydlícím některé svobody, ustanovil zároveň pro ně řád cechovní. 
Dvě leta později židy, — jimž dříve jak křesťanům zámek zametati 
bylo týdně dvakráte, a sněžilo-li, 1 třikráte, pak pánům třikráte 
v roce honiti — vymanil ze služeb těch, když z vlastní vůle byli 
se zavázali, že za výsady tyto ročně 13 zl. odváděti budou do dů- 
chodního úřadu panského. 

Jelikož židé nalévali proti ustanovení z r. 1594. víno v domech 
svých, obec městská podala .na ně stížnosť u vrchnosti, odvolávajíc 

*) Biskup Jednoty bratrské, Jan Blahoslav snažil se všemožně bratřím 

v Cechách a na Moravě vydobyti svobody náboženské. Aby cíle svého 

došel, Blahoslav neustále byl ve přátelském svazku s Dr. Cratonem, 

který sám jsa učení kalvinského, bez přestání o to usiloval, aby po- 
přána byla svoboda novému učení ve všech zemích Maximilianových 

(1564-—1576). Crato tedy císaři Jednotu doporučoval a Maximilian měl 


prý o ní mínění velmi dobré, tak že přísné zákony trestní proti bratřím 
znenáhla přišly v zapomenutí. 


— 34 — 


se na dotýčné téhož roku jí propůjčené výsady, za něž jí platiti 
jest 25 zl. ročně. I zakázán židům neoprávněný jich nálev vinný. 

Berchthold Bohobud z pánů z Lipé 20. a posledním byl mar- 
šálkem českým a zároveň pánem na Krumlově. 

Císař Ferdinand II. (1619.—1737.), jenž již za živobytí strýce 
svého, císaře Matěje, zeměsprávcem byl a po smrti jeho (1619.) 
následoval co král český a markrabě moravský, chtěl protestanty 
násilně zase přivésti k církvi katolické, nalezl však silný odpor 
jak v Čechách tak i na Moravě. Následkem toho vznikla nešťastná 
válka třicetiletá (1618.—1648), jejíž účinky pro střední Evropu až 
posud jsou citelné. Bitvou na Bílé Hoře u Prahy (8. list. 1620), 
kdež protestantští stavové úplně byli poraženi, pozbyla Morava 
jakož 1 Čechy dosavadní politickou samostatnosť; častými pak 
vpády vojsk nepřátelských, drancováním a pálením zbavena 1 do- 
savadního svého blahobytu. „Žádné jiné vyznání křesťanské mimo 
katolické v zemi netrpělo se, a kdož obrátiti se nechtěl na víru 
tu, z vlasti bylo mu se vystěhovati. 

Berchthold Bohobud z L. taktéž účastniv se vzpoury stavovské, 
opustil pak statky své, žije ve vyhnanství napřed ve Slezsku, ko- 
nečně v Uh. Skalicích, kdež také r. 1643. skonal. Synem jeho, 
Čeňkem Hovorou z Lipé, r. 1682. úplně vyhynul starožitný 
tento rod. 


Císař Ferdinand II. konfiskovav statky Berchtholdovy prodal 
z nich dne 25. června, ve středu po sv. Janu Křtitel, r. 1625. 
knížeti Gundakarovi z Lichtensteina-Mikulova zboží Krumlovské. 
K tomuto náležely: „zámek Krumlov Mor., zámek pustý Tempelšťýn ; 
tvrze: Hrubčice, Alexovice a Těšetice; pak města: Krumlov, Ivan- 
čice, městečka: Hostěradice, Rouchovany, Pustoměřice (kromě 11 
osob usedlých ku klášteru Louckému přináležejících), taktéž vesnice: 
Rakšice, Lysonice, Petrovice, Kadov, Nyšpice, Moskovice, Lito- 
bračice, Dyakovice, Dobelice, Rybníky, Dobřínsko, Dolní Dubňany, 
Heřmanice, Prešovice (mimo některé usedlé poddané k statku Za- 
vikovskému patřící), Jamolice, Polanka, Hrubčice, Biskoupky, Se- 
nohrady, Čučice, Ketkovice, Rapotice, Sudice, Alexovice, Rokytná, 
Tešetice (mimo 1 usedlého ku klášteru Louckému přináležejícího):; 
vesnice pusté: Bořikovice a Tupanov; dále ve vsi Chlupicích lidí 
usedlých tři osoby, pak dům v městečku Dolních Kounicích, kte- 
réhož židé užívají a z něho každoročně půl druhé libry pepře platu 
dávají; konečně veškeré v osadách jmenovaných jsoucí fary, pivo- 
vary, chmelnice, zahrady ovocné, vinohrady, ovčírny, mýta, desátky, 
atd., jakož 1 jedna krmná hus bílá, kteráž každoročně dává se 


— 35 — 


z městečka Jiřic na sv. Martina.“ Zároveň se císař zavázal, že dluhy 
a závady na tom panství našlé po tři leta bude zastupovati. 

V české této listině udáno jen, že kníže Gundakar z L. 
zboží dotčené koupil za „jistou cenu“ ; než ze spisů k ní tíhnoucích 
dovídáme se, že panství Krumlovské *), jakož 1 Bernhardovy z Kunovic 
z tétéž příčiny v pokutu propadlé statky: Uh. Ostroh, Loučka, 
Kunovice a Hluk, knížeti tomu ponechány za 600.000 zl., načež 
on za ně hotově splatil 300.000 zl., kdežto druhou polovicí prý 
zapravil dluhy na panství vězící. 

Gundakar z Lichtenstema (nar. 1580) cís. komoří, tajný rada 
a císaře Ferdinanda II. nejvyšší hofmistr, pocházel z linie Valčicské 
(Feldsberk v Dol. Rakousích) rodu Lichtensteinův **). 

Konav cís. Ferdinandovi II. vydatné služby válečné stědře byl 
jim odměněn a r. 1623. povýšen do stavu dědičných knížat říšských. 
Gundakar z L. dostav s první svou manželkou Anežkou (+ 1616.) 
dědičné hrabství Rittberk a s druhou, Alžbětou Lukrecií, po bez- 
dětné smrti bratra jejího Viléma knížectví Těšínské až do smrti 
jeji (1653.), hleděl pak zboží své všemožně zvětšiti. Pročež koupil 
r. 1626. Ždánice, k nimž pak Uhřice, Bošovice a Lovičky ; dále 
zakoupil manské statky Nechvalín a Želetice. 

Majestátem císaře Ferdinanda II. ze dne 20. prosince r. 1633. 
kníže zmíněný značnými vyznamenán privilejemi; zejména panství 
Krumlov 1 s ostatními, jež držel tehdáž na Moravě a která ku 
zboží svému ještě přivtělí, vyhlášeno dědičným knížectvím s predi- 
kátem „Lichtenstein“. Dále jemu a potomkům jeho uděleno právo, 


0 


*) V deskách zemských udáno 300.000 zl. co kupní cena zboží Kr. 

+) Gundakarův otec Hartmann (nar. 1544., $ 1585.) zůstavil mimo něho 
ještě syny Karla (nar. 1569., $ 1627.) a Maximiliana (nar. 1578., $ bezdětek). 
Vychováni byli ve vyznání evangelickém, později ale přilnuli k víře 
katolické, jížto potom stále horlivými byli vyzpávači a obranci. Karel a 
Gundakar rod svůj povznesli k slávě nové. Karel z L., jemuž po otci 
dostal se Feldsberk, byl od r. 1599—1601. nejvyšším sudím, a od r. 
1604—1607. moravským hejtmanem zemským. Císařem Matyášem, jehož 
stranu již za živobytí cís. Rudolfa II. držel, dáno mu knížectví Opavské 
nejprvé do zástavy, potom pak (1613.) ponecháno mu ve vlastnictví pod 
závazkem manským. R. 1618. povýšen do stavu dědičných knížat říšských. 
Po nastoupení Ferdinanda II. pomáhal co vůdce vojenský ku přemožení 
stavů odpořilých a krále Bedřicha Falckého, načež po bitvě Bělohorské, 
v níž platné měl účastenství, jmenován jest předsedou soudu k vyšetřo- 
vání a potrestání provinilců v Praze, a potom král. místodržitelem. Na 
to propůjčeno mu knížectví Krňovské (Jágerndorf), odpořilému Janovi 
Jiřímu Braniborskému odňaté, co manství koruny české; tím způsobem 
dána mu r. 10622. na Moravě panství: Zábřeh, Mor. Třebová, Ruda 
(Eisenberg) se statkem Šimberkem a městem Šumberkem. 


— 36 — 


poddaným svým rozličných uštědřovati výsad, osadám povolovati 
trhy výroční i týdenní atd. Rok na to kníže spojiv statek Olbramice*) 
se zbožím Krumlovským ve statek sveřenský učinil Krumlov, jemuž 
již několik roků dříve prostřednictvím jeho císařem dáno jméno 
„město Lichtenstein“, ochranným a sídelním městem knížectví 
svého. Nové toto jméno podrželo město až do smrti Gundakarovy. 

Za války třicetileté těžké pohromy stíhaly Krumlov. Již r. 1623 
rozličnými vojsky, jež táhnouce městem drancovala je, morová rána 
do něho zanešena. Umřelo na ni mnoho osob, kteréž pak ve tři 
šachtách pochovány u trati „U tří Svatých“, načež na památku 
postavěna tam Boží muka. 

R. 1630. popelem lehla velká čásť města i s farním kostelem : 
po dvou letech požár opět strávil mnoho stavení, arciť většinou 
dřevěných, a taktéž zuřil zde mor. | 

R. 1635. kníže Gundakar z L. naznačil poměry měšťanů 
k vrchnosti listinou, jejíž tuto podáváme obsah. 

1. Hodlá-li se někdo v městě usaditi, nechať ohlásí se u purk- 
mistra, a byl-li zároveň s povolením vrchnosti přijat, jest mu při- 
slíbiti, že chovati se bude dle řádu městského a že nějaké živnosti 
se chopí anebo v domě svém řemeslníka míti bude a veškeré po- 
vinné dávky vždy řádně zapraví. I každý, kdož koupí v městě 
dům a nepožívá měšťanského práva, zavázati se má písemně, že 
platiti bude daně jak z domu tak i ostatní, jinak kup neplatným 
jest. Chce-li kdo se odstěhovati, může toho učiniti, osadí-li dům 
člověkem vrchnosti milým a zanechá-li ze svého jmění 59, z nichž 
polovice připadne vrchnosti, druhá však obci městské. 

2. Taktéž jest osobám urozeným, chtějí-li se zde usaditi, pí- 
semně se zavázati, že veškeré dávky vždy řádně odvedou. 

3. Každý měšťan má na vůli, své jmění a svůj statek nejen 
svým dítkám, nýbrž 1 svému bratru, své sestře, jich dítkám, neb 
vňoučatům odkázati, v další posloupnosti však nic. 

4. Purkmistr a rada městská oprávněni jsou, sami nad sirotky 
vládnouti a je z moci své propouštěti, taktéž, káže-li toho potřeba, 
sami mohou je potrestati.  Proviní-li sirotek statek otcovský, při- 
padne polovice toho vrchnosti, druhá obci. Chce-li sirotek pánovi 
jíti do služby, žádný nemá mu v tom zabraňovati. 


*) Císař. Ferdinand II. odňal odpořilému Zdeňkovi z Hodic panstv 
Olbramice, k němuž náležely: -městečko Olbramice, vesnice Našoměřice 
(fara), Kupčice, Šemice, Lidměřice a pustá osada Palikovice, načež je r. 
1634. prodal Gundakarovi z L. za 48.000 zl. mor. 


5. Měšťané mohou mimo víno z vlastních vinohradů Krum- 
lovských jen víno od vrchnosti koupené vézti do -města, a jest 
jim pak z každého sudu zaplatiti skladné a sice 1 zl. morav. do 
důchodního úřadu panského a '/, zl. do pokladny městské, začež 
oprávněni jsou, je po mázu o výročních trzích nalévati. Nedostal-li 
by někdo vína u vrchnosti, může je jinde koupiti, avšak smí je 
jen za městem nalévati. 

6. Není měšťanům nyní dávati 60 zl., jimiž platili panské 
posly. Kdyby však postupem času město bylo více zalidněno, větší 
pak sumu bude jim zapravovati. 

7. Měšťané zproštění jsou roboty, jest jim však třikráte v roce 
v panských lesích pro vrchnosť honiti a z každého domu ročně 
3 zl. platiti Taktéž jest jim- dáti trávu v potoku kolem města se 
vinoucím služebnými svými vypleniti, pak rákosí posekati a- ku 
břehu dopraviti. 

8. Poněvadž měšťané od piva vaření dobrovolně upustili, také 
s to nejsou, je vařiti, povinnen -jest každý, kdož koliv v městě 
pivo nalévá, ze sudu bílého piva 3 kr., a ze sudu piva starého 
6 kr. do obecní pokladny dáti; jest „mu však pivo bráti z pivovaru 
panského. *) 

9. Konečně potvrzují se jich výsady a ponechávají se jim 
mýto, rybníky, les, mlýn, kamenný lom, vůbec vše, čehož měli již 
za pánů z Lipé. 

Dne 30. června r. 1644. Gundakar z L. udělil -erbovním 
listem městu nový znak tím způsobem, že s dosavadním znakem 
spojen jest 1 znak Lichtensteinův, totiž obdélný, na hoře dvouro- 
hatý, dole okrouhlý štít uprostřed tak rozdělený, že horní pole 
jest zlatožluté, dolní červené. Štít -tento na hoře pokryt jsa klo- 
boukem vévodským, dán nad bránu věže. 

Času toho byl panský mlýn pod zámkem o pěti složeních 
a měl 1 krupník; nedaleko „něho stála olejna. Strouha šla od kní- 
žecí kuchyňské zahrady pod nynějším dolním parkem až ke mlýnu **), 
„tak že město zcela obklíčeno bylo potokem Rokytnou. 

S pivovarem tehdáž spojena byla sladovna, a piva vařilo se 
ročně asi stokráte. „Várka jedna páčila se na 37 sudů, a sládek 


*) V listině této najednou připomíná se panský pivovar, ačkoliv dříve 
zmíníván jen piv. městský. Výjev tento dá se vysvětliti pověstí, že obec 
městká již za pánů z Lipé pivovar, a některé pozemky s vrchností vy- 
měnila za les. 

**) Dosud Ize v mlýnském nádvoří u parku to pozorovati. 


— 38 — 


z každé várky brával po 1'/, sudu; za sud platilo se 2 zl. 
15 kr.*) 

U Rakšic byla chmelnice a nad rybárnou rybník: nad tímto 
nacházely se louky, za nimiž opět rybník „Váhal“ zvaný; za ním 
návrší a dále „Janův rybník“ V „Hlubokém“ podél „vrabčího 
hájku“ směrem k Dobřínsku bylo také několik rybníků, mezi nimiž 
„rybník u šibenice“ (Galgenteich) a rybník „ve žlebě.“ 

V letech těchto a následujících město opět zakusilo četných 
svízelů. R. 1645. Švédové po 26 neděl strašně zde hospodařili, 
čímž mnoho měšťanů přišlo na mizinu. Jelikož v okolí zuřily na- 
kažlivé nemoce, týdenní trhy směly se odbývati jen za městem, 
pročež zde málo potravin bylo dostati. Bohudíky poměry tyto 
počaly rokem následujícím zlepšovati se. Týž kníže uštědřil obci 
městské několik příjmů, zejména povolil jí, vybírati mýtné z dobytka 
do města přihnaného, a sice: 


z vykrmeného uherského vola po.. . . -. ... . 4 kr 
z menšího vola neb Srávy JON 
z telete po . ... L, 


Gundakar z L. zdržuje se ob čas na x četných svých panstvích 
zavítal častěji 1 do Krumlova kdež sídlel „nadhejtman“, správce 
knížectví. 

Ku konci svého vladaření kníže psával se. 1 „vévoda Opavský 
a Krňovský“, kteréhož titulu 1 jeho potomci užívali; z jaké však 
příčiny dostalo se mu toho vyznamenání, není nám povědomo. 

Prvním lednem r. 1647. Gundakar z L. — jenž byl založil 
tak zvaný „malý majorát“, kdežto bratr jeho Karel zakladatelem 
byl „majorátu velkého“ — odstoupil zboží Krumlovské mladšímu 
synu svému, Ferdinandu Janovi (nar. 22. prosince 1622). 

Tento r. 1648. měšťanům potvrdil výsady otcem svým jim 
propůjčené s tím doložením, že mohou statek a jmění své libovolně 
odkázati na pokolení vstupující 1 sestupující do nekonečna, na po- 
kolení pobočné až do 4. kolena a na pokolení švakrovské jen do 
1. kolena. Zároveň určil, že měšťané jsou sice osvobozeni od roboty, 
nicméně jest jim však 16 kráte v roce honiti v panských lesích, 
pak tři dni v roce při zdejším zámku pracovati, jakož i dva dni 
ve žních, za to není jim pak platiti těch 3 zl. z každého domu. 
Konečně nařídil, aby obec vydržovala panského posla, jemuž od 
míle dávati se má po 2 kr. 








*) Údaje tyto vyňaty z panského urbáře; než zdá se nám, že slovo Fass 
(sud) mylně uvedeno místo „Eimer“ (vědro). 


— 39 — 


Kníže týž povolil později městu. obchod v soli za 10 zl. 
ročního poplatku. R. 1655. mydlářům a svíčkařům na panství 
žijícím udělil řád cechovní, dle něhož mistr neb tovaryš, chtěje se 
v některé osadě panské usaditi, musil býti katolík a života počestného 

Kdož mistrem státi se chtěl, dva kusy mydla na zkoušku 
povinen byl udělati, načež, obstál- ji, ku poctě Boží daroval 
dvě hbry vosku aneb peníze; taktéž odvésti mu bylo do cechovní 
pokladny v Krumlově se nalezající 4 zl. morav. (1 zl. — 70 kr.), a 
pro nemocné 2 tolary. Potvrdiv r. 1656 masařům městským a 
venkovským jich artikule cechovní, uštědřil r. 1661. i obuvníkům 
zdejším a přespolním řádu dotýčného. 


Kníže Ferdinand z L. zemřel bezdětek dne 9. ledna r. 1666.. 
načež po něm následoval na panství starší bratr jeho Hartmann 
(nar. 15. února 1613.), c. komoří, vévoda Opavský a Krňovský. 
hrabě na Rittberku, pan na Vilfersdorfě, Rabensburku, Cáhnově. 
v Lanžhotě, v Uh. Ostrohu, Hluku, Kunovicích, Hrubčicích, Uherčicích. 
ve Ždánicích, Bošovicích a Těšaticích. 


Času toho neustálé téměř války turecké mnoho vyžadovaly 
krve moravské, jež prolita jest na bojištích vzdálených, a morová 
rána a hlad nejednou navštívily naši vlasť. I měšťané Krumlovští 
četných zakusili útrap přenocováním rekrutův, pak častými mrazy. 
krupobitím a požáry, konečně r. 1663. vpádem Turků z Uher do “ 
Moravy, jichž jednotlivé tlupy kořistivé skoro až k samému městu 
se přihnaly, zpustošením polností a zničením stodol 1 několika 
domků vně stojících značných způsobivše škod. Nebylo tudíž divu. 
že měšťané jsouce většinou poukázáni na řemeslo ve všem měli 
nedostatek, pročež později knížete Hartmanna z L. požádali o vy- 
datnou pomoc. I udělil jim tento listinou ze dne 16. listop. 1661. 
dva nové výroční trhy a sice 1. na den sv. Cyrilla a Methoděje 
(9. břez.) a 2. na den sv. Anny, a zároveň určil, že vždy den 
předcházející má se odbývati trh dobytčí a na obilí. 

Krumlov tehdáž trpěl častými povodněmi. Tak v neděli dne 
16. března. r. 1670. přišla velká voda, kteráž vedrala se do doleních 
světnic obecního mlýna, most k panskému dvoru vedoucí strhla a 
1 odnesla kopec v panském milosadě. Taktéž panský mlýn a-obora 
velmi byly poškozeny. Tenkráte sřítily se snad 1 valy kolem zámku *): 
půda vyrovnána, což však bylo příčinou, že nyní zámek tak hluboko 
v zemi stojí. 


%) Tehdáž byl před zám. branou zdvihací most. 


— 40 — 


Hartmann z L. uděliv r. 1676. tkadlcům zdejším a. venkovským 
řád cechovní totéž učinil r. 1684. mistrům krejčovským v Krumlově, 
v Ivančicích a na panství Kruml. žijícím. 

Podáváme artikule posledního cechu u výtahu. 


1. Chce-li mistr neb tovaryš v obvodu panství se usaditi, 
musí k tomu míti povolení vrchnostenského, jest-li tovaryš svo- 
bodný, má (jeden) rok u 1 neb u 2 mistrů v městě pracovati a 
po přijetí dáti do pokladny cechovní 6 kr., jakož jest mu též se 
vykázati rodním listem, pak listem vyučným, že dva roky učil se 
u řádného mistra. Každý mistr z jiného panství na Krumlovsko 
přijatý položiž 10 tolarů (1 tol. =- 70 kr.) Vezme-li si tovaryš 
vdovu po krejčím, není mu půl roku u mistra pracovati. 

2. Členové cechovní každé čtvrtletí, neb kdykoliv určeno jest, 
dostavtež sek shromáždění a pokaždé do pokladny vložte po půl groši. 
Kdož nedostaví se v určitou dobu, platí 2 gr. pokuty. (Cechmistr 
(v Krumlově a v Ivančicích) nechať volí se ročně. 


3. Učeník u mistra buď 14 dní na zkoušku, načež, zůstane-li 
u něho, s ním má se smluviti, co mu dá za vyučenou ve dvou 
letech. Polovici ujednané sumy složí mistru ihned, a za zapsání 
do rejstříku učenického 1 ort ('/, hřivny); druhou polovici zapraví 
po vyučené. Zemře-li mistr, amž býval by učně vyučil, cech povinen 
jest, učnovi jiného ustanoviti mistra. Mistr, jenž učně byl vyučil, 
po celý rok druhého na učení nepřijímej. Zemře-li učeník aneb 
uteče-li, mistr až do uplynutí doby učenické a přes to ještě jeden 
rok buď bez učně. 

4. Mistru dovoleno jest, jen 2 tovaryše a 1 učně míti; nalezne-l1 
se jich u něho více, platí 6 grošů pokuty: jen k večerní práci 
může na 14 dnů více tovaryšů sil vzíti. 

5. Tovaryšům mistr platiž týdně 6—8 grošů dobrých dle jich 
práce; vyučencovi 9—11 kr. a učňovi 5—6 kr. Zabývá-li se mistr 
látačkou, polovice obnosu od práce připadne mistrovi, a o druhou 
nechať rozdělí se tovaryši. Nebéře-li mistr látačku, ať dává chase 
dvojnásobnou mzdu na týden, sice platí 6 gr. pokuty. © 

6. Umře-li mistrovi žena, neb děti, neb chasa, a požádá-li 
on cech, aby súčastnil se při pohřbu, každý, ať mistr ať tovaryš, 
k němu se dostav, jinak pokutován budiž 2 gr. bílými. 

7. Hodlá-li vdova řemeslo po zesnulém muži dále provozovati, 
nechať ohlásí to cechu, který dejž jí k tomu svolení. 

8. Kdožby nenáležeje k cechu v městě postižen byl s prací, 
zavřen budiž a dle výroku mistrů peněžitě pokutován. Kdož 


— 41 —- 


z měšťanů neb hostinských lidi takové v domě svém by přechovával, 
platí za to 1 říšský tolar do důchodního úřadu panského. 

9. Mistr druhému práci odebravší pokutován budiž 15 gr. bíl. 

10. Řemeslník k cechu nenáležející ať se netrpí na panství. 

11. Židovští krejčí nesmějí šíti pro křesťany; dovoleno jim 
však k výročním trhům potřebného ušiti si. Kdož z nich jednal 
by proti ustanovení tomuto, řádně budiž potrestán, načež dvě 
třetiny peněžité pokuty odváděny buďtež do panského úřadu důcho- 
dního a '/„ do cechovní pokladnice. 

12. Na všech výročních trzích v obvodu panství se odbývajících 
cechmistři Krumlovský a Ivančický řádně prohledávejtež veškeré 
práce jak křesťanských tak 1 židovských krejčí, začež dostávejtež 
od každého prodavatele po 6 kr. Najdou li se věci špatné, nechať 
se vezmou a sprodají, načež z obnosu toho dvě třetiny připadnou 
vrchnosti a '/; pokladnici cechovní. Mistr v případech takových se 
protivící budiž uvězněn. Z peněz v pokladnici uložených chudí 
členové buďtež podporováni, a po smrti své řádně pochováni; dále 
nechať čtvrtročně sloužiti se dávají zádušní mše za členy zemřelé. 

13. Mistři povinni jsou, ročně po 6 zl. vrchnosti platiti za 
ochranu jim poskytnutou. 

Za doby Hartmannovy měšťané křešťanští odváděli vrchnosti 


ročně: za právo ku výčepu vína ©... .. . . 110 zl — gr. 
ze mlýna před Tulešickou branou.. .... . 4+ 4 — > 
že povinni nejsou panské víno kupovati . . 24 „ -— » 
úroků z louky „Kačena“ ........ 4, 2., 
že židé nesmí víno do města vézti . . .. . 2, — > 
slepic (z každého domu po 1) . .... .. .. .. 138.. — 
Řezníci odváděli vypuštěného loje. . . . . 1 cent. 


Židé platili: 


z domů při sv. Jiří . 30 zl. 6 gr. 6 denárů. 
z domů při sv. Václavě 33, 6, 6. „ 
podruzi při sv. Jiří.. 1, 3, 6 
podruzi při sv. Václavě - 7, 3., 6., 
že koně nedrží. ročně. . . . . . 100., -—- „ 0. „, 
že seno niehrabávají, ročně. ..... 6 „30 , 0 
že konopí nenamáčejí, ročně . . . 14 „ 30. ,„ 0., 
že od vrchnosti vlny nekupují, roč. 40., — „0 
že náměstí a zámek nezametávají,roč. 12 „30 , 0., 


Víno pěstovalo se na Staré hoře, v Malých a Velkých Novo- 
sadech, na hoře „v Osminách“ zvané, pak na hoře Strážné a 


— 42 —- 


Šramkové, na Rakšických kopcích, na „Haltířech“, Baderberku 
(nad ním stál byt oborného) a Mitterberku. 
Usedlí měšťané měli r. 1672: 
rolí 77 kusů s 4319/, měř. 1. třídy a zrovna tolik měř. 2. tř.: 
svobodných rolí, dílem v obvodu města, dílem na venkově 45 kusů 
s 188%; m. 1. tř. a tolikéž m. 2. tř. 
Rolí obecních bylo 8 kusů s 37/44 m. 1. tř. a zrovna tolik 
m. 2. tř. © | 
Vinohrady pěstované obnášely 48 měř. 2. tř. a 79*/, osmin 
3. tř.; pusté vinohrady 43 osm. 
Pustých rolí svobodných bylo 2*/4 m. 1. tř. a tolkéž 2. tř. 
Starých pustých domů v obci městské čítalo se 34, novějších 
3; starých pustých domů v obci židovské 15, novějších 3. Za to 
přibylo 8 domků v obci žid., pak 12 řemeslníků a 2 hospodští. 
Taktéž dovídáme se, jaké příjmy a jaký deputát měl hejtman *) 
správce panství Krumlova, sídlící v zdejším zámku. Dostával: 


ročního platu.. . - . < < < -+ +. 400.2. 

za koření, ročně . . . . . + +. +.. 40 zl 

vína ročně -< . . « -+ + +.. 1 sud 

masa týdně . . . . . « <- + « +19 hber 

piva bílého denně . . . 14 mázů 

žita na chléb ročně 1 met. ( 30 mě E.) 15 měřic 

pšenice na kašnou mouku ročně . ... 10 měř. 

kroup ječmených ročně . . . .... .... 3'/, měř. 

kaše prosné ročně .- . -.. . . . ... 3'/, měř. 
pohanky ročně... . . .. . ... .+. 3/, měř. 
hráchu ročně -< - -< < < 2.4 2 2 měř. 

kaprů ročně . . . -© +. + +.. 3 kopy = 2centy 
štik ročně... . <... -+ + + + + 2 kopy = lcent 
soli ročně.. . 20 šmšků 

loje na svíčky ročně <... +.. 4 kameny (80 lbr.) 
másla ročně ..... -< B50 mázů 

oleje semeničného (pro čeládku) ročně.. | 25 mázů 

octa vinného ročně . . . . . . « «.. 2 vědra 

ovoce všeljakého —. . . . . . . -20 měřic 

ovsa na čtyři koně týdně . . . .. .. 3 měřice 

vepře krmné ročně . . . -... .... 2 kusy 

škopců ročně.. . . . . « + +.. «.. 6 kusů 

slepic <. < < < © 1'/, kopy 


*) Tehdejší činnosť hejtmanovu nyní většinou vykonává hospodářský rada, 
jenž snad dostává ročně 4000 zl. na penězích a deputátu v ceně 2000 zl. 


— 48 — 


Taktéž mohl hejtman ku své potřebě držeti si 4 krávy, pro 
než z pivovaru dostával z každé várky po čtyřech putnách mláta. 
Zelin, slámy a dříví dovoleno mu si vzíti, kolik potřeboval. 

Hartmannem z L. udála. se ve vnitřní -správě města velká 
změna. Ačkoliv již Gundakarem z L. počínaje listiny a důležitější 
spisy měšťanův se týkající vrchností psány jazykem německým, tak 
aspoň ještě v radnici v češtině se úřadovalo, než z hora uv“deným 
knížetem 1 zdé počala nadvláda němčiny jako v úředním jednání 
ústním tak 1 písemním. 

Hartmann z L. zesnul v Pánu dne 11. února 1686. zanechav 
po sobě pověsť muže sice přísného ale spravedlivého. 

Nástupcem jeho na Krumlově byl nejstarší jeho syn Maximi- 
lian Jakub Mořic (n. 25. čce. 1641), jenž po otci 1 větší čásť zboží 
jeho zdědil. — 

R. 1687. potvrdil měšťanům jich výsady a obyčeje s tou od- 
chýlkou, že není jim dovoleno, sirotky míti ve své moci, za to však 
každý z nich, osadí-li stavení člověkem vrchnosti a obci milým. 
z města může odejíti, aniž bylo by mu dříve zapraviti úroků 
z jmění svého. 

Sotva město poněkud zotavovalo se z těžkých pohrom svých. 
jež v třicetileté válce byly je navštivily, již zase postiženo jest 
krutým osudem. Když křesťané dne 25. dubna r. 1690. právě byli 
na procesí, vzňal se -v obci židovské strašný požár, jenž vichřicí 
rozzuřen strávil skoro celé město, tak že měšťané dlouho byli beze 
všeho přístřeší. Aby budoucně podobné neštěstí se zamezilo, ži- 
dovská ulice, jakž dlouhá jest, r. 1692. zdí zcela oddělena býti 
měla od města. Židé bráníce se tomu, uvolili se raději ročně platiti 
24 zl. a sice 18 zl. na špitál a 6 zl. na farní kostel, upustí-li se 
od stavby obmýšlené. Přání jejich vyhověno, avšak ulice židovská 
silnými branami opatřena jest. | | 

Kníže ten dbaje o dobrou kázeň svých poddaných a 0 po- 
řádek v obci vydal 20. ledna r. 1692. pro město zvláštní policejní 
řád. Vyjímáme z něho tresť: "Nekatolík nemá trpěti se v obci, a 
žádný katolík ať židovi neslouží. Křesťané pilně choďtež do kostela,- 
zejména v neděli a ve svátek, avšak muži přicházejtež do něho v 
pláštích a bez holi. Neděle a svátky řádně ať.se světí; konal-li by 
kdo té doby prací nenutných, pokutován budiž 3 tolary. V půstě 
ať žádný bez svolení kněžského masa nepožívá, sice platí 10 tol. 
pokuty. Rodičové vychovávejtež dítky své v bázni a kázni Boží. 
Radě městské k tomu jest přihlížeti, aby mistrové řídili se pořád- 
kem cechovní m. 7 


— 44 — 

Hospodyně pozorně s ohnem zacházejte, dávejtež komín častěji 
vymésti a' nepřijímejtež do domu cizích osob bez povolení vrch- 
nostenského. Rado městská veď řádně kvitance kostelní a špitální, 
všímej si chování se lidu v hospodách, dbej toho, aby ulice a ná- 
městí vždy byly zameteny, aby hlídky noční se odbývaly atd. 

Téhož roku vznesla se dne 15. srpna nad městem velká bouře; 
blesk uhodil do cihelny tehdáž u židovského hřbitova stojící 1 
strávil jl. 

Již dlouho trpěli měšťané nedostatkem vody, jelikož kašna na 
náměstí po několik let byla pustou; než r. 1693. tato nově po- 
stavena nákladem. 300 zl. 

Měšťané vozili cizí víno do města, aniž byli by z něho za- 
pravovali povinné dávky. Když vrchnosť zdejší byla jim dovoz ten 
zapověděla, prosili samého knížete o zrušení této zápovědi udávajíce, 
že již od dřívějších držitelů panství darem dostali několik vinic 
v obvodu města a v okolí ležících, k nimž ještě si některé při- 
koupili, a že každý rok víno v nich urodilé na základě čl. V. 
výsad knížetem Gundakarem z L. jim udělených a nástupci jeho 
potvrzených bez jakéhokoliv poplatku dováželi do města. Dekretem 
ze dne 20. listopadu r. 1694. měšťané poukázáni jsou na nesprávné 
své jednání a na neoprávněnou stížnost; pokuta jim sice prominuta, 
za to však určeno, že každé víno, kteréž pěstuje se ve vinicích 
venkovských, byť by tyto Krumlovanům náležely, berni musí býti 
podrobeno, jakmile se veze do města. Dále povoleno jednotlivci po 
6 let víno po mázu nalévati, avšak úhrnem nic více, než 20 věder 
za rok. Pusté vinohrady nechať opět se vysází. 

R. 1695. obec městská oznámila vrchnosti, že stavení při 
požáru r. 1690. strávená až na několik opět jsou vystavěna prosíc 
zároveň, aby sirotkové jí zase byli v moc dáni, čemuž také 
vyhověno. 

Měšťané uposlechše vyzvání knížecího pilně hleděli si svých 
vinohradů ; než 3. června r. 1697. přišel tuhý mráz, jímž víno, 
obilí a stromoví ovocné značně poškozena, pročež od té doby 
vinařství velmi klesalo. 

Mimo řemeslo většina měšťanů hledajíc i v hospodářství svou 
výživu chovala též dobytek, avšak dle stávajícího nařízení vrch- 
nostenského jen v počtu určitém. Tu také se dovídáme, kolik příjmů 
měl obecní pastýř, an dostával ročně: 

od dojné krávy . . . . . .'. 10 kr 

od jalového dobytka po . ...... 8 „ 

od krávy po teleti másla . . . . *'/, mázu (0.707 L.) 


— 45 — 


od jalové krávy . . . . . « « . 1 žejdlík (0.354 L.) 
za sýr z dojné krávy. . .. . . . 3 kr. 

od svině staré . 6 „ 

od prasat větších ....... 4 „ 

od starší ovce. B 

od jehněte . ..... .. 3 


Pak obdržel pecen chleba : za rok a o velkých svátcích sbíral 
po domech rozličné pečivo. 

R. 1701 počínaje poměry městské se zlepšovaly, jelikož tehdáž 
obec k pobídce krajského hejtmanství ve Znojmě nákladem svým 
vystavěla na náměstí kasárnu pro pěchotu, čímž příjmy města se 
zvýšily a obchod vždy více vzmáhal se. 

Dříve dodáváno z obecního lesu jak křesťanům tak 1 židům 
do každého domu ročně provazec (oprátka) paliva, začež z každého 
platívalo se 13 grošů tržného a 6 kr. cla. Poněvadž však tím lesu 
velmi ubývalo a tenkráte © zalesňování příliš se nedbalo, obec 
městská viděla se nucenu, židům dříví již více nedodávati. Tito 
však r. 1701 vedli proto stížnost u vrchnosti, načež obec městská 
se vyjádřila, že židé povinných dávek řádně nezapravují a také 
ani oprávněni nejsou od ní palivo za tak nízkou cenu požadovati, 
any výsady tyto propůjčeny jen křesťanům, nikoliv ale židům. 
Přece však uvolila se, jim dodati ještě 19 provazců, zaplatí-li 
1 zl. 30 kr. za jeden. Vrchnosť na to určila, že mimo deputátní 
palivo a nutnou potřebu po 10.roků dříví nižádnému nemá se 
dodávati. Později však k prosbě měšťanů sešlo s ustanovení toho. 

Stěžovali si měšťané r. 1702 u knížete, že vrchnosť povolila 
Rakšické obci vinný nálev za roční plat 24 zl., čímž však oni 
velikou trpí újmu; neboť mnoho jest jim platiti na stavbu částečně 
sesutých zdí městských (tak za klášterem v délce 200 sáhů, 'á na 
jiných místech v zdéli 900 s.) avšak mimo výčep vinný jiných 
příjmů nemají, jelikož mýto skoro ničehož nevynáší, a ostatní ve- 
dlejší důchodky velmi skrovné jsou. Nyní však poměry se zhor- 
šily, poněvadž Rakšičtí prodávajíce máz o 1 kr. laciněji velmi jim 
škodí, an lid městský v neděli a ve svátek do Rakšic chodí na 
víno, takže v městě ročně asi jen 20 věder vína nalévá se. Vzná- 
šejí tedy měšťané na knížete prosbu, aby vinný nálev v Rakšicích 
zrušiti ráčil. Žádosti jejich vyhověno, když byli se zavázali, že 
těch 24 zl., jež Rakšičtí vrchnosti za zmíněný výčep vína ročně 
platí, sami vždy řádně zapraví. 

Téhož leta kníže obnoviv policejní řád ustanovil, že hospody 
hned po čepobití mají se zavírati, jakož 1 že knížecí poručík strážný 


s lidmi svými má sl všímati chování se lidí v krčmách, poněvadž 
shledalo se, že v některých necudné ženštiny tropí rozličné pletichy. 

Krumlov a okolí trpěly opět té doby častými povodněmi, 1 
stalo se, že hráze vůkolních rybníků protrženy a tím pole a luka 
poškozena. Proto postupem času rybníky znenáhla zanikly, tak 
že rybník za Rakšickým mlýnem již r. 1704. použit za louku. 

Kníže Maximilian z L. potvrdiv r. 1702. cechovní řád tru- 
hlářský a zámečnický přizpůsobil každý k poměrům časovým. 

Z posledního zachovaly se nám dotýčné artikule, jichž obsah 
tuto podáváme. 

1. Chce-li mistr neb tovaryš v městech Krumlově a Ivančicích, 
aneb v obvodu panství Krumlova býti přijat, jest mu se vykázati 
rodovým listem a listem vyučným 1 přislíbiti, že žíti bude dle po- 
řádku cechovního. Byl-li někdo uznán za mistra, mistrům vystro- 
jiti má hostinu, jakož i dáti do pokladnice cechovní 6 zl. rýn. 

2. Synové mistrovi hodlající provozovati řemeslo k cechu se 
přihlásiti a do roka oženiti se mají, jinak nelze jim samostatnými 
se státi.. Zemře-li otec, syn může matce ku pomoci provozovati 
řemeslo. 

3. Pojme-li tovaryš dceru mistrovu neb vdovu po něm za 
manželku, přijat budiž de cechu a uznán za mistra. 

4. Chce-li mistr neb tovaryš. tomu, aby celý cech byl svolán, 
nechať zajde k cechmistrovi, kterýž určiž hodinu shromáždění. 
Stěžující si položiž 24 kr. a obviněný 12 kr. Komu dáno za 
pravdu, tomu obnos ten budiž navrácen; vinným uznaný řádně pak 
ně potrestán. Každý ať přijde v čas do shromáždění, sice platí 

2 groše pokuty. 

o. Utrhal-li by některý mistr druhému na cti, jej nazval by 
bez příčiny „taškářem“, pokutován bůdiž '/, tol., kdož slovem 
„hudlař“, neb jiným jakýmkoliv způsobem druhého uvedl by v po- 
směch, platí pokutu shromážděním určitou. 

3. Má-li mistr panskou neb jakoukoliv práci, žádný jiný 
místo jí nepřevezmiž, leč by první náležitě byl vyplacen. Kdož by 
proti tomu jednal neb druhému mistru práci odňal, potrestán 
budiž 3 zl. rýn. 

7. Domnívá-li se někdo, že mistr práci svou přecenil, ať 
obrátí se na cech; jest mu však výrokem toho se spokojiti. Opo- 
vážil- by se mistr, druhému práci jeho ceniti, pokutován buď dle 
uznání cechu. 

8. Řemeslníci k cechu nepřináležející ať netrpí se na panství, 
a najde-li se u nich práce, nechať se jim odejme. 


— 47 — 


9. Žádný mistr neodluzuj druhému chasu, sice platiž !/, zl. 
pokuty. 

10. Každoročně budiž zvolen cechmistr, a mistři plaťtež ročně 
po 15 kr. každý. 

11. Pokladnice -cechovní zůstati má v Krumlově, než klíč 
od ní nejen cechmistr Krumlovský nýbrž 1 Ivančický mějtež u 
sebe. Kdož ztratil by klíč, povinen jest nový dáti udělati a '/, tol. 
platiti pokuty. Oba mistři sami nesmí pokladnici otevříti, zapo- 
třebí jest ještě přítomnosti mistra třetího. 

12. Který mistr z Krumlova neb Ivančic přes rok v místě 
by nebyl, ztratí mistrovství, a navrátil-li by se opět, jest mu 
nově k cechu se přihlásiti, mistrům hostinu vystrojiti a 6 zl. rýn. 
do cechovní pokladnice dáti. 

13. Vdova může řemeslo dále provozovati, jak dlouho se jí 
vidí a pokud žije dle řádu cechovního. 

14. Tovaryš má u mistra nejméně 14 dní pracovati, dříve 
nesmí od něho odejíti. 

15. Byl-li cech požádán, aby súčastnil se pohřbu člena svého, 
každý úd ať k němu se dostaví, sice jest mu dáti 7 bílých grošů 
pokuty. 

16. Chce-li kdo učeníkem se státi, jest mu napřed u někte- 
rého mistra 4 týdny na zkoušku býti; přijat-li do učení, dva 
usedlí mužové za něho 10 tol. za vyučenou musí ručiti.  Utekl-l 
by učeň, ručitelé mají jej opět přivésti: aneb 10 tol. do 4 týdnů 
zaplatiti. Učeník tři roky má se učiti, a žádný mistr ať nemá jich 
více než jednoho. Syna svého může mistr z učení propustiti, kdy- 
koliv chce. Zemře-li mistr, a vdova po něm řemesla neprovozuje, 
učeň (nedoučený) k druhému mistru přijdiž: Učeník při svém při- 
jetí platí 1 tol., při propuštění z učení 1 tol. říšský a při vysta- 
vení listu vyučného 1 tol. | 

17. Cizí zámek smí se jen za přítomnosti dotýčného hospodáře 
neb hospodyně otevříti; kdož by zhotovil falešný klíč, pokutován 
budiž dle cechovního pořádku. 

18. V čas nouze neb nemoci chudým členům buďtež půjčeny 
peníze z pokladnice, taktéž ať dají se čtvrtročně neb ve dny pro 
cech významné sloužiti v Krumlově zádušní mše za v Pánu zesnulé 
členy cechovní. 

Kníže Maximilian z L. zemřel 21. dubna r. 1709, co cís. 
komoří a plukovník. Jelikož syn jeho (s třetí manželkou kněžnou 
Marií Alžbětou z linie Karlovy) Maximilian Antonín (nar. 1709) 
již 4. dubna r. 1711 se rozloučil se životem, připadl Krumlov 


strýci jeho Antonínu  Florianovi z L. (nar. 4. květ. 1656) 
mladšímu synu Hartmannovu. Zdědiv rok na to i po knížeti Janu 
Adamovi z line Karlovy po meči (v mužském rodě) vymřelé většinu 
zboží jeho, zejména vévodství Opavské a Krňovské, panství Mor. 
Třebovou, Plumlov, Rudu, Zábřeh, Goldstein, pak Feldsberk a 
některá jiná v Rakousích, spojil „oba majoráty“ rodu Lichtensteinův. 
Koupiv již roku 1681 panství Rumburk v Čechách, směnil je 
později se strýcem svým kníž. Josefem Václavem z L. za panství 
Schellenberk a Vaduz (ve Švábích), ježto zmíněný kníže Jan Adam 
tomuto byl odkázal. 

Kníže Ant. Florian byl u císaře Leopolda I. (1658—1705) 
vyslancem v Římě a stal se arciknížete Karla, pozdějšího císaře 
Karla VI. (1711—1740) nejvyšším hofmistrem, s nímž se r. 1703 
odebral do Španěl. Tam jím učiněn jest špan. grandem I. třídy 
jsa již od roku 1695 cís. tajným radou a od r. 1697 zlatého rouna 
rytířem. Vrátiv se s Karlem VI. zároveň domů zemřel v úřadě 
svém co cís. nejv. hofmistr ve Vídni dne 11. října 1721. 


Z doby jeho skrovných máme zpráv o příbězích města. 
Vrchnosť tehdáž sama jala se víno v panském sklepě nalévati. R. 
1715 v městě a okolí zuřila morová rána. 


Ježto času toho krejčích v městě a na venkově hojně přibylo, 
kníže Ant. Florian r. 1718 k jich prosbě dovolil jim vlastní cech 
tvořiti, začež mistrům ročně po 4 zl. rýn. do panského úřadu 
důchodního bylo platit K cechu tomu náležel pak mistři a 
tovaryši: v Krumlově, Rakšicích, Lesonicích, Moskovicích, Litobra- 
čicích, v Dyjákovicích, Dobelicích, Rybníkách, Polánce, Rokytné, 
v Olbramicích, Kupčicích, Našoměřicích, Šumicích a Lidměřicích. 

Nástupcem kníž. Ant. Floriána z L. byl jediný syn jeho Josef 
Jan Adam (nar. 27. kv. 1690), za něhož panství Schellenberk a 
Vaduz r. 1723 císařem Karlem VI. povýšena na knížectví pod 
společným jménem „Lichténstein“, načež pro sebe i své potomky 
sedění a hlasu v radě knížat říšských dosáhl. Téhož roku kníže 
potvrdil měšťanům veškeré jich výsady vyjma právo ku výčepu 
piva. Leta 1726 císař Karel VI. cechu krejčovskému potvrdil artikule 
jeho přizpůsobiv je k poměrům časovým. Určil mimo jiné, že učeň 
mistrovi za vyučenou platiti má 15—20 zl. a že tovaryšům dovoleno 
není před vánocemi, velikonocemi a letnicemi z práce vystoupiti. 

Kníže Josef J. Adam nabyv manželkou svou, kněžnou Ga- 


brielou (dcerou kníž. J. Adama z linie Karlovy) panství Úsova, 
Šternberka a Karlsberka, skonal 17. prosince r. 1732 jsa grandem 


— 49 — 


špan. I. tř., cís. skutečným komořím , tajným radou a zl. rouna 
rytířem. 

Po něm následoval jediný nezletilý jeho syn Jan Nep. Karel 
(nar. 1724.). Za něho r. 1736. pronajmut na tři leta tak zvaný 
„masný krejcar“ za ročních 178 zl. Žádný nesměl do města dobytek 
bez průvodního listku přivésti. Taxa obnášela: 
z kusu vykrmeného neb velkého hov. dobytka. . . 1 zl. — kr. 


z venkovského vola . ....... <... <. <— „ 54 > 
z krávy .... S —, 3, 
z telete, prasete neb kozy M- — 7 


Bylo-li vpašované maso zabaveno, platil provinitel pokuty 
z každé libry 6 kr. do důch. úř. pansk., pak 3 kr. obci městské, 
a 3 kr. udavači. 

Císař Karel VI. nemaje žádných synů, nýbrž jen tři dcery, 
obnovil „pragmatickou sankcí“ spolek mezi jednotlivými králov- 
stvími a zeměmi, stojícími pod žezlem jeho, 1 přislíbili totiž stavové 
jednotlivých zemí slavně, že 1 budoucně vládu jeho nejstarší dcery 
Marie Theresie a její potomků za jedině oprávněnu chtějí uznávati, 
Ačkoliv smlouva tato i ode všech panovníků evropských byla 
uznána, nicméně hned po Karlově smrti volenec bavorský a saský, 
jakož i král pruský Bedřich II., nároky na jednotlivé země Karlovy 
činili, a po tří nešťastných válkách proti králi pruskému, z nichžto 
třetí pod jménem sedmileté války (1756—1763.) známa jest, zůstala 
největší čásť Slezska v moci pruské. 

Prusové vtrhnuvše r. 1743. opět krutě do Moravy, přitáhli 1 
do Krumlova, kdež pobyli 5 neděl. 

V době tak nepokojné kníže Jan Karel z L. odebral se na 
věčnosť dne 22. prosince r. 1748.*) jsa španělským grandem I. tř. 
a cís. skut. komořím. Jelikož neměl mužských dědiců, přišlo zboží 
jeho na potomky dědova bratra Filipa Erasma (1 1704.). Nejstarší 
syn tohoto, kníže Josef Václav Vavřinec z L. (nar. 10. srpna 1696.) 
znamenitý vojevůdce a zvelebitel rakouského dělostřelectva, zdědiv 
většinu zboží, zejména tak zvaný „velký majorát“ a panství Krumlov, 
postoupil toto 20. března r. 1751. bratru svému Emanueli Josefovi 
(nar. 3. ún. 1700.) za zpupné panství Břeclavu (Lundenburg). 

Kníže Em. Josef z L. byl již r. 1750. koupil statek Výmyslice 
za 12.000 zl., načež přivtělil jej ke zboží Krumlovskému. 

Času následujícího Krumlov opět zakusil četných pohrom a 


*) Téhož r. císařovna Maria Theresia městu potvrdila veškeré jelo 
výsady do zvláštní (dosud zachovalé) knihy přepsané. 


— 50 — 


svízelů. V letech 1754. a 1759. v městě a okolí velké byly pády 
dobytka. Ve válce sedmileté město rekvisicemi a daněmi válečnými 
velmi stíháno. R. 1759. na vojnu vzato v obvodu panství 70 mužů, 
z nichž v Krumlově 5, v Ivančicích 9 a ve Výmyslicích 3. Leta 
následujícího rozvrženo na panství cís. válečné pomoci 8711 zl. 
19 kr., k níž město Krumlov přispělo 2100 zl. Později městu po- 
moženo tím, že r. 1764 ku své žádosti ohledně daní vyloučeno 
jest z ostatních osad panských, platíc pak ročně 1279 zl. 41 kr. 
kontribuce zemské. 
R. 1768. dne 28. pros. měšťané nemálo poděšeni; neboť o 
23/, hod. v noci pozorováno po několik vteřin otřesení země, jež 
bylo tak značné, že obrazy na stěně visící se třásly a okna řinčela. 
Kníže Em. Josef z L. zesnuv v Pánu r. 1771. co cís. skut. 
tajný rada a komoří, zl. rouna rytíř, bývalý nejvyšší hofmistr 
ovdovělé císařovny Viléminy Amalie, zůstavil panství Krumlov 
mladšímu synu svému Karlovi Bor. (nar. 1730.), kdežto starší jeho syn 
František de Paula (nar. 1726.) zdělil r. 1772. po knížeti Václavovi z 
L., jenž ve Vídni zemřel co vdovec bezdětný, tak řečený „velký majorát.“ 
Za knížete Karla z L. zdejším cechům a řemeslníkům dostalo 
se ponaučení, kterak jim při vzniklém požáru si počínati jest. 
Podáváme je v úplném znění: 
„Unterricht, 
welcher zu Folge der fůr die Stádte und geschlossenen Márkte 
ergangenen Feuerlóschordnung vom 24. Jánner 17897 den hiesigen 
Zůnften und Professionisten in Absicht ihrer Verrichtungen bei 
einer in der Stadt Máhrisch - Kromau und den Vorstádten ent- 
stehenden Feuersbrunst zur genauesten Befolgung andurch mit- 
getheilt wird. 
Zůnfte und 
Professlionisten: 
Rauchfangkehrer. 1. Sollen die Rauchfangkehrer mit ihren 
Zimmerleute.  Handbeilen und Laitern, die Zimmerleute mit ihren 
Maurer. Bandhacken, die Maurer mit Spritzkrampen, die 
8 k hmiede. Schmiede mit Handhacken und die Steinmetze mit 
einmetze. . 
Brecheisen die ersten bei entstehendem Feuer 
erscheinen, und weil die Abbrechung der Dácher, 
ja wohl gar die Niederreissung der von Holz ge- 
bauten Háuser, Stallungen, Schupfen und Scheunen 
eines der sichersten und něthigsten Mittel ist, 
wodurch das Feuer gedámpfet oder die weitere 
Umsichgreifung verhindert werden kann; so lieget 


Derselben Verrichtungen: 


Tischler. 
Wagner. 
Schuhmacher. 


Schneider. 
.- © 
Leinweber. 


Fleischhacker. 


Můller. 


Bácker. 


Schlosser. 
Wundárzte. 


— 31 — 


ihnen vorzůglich ob, bei einem entstehenden Brand 
sogleich die Dácher und Holzgebáude der náchsten, 
und wo es die Noth erheischet, auch mehrerer 
Nachbarn zu beiden Seiten, vorsonderlich aber die 
Eckháuser abzuwerfen. | 


2. Die Feuerleitern und Feuerhaken sollen 
Tischler, Wagner und Schuhmacher sammt ihren 
Gesellen und Knechten alsobald beibringen und 
gehoriger Orten anwerfen, sodann lóschen helfen. 


3. Die Schneider und Leinweber haben sich 
bei dem Beháltnis der Wasseremper oder Kórbe 
unter dem Rathhause einzufinden, und nach ge- 
horiger Wasserschopfung mit solchen zuzueilen. 


4. Sollen sich diejenigen, denen sonst die 
Sprizen anvertrauet sind, bel entstehendem Feuer 
unverzůglich einfinden, und sodann solche bei dem 
Gebrauche richtig regieren. Zu welchem Ende 


Ď. die Fleischhacker die Wassersprizen un- 
verweilt abzuholen, selbe dahin, wo es die Noth 
erheischet, zuzufůhren, und sich hiebei mit Pumpen 
gebrauchen zu lassen; die Můller aber mit den 
Wasserzubern in sothane Sprizen das © Wasser 
zuzutragen verbunden seyn sollen. 


6. Wird es die Pflicht der Bácker seyn, den 
Polizeivorstehern an die Hand zu gehen, und 
derer Befehlen nachzuleben, damit Alles in guter 
Ordnung erhalten und vollzogen werde, vorson- 
derlich haben sie alle zum Lóschen taugliche 
Leute mit Gelassenheit aufzufrischen, die unnůzen 
abzuschaffen, alles unnothige Geschre1 zu verhůtten, 
und auf jene Sachen, welche aus den Háusern 
auf einen ausersehenen freien Plaz in Sicherheit 
gebracht worden, gute Obsicht zu tragen, damit 
aller Diebstahl verhůttet werde. Auch sollen. sich 


7. bei den Polizeivorstehern. die Schlosser 
mit Dietrichen, und die burgerlichen Wundárzte 
mit Aderlass- und Bindzeug alsobald einfinden, um, 
erstere zur Erófnung der Zimmer und Kasten, 
wozu man nicht gleich die Schliessel finden kann, 
die zweiten aber zur Hilfeleistung jener, die bei 


Topfer. 
Kůrschner. 


— 32 


dem Feuer verunglůcket worden, anwenden zu 
kónnen. 

8. Die úbrigen Zůnfte, als Topfer, Kůrschner 
und noch andere. Professionisten, so haben solche 
mit ihren Burschen und Inleuten theils mit Hand- 
sprizen zu erscheinen und theils fleissig Wasser 
zuzutragen, auch jeder, der zum Wassertragen 
kommt, sein eigenes, mit Wasser angefůlltes Ge- 
schirr als: Bůttel, Kannen, Emper u. dgl. mit- 
zubringen. 

Diejenigen Bůrger und Vorstadt-Insassen aber, 
die mit Pferden versehen sind, sollen schuldig und 
gehalten seyn, die bei den Rohrkásten auf den 
Wágen befindlichen Wasservásser und auf den 
Schleifen  stehende Wasserkůbel alsobald zum 
Feuer zuzufůhren, auch sich dieser Vorschrift all- 
und jede Zunftgenossen und andere, hiesiger Stadt- 
gerichtsbarkeit untergeordnete im Erfordernissfall 
umso gewisser auf das eilfertigste zu unterziehen, 


-als im widrigen die Saumsáligen nach Inhalt Ein- 


gangs gedachten hěchsten Patents $. 55. mit 
empfindlichster Strafe angesehen werden wůrden.“ 


Stůjž zde i volný český překlad instrukce této: 


Naučení, 


kteréž dle hasičského řádu pro města a uzavřená měste'ka ze dne 
24. ledna 1787. tímto dává se zdejším cechům a řemeslníkům 


w*ve 


jim při ohni v městě Mor. Krumlově a předměstích vzniklém činiti. 


Cechovéa 
řemeslníci: 


Kominíci. 
Tesaři. 
Zedníci. 
Kováři. 

Kameníci. 


Jichvýkony: 


1. Kominíci se svými jednoručními sekerami 
a řebříky, tesaři s pantoky, zedníci se skobami, 
kováři s jednoručkami a kameníci se železnými 
pačidly první dostavte se k ohni vypuklému, a 
ježto strhání střech, ba zbourání dřevěných domů, 
chlévů, kůlen a stodol nejjistějším a nejnutnějším 
jest prostředkem, jímž požár možno uhasiti, neb 
jímž další šíření se jeho lze zameziti, nejvíce jest 
jich povinností, v pádu požáru ihned střechy a 
dřevěná stavení nejblížších, a káže-li toho potřeba, 


Stolaři. 
Koláři. 
Obuvníci. 


Krejčí. 
Tkalci. 


Řezníci. 


Mlynáři. 


Pekaři. : 


Zámečníci. 


Ranhojiči. 


Hrněíři. 
Kožešníci. 


— 53 — 


1 více sousedů z obou stran, zejména však domy 
rožní strhati. 

2. Řebříky k hasení a háky stolaři, koláři a 
obuvníci se svými tovaryši a sluhy ihned přineste 
a na vhodných místech je upevněte a pak oheň 
hasiti pomáhejte. 

3. Krejčí a tkadlci ať shromáždí se u schránky 
okovů a košů v radnici se nacházející, a když 
tyto řádně byly naplněny, nechať s nimi na po- 
žařiště ubíhají. 

4. Ti, jimž stříkačky jsou svěřeny, ihned, 
jakmile oheň vypukne mají se dostaviti a se stří- 
kačkami náležitě zacházeti. Pročež 


5. řezníci pro stříkačky bez odkladu dojdětež 
a tam, kdež toho zapotřebí, s nimi se dostavtež 
a pak pumpujte; mlynáři však nechať vodu ve 
džberech do stříkaček přinášejí. 

6. Pekaři povinní jsou policejným představe- 
ným vypomáhati, jich rozkazy se říditi, aby vše 
bylo v dobrém pořádku a se vykonávalo; zejména 
jest jim ku hasení hodící se lidi k tomu mírně 
pobízeti, zbytečných odstraniti, veškerý daremný 
hluk zameziti a na věci na vyhlednuté místo vy- 
nešené jak náleží dohlížeti, aby ničehož nemohlo 
se krásti. Taktéž ihned dostavte se 

7. u policejných představených zámečníci a 
s odmykači a ranhojiči s nářadím k pouštění žíly 
a k obvazování, aby prvních použilo se k otevření 
světnic a skříní, k nimž nelze ihned klíče nalézti, 
a posledními by pomoc poskytla se těm, jež při 
hasení zastihla nějaká nehoda. 

8. Co se dotýče ostatních cechů, jako hrnčířů, 
kožešníků a jiných“ ještě řemeslníků, tito se svou 
chasou a s podruhy dostavte se buď s ručními 


stříkačkami, aneb pilně vodu donášejte; taktéž 


ať každý, komu vodu jest nositi, s sebou přinese 
vlastní své nádoby vodou naplněné, jako: putny, 
konvy, okovy a p. 

Měšťané a předměšťané, kteří koně mají, 
povinni jsou, u kašen na vozích nalézající se sudy 


— 54 — 


na vodu a okovy na požařiště dopraviti; zároveň 
i jeden každý člen cechu, jakož 1 všickni lidé 
zdejšímu právu -městskému podřízení, káže-li toho 
potřeba, tím jistěji a rychleji nařízení tomuto mají 
vyhověti, jinak meškaví dle z počátku uvedeného 
S. 55. nejvyššího patentu řádně by byli po- 
trestáni *). 


Kníže Karel z L. založiv nynější mladší čili Krumlovskou linii 
rodu Lichtensteinův a učiniv zboží své dle prvorozenství dědičným 
skonal v Pánu 21. února 1789 jsa cís. skut. tajným radou, ko- 
mořím, polním maršálkem, majitelem pluku chevaux-legerského 
a zlatého rouna rytířem. 

Krumlov dostal se nejstaršímu jeho synu, Karlu Bor. Janovi 
Nep. (n. !/, 1765). 

Z doby tohoto jest jen známo, že r. 1793 císař František II. 
městu obnovil práva 'jeho císařem Josefem II. potvrzená. V noci 
dne 16. srpna r. 1795 vzňal se ve stodolách za městem stojících 
neznámým spůsobem požár, kterýž jich strávil 35, načež některé 
již více nevystavěny. 

Kníže Karel Jan Nep.**) byl c. k. komořím a u císaře Leo- 
polda II. (1790—92) ředitelem tajné kabinetní kanceláře; i zemřel 
dne 24. prosince 1795. 

Po něm následoval nezletilý syn jeho Karel František Antonín 
(nar. 23. října 1790), jehož poručnictvo r. 1802 koupilo panství 
Losín Velký, a r. 1807 statek Frainšpice od náboženského fondu 
za 240.000 zl. 

Těžké však svízele válečné stíhaly moravskou vlasť, když 
výbojný Napoleon I. válkou týrati začal mocnářství rakouské. Ne- 
smírné voje francouzské a ruské procházely Moravou, a tichá naše 
údolí ozývala se děsným hlukem válečným, zvláště tehdy, když 
dne 2. prosince r. 1805 zuřila nešťastná bitva u Slavkova, jíž náš 
císař František JI. a ruský car Alexandr I. účastnili se osobně; 
než přes všecku udatnost vojsk svých Napoleonem jsou poraženi. 

Již před zmíněnou bitvou objevili se dne 19. list. v Krum- 
lově 33 franc. jezdci s trubačem žádajíce 6 tisíc zl. ve zlatě a stříbře, 


*) Ze zajímavé této instrukce seznáváme, kteří cechové byli té doby v 
Krumlově, a kterak stali se důležitými. 

**) Ku sklonku života jeho panský mlýn pod zámkem emfiteuticky od- 
stoupen jakémusi Kanweihovi, kterýž přenechal jej pak Jos. Zakuckému, 
v jehož rodině zůstal až do r. 1877. 


jinak vyhrožujíce drancováním města; uspokojili se však 119 du- 
káty, 157 zl. ve stříbře a vyčastováním. Dne 23. téhož měs. -císař 
Napoleon zavítav o 10. hod. dopoledne do města odebral se do 
zámku, kdež toliko 2 hod. se zdržel spěchaje se svou družinou 
k Brnu. Později město obsazeno pařížskými ulány, kteří 5 dní 
zde pobyl. | 

R. 1809 byl jak říši tak 1 Krumlovu velmi osudným. Ra- 
kousko zase nešťastně válčilo s Napoleonem. Slavný tehdáž rak 
vojevůdce, arcivévoda Karel, přitáhnuv s vojskem svým do Bavor, 
Francouzům ustupovati musil, načež tito Čechami vtrhli do Mo- 
ravy a Dol. Rakous, kdež vojsko rak. u Aspern domohlo se sice 
vítězství, ale brzy na to u Ogruně (Wagram) Napoleonovi pod- 
lehlo, čímž císař František II. nucena se viděl, s nenasytným ví- 
tězem uzavříti mír Vídeňský, jímž pozbyl několik zemí korunních. 

Po šarvátce u Znojma t. r. Francouzové tábořili od 14. čer- 
vence až do 30. října jednak u Hostěradic, jednak u Krumlova. 
Zde počínaje od stodol směrem k Strážné hoře a k Rokytné leželo 
táborem 10.000 mužů až po místo, kdež nyní u „Vanecké stezky“ 
stojí na památku Boží muka. 

Franc. vojevůdcem Massenou ve Znojmě dlícím rozvrženo: 
na panství Krumlovské —. 659.873 zl. 17 kr. 1 'troj. válečné daně 


na město Krumlov.. . . 19.604., 10 , 0 , > ň 
na zdejší faru. . . . .... 218 „ 38, 3 „ » n 
na město Ivančice. . . . 30.384 , 25 „ 3 
na tamnější faru.. . .. . 150 „ 12 ,„ 2 „ 

úhrnem . . . 710.230 4 „ 1 , 


0 
V hotovosti vrchnost odvedla do franc. válečné pokladny ve 
Znojmě 86.722 zl., kdežto obec Krumlovská Francouzům v městě 
dlícím hotově dala 16.912 zl. | 
Do tábora u města a částečně 1 pro vojsko u Hostěradic 
ležící dodáno: 


vína ©- . . . 2.. 9108'/, věder 
piva .- . . < 2.2. 1330 > 
chleba . . . . . . . 6303 pecny 
pšenice . . . . - . 5966. měřic 
žita . . . + -+ .+ . 6872 Ň 
ovsa .- . + + «+ . . 160177 » 
ječmene . .. ... 27 » 
vařiva . . . ... . . 890. centů 
sol.. . < < <.. +. 190 > 


masa . . . . . . . 3047 » 


— 56 — 


sena ©. « « «+ «+ . . 10469. centů 
slámy . . . . . . . 14283 » 
dříví . . . . . . . 1084 sáhy 

Dávky ty činily na penězích 749.266 zl. 12 kr. — 

Generálové a vyšší důstojníci z táboru u města bydleli v zdej- 
ším zámku, a jich častování stálo 33.849 zl. 3 kr. I v městě 
samém ubytováno bylo mnoho vojska, jež měšťanům samým bylo 
vydržovati. *) 

Čtrnácte obcí v obvodu vrchnostenském pozbylo své sklízně, 
jíž buď ku zbudování stanů, buď ku krmení koní a rozličného do- 
bytka upotřebeno. 

Než i Napoleonova sláva konečně vzala za své. Po nešťastné 
jeho válce s Ruskem mocnářové rakouský a pruský s cárem 
Alexandrem I. spolčili se proti němu, načež u Lipska r. 1813 
rozhodně jest poražen, tak že r. 1814. bylo mu trůnu se odříci. 

Válkami francouzským: blahobyt Krumlova velmi klesl, 1 ně- 
kolik uplynulo let, než město poněkud se zotavilo, ježto mnozí 
řemeslníci nenaleznuvše zde dostatečné výživy, odstěhovali se. Přes 
to i v době pozdější město rozličnými navštíveno pobromami. 

Na jaře r. 1817. velmi zdražilo, platilo se tehdáž na šajnech 





(1 zl. — 40 kr.): 
Za 1 měř. pšenice. ... ... . . . « . . 36—38 zl. 
pom oo no ŽIta < 22k 2628 
» m „» ječmene . .. . . + + « +.. 16—18 , 
pom ojn  OV8A 2 < < 46 1O—16 
„+ o, ohráchu . 0 Ň 
„ bramborů. . . . . .- . « « + .14—16 , 
Za 1 libru masa ... . „36 kr. 
Bohudíky klesly ceny zase v září í téhož roku 1 byla: 
1 měř. pšenice za... . . . «.« «. „5 zl — kr 
» „+ žitaza ... - ...2 «+.2 0.2.2.. 2, 30 kr. 
„ p. ječmene za. . ... . .« + + + «+ +8 4 — » 
„ „o bramborů za . .... U — 4 


O svatodušních svátcích r. 1820 stalo se, že přišly velké li- 
javce. Potok Rokytna vystoupiv z břehů svých, zaplavil celé okolí; 


+) Pravdivosť údajů těchto v knize městské zanešených potvrdil tehdejší 
měšťanosta, lékař Jan Zajíček (+ r. 1845). Velkých získal si tento zásluh 
o Krumlov; cestu vedoucí ku klenuté tehdáž bráně Rakšické dal roz- 
šířiti, pak sebrav veškeré listiny a důležité spisy města se týkající 
uložil je r. 1818 v archivu městském, než bohužel sotva čtvrtina jich 
nyní zachována. 


— 57 — 


voda zasahovovala až po hlavní cestu k oboře vedoucí, tak že 
farní domek a jiné blízké budovy zničeny. Obora brzy na to 
zanikla. | 

V nešťastné vzpouře Polákův proti Rusům r. 1831. inter- 
nováno ku konci května v městě 76 polských vyšších důstojníků“) 
a 36 koňáků se 60 koňmi. Asi za měsíc 36 důstojníků pře- 
loženo do Ivančic. V Krumlově Poláci prodleli pak až do 25. 
února 1832., 1 chovali se po celou tu dobu velmi řádně a dali 
lidem nejméně 20.000 zl. utržiti. 

Když r. 1832. cholera v Evropě poprvé se objevila, navštívila 
1 město a okolí dlouho však netrvajíc. 

V noci z 21. června na 22. r. 1833. vypukl v židovské ulici 
. 14. neznámým způsobem požár, kterýž zničil mnoho stavení 
v židovské obci, jakož i 35 domků městské obci náležejících. 

Času toho měšťané stěžovali si, že na týdenním trhu každou 
sobotu odbývaném zřídka kdy potravin náležitě koupiti možno, 
jelikož málo kdo z venkova na něj dostavuje se. Přeložen jest proto 
r. 1835. trh na každý čtvrtek, a rada městská ku zvelebení jeho 
rozličná učinila opatření, než beze zdaru. 

Město čítalo tehdáž uvnitř 121 křesť., 43 žid., a v předměstí 
46 stavení s 1442 obyv., mezi nimiž 1097 kat. (529 muž. a 568 
ž.), a 345 židů (175 m. a 170 ž.) 

Z pozemků obci a měšťanům patřících bylo: 

923 jit. 120%, © rolí. | 

69. „ 10404% „ luk. 

14 „173% „ pasínků. 

58 „ 510%, „ (dřívějších) vinohradů. 
404 „ — „ lesů. 

Křesťané drželi si 9 koní, 46 krav, 176 ovcí a 64 kusů ve- 
přového dobytka, židé několik koz. 

Té doby vládly v městě některé zvláštní obyčeje. Tak 8 dní 
před a 8 dní po každém výročním trhu z radnice vystrčena ruka 
s mečem na znamení, že polapený zloděj podle starého zákona 
mečem na hrdle má trestán býti. Na císařské posvícení vlál z farní 
věže kostelní velký prápor. 


ČD< 








+) Vojínové tito většinou byli v kasárně. Zde v I. 1187—1820. dleli invalidi 
načež budova ponechána soukromníkům ku zařízení soukenické továrny 
brzy však zašlé. Na to v kasárně až do r. 1848, opět leželo vojsko, 
a sice od r. 1832—1834. čásť c. k. pěšího pluku „Nassau“ a v L. 1834 
až 1836. setnina c. k. pěš. pl. Michaelovič. (Nájemného město z ní do- 
stávalo ročně 100 zl. (Nyní béře obec z budovy té 1000 zl. nájemného). 


V letech následujících město zase navštíveno jest pohromami 
živelními. R. 1837 bylo velké sucho, sklizeň špatně dopadla, 1 bylo 
se hladu obávati. 

Dne 5. srpna r. 1839. protrhlo se mračno nad městem, a nával 
vody byl tak prudký a velký, že v tuneli pod zámeckou zahradou 
k pivovaru vedoucím sebrán vůz, V pivovaře samém pánvy vy- 
razeny, a mnoho sudů s pivem odplaveno až k Ivančicím. 

Tenkráte stávaly na náměstí 4 dřevěné krámky pekařské 
a z cihel vystavěná bouda pro ponocného. Obec pokročivši s duchem 
času přičinila se, že odstraněny v I. 1846.—1848. 

R. 1848. udála se v Rakousku velká změna v životě ob- 
čanském. Poddanství zrušeno, robota a desátky vzaly za své, 
a osadám dopřána samospráva. I Krumlov nikterak již více nezá- 
visel od vrchnosti. Obec židovská sloučena r. 1849. s obcí mětskou, 
kteréž s osadami Rakšicemi, Rokytnou a Dobřínskem tvořily toliko 
jednu politickou obec. 

Tehdejšími vnitřními nepokoji v mocnářství našem ovládajícími 
velm1 zdražilo, tak že r. 1849. v městě a okolí cena obilí a po- 
travin úžasně se zvýšila, zejména: 

1 měř. pšenice od 8 zl. na 22 zl. stříbra; 
„ žita „6.4 ,„ 18, » 
„» ječmene , 4., „ 9, » 
„ čočky. „ 10., „ 2, 
„oohráchu „ 8, „ 18, 
„| OVSa »o3 non 9 7 

Hradby a brány městské po r. 1848. částečně zanikly. R. 
1850. zbořen oblouk u brány Rakšické a dolů stavěna pak bar- 
vírna. Ié doby kníže přikoupil ku zboží svému statek Budkov. 
Času toho přestaly zahrádky před staveními jsoucí. L. 1851. c. k. 
okresní soud umístěn v býv. kasárně. R. 1858. zakoupen statek 
Hostím. 

Až do r. 1862. město větší pohromy nezastihly. Zmíněného 
však leta přišla na jaře velká voda, kteráž zasahujíc až nad můstek 
před bytem lesného stojící značných způsobila škod. 

Jelikož v okolí vyskytuje se kamenné uhlí, v těch letech 
na Pindulce, pod „Kamenným“ lomem, ve „Vrabčím hájku,“ 
u Rakšic a jinde činěny pokusy, zdaliž nemohlo by se zde vydatně 
dolovati; než upuštěno od dalšího podniku, any vrstvy kameno- 
uhelné prý jsou nepatrné. 

Dne 7. dubna r. 1865 zemřel kníže Karel Frt. z L. co první 
nejvyšší hofmistr císařův, zlatého rouna rytíř, dědičný člen říšské 


rady, general jízdectva a majitel ulánského pluku č. 9. Po něm 
dědil prvorozený syn jeho, nynější kníže Karel Rudolf,*) narozen 
19. dubna 1827. — 

R. 1866 Krumlov opět velmi utrpěl. V květnu přišel tuhý 
mráz, jímž ovocné stromy, víňo, obilí, jetel a brambory částečně 
zničeny. Téhož leta vypukla válka prusko-rakouská. Po nešťastné 
bitvě u Králové Hradce (3. července) vítězní Prusové Moravou pro- 
cházeli do Uher a Dol. Rakous. Již 14. čce. čásť jich vozatajstva 
rozložila se u stodol. Následujícího dne Prusům do města vtáhnu- 
vším dodáno 30 kusů. hovězího dob., 340 pecnů chleba, (1 p. po 
10 lib.), 1'/, centu pálené kávy, 50 liber rýže, 249 měř. ovsa, 
1000 mázů piva a 200 mázů kořalky. Dne 16 čce. přitáhlo jich 
asi 4000 s 300 koňmi do města a pobyvše zde toliko jeden den 
dále póchodem se brali. Průchod Prusů městem několikráte se 
opakoval, až pak značná jich čásť zde zůstala až do 6. září t. r. 
Celkem stravováno tehdáž přes 13.000 mužů a krmeno 3157 koní. 
Škoda, již obec a jednotlivé strany jen rekvisicemi -utrpěly, obná- 
šela do 1. září t. r. 13.883 zl. 19 kr. Mimo to zuřila zde cholera, 
než bohuchvála jen krátko. 

Štěstím bylo pro město, že r. 1867 velmi byl úrodným ; mě- 
řice pšenice sypala 11—12 měř., a byla 1 m. pš. za 7 zl., a měř. 
žita za B zl. 

Ježto dřevěné trouby, jimiž voda- ze studánky na kopci Flo- 
rianku se nacházející tekla do kašny na náměstí a v zámku, častěji 
staly se nepotřebnými, zavedeny r. 1868 místo nich roury železné 
a zároveň postavena kašna 1 na klášterním náměstí. Téhož róku 
zanikly mýto a brána Rakšická, pak mýto při bráně zámecké 
(druhdy tmavé). Taktéž té doby týdenní trh přeložen na středu. 

Leta následujícího zasypán na náměstí rybníček, v němž mo- 
čívaly se dřevěné vódovodné tróuby. Tehdáž venkovské obce: Do- 
břínsko, Rakšice a Rokytná vyloučeny.z politické obce Krumlovské 
a staly se samostatnými. 


Město čítalo 260 domovních čísel s 1761 obyv. a sice 837 m. 
a 924 ženských. | 








*) Byl r. 1849 v Uhrách značně raněn a zdržuje se nyní co c. k. pod- 
plukovník m. sl., c. k. komoří, býv. císařův pobočník, dědičný člen 
říšské rady atd., buď ve Vídni, neb na svých panstvích. Častěji zavítá 
i do Krumlova. Mladší bratr jeho, kn. Rudolf (nar. 18. dubna 1838), 
c. k. podplukovník, cís. pobočník, často doprovází naši císařovnu Alž- 
bětu na její cestách. - 


— 60 — 


Dne 5. dubna r. 1870 obyvatelé Kr. řídký pozorovali zjev 
přírodní; bylo totiž od 8. hod. večerní po delší dobu viděti se- 
verní záři. 

Jak 2. pros. r. 1873 25leté jubileum císaře našeho Františka 
Josefa I., tak 1 dne 24. dubna r. 1879 stříbrná svatba JJ. Velič. 
oslavena důstojným spůsobem. Při poslední slavnosti zasazeny na 
památku po každé straně náměstí akácové stromky a v parku 
u pyramidy zvláště postavené 2 doubky. 

R. 1880 městské představenstvo pokusilo se, kleslý týdenní 
trh zvelebiti, pročež v první době vysázeny tři premie pro ty, kteří 
nejdříve na trh s vozem se dostaví, a ostatním s vozem do města 
přibyvším dáváno po 1 litru vína. Pokud dávky tyto trvaly, trh 
byl obstojný, než potom, jakmile přestaly, žádný více na něj nepřišel. 

Dle sčítání lidu dne 31. pros. 1880 konaného město mělo 
275 domov. čísel s 1830 obyv a sice 834 muž. a 996 ž.; 838 ob. 
udalo obcovací řeč německou a 992 obyv. řeč českou. Dle nábo- 
ženství bylo 1684 kat., 140 židů a 6 osob augsb. vyznání. 

Dle zaměstnání načítáno 76 řemeslníků, 51 obchodníků a 
hostinských, 2 advokacie atd. 

Obecní pozemky obnášely : 


pastviště . . . . « « + ++ +., 1826, )? 
role... . <. <.. 16 jit. 3788 , 
luka -< -2.22 1990, 
„lesy . ... . 469 „ 528 „ 
Obec přijala za rok 1880. daní: 
přímých .. .. . . . 5448 zl. 36'/, kr. 
nepřímých . ... .. . 6718 „ 14 


Úhrnem . . 12167 zl. 10'/, ji kr. 

Obec sama měla: 

příjmů . . . . . « . . , 10249 zl. 77 kr. 
vydání ..... ee 9505 zl. 99 kr. 

Dne 10 května 1881. oslaveny oddavky rak. korunního 
prince Rudolfa s princeznou Štěpánkou, dcerou krále belgického. 
Ráno ve farním kostele a synagoze konány slavné služby Boží, 
načež ve škole. odbývána příměřená slavnosť. Odpoledne následoval 
v místnostech kasina společný oběd, při němž pronešena slavnostní 
řeč německá a pak druhá v jazyku českém. Na to zasazeny kolem 
jehlance před panskou pilou 4 doubky, a večer odbýván v místnostech 
„Záložny“ skvělý ples. Slavností touto obě strany, jak česká tak 
i německá náležitě projevily svou loyálnost dokázavše zároveň. 
čehož dosíci lze spojenými silami. 


— 61 — 


R. 1881. byl více suchým, než sklizeň uspokojila. Na podzim 
nastaly mrazy; dne 31. října hodně se chumelilo, což mnohým 
hospodářům nahnalo strachu, poněvadž měli ještě dosti cukrovky 
na polích. Avšak počátkem listopadu chladno popustilo, a zima 
byla velmi mírnou, jakéž žádný dosud nepamatoval. Nesněžilo se 
pak ani jednou, ba oteplilo se tak, „že 7. ledna r. 1882. pršelo, a 
v polovici téhož měsíce v parku rozličné křoviny dostávaly pupence. 
V měsíci únoru dvakráte pršelo, a 21. března přišla první jarní bouřka. 

Počátkem dubna však nastala v povětrnosti veliká změna; 
od 5.—11. bylo mrazivo, a od 9.—12. s přestávkami sněžilo se. 
Vyjasnilo i oteplilo se pak; než květen velice nás oklamal. Až do 
24. byl většinou studeným, mrazy značných způsobily škod; taktéž 
často vál vítr a dlouho nepršelo, pročež obilí, zejména ječmeny, 
bídně vypadalo. Deštěmi ku konci května a v červnu přišlými obilí 
poněkud zotavilo se, a sklizeň byla slabá prostřední. 

Měnivé počasí v srpnu prospělo sice cukrovce, než vínu 
dosti uškodilo. 

Dne 6. a 7. října r. 1882. konány obecní volby. Kdežto 
národní strana (česká) od doby, kdy Krumlov samotný stal se obcí 
politickou, vždy zvítězila v 3. sboru, tentokráte postrádajíc vůdce 
a organisace nebyla s to, aby postavila své kandidáty. Šmahem 
zvoleni proto kandidáti strany protivné, jelikož tato největší pod- 
poru nalézá v zdejším velkostatku. 


Bůh to naprav! 





Práva města Krumlova, 


I. Právo městské. 


(a) dobách dřívějších mělo každé moravské město svůj vlastní 
% soud. Pro kněze, šlechtu a židy ustanoveny soudy 
A ) zvláštní. 

Jelikož Mor. Krumlov již za krále P řemysla Otakara II. po- 
výšen za město, souditi Ize, že tou dobou počínaje těšil se i vlastní 
pravomocnosti. Než právo městské, zdá se, Krumlovu pak odňato. 
až mu opět uděleno pány z Kravař*); neboť vyskytuje se na 
obecním razítku znak „odřivous“, 
jenž spatřujeme 1 na zachovalé 
pečeti rychtářské z r. 1749. 

Měšťané dříve úřadu vrchno- 
stenskému podlehajíce, nyní řídili 
se obecním řádem a měli svůj 
vlastní soud hrdelní čili trestní, 
arciť pod dozorem panským. 

Konšelé (z latinsk. „consul“) 
spravovali všecky záležitosti obecní 
majíce v čele svého staršího (purk- 
mistra), jehožto úřad dle starého 
pořádku zemského vždy po čtyřech nedělích na jiného přecházel. 
Konšelé spolu zasedávali 1 při soudu jakožto přísežní. Rychtář 
řídil jednání, kdežto úředník panský vynášel rozsudek, jak seznáváme 
z několika nálezů v městské knize (v r. 1531. založené) zazname- 
naných, kteréž obyčejně počínají slovy: 

„Za úřadu staršího města Krumlova a spolu přísežných úřadu 
konšelského stala se výpověď od pana úředníka na hradě 
Krumlově atd.“ 

V přestupcích menších rozhodoval konšelský úřad sám ; spá- 
chal-l: kdo zločin těžký, dotýčné vyšetřovací protokoly zasílány 








*) Bezpochyby Beneš z Kravař (+ 1398.) městu ustědřil práva toho. 
poněvadž právo vinohradské měšťanům propůjčeno již r. 1402. 


— 68 — 


k „ortelnému právu“ v Brně. To učinilo nález, kterýž pak zdejší 
soud vykonal. Vyšetřování často spojeno bývalo s mučením osob: 
tresty bývaly někdy až hrozné. Poprava k smrti odsouzeného 
konána na kopci, zvaném „u šibenice“ naproti Lerchově poli. 

Jelikož konšelé v 16. století dobře nespravovali svůj úřad. 
došla je z Brna zvláštní instrukce, jak vidno z následujícího vyznání 
v téže městské knize zaznamenaného. 

„Roku 1553. vydáno z vyššího práva od pánů Brňanův naučení. 
kdyby jaké žaloby 1 odporové šli, to mělo by se psáti ku právu 
ortelnému jakožto k hlavě. Proto podle těchto 4 artykulův dole 
napsaných zachovati se máme“. 


1. „Kdyby se pro ortel posílalo, má se uložiti do listu 11 
grošů bílých“. 

2, „Kdyžby žaloba činěna byla, tehdy má vzíti písař celý 
arch nebo dva, a byla by toho potřeba, tři papíru, a má nejprv 
psáti na vrchu žádost starších, čehož potřebují, a potom hned má 
psáti žalobu, pod tím na tomž listu jednání druhé, třetí tak, jak 
by se žalovalo. Potom pod tím též odpor na tomž listu jeden, 
druhý, třetí, jak by se odpíralo“. 

3. „Kdyžby již obě dvě strany, žalobná 1 odporná, přestaly 
mluviti, tehdy starší mají otázku učiniti spolu na obě dvě strany 
takto: „Připouštíte-li obě strany ku právu spravedlivému rozeznání“ : 
řeknou-li, že připouštějí, tehdy dole pode vším na tomž listu. má 
se napsati takto: „Obě dvě strany připouštějí ku právu sprave- 
dlivému rozeznání““. To potom jest zavříti, pečetí městskou zapečetiti 
a k zdejšímu právu ortelnému odesílati, a tak bude pořádek 
zachován ku právu“. 

4. „Kdyžby kdo mistrem popravním tazán byl, tehdy vyznání 
jeho má se psáti na tomž listu, kde se žádost starších píše, tím 
vším řádem, jak na vrchu při žalobách a odporech doloženo“ 

© Za výkon tělesných trestů určena byla zvláštní sazba; neboť 
čteme v zmíněné již knize: 

„Tuto se znamená, co mistru popravnímu. má dáno býti 
z naučení vyššího“ : 
od oběšení. . . . . . ... < < « + < + + + 1 kopa grošů. 
stětí mečem. . «*. . . ... « < + <<.. 2 


» Ů > 
„ na kolo vbití ©... . <... < < < + + + 2., > 
„ spálení -< -< < < -2 2 422.2. A > 
„  utopení ee 1 » » 
„» zakopání živého člověka . ........... 2., . 


— 64 — 


„ spálení toho, který sám se zabil. .... . . 2 kopy grošů. 
Čtvrcení -< -< -2 < 2 2 2 4 eee -6 » 
A když kterého od které koli smrti vyprosí, tehdy mistru 
má přidáno býti 1 6 na sumu svrchu psanou. Na stravu mistru 
má dáno býti na den 6 gr. bíl. a nic víc, a on si sám stravu 
opatřuj, by sám druhý byl. 


Od článků od prstů odnětí. . . .1 zl. 
od kleští trhání —— 
od šilinku u pranýře mrskání 1, 
od cejchu na tvář připáleného 1 , 


1575. 

Častěji však stávalo se, že trest tělesný, jenž zákonem měl 
následovati, změněn jest v pokutu peněžitou. 

Abychom seznali tehdejší rozsudky, stůjž zde jeden v úplném 
znění z dotčené knihy městské vyňatý. 

„Zetta  Bante 1602 W jtrzebu VBrzed Sm. Otrzj 

Ra Boructenn Uro Jeneho Bana Albredta Hrufifom- 

Ifebo ty Gzajn Aur  Zebnifa Ra  Krumlomie Tato 

PBamtet geft Uc Jiniena, ©afoz fe geft Remole Stala 

Weezy Sfteffanem Sfypac Jfem A Mac Jlamem Sozie- 

Hnifem, Jte geft Sfteffan Sfpac Jef Mac Jlama Ko- 

štefinifa Slovy hanlimy Ra Boc Ztirmofty gebo Dotefí 

a Utrhal Zafonau Wiecz gejt Ban Aur Jednif mezy 

Stranamy Obiema My Jdmihl a Boromnal taf aby 

Jtabny Sobie toho 3 Obau Stran Re Brzi HPominal 

a Bafli to geden ODrubemu Wy Zdmihomal aneb Ra 

fterebo Kolim Profazano bylo Bofuti Čeho Mti Bana 

Brzi Babnautj 100 groffj Cziefifoh Bominnen Bude 

U Wie Jenim ©Gafe demu Kolim ob Geho Mti Bana 

Uřazano Bude Bob Staupiti a treftan Byti ma.“ | 

Když r. 1625 Krumlov dostal se pánům z Lichtensteina, 
v soudní správě udála se změna. Kníže Gundakar z L. potvrdil 
r. 1644 městu práva jeho určiv zároveň, že purkmistr, rychtář 
a rada oprávněni jsou souditi po zákonu. Konšelé nazývati se po- 
čali radními, a jak líčí nám práva konšelská z r. 1661, purkmistr 
sám vynášel rozsudek. 

V letech těchto připomíná se již 1 „primator“. Tento vrch- 
ností jmenován býval dozorcem nad správou městskou; jemu ode- 
vzdáno vedení správy hospodářské, pročež podřízeny mu byly 
osoby k vybírání příjmů městských ustanovené. Byl vždy členem 
městské rady, v níž rozhodný měl vliv a první slovo. On při ob- 


— 65 — 


novení rady, jež stávalo se v jistých lhůtách, (později za rok) 
první spravoval úřad purkmistrovský, zůstal však v této hodnosti 
od jednoho obnovení do druhého, což ovšem nebránilo, aby po 
uplynutí té doby opět za primatora mohl býti ustanoven. 

Co se příjmů jeho týče, byly značnějšími jak ostatních rad- 
ních. Knížecím výměrem z r. 1695 určeno, že primator z obecních 
důchodů ročně dostati má 3 měř. pšenice, 3 m. žita, 3 soudky 
soli a 2'/, provazce dříví; kdežto radním přiřknuto po: 2 m. pš., 
2 m. žita, 2 s. soli a 2 prov. dříví. 

O příjem peněžitý bylo primatoru s radními po stejných 
částkách se rozděliti. Platili radě : 

kdož přijat do závazku měšťanského (dle 





jmění svého) . . . . .. . +. „1 zl. 30 kr. — 6 zl. 
vdova neb sirotek za povolení k sňatku; — „ 30 , — 1 , 
kdož dům koupil neb s jiným dům svůj 
vyměnil... + +.. — 30, — 1. 
měšťan z města se stěhující . A 4 — 3 
atd. 


Rychtář měl příjmů: 
od každé osoby při rvačce postižené a do měst- 
ského žaláře uvržené (vyjma panské služebníky, 


kteréž vrchnost sama trestávala) .......... 12 kr. 
z každého zl. obnosu zažalovaného . ...... l „ 
za dotýčné porovnání a zaznamenání ....... 12 „ 
za výslech zločince a za vykonání rozsudku ©. .1 zl 10 „ 
atd. 
Městský písař dostával od obce: 
na penězích ročně. . . . -.. « « « « + « «.« 60 zl. 


deputátu ročně: 4 m. pšenice, 7 m. žita, 5 soudků soli, dříví 
v létě 1 fůru a v zimě 2 fůry. 
Dále příslušelo mu: 


za vyhotovení povolení k sňatku. . . . .— zl 6 kr. 
za sepsání a protokolování závětu . . . - 1 „ 30 , 
za vydání průvodního lístku... . .. «— „ 6, 
„za první soudní výslech. . . . . . «« «— „80 , 
za každý následující . . . . « « « + + <— „p 9, 


Té doby popravní mistr dostával od vrchnosti 40 zl. ročního 
platu a 6 měř. žita za zakopání dobytka v panských dvorech 
padlého. Chtěl-li odejíti, bylo mu dáti čtvrtletní výpověď napřed, 
aneb druhého místo sebe zjednati. Zachována nám jména dvou 


— 66 — 


mistrů popr.; roku 1692 byl jím Jan Gabriel, a r. 1710 Martin 
Jeřábek. *) 

Nebylo-li Ize zločinci zapraviti soudní útraty, rozvrženy jsou. 
na panství, kterémuž pak obec městská musila zase je splatiti. 

Zřízením krajských soudů za panování císařovny Marie The- 
resie zamkl hrdelní soud, a samospráva městská všeobecným na- 
řízením císaře Josefa II. obmezena, pročež 1 odstraněna hodnost 
primatorů. 

R. 1661 za purkmistra Jiřího Drmoly „práva města Krum- 
lova“ **) přepsána jsou „od písaře Symeona Chodnyczga Bystrczy- 
ckého.“ I uvádíme jich nejdůležitější artikule u výtahu. Jest jimi 
naznačena : 

„Správa úřadu rychtářského, kterak se rychtář při úřadě svém 
chovati má, a někteří artikulové z práv městských vytažení a vybraní, 
kteří se zachovávají v markrabství moravském“. 

1. Člověk, který má za rychtáře neb soudce volena býti, 
nebývej křivý přísežník, ani psanec, ani vyobcovaný; nebuď také 
žid, ani pohan, ani kacíř — nebuď hrubý v mravech, hrubý a hloupý. 
Proto jest velmi chvalitebné, jest-li osoba učená za rychtáře zvolena. 
On budiž těla zdravého, zvláště na rukou netrp nedostatku, nebuď 
slepý, ani hluchý, ani němý a na letech přesahuj 21 a nedocházej 80. 
Avšak skvěj se čtyřmi cnostmi: spravedlností, silou zmužilou na 
mysli, opatrností a skromnosti. 

2. Rychtář chudým křivdu trpícím k němu na žalobu přišlým 
milostivých slov podej, nebeř žádných darů, nehleď lakomství a 
nebuď hněvivým a prchlým. Dlužník buď obeslán, a když na něho 
dluh se provede a on peníze položí, rychtář z každé kopy grošů 
dostane 1 gr. bílý, Kdo se dokládá k vyššímu právu, může se od- 
volati na purkmistra, kterýž svolá radu, a to od výpovědi rychtářovy 
do 2 neděl. Rychtář ať sepíše nález svůj 1 výpovědi stran a svědků 
ve při, načež ať je stranám předěte, tak-li jest, a pak podá. 
Obnáší-li dluh více než 5 kop grošů, dává se důkladu (Appellirgeld) 
10 gr. bíl., jest-l1 méně než 5 kop, tak jen 5 gr. Straně při vy- 
hravší důklad budiž navrácen. Přípovědi žádné jiné rychtář ne- 
přjímej; leč by u někoho peníze staviti chtěl, anebo kdyby někdo 
šatů atd. nevydal, tu se dává 9 gr. bíl. Jedná-li se však o statky 


*) Vyňato z dotýčných listů v zámeckém archivu uložených. 

+K) Práva ta do zvláštní knihy přepsaná uložena jsou v zemském archivu 
pod čís. 229. Některé art. práva městského (celkem jest jich 228) 
scházejí, a jsoucí obsahují na mnoze právní zásady tehdáž všeobecně. 
vládnoucí. — 


— 67 — 


neb pozemky aneb větší věci mající cenu více než 10 kop grošů, 
tu přípovědi dotýčné učiněny buďtež v radě před purkmistrem a konšeli. 

3. Komu se zamyká komora neb pokoj buď pro dluh, nebo 
že ku právu státi nechtěl, ten dává od toho 3 gr. a od otevření nic. 
Kdoby svévolně pečeť odtrhl, platí pokuty 7 kop grošů. 

4. Kdo se uvodí v dům neb jiný statek „pro dluh neb pro 
jinou spravedlnosť“, dá 1 gr. Když rychtář zvod učiní, jest mu 
relaci učiniti a ji do knihy dáti zapsati, od čehož přísluší písaři 
radnímu 4 gr. bíl. 

17. Věci zločince k smrti odsouzeného patří biřičovi. Rychtáři 
však dovoleno jest, zločincovi jeho věci lepší odejmouti, než ho 
biřičovi odevzdá. Cizí věci u zločince našlé ať se vrátí, načež tyto 
nazpět obdrževší povinni jsou rychtáři slušný „koláč“ (odměnu) dáti, 
měl-li o to práci, a jiného původu nebylo. 

18. Chudého člověka pro dluh uvězněného věřitel stravou 
opatřuj; jest-li vězeň zachovalý, nechať se propustí, jest mu však 
slíbiti, že z výdělku každý třetí peníz dá věřitel. © Neopatřoval-li 
by věřitel vězně stravou, tento po 14 dnech buď propuštěn, a věřiteli 
po zákonu staniž se právo. 

19. Biřič chudému člověku buď milostiv. 

21. Od práva k zatčení rychtáři ať platí se půl kopy grošů. 

23. Učinil-li kdo panně neb ženě násilí a byl-li svědky 
usvědčen, budiž sťat. 

24. Kdoby „kvalt“ na dům učinil, sťat buď. 

25. Dokáže-li z vraždy obžalovaný svědky aneb přísežnými 
svou nevinu „ve svádě“, zproštěn buď obžaloby ; byl-li však z ní 
jedním přísežným obžalován, aneb usvědčen, vinen zůstane; pakli 
by ani přísežným ani svádou obžalován nebyl, tehdy sám přísahou 
svou se očistiž. 

26. Chtěl-li by vrah nezůmyslný rychtáře odbýti, dej mu 
3 hřivny, však nepřátelům prvé dosti učiniv. Jest-li by kdo 
„z prchu“ a způrnosti svádu vymlouval a v půtce do křoví by 
všel, 4 hřiv. dej, a jest-l1 skutečně se potýkal, 5 hřiv. plať, arciť 
nepřátelé dříve odbyv. 

27. Kdyby kdo při sebeobraně druhého ranil a svědky měl, 
nebuď odsouzen; jest-li však ten způrný druhého ranil, ztratiž ruku, 
a jest-l1 by koho zabil, sťat buď. 

29. Ranil-li by kdo druhého aneb jej zabil, pak utekl a 
k právu státi nechtěl, tratí statek svůj, kterýž náležiž pak jeho. 
ženě a dětem, a kdyby těchto neměl, pak patřiž jeho přátelům ; 
nemá-li však dědiců, statek jeho dle uznání přísežných buď opatřen. 


— 68. — 


33. Kdo za vražedlníka chce býti rukojmím, měj „v ohradě 
městské“ jmění za 30 hřiven. Uteče-li obžalovaný, rukojmě ukojiž 
nepřítele 23 hř. a rychtaře 5 hř., načež zprostěn buď rukojemství: 

34. Kdož by v trhový den mír rušil, tratí ruku aneb platí 
10 hřiv. pokuty. 

40. Ve vině usvědčený, jenž s povolením purkmistra a mě- 
šťanů z tělesné pokuty penězi byl vyprostěn, zbaven buď cti. a 
provinil by se opětně, buď oběšen. 

44. Kdo s falešnými penízi byl dopaden, spálen buď. 

48. Falešnou míru a loket mající tratí ruku aneb platí 10 hř. 
pokuty, z níž ?/, připadnou obci a '/, rychtáři. 

50. Kdo přes celou noc v „šatlavě“ sedí, dá biřičovi 14 pe- 
nízků ; nesedí-li celou noc, platí jen 7 pen. 

55. Kdo zapálí, budiž spálen. 

56. Ukradl- kdo při ohni za více než 60 grošů, ať jest 
oběšen; ranil-li by kdo druhého při požáru, sťat buď. 

59. Kdo maje ženu, v jiné zemi pojme druhou, sťat bud. 

60. Jest-li by syn neb dcera něčí „vešli do zákona“ a potvrzeni 
byli po smrti otce svého, zboží žádného míti nebudou. 

106. Obžalovaný z vraždy, vyjde-li nedbanlivostí rychtářovou 
„od soudu“, „prost jest rychtáře 1 záhubce svého“. 

108. Udal-li syn na smrtelné posteli, že některá žena jej 
učarovala, tato před rychtáře buď obeslána a očistiž se přísahou 
z toho obvinění. 

164. Žena k věnu vždy právo má, pokud děti nezplodí. 

190. Jest-l1 zloděj mladší 10 let, od rodičů aneb od poručníka 
budiž mrskán; není-li mu ještě 15 roků, od těch samých metlou 
buď potrestán; čítá-li více než 15 let, soudem k smrti buď odsouzen. 

203. Kdoby druhému ženu uloudil a právem byl usvědčen. 
na kůl vstrčen buď. 

206. Zabije-li žena, syna neb dceru svou, nechať na kolo 
jest vbita. 

216. Umře-li muž bez „kšaftu“, vdova pro děti statek spra- 
vuje. Po jich smrti připadne statek jí, nemají-li ony leta rozšafná : 
mají-li je, se zbožím svým volně mohou naložiti. 


Taktéž stůj zde obsah důležitějších artikulův (celkem jest 
jich 40) obsahujících: 


Práva konšelská leta Páně 1661. 
1. Každý konšel povinnen jest, purkmistra poslušen býti. 
2. Purkmistr při rozdělování prací svornost zachovati má. 


— 69 — 


č. Konšel bez poručení purkmistrova v radě s jiným žádným 
nemluv, a bez opovědění z rady, a bez povolení purkmistrova 
z radnice nevycházej! | 

6. Purkmistr pečeť se vší pilností chovej a opatruj. 

8.—15. Konšelé tajnost rady zachovejte, k sobě upřímní buďte, 
bez povolení purkmistrova z města přes pole nechoďte, darů ne- 
příjímejte, s lidmi nevážnými neobcujte a rukojmími buďtež jen 
s vůlí a vědomím vší rady. 

17. Purkmistr kromě rady v příbytku svém ať vždy se na- 
chází; pak-li by chtěl z města ven si vyjíti, úřad svůj ať některému 
konšelu poručí. | 

18. Purkmistrovský úřad má pořádně jíti; každý konšel čtyři 
neděle jej veď a přijímaje a odevzdávaje jej Pána Boha o pomoc vzývej. 

19. Každý konšel chovej při oděvu vážnosti a užívej šatův 
obdélných. 

21. Konšelé dluhů na obec bez vědomí a povolení obecních 
přísežných neuvalujte. 

22. Purkmistr sám z společného uvážení rozsudek na zločince 
má vynésti. 

23. Konšelé v radě toliko rok seděti mají; podruhé konšelem 
býti z práva nepřísluší, leč kdo by v městě teprve tři roky byl a 
„v obci přísahu měl.“ | 

29. Konšelé péči mějtež o sirotky. a poctivé vdovy, jakož 1 
po smrti spoluměštěnína statky sirotčí popsati dejtež. 

32. Konšelé k řemeslníkům a obchodníkům přihlížejtež, aby 
obchodem svým lidí slušnosť a spravedlnosť neobtěžovali. 

33. Konšelé o chudé se starejte, aby „nedostatku při chlebě“ 
netrpěli; povalovače a zahaleče z města ven vyžeňte. 

37. Purkmistr mimo řád a právo žádných věcí ať neužívá; 
též při malém počtu přísežných rozsudků ať nevynáší, neboť při 
takovém uvažování aspoň polovice rady vždy buď přítomna. 

40. Měšťané a obyvatelé města správců jeho buďtež poslušni. 


JI. Právo vinohradské*). 
Již záhy zabývali se měšťané vinařstvím, pročež jim, tuším, 
za Jana z Kravař r. 1402. moravským markrabětem Jodokem pro- 


*) Právem tímto vinohrady zdejšího ochozu (chotaru) vyjmuty byly 
z obyčejné jurisdikce panské i městské a podřízeny byly, co se týče 
práva civilního i trestního, zvláštnímu „úřadu horenskému,“ jenž sestá- 
val z horného čili hormistra (perkmistra) a horních konšelův. Úřad 
tento měl jurisdikci soudní; knihovní. policejní a trestní nad horami a 


— 70 — 


půjčena „Práva horenská“, jimiž naznačeny dotýčné jich povinnosti 
a svobody. Práva ta čítají 37 artikulův, z nichž u výtahu podá- 
"váme následující : 

1. „Gruntovníkem“ hor viničných jest markrabě. 

2. Hormistr má moc nad horami na místě milosti jeho pána. 

3. Právo neb soud horní dvakráte v roce buď osazeno. 

4. Majitelé vinohradů k takovému soudu se postavte a z 
každé čtvrti dejte 1 groš bílý. Kdoby toho neučinil, platí pokaždé 
10 gr. bíl. pokuty. 

5. Bez vůle a rady horních konšelův žádný vinař „mzdy vy- 
říkati“ nemá pod pod pokutou 10 gr. bíl. 

6. Vinaři dovoleno jest, shnilé holi sbírati; kdyby však on 
neb dělník dobré a potřebné holi na kusy lámal, hrdlo tratí. 

7. Vezme-l přespolní pocestný 1 kolek v horách a jím se 
podpírá, nic nepropadne; kdyby však vzal 2 k. a byl s nimi do- 
paden, platí 5 funtů*) neb tratí ruku; vzal-li pak 3 kolky, hrdlo 
propadne. 

8. Když by dělníci ve vinohradech se svadili a meze by je 
dělila, každý platí 10 gr. bíl. pokuty; pak-li by v hromadu leželi 
a jeden druhého udeřil, tehdy „freyunk“ — zrušili a hrdlo propadli. 

12. Kdož jeden neb více pňů sousedových do svého vinohradu 
uvede, hrdlo propadne a přísluší na rošt; a pak-li uteče, všecek 
statek jeho připadne pánu a jest „nevyčtený“, i nemůže žádného 
„freyunku“ nikdež míti. 

13. Kdož by cizí oblouky vytahoval aneb uřezoval, hrdlo 
tratí a přísluší na rošt. 

14. Kdož by kradl zralé víno, hrdlo propadl. 

17. Kdož by svůj vinohrad buďto židu neb křesťanu z nouze 
zastavil, má před perkmistrem © vymíněno býti, co bylo za- 
staveno aneb co se zastavuje; požitek-li, kterým by se vinohrad vy- 
platiti mohl, tak aby pňoví zůstalo. Pak-li zastavuje jemu grunt 
k tomu totiž do roka, to stojí při židu, chce-li se tím kojiti. 
Pak-li by co na požitku sešlo, tehdy on může pňoví prodati, ale 
má prvé dlužníkovi dáti věděti: a nevyplatí-li je ve třikráte 
14 dnech aneb v 6 nedělích, tehdy on může vinohrad prodati; co 


k nim příslušejícími, choval u sebe registra horská čili knihy vino- 
hradské, do nichž se opisovaly trhy a všeliké zápisy gruntů a věcí 
vinohradských se týkající; vykonával nálezy (ortele), přípovědi a exekuce 
k vinicím jemu podřízeným se vztahující a provozoval poličii i moc 
trestní na gruntech vinohradských. | 

*) Libra (funt) —1 zl. 20 kr. 


— 71 — 


zbude má dlužníkovi vrátiti: pak-li co sešlo, má dlužník doplniti. 
Půjčí-li žid peníze na vinohrad, má je každý rok před právem ho- 
renským ohlásiti; zda-li že by vinohrad za to dosti byl drahý, 
tehdá má žid vinohrad prodati, aby vinohradu nic nesešlo, aby 
pánu nehynulo na jeho platech.“ 

18. Koupí-li cizí člověk víno, desátek z něho ať zapraví. 

19. Vinaři udělejte ham, jenž by byl „k sobě i od sebe branía dávání.“ 

20. Desátník má svou čtvrt hamovati a pro horní konšely 
desátek sbírati. Pak-li by chudý člověk své víno do sudu vlil, de- 
sátník má vzíti míru na 1 drajlinku spravedlivou a to víno ha- 
movati, buď málo neb mnoho. Pak-li by ten člověk tolik vína 
neměl, ať v druhém neb třetím vinohradě vedle sebe je koupí, 
„aby pánu svému desátek vyplnil.“ 

21. Kdož víno schová a desátku nedá, tohož víno propadne 
desátníku neb pánu, a ještě jako zloděj budiž trestán. 

22. Kdo nové pňové víno kupuje, ať přípověď dá hormistrovi 
před jedním horním konšelem. 

23. Jest-li by se víno neurodilo, a neměl-li by kdo z čeho 
„pergknechtu“ dáti, pán jemu na jiný rok má čekati a to bez škody. 

25. Každý dlužník po marném upomínání dluhů jdiž míli od 
hor a to beze vší překážky. 

26. Kdo vinohrad nevzdělává, neřeže, ten propadne pánu 
„gruntovnímu“; pak-li by on neb erbové chtěli jej zase miti, 
musí jej vyplatiti a sice jest mu neb jim dáti pánovi 5 kop grošů 
a hormistrovi 5 gr. 

29. Kdoby bráče „vzal a stál na mezi, propadne 5 gr. bíl. 
a sousedovi škodu nahraditi jest povinnen. 

30. Když víno zralé jest aneb když se sbírá, dobytek ve vino- 
hradech nemá se pásti, sice platí se pokuty: ze zajatého dobytka 
velkého po 4 gr. a z dob. drobného 1 groš bílý, jakož 1 škoda 
vzešlá musí se nahraditi. 

32. Honba po celý rok jest zapovězena. Kdoby s koněm ve 
vinohradech byl dopaden, ztratí koně a platí 5 funtův; pak-li by 
ujel, dá se naň právo. 

33. Kdožby pňoví neb révy z cizího vinohradu domů nesl 
bez vůle majetníkovy, hormistru propadne 5 gr. bíl. 

34. Před vinobraním nemá víno po málu se prodávati bez 
vůle pánovy, jinak každému, kdožby proti tomu jednal, propadne 
vinohrad a hormistrovi dáti musí 10 gr. bíl. pokuty. 

35. Veškeré svobodné stezky mezi vinohrady jsou zapovězeny. 

36. Když hrozny zaměkají, psi vázati se mají. Koho hotař 


— 72 — 


zastihne se psem, ten povinnen. jest, pokuty dáti: „pánu grun- 
tovnímu“ 1 vědro vína, hormistrovi 5 gr. a hotařovi 1 gr. bílý. 

37. Přespolní víno nesmí do města se voziti a nalévati. 

Té doby i hotařům učiněna práva čítající 13 artikulů. Stůjtež 
zde u výtahu. 

1. Hotař ať věrně hlídá; když večer jde domů, tři hrozny 
může sobě vzíti, ale musí je v ruce nésti, by je každý viděl. 
Dělal- by ve své boudě mest, aneb prodával- by hrozny, hrdlo tratí. 

2. Kdoby hotaře nutiti chtěl o lidský statek, hrdlo propadne- 

3. Hormistrovi má hotař každou sobotu tři hrozny neb košík 
jich donésti, ježto by stály za 2 bílé peníze, 1 má počíti bráti 
v hoře na konci a pak na příč přes všecky vinohrady, z každého- 
po 3 hroznech. 

4. Hotař do vinohradu dále nechoď než na tři kroky. 

5. Hotaři za bílého dne se neopíijejte. 

6. Hotaři v příčině jídla neb pití ať po jednou všickni z hor 
nevycházejí. 

7. Hotař, jenž by ve vinohradě ořechy tloukl bez vědomí 
horného, hrdlo tratí. 

8  Ořechů a jiného ovoce dolu pršícího hotař nesbírej. 

9. Hotař nechať to oznámí, kdyžby koho ve vinohradě zastal. 

10. Hotaři na cesty a stezky' žádného ovoce nenastrahujte 
a nevyhazujte, sice každý hrdlo propadne, jako každý nákeřní zloděj. 

11. Hotař žádné myslivosti kromě střílení vlkův žádným 
způsobem neprovozuj. 

12. Kdyby hotaři někoho při zlodějství zastali, nechať dají 
jistým heslem sobě věděti a ať jsou sobě vespolek nápomocni 
a zloděje k hornému přivedou. 

13. Hotaři všelijakých her se vystříhejte, jinak každý hrdlo tratí. 

Konečně čteme v zmíněné knize následující místo: 

1606. 

„Při sv. Jiří čtlo se horní právo hotařům a jiným, a horníci 
se na tom usnesli, že každý horný, nynější 1 budoucí má právo, 
tři dni před čtením práva horenského vína svá načíti a šenkovati, 
a sice aby v pátek začal, pak v sobotu a v neděli, a v pondělí 
bude moci každý své víno šenkovatl.“ 

„Ex exemplari vetero Anno 1402.“ 
(Ze starého exempláře z r. 1402.) 

Klesáním vinařství pozbývalo právo vinohradské své plat- 
nosti. Nyní jen poštmistr a měšťan Robert Donnée pěstuje víno 
ve větším; vinohrad jeho na „Šabatce“ čítá přes 7000 hlav. 





I. Kostel špitální. 


ejstarší tento chrám v městě povstal r. 123%., jakž 
při opravě jeho r. 1880 shledáno na hlavním oltáři. 
Posvěcen k nejsv. Trojici náležel se špitálem zdejší ko- 
mendě řádu německých rytířů *) a byl původně určen pro bohoslužby, 
jichž zúčastňovali se řeholníci komendy a špitalníci. Než dovídáme 
se, že brzy stal se i farním kostelem**), v němž každodenně sloužena 
mše Sv. 

R. 1423. znesvěcen byl Husity, a když po r. 1454. zanikla 
komenda, připadl vrchnosti. V 17. století chodívalo do něho procesí 
obyčejně na sv. Josefa, jakož 1 ve svátek nejsv. Trojice, a od- 
bývány pak v něm slavné služby Boží. Jinak měl farář na vůli, 
i v jinou dobu sloužiti v něm mši sv. | 

Tak dělo se až do r. 1788., v kterémžto roce špitální chrám 
Páně uzavřen jest. Při velkém požáru r. 1833. shořel, a ve věži 
plechem pokryté rozlil se zvon, jímž klekání se zvonívalo. Kostel 
byl sice obnoven, věž ale snešena. 

R. 1880. kostel nákladem knížecím byl opraven, načež r. 
1882. dne 4. června, ve svátek nejsv. Trojice, důst. p. Adolfem 
Machem, farářem „a konsistoriálním radou zdejším, za asistence 
vel. p. Jana Komzáka, zd. kooperatora, nově jest posvěcen. Téhož 
dne bylo v něm ráno kázání a sloužena slavná mše sv.; odpoledne 
následovalo sl. požehnání. Po celý oktáv sloužena pak v něm mše sv. 

Kterou dobou služby Boží v něm 1 ná dále budou se odbý- 
vati, dosud není určeno. : 











*) Členové této komendy bydleli bezpochyby v nynějším knížecím domě 
na rohu náměstí pod čís. 33, čemuž nasvědčuje jednak celá jeho stavba, 
jednak okolnost, že mezi ním a kostelem špitálním druhdy bývala 
velká zahrada. Zdá se pak, že za pánů z Lichtensteina budova tato ná- 
ležitě opravena a přenechána býv. zdejšímu klášteru. — Jak však pověst 
dí, byl v budově zmíněné ženský klášter, -což někteří také seznati 
chtějí z toho, že r. 1880. při opravě špitálu a kostela šp. objeven hrob, 
v němž ležela jeptiška. 

**) Krumlov z počátku byl snad přifařen k Rokytné. 


— 74 — 


Kostel má nyní mimo hlavní oltář nejsv. Trojice na straně 
evangelia oltař s obrazem sv. Hartmanna z r. 1671. pocházejícím 
a na straně epištolní oltář sv. Alžběty. Veškeré oltáře a obrazy 
obnovil zdejší klempíř Zink Šebastián. 


I. Farní kostel. 


Chrám Páně tento, postavený v židovské ulici na hřbitově, 
byl dle zprávy, kterouž Krumlovský farář Jiří Pyrnus r. 1653. 
podal Olomoucké konsistoři, r. 1248. zasvěcen sv. Vavřincovi. 
Když pak Husité r. 1423. byli jej znesvětili a spustošili, obnoven 
jest, načež r. 1446. v neděli před sv. Vavřincem Olomoucký světící 
biskup Vilém, (jenž náležel řádu Augustiniánů — poustevníků) jej 
s pěti dřevěnými oltáři posvětil ke cti Krista Pána, Rodičky Boží 
a sv. Majdaleny. Památka posvěcení ustanovena na neděli po Na- 
nebevzetí Panny Marie. 

Jelhkož při zhoubném požáru města r. 1630. 1 kostel tento 
přišel ve zkázu, byl r. 1646. mimo presbyterium*), průčelnou bránu 
a spodní čásť věže zbořen, nákladem knížecím nově vystavěn 
a světícím biskupem Olomouckým Janem Gobbarem dne 31. října 
r. 1660 zasvěcen ku cti „všech Svatých.“ 

R. 1785. chrám Páně opět obnoven, okna zvětšena, pět dře- 
věných oltářů odstraněno a místo nich zbudovány tři sádrou oblo- 
žené a sice: hlavní oltář s obrazem „všech Svatých“, jejž maloval 
Josef Winterhalter; vedlejší oltář sv. Anny též s obr. od Jos. 
Winterhaltera, a oltář Matky Boží se sochou její r. 1780. ze stu- 
dánky Mariánské poutníky sem přenešenou. 

R. 1840. opraven zevně, po pěti letech pak 1 uvnitř z ka- 
pitálu kostelního. 

Nyní má kostel tři vchody, z nichž prostřední ve věži jest 
prolomen ; chrám hlavní má mimo loď hlavní dvě vedlejší. 

Před hlavním oltářem nachází se náhrobní kámen, na němž 
dle „Brůnner Wochenblatt“ z r. 1827. čten latinský nápis: 

„Anno Domini MCCCCXLI Sabbato post nativitatem X“ obiit 
Dna Catharina de Crawarz, uxor nobilis Dni pertholdi de Lippa.“**) 
(Leta Páně 1441. v sobotu po narození Krista zemřela paní Ka- 
teřina z Kravař, manželka urozeného p. Bertholda z Lipé) Ne- 


+) Jakž na presbyterium vidno, kostel tento původně vystavěn byl 
v gotickém slohu. 

+F) Zdali 1 dosud nápis ten čísti lze, nevíme, poněvadž dlažba presbyteria 
prkny jest pokryta. 


— 75 — 


daleko poChován leží kníže Ferdinand Jan z Lichtensteina. (+ 9 
ledna 1666.) 

Na věži byly dříve hodiny; v ní samé jest 5 zvonů, z nichž 
největší 50 centů těžký při požáru r. 1630. se rozlil, načež r. 
1636 jej Adrian Vosgien a Molat z Dembaille v Lotarinsku pře- 
bli nákladem dobrodinců. Druhý zvon, váží 10 ct. 37 liber (r. 
1770. přelit), třetí 5 ct. (1697 přelit) a čtvrtý 80 1. (od r. 1636). 
K těmto přišel r. 1836 zvonek, jímž dříve zvonívalo'se. k pozdvi- 
hování, poněvadž vížka, v níž dříve visel, pro nebezpečenství 
ohně musila býti snešena. 

U kostela stojí mezi březovím a jehličím náhrobek knížecí 
rodiny, maje nade dveřmi následující latinský nápis: 

ELEONORA OETTINGANA PRINC. 
CAROLO LICHTENSTEINIO PRINC. 
CIVIB. AEAVÉ AC EXERCITIB. CARISS. 
MARITO DESIDERATISSIMO , 
TVM SIBI ET SVIS 
ORDINE OVO NATVRZAE AVTOR IVSSERIT SECVTVRIS 
VIVENS FECIT. 
ANNO MDCCLX XXIX. 
Český překlad nápisu toho zní: 
Kněžna Eleonora z Oettingen 
knížeti Karlovi z Lichtensteina. 
občanům rovně 1 vojskům nejmilejšímu. 
manželi nejželanějšímu, 
taktéž sobě a pótomkům 
následujícím dle pořádku původcem přírody určeného 
za živa zbudovala | 
R. 1789. 

Uvnitř náhrobku nalezáme Vídeňským akademikem Hubertem 
Maurerem malovaný obraz představující Krista Pána na kříži. 

Kostel farní měl dříve mnoho krásných a vzácných ornatů 
a stříbrných nádob, takže, ačkoliv r. 1783 z posledních několik 
ukradeno, ještě r. 1804 pozůstalé vážily 10 liber a 119 lotů. Po- 
zději čásť stříbrného nádobí za náhradu 250 zl. odvedena; než 
dobrodinci na to zakoupili pro kostel monstranci v zdejším kostele 
klášterním chovanou, pak krásný kalich a relikvář (schránku pro 
ostatky Sv.) drahokamy vysazený, jež oba náležely zdejšímu ko- 
stelu klášternímu. 

Farní chrám Páně těšil se i hojným nadacem. Uvádíme z nich: 
nadaci na mše sv. zdejšího purkraběte Františka Home-a z r. 1756. 


— 76 — 


v obnosu 600 zl.; pak nadaci na mše Genovefy Kausalius-ové 
ze dne 5. ledna 1796 v obn. 500 zl.; konečně nadaci ovdovělé 
kněžny Marie Eleonory z Lichtensteina ze dne 9. července 1804, 
v obnosu 2000 zl., z jichžto úroků obětovány býti mají mše zá- 
R. 1835 kostelu darováno 5 měřic pole a r. 1845 1 m. role. 
R. 1856 obnášely nadace na penězích 2682 zl. konv. mince, 
a kapitály kostelní 4424 zl. k. m. Tyto druhdy byly mnohem 
větší, jelikož kníže Emanuel z Lichtensteina 1. července 1751. vy- 
půjčil si z kostelních peněz 6000 zl. na 5%/, a 3150 zl. na 49/,. 
Z kostelního jmění v letech 70tých našeho věku vyloučena však 
ne nepatrná částka na stavbu zdejší nové fary. 
Nyní mimo město přifařeny jsou osady: Rakšice, Rokytná 
a Rybníky. Farní obročí obnáší dle výkazu z r. 1856 na pozem- 
cích 16 jiter 920 čtver. s., mezi nimiž luk na 2 jitra, a 1550 čtver. s. 
vinice; k tomu přísluší ještě 6 měřic nadačních. Výroční důchod 
za desátky, dříví, víno, seno atd. činí 956 zl. 30 kr. kon. mince, 
k mmž přišlo 6 zl. 16 kr. za vyrovnání. Farář vydržovati má 
1 kooperatora; až do r. 1850 byli zde dva. 
Fara stojí nedaleko kostela o jednom patře byvši r. 1873 
nově vystavěna; k ní náleží v předměstí zahrada a stodola za městem. 
Dějiny: První osudy fary méně jsow známy; víme jen, že 
patronát zpočátku náležel zdejší komendě řádu něm. rytířů. Výjev 
tento vysvětlujeme si tím, že komenda seznavši, že špitální kostel 
malým jest pro farníky, pomocí vrchnosti a dobrodinců vystavěla 
nový farní chrám, načež se uvázala 1 ve správu jeho. A skutečně 
komturové, byli-li zároveň 1 kněží, jako r. 1294 a 1295 jakýsi 
Heřman, a řeholníci, jako r. 1300 jakýsi Wolfram, stali se 1 faráři. 
Kostel již v 14. století hojně nadán. Tak r. 1367 komtur 
a farář Reymboth potvrdil, že Frenclin z Gorvic chrámu Páně da- 
roval drahokamy vysázený pás po zemřelé své choti Markétě, a půl 
vinohradu v Kurdějově (v okr. Hustopečském) za to, že jí a jemu 
zajištěny v něm hroby, a že za ně obětovány budou zádušní mše. 
Z r. 1371 čteme následující něm. úpis: 

„Wyer pruder Budko von Essen, Lantkomotheur czu Pe:hem 
vnd czu Merhern des deyschzen ordens bekennen offenlich hye 
an dysem gegenburtigen prieff allen den, dy yn sechen oder 
heren lesen, daz der erbe man Frenczel von Gurde mit wol 
pedachtem muet der Kirchen czu Chrumpnaw eyn weyngarthen 
czu Gurde geschyket vnd geschafth hat vnd czehen mark grosser 
phenning prager mvnce durch seiner zele vnd seiner altvordern 


zel selykaith willen gegeben hat. Doch mit selycher weys vnd 
masse, daz man alle eritag oder phyncztag vor den Kotembern 
vigiltig mit drei leczen syngen schol vnd an dem anderen tag 
selemesse syngen schol mit gedechtnusse seyn vnd seyner haus- 
fravn Katheryen vnd Margarethen vnd Offcan vnd aber seyner 
Margarethen vnd Stybors seyners vaters vnd Elyzabeth seynet 
mveter. Darvon schol der Komotheur hye des hauses czu Chrumpnaw 
dem schulmayster i0 geben von der vigiltig anderthalben grossen 
vnd den armen schvelern sechs phenning vnd den priestern eýn 
grossen vnd dem messner sechz phenning, vnd daz machet als 
mit eynander eyn ganczes jar sechsezehen gross. Vnd wird daz 
nicht gehalten vnd pegangen. als is vorgescriben stet im dem 
prieff, so schullen sich dy purger hye czu Chrumpnaw des per- 
krechcz von dem pastuben perig vnderbynden vnd den nucz 
davon geben armen leythen alzo lang, bis daz wier wyder pegen 
als do vorgescriben stet, zo schul wir vnez dem wyder vnder 
bynden dez perkrechcz mit alden rechten, als wirz vor gehabt 
haben. Czu eynem offenbaren geczeugenusse dyser sache hab wir 
dysen prieff lang geseriben vnd pestetig mit vnsers amptes insi- 
gel vnd dicz hauses czu Chrumpnaw vnd des hauses von Ho- 
stradicz. Gegehben ist der prieff nach Christs gepurde dreyczehen 
hvndert jar darnach in dem ayn vnd sybenczygisten jar am sant 
Franciscus tag czu Chrumpnaw in der stat.“ *) | 
V jazyce českém zní úpis tento -asi následovně: 
My bratr Budko z Essen, zemský komtur německého řádu 
v Čechách a na Moravě, oznamujeme zde veřejně tímto listem 
všem, kdož jej vidí neb čísti slyší, že dědic Frencl z Kurdějova. 
rozváženou myslí kostelu © Krumlově daroval vinohrad v Kur- 
dějově a deset hřiven velkých penízů Pražské mince za příčinou 
spasení své duše a duší předkův svých. Avšak takovým spůsobem 
a pořádkem, že každý pátek neb úterý před kvatembrem nešpory 
s třemi lekcemi (čteními) mají se zpívati a druhého dne se oběto- 
vati zádušní mše za něj, choť jeho Kateřinu, Markétu Ofku a jinou 
Markétu, pak za Ctibora, otce jeho a za matku jeho Alžbětu. 
Z obnosu toho komtur domů (komendy) v Krumlově učiteli z ne- 
šporů ať dá půl druhého groše, pak chudým žákům 6 penízů, 
kněžím po 1 groši a kostelníkovi 6 penízů, což za celý rok do- 
hromady činí 16 grošů. A nebude-li se to držeti a zachovávati. 
jakž v listě jest napsáno, pak měšťané Krumlovští nechať uvážou 





00 O 


*) Codex dipl. Mor., T. 10., p. 163. 


— 78 — 


se v právo vinohradské hory „pastubenperg“ a výtěžek z ní dá- 
vají chudým tak dlouho, až my zase budeme se modliti, jakž 
jest předepsáno, načež připadniž nám zase horní právo se všemi 
výsadam:, kteréž dříve jsme požívali. Na důkaz toho list tento 
rozšířeně jsme napsali a potvrdili pečetí úřadu svého a zdejší ko- 
mendy v Krumlově a v Hostěradicích. List dán jest v městě Krum- 
lově na den sv. Františka po n. Kr. r. 1371. 

R. 1406 zemský komtur dotčeného řádu, Ulrich z Ústí nad 
Labem (Aussig) potvrdil, že měšťané Krumlovští zdejšímu kom- 
turovi a faráři, Františkovi z Belyna odevzdali 70 hřiven Praž- 
ských grošů za tím účelem, aby ve farním kostele každodenně 
ranní mše sv. sloužila se. 

Že kostel a fara od r. 1423—1427 byly v rukou Husitův, 
o tom již dříve jsme se zmínili. Jelikož dotčená komenda v Krum- 
lově po r. 1454 již více ve spisech a listinách nepřipomíná se, 
souditi lze, že pak brzy zanikla. Farní patronát připadl vrchnosti. 
Než fara již počátkem 16. věku náležela zdejšímu sboru Jednoty 
bratrské. 

Další zprávy o faře jsou však velmi sporé. Víme jen, že 
r. 1553 byl zde jakýsi Jiří farářem, a že dne 24. listopadu r. 1571. 
zde zemřel biskup Jednoty, Jan Bohuslav,*) který z Ivančic vydal 
se visitovat okoličních sborů. 

Času toho žili v Kr. i Lutheráni v hojném počtu; taktéž 
bylo zde 1 několik novokřestěnců. ( Wiedertáufer). 

V letech 1590 a 1595 uvádí se Jiří Medek, a r. 1626 Jiří 
Hlauska jakožto nekatol. far., než zdá se, že příslušeli k Jednotě 
bratrské. 

Nekatolicismus tak pevně zakořenil se v městě, že kníže 
Gundakar z Licht. počátkem r. 1626 Jesuity sem povolal, kteří 
však vzdor vypuzení nekat. kněží namahavou měli práci, tak že 
k velikonocem t. r. jen 50 osob (nejvíce knížecí dvořenínstvo) šlo 
ke stolu Páně, a jen 4 novokřestěnaí byli pokřtěni. 

Tehdáž působili zde po sobě tři Jesuité, z nichž P. Mikuláš 
Musík zemřel na morovou ránu. R. 1627 přibyli sem z Brna dva 
duchovní 1 obracovali po 5 neděl zde a v Ivančicích lid na víru 
římsko-katolickou. R. 1632 dva duchovní ze Znojma přišedší zí- 
skali jen tři osoby pro sv. víru. 


*) Tehdáž Jednota bratrská hojněji poměrně než v Čechách přivrženců 
měla na Moravě, kdež také a sice v Ivančicích až do r. 1620 nacházelo 
se vrchní její řízení. — Jan Bohuslav, rodilý Přerovan, byl svého času 
první stylista a gramatik český, jakož i dějepisec znamenitý. 


— 79 — 


R. 1643. jesuité ze Znojma konali missie zde v místě a 
v Hrušovanech (Grussbach) celkem 8 měsíců ; ba ještě v |. 1651. 
a 1653. řeholníci rozliční zde vyučovali vyznání katolickému.. 

První farář katolický investován teprva 28. dubna r. 1633. 
Mimo město :tehdáž přifařeny byly osady : Dobelice, Dobřínsko, Dolní 
Dubňany, Jamolice, Lesonice, Petrovice, Rakšice, Rokytná a Rybníky. 

R. 1639. stal se farářem Mag. Ph. Jan Eyslink. Jak dlouho 
zde pobyl, známo není; než již v říjnu r. 1647. investován Jiří 
Frant. Pyrnus, rodem z Mohelnice, kterýž r. 1653. oznámil 
Olomoucké konsistoři, že v každém ze 6 filiálních kostelů *) pro 
jich blízkost jen jednou za rok koná služby Boží, a že z nich 
nebéře žádného desátku, jelikož dřívější nekatoličtí páni sami pro 
sebe byli si jej podrželi a nynější patron všehož náležitě mu 
nedává, zejména des. pivného a 5 věder des. vinného. R. 1658. 
tentýž farář zase stěžoval si, že již po 10 let má nájemný byt, 
za nějž požaduje se ročně 10 zl., kdežto předchůcové jeho neplatili 
ničehož, a že desátek béře jen z Krumlova a sice: 15—18 kop 
pšenice, 30-—35 k. žita, 3—5 k. ječmena, 6—9 k. hráchu a '/, 
vědra vína. 

Při visitaci dne 16. července r. 1662. odbývané farníci stěžovali 
si na dotčeného faráře, že pro vysoké staří své úřad svůj nemůže 
řádně zastávati, a že, ačkoliv zdejší PP. Paulíni mu vypomáhají, 
přece někdy za příčinou jeho mrzoutství mezi ním a těmito po- 
vstanou všelijaké různice. Žádali proto, aby faráři kaplan k výpomoci 
byl přidělen, což pak i se stalo. Na to od 6. září r. 1666 počínaje 
zdejší Paulín, P. Frant. Mlimnetius po dvě leta byl administratorem 
fary, až pak 15. pros. r. 1668. na ni investován kněz církevní 
Jan Max. Prokop. | 

Když byl tento počátkem r. 1672. odebral se na věčnost, 
stal se 8. ún. t. r. farářem Vácslav Brunner, kterýž dříve farařoval 
v Rouchovanech. 

Tehdáž postavení farářovo mnohem zlepšilo se; neboť z urbáře 
vrchnostenského z. r. 1675. se dovídáme, že vinný desátek, faráři 
příslušící z hor Kruml. obnášel 5 sudů, 3 vědra, 6 mázů a 1 žejdlík. 
Všěcek arciť nedostával, jelikož některé vinohrady byly již pusté, 
než dostával místo 1 mázu des. po 3'/,. gr.  Měšťané dodával: 
mu ročně úhrnem : 20 kop pšen., 20 k. žita, 2 k. ječ., 10 k. ovsa, 
a 3 k. hráchu. Taktéž oddržel desátek iz některých přifařených osad. 





o 


*) Filialní kostely byly: v Dobřínsku, D. Dubňanech, Petrovicích, v Rakši- 
cích, Rokytné a Rybníkách (k. Tupanovský). 


— 80 — 


Farář V. Brunner zesnul v Pánu dne 13. ledna r. 1681., 
načež investován na faru zdejší dosavadní farář ve Vosticích, Jan 
Ignác Mochnický, kterýž r. 1686. dostal se do Kyjova. (Na misto 
jeho přibyl sem 12. září t. r. Jan Dobrozemský. Ježto tento r. 1689. 
obdržel faru ve Ždánicích, stal se 12. května t. r. zdejším farářem 
Karel Budišovský. 

Tento r. 1691. zaznamenal do Oslovanské dekanátní matriky, 
že Kruml. farní kostel měl tehdáž tři oltáře, 4 zvony, 1 pozl. 
stříbrnou monstranci, pak 1 ciborium, 5 kalichů s obětními mískami. 
1 kalich ku sv. přijímání, 1 pacifikál, 1 kaditelnici, 1 lampu a 1 
nádobku na sv. oleje — vše ze stříbra — a 3000 zl. kapitálu 
na 69%/, uložených. Místo desátku obilného (kterýž docházel jen 
z Krumlova, Rakšic a Rybník) a vinného dostával farář ročně 
240 zl. 52 kr. K faře náleželo: pustý vinohrad u zdejšího pivovaru. 
v Rakšicích 2 vinice ve výměře 3'/, měř., v Rybníkách farský dům. 
(půllán) a 3 louky; dále z obecních lesů ročně 3 oprátky (Strickel) 
dříví a louka v bažantnici u Rakšic, kdež však farský dům užíval 
sedlák a kdež o farní role osadníci tamnější byli se rozdělili. 

Rakšický kostel čítal 3 oltáře, 3 zvony, 1 pozl. stříb. kalich : 
ke chrámu patřila malá louka a 1 role na 8'/, měř. Rybnický kostel 
čítal 2 olt., pozl. stř. kalich; dále náležela k němu 1 louka a 
1 pole ve vým. 9 měř. Kostel Rokytenský čítal 2 olt. malé, 
mosazný kalich; a byla při něm 1 role na 4—5 m. a 1 louka. 

Kdo. po faráři Budišovském bezprostředně následoval, neví se. 
R. 1720. *) farařoval zde Matěj Beseda, jenž umřel r. 1722., načež 
14. ledna t. r. na faru investován Jan Čermák za něhož r. 1783. 
zřízeno bratrství sv. Anny. Když byl se životem se rozloučil 
r. 1737., stal se r. 1738. farářem Frant. Ferd. Effenberger, rodem 
z Červené Vody, a skonal r. 1758. 

Po něm následoval: Pavel Vysloužil, $ 1763., pak 7. pros. t. r. 
Karel Porsch, dosavadní farář v Čučicích; r. 1764. Jan Koch. 
rodem ze Skalice, jenž r. 1772. dostal se do Ivančic za děkana; 
10. dubna t. r. Ondřej Frant. Lugelt, farář v Čučicích. 


*) Téhož r. nově postavena farská stodola za městem nákladem 83 zl. 54 kr. 
Tesaři dostali za práci 30 zl. a přinašeč vody a písku denně 30 kr. 
Kopa latí byla za 1 zl. (60 kr.) kopa laťových hřebíků za 12 kr, 
1 měř. vápna za 15 kr., 400 kusů cihel za 1 zl. 36 kr. Náklad rozvržen 
byl panským hejtmanem na přifařené osady, i musily platiti: 'Rakšice 
5 zl., Lesonice 2 zl. 15 kr., Petrovice 4 zl. 30 kr., Dobelice 2 zl. 15 kr., 
Rybníky 4 zl., Dobřínsko 2 zl, 15 kr., Dol. Dubňany 4 zl, 30 kr., 
Jamolice 4 zl. a Rokytná 2 zl. 15 kr.. ostatek zapravilo bezpochyby město. 


Za tohoto úřadování zřízením biskupství Brněnského r. 1777. 
přišel Krumlov k diecési Brněnské. Taktéž r. 1784. zřízena 
v Petrovicích lokálka, k níž mimo dotyčnou osadu přifařeny 1 
Dobelice a Lesonice. To samé událo se téhož r. 1 v Dobřínsku, 
k němuž přiťařeny Jamolice. Dolní Dubňany již o několik roků 
dříve přikázány k Horním Dubňanům. 

Ondřej Lugelt zemřel r. 1793., po něm farařovali: Frant. 
Kloss, rodilý Prostějovan, od 4. list. 1793 až + 16. dub. 1831.; 
od 25. června t. r. Josef Kopřiva, za něhož r. 1839. vyhořela 
farní hospodářská stavení, $+ 18. srpna 1849.;'od 7. list. t. r. 
Jan Dvořáček, 1 22. červ. r. 1870. — Od konce října r. 1870. jest 
farářem Adolf Mach. byv dříve far. v Branišovicích. Kooperator P. 
Jan Komzák dlí v místě od 14. dubna r. 1880. 


III. Zámecká kaple. 


R. 1346. připomíná se hradní kaple, již tehdáž Berthold 

z Lipé závětně obmyslil. Dotyčné místo latinské té listiny zní: 
„Primo videlicet ordinamus et disponimus, guod Capella nostra 
in Chramnow castro cum decem Marcarum Redditibus et una 
aratura dotari et ad ipsam Capellam continuo debeant assignari“. 
(Cod. dipl. Mor.) 

Česky bychom řekli: — Předně tudíž ustanovujeme a nařizu- 
jeme, ať kaple naše na hradě Krumlově (ročním) příjmem desíti 
hřiven a jednou rolí jest nadána a (tyto) ať kapli samé navždy 
jsou odkázány. 

Když počátkem 16. století hrad přestavěn byl v zámek, měl 
1 tento svou kapli, v níž ještě za knížete Maximiliana z Licht. 
odbývány služby Boží několikráte v témdni, z čehož soudíme, 
že tehdáž byl pro jich vykonávání ustanoven zámecký kaplan. 
Kdy kaple zrušena, není nám povědomo. 

Nynější kaple nad sklepem vystavěna (dle Volného) asi r. 1764. 
Zasvěcena byla k povýšení sv. kříže, měla 4 olt. a několik mešních 
rouch. Mnoho již let jest pustou, a používá se jí za skladiště vlny. 


IV. Klášter Augustinský, na potom Paulínský. 


Na východním konci města a na tak zvaném náměstí klášterním 
stojí filiální klášterní kostel sv. Bartoloměje. Hlavní oltář, jenž 
r. 1701. kníže Maximilian z Lichtensteina nově dal zbudovati, má 
obraz sv. patrona, 'r. 1702. Janem Jiřím Gutweinem malovaný. 
Nad svatostánkem viděti jest krásný na dřevě malovaný obraz 
Spasitele (obličej), na jehož rubu vyřezán letopočet 1587., a pod 


— 69 — 


nímž stojí na papíře vlašský nápis toho obsahu, že papež Sixtus V. 
obraz tento daroval kardinálu Farnese-ovi. Nápis zní: 
„Del Tesoro de S Smo Pre Papa Sixto V. su Aonato guesto 
verissimo miraculoso ritrato de nostro Sig're alla Sua Eminenza 
Sigr. Cardinale Farnesi“. 

Vedlejší oltáře jsou: na straně epištolní oltář sv. Jana Nep. 
(dříve olt. sv. Tří Králův) r. 1750. nákladem kněžny Antonie 
z Lichtensteina zbudovaný; na straně evangelia oltář sv. Thekly. 
a olt. sv. Pavla-poustevníka. 

Nedaleko dveří chrámových jest na levé straně pustá nyní 
kaple sv. Šebastiána, sv. Rocha a-sv. Rosalie, knížetem Maximilianem 
z Licht. r. 1688. vystavěná, kteráž druhdy sloužila za sakristii. 
Na též straně blíže hlavního oltáře stojí r. 1693. nákladem téhož 
knížete v podobě hvězdy zbudovaná kaple Panny Marie Loretanské 
s krásným oltářem ; jí používá se nyní za sakristn. Zde nachází se 
také knížecí hrobka, v níž odpočívá kn. Maximilian z L. vedle 
druhé své choti, kněžny Eleonory Markéty, jakž seznáváme 
z latinského nápisu na mramorovém pomníku třetí jeho chotí mu 
postaveném. 

Na kůru jsou staré varhany, pak stolice, stallum zvané. 
v nichž řeholníci sedávali při officium a službách Božích. Taktéž 
nalezáme zde dvéře (s letopočtem 1748.), jimiž se chodívalo z klášterní 
budovy na kůr a opáčně. 

Na.věži dosti vysoké druhdy byly hodiny: nyní jsou v ní 
4 zvony, vážící 13 ct. 80 lib., 6 ct., 3 ct., a 1 ct. 15 lib. 

R. 1856. měl kostel kapitálů 1051 zl konv. m. a něco 
stříbrných nádob. 


Na den sv. Jana Nep. a po celý oktáv, pak od sv. Bartoloměje 
počínaje taktéž po celý oktáv bývá zde dle možnosti obětována 
mše sv. V neděli po sv. Bartoloměji odbývají se zde slavné služby 
Boží s německým kázáním. “ 

Chrám Páně vyžaduje jak vnitřní tak 1 zevnější opravy, 
pročež. jest velenutno, by tato stala se co nejdříve, jinak kostel 
tento během času zajde a rozpadne se v ssutiny, jak mnoho 
podobných našich historických památek. 

Příběhy kláštera: Listem dne 22. února r. 1354. v Avignoně 
(ve Francii) daným papež Innocenc VÍ. oznámil generálovi řádu 
Augustinů - poustevníků, že dovolil Čeňkovi z Lipé v ohraděné 
osadě Krumlově (in villa murata Criminaw) založiti klášter téhož 


— 83 — 


řádu. Na to roku následujícího Čeněk z L. *) vystavěl. klášter 
s kostelem, jenž poslední zasvěcen jest nejsv. tělu Kristovu a sv: 
Bartoloměji. 


Klášter pák osazen řeholníky: Augustinského kláštera v Brně. 
čímž stal se tohoto filiálkou. I nejen zakladatelem samým, nýbrž 
1 jinými dobrodinci hojně jest nadán. 


Již brzy po jeho založení obdařili jej jakýsi Konrad a man- 
želka jeho Elžběta zahradou a vinohradem; taktéž Čeněk z Lipé 
přenechal r. 1358. řeholníkům lovení ryb ve zdejších panských 
rybnících a v řece Rokytně, později dvůr v osadě Kobelicích a 
vinohrad v „Španických horách“, dále pastviště, luka, a „svobodný 
les“ u Krumlova. Čeňkův bratranec, Jindřich z L. věnoval klášteru 
roční úrok z 5'/, hř. na věčné světlo, a Hartung z Weizenriedu 
zajistil mu r. 1363. ročně 2 korce žitné mouky ze svého mlýna 
v Hrubčicích (na Jihlavce). Podobně obmyslil jej Jindřich z Lipé 
ještě 50 hř. ročních úroků z města „Vysokého Mýta“ v Čechách, 
začež řeholníkům bylo se zavázati, že v klášterním kostele každo- 
ročně obětovati budou jistý počet zádušních mší sv. za zakladatele 
kláštera a potomky jeho, a že 40 hř. vynaloží na opravu dotyčných 
budov, kdežto 10 hř. ponechají si ku své výživě, a že nejméně 
jich 15 s potřebným služebnictvem zde bude dlíti. 

Na to Jindřich z Lipé daroval r. 1380. klášteru 4 hř. roč. 
úroku z osady Našoměřiec, a r. 1382. choť jeho 3 hř.; dále r. 1383. 
Benedikt z Kravař 4. hř. a r. 1390. rytíř Jaroslav ze Selatic zá- 
větně 30 hř. 


Než již r. 1406. někteří světští pánové hleděli klášter o po- 
zemky jeho připraviti, zejména Jindřich z Jevišovic, jenž odňal 
mu vinohrad, avšak panským nálezem z r. 1409. odsouzen byl, 
zase mu jej navrátiti. 

Když Husité r. 1423. vtáhli do Krumlova, vyhnali též zdejší 
řeholníky a kostela užili pro své Bohoslužby. Avšak vzdor tak 
trudné době dobrodinci pamětlivi byli kláštera. Eliška z Hradce, 
vdova po Janovi z Kravař, závětně obmyslila jej dvěma vzácnými 
kalichy, jež až do navrácení se řeholníků uschovati dala v klášteře 
Oslovanském. Tito navrátili se do Krumlova r. 1450.; než statky 
a pozemky klášterní byly většinou v cizích rukou; zejména Hynče 


— 0 = —— — < —— 





*) Čeněk z L. zakázal r. 1355. měšťanům Kr., aby zrazovali nábožné lidi 
z úmyslu, klášter obdarovati. Zemřel r. 1362. a pochován jest v zdejším 
klášt. kostele. 


— 84 — 


z. Kukvic-Rosic držel „svobodný les“, tak že převor a konvent 
r. 1464. zažalovali jej proto u panského soudu. 

Ačkoliv ještě r. 1488. vdova Uršula Muchápková z Ivančic 
jmění své, v Krumlově v truhli uložené, klášteru odkázala za tím 
účelem, aby z něho zjednán byl zvon, a klášter aby se vydláždil, 
nicméně klesal tento vždy víc a více. R. 1489. odprodána za. 
20 grošů ročního úroku Matěji Klupičarovi role „nad skálou“ ; 
taktéž r. 1497. několika obyvatelům Kruml. a Rakšickým přenecháno 
pole „mnišská hora“. Opustivše r. 1500. pozůstalí řeholníci klášter, 
přijati jsou do Augustinského kláštera v Brně. Klášter zdejší zůstal 
pak pustým. 

Kníže Gundakar z Lichtensteina zakoupiv r. 1625. panství 
Krumlov chtěl též klášter již částečně sesutý nabyti, nově jej dáti 
vystavěti a pak osaditi. I vyjednával proto s PP. Kapucíny, než bez. 
výsledku. Konečně přece r. 1634. zmíněný klášter Brněnský prodal 
knížeti tomu zbořeniny zdejšího kláštera za 1000 zl., načež r. 1637. 
na tomž místě vystavěna kolej, kterouž Gundakar z L. k radě. 
kardinála Frant. Dietrichsteina odevzdal Piaristům. 

Tito již r. 1641. pod „ministrem“ (rektorem) P. Ambrosem 
a S. Maria měli zde nižší latinskou školu; než ústav ten zanikl 
již po 5. letech, jelikož málo bylo řeholníků, a dva poslední k vy- 
učování mládeže nepostačovali. 


V I. 1655—1657. kníže Ferdinand z Licht. vyjednával s PP. 
Servity o převzetí kláštera, minul se však s úspěchem. Neměli tito- 
dostatečného počtu řeholníků češtiny znalých, a zároveň podmínky 
knížecí nevyhovovaly ustanovením jejím. 

Vybídnul proto kníže týž PP. Paulíny-poustevníky *) (Fratres 
Eremitarum Ord. S. Paulae 1%! Eremitae), aby v klášteře se usadili, 
což tito učinili r. 1658, když byl jim již listem ze dne 24. dubna 
r. 1657. daroval osadu Maršovice v ceně 6000 zl., k nimž vrchní 
zemský písař, rytíř Ledenický 4000 zl. a kníže 2000 zl. přispěli 
s tou výminkou, že statek tento, odešel-li by odtud řád aneb byl-li 


*) Nebyli to Pauláni — jakž mnozí domnívají se — nýbrž Paulíni čili 
poustevníci sv. Pavla, kteří druhdy obývali zdejší klášter. Paulíni 
povstali v 13. století, když byl Bartoloměj, biskup v Pětikostelí, více 
ve své diecési o samotě žijících poustevníků shromáždil a pro ně 
vystavěl prostorný klášter, aby v něm lépe spravovali se řeholí zmí- 
něného svatého. Na Moravě, kdež cís. Ferdinand III. již r. 1654. jim 


dovolil se usaditi a statky v ceně až do 15.000 zl. nabyti, jedině v 
Krumlově měli klášter. 


— 85 — 


by rozpuštěn, připadnouti má dědicům ryt. Ledenického aneb ně- 
kterému řádu náboženskému, nikdy však světskému. 

R. 1658. daroval jakýsi Martinkovský klášteru dům s rolemi 
v Krumlově, než brzy usedlost ta musila býti odprodána. Listinou 
ze dne 30. března r. 1659. kníže Ferdinand z L. zavázal sebe a 
nástupce své na Krumlově, že klášteru ročně dáváno budiž 100 tolarů 
morav., 12 sudů piva a 12 provazců dříví; zároveň věnoval jednou 
a na vždy bílé a černé sukno pro 12 řeholníků. Nadacím listem 
ze dne 13. listop. 1659. tentýž kníže ustanovil, že jest řeholníkům 
vyučovati mládež v 4 nižších třídách latinských (až k Gramatice). 
jakož i, káže-li toho potřeba, vypomáhati zdejšímu faráři v duchovní 
správě. Rok na to kníže ten nadal klášter dvorem v Dobřínsku 
se vším příslušenstvím, pak r. 1661. „Kamenným mlýnem“ u 
Ivančic, kdežto choť jeho, Dorotka, rozená hraběnka Lodron, ob- 
myslila jej dvorcem v Rakšicích za tím účelem, aby každé; pondělí 
v klášterním kostele obětována byla zádušní mše sv. R. 1664. 
kníže Ferdinand z L. postoupil řádu 30.000 zl., jež dlužila mu 
královská komora, konečně odkázal zdejšímu klášteru 1300 zl. na 
opravu klášterní budovy, kostela a školy *). 


Nástupce jeho, Hartmann z L., potvrdil klášteru rozličné jeho 
výsady, načež r. 1677. proti úpisu dovolil řeholníkům, že mohou 
na útraty klášterní jedině pro svou potřebu v Rakšicích zříditi si 
malý pivovar s várkou na 3—4 sudy. Konečně r. 1681. odkázal 
klášteru 3000 zl. **) 


Při požáru města r. 1682. vyhořela kolej 1 s kostelem; obě 
sice obnoveny, než poslední částečně zbořen a mnohem menší a 
mžší vystavěn ***). 

R. 1688. odkázal Frant. Karel hieabě Liebsteinský z Kolovrat 
klášteru 2000 zl. Tři leta později osvobodil jej kníže Maximilian 
z Licht. od povinného desátku obilného a vinného ze dvorů. v 
Dobřínsku 1 Rakšicích, načež daroval mu pak 6000+) zl., kdežto 
choť jeho, kněžna Eleonora Markéta věnovala klášternímu kostelu 
1100 zl. na tři mše sv. v roce. 


I v století následovném kolej a kostel těšily se hojné pod- 


*) Škola nacházela se nějakou dobu v knížecím domě č. 33. 


++) Obnos ten splacen r. 1750. z Lichtenst. allodiální pokladny Jano- 
Karlovské. 


++) Dosud z venčí jest pozorovati, že okna chrámu tohoto druhdy byla vyšší. 
+) Obnos ten taktéž splacen r. 1750. 


— 86 — 


poře zbožných dobrodinců; neboť ještě r. 1748. kněžna Antonie 
z Licht. darovala 500 zl. na věčné světlo v chrámu Páně. 

V klášteře žilo obyčejně 15. řeholníků, kteří v 4 nižších 
latinských třídách vyučovali až do konce školního roku 1777. Dne 
17. března r. 1786. klášter však zrušen, načež usedlosti jeho pod 
jménem „statek Maršovice“ připadly nábož. fondu, a kostel po- 
nechán pro služby Boží*). Klášterní budova, k níž přišla 1 sakristie, 
prodána soukromníku Holubovi z Tulešic, jenž zřídil z ní továrnu 
brzy však zašlou. 

Chrámu Páně zbylo jmění: 
jeden dlužní úpis v obnosu ©. . . . . . . . 150 zl. na 2'/9/p+ 
jedna státní památka . . . . <. « <. + + 100.5 5 2 Aw 
jedna domestikální památká . .... . . . « „105 z p 1/9- 

(R. 1802. kostel obnoven, k čemuž věnováno z kost. pokladnice 
110 zl. 23 kr., kdežto Krumlovští dobrodinci přispěli 471 zl. 26 kr. 

Když 5. srpna r. 1839. stala se průtrž mračen a zároveň 
přišlo i strašné krupobití, porouchána také střecha kostelní. © 
opravu její dlouho trval spor mezi zdejší vrchností a náb. fondem, 
kterýž tomu chtěl, aby vrchnost dotyčný nesla náklad, kdežto tato 
zase k tomu poukazovala, že fond spravuje veškeré jmění klášterní, 
z něhožto kostel vždy se opravovával, pročež fond opravu že má 
obstarati. Konečně vyšším rozhodnutím bylo r. 1842. náb. fondu 
chrám tento za dobrovolného: přispění zdej. farníků zevně 1 uvnitř 
dáti opraviti, což stálo 748 zl. 44 kr. 

V listinách a půhonech uvádějí se tito převoři August. kon- 
ventu: r. 1363. Mikuláš, r. 1380. a 1382. Jan Probstyl; r. 1390. 
Pavel; r. 1408. Jan II.; r. 1424. Petr z Opavy, r. 1450. a 1464. 
Jan III., r. 1489. a 1497. Ondřej Schneewoff. 

Z převorů Paulínských jsou, pokud víme, ve spisech zazna- 
menáni: r. 1665 Jiří Biber; r. 1666 Gabriel Wild: r. 1672 Bez- 
mich; r. 1677 Viktorm Kopp; r. 1691 Ondřej Stangel; r. 1750 
Karel Nitsch. Posledním převorem byl Antonín Lux (nar. v Mor. 
Krumlově r. 1747), zpovědník kněžny Eleonory z Lichtensteina. 
a pilný sběratel i popisovatel historických památek města, kláštera 
a okolí. Když byl 10. pros. r. 1800 zesnul v Pánu, dějepisné spisy 
jeho přišly do městského archivu, odkud bohužel většinou se ztratily. 


-— — -a a — — 0 


*) Duchovní zde pozůstavší sloužili pak ve chrámu tomto každodenně 
mši sv. Poslední řeholník skonal r. 1813. 


— 87 —- 


V. Kaple sv. Floriana. 

Za býv. klášterem -vypíná se 275 m. vysoký kopec „Florianek“ 
zvaný, s něhož pěkná jest vyhlídka na město a okolí. Dříve kopec 
ten slul „Spielberg“, kdež dle ryt. Chlumeckého lid druhdy roz- 
ličným spůsobem se bavíval. Vrchol jeho zdobí krásná ve čtver- 
hranu z kamene tesaného vystavěná kaple, jejíž patronát náleží 
knížeti. O jejímž vzniku vypravuje se následující: 

Když kníže Antonín Florian z Lichtensteina jednou ze strany 
od nynější stanice z honby jel na voze, splašili se koně ženouce 
se k městu, až pak na pokraji dotčené hory se zastavili. Na pa- 
mátku zachování svého života kníže odhodlal se na tomž místě 
vystavěti kapli, jsa v úmyslu svém podporován prosbou zdejších 
měšťanů. 

Skutečně základní kámen ku stavbě její položen (dle dot. 
zaznamenání v archivu měst. ul.) 30. června r. 1695, načež do- 
končena jest r. 1697*) jsouc pak zasvěcena sv. Florianu, jehož 
měšťané po zhoubném požáru města r. 1690 byli si vyvolli za 
ochrance Krumlova. 

Další osudy kaple méně jsou. známy. R. 1809 znesvěcena 
a zpustošena Francouzi, kteří měli v ní své koně a na kůru dílnu 
obuvnickou. Později kaple obnovena a 4. května r. 1834 nově 
posvěcena. 

Nyní čítá tři vchody, na každém úhlu vížku (5. dosti vy- 
soká věž ve středu chrámu umístěná byla snešena), 2 krásné oltáře, 
malé varhany, několik mešních rouch, 2 zvony atd. Kapitálů má 
384 zl. kon. m. | 

Na den sv. Marka (25. dub.), o sv. Florianu (4. kv.), jakož 
1 po celý oktáv sv. Flor., pak o druhém dni křížovém. bývá zde 
obětována mše sv. V neděli po sv. Flor. koná se tu slavná pouť 
za účastenství celého okolí. 


*) V poznámce knížearcib. registratury v Kroměříži uvádí se kn. Maxi- 
milian z Licht. jakožto zakladatel této kaple, již byl ze slibu učiněného 
vystavěl r. 1694 a 150 zl. nadal. (Volný.) 


8 


p je 
“ M 
ň U 
i DS 
„MN 
i) 
k 
: 1. 
Da 





dolní židovské ulici stojí špitál (chudobinec) založený 
již v 13. století. Poprve o něm zmínka činí se r. 1289 
=) náležeje tehdáž zdejší komendě řádu něm. rytířů. Kolik 
osob starých z počátku nalezlo v něm útulku, známo není. 

Rozliční dobrodinci již záhy hojně jej nadali, zejmena Bert- 
hold z Lipé v poslední své vůli r. 1346. 

Vyjímáme proto z latinské této listiny dne 10. pros. t. r. 
v Lipnici (v Čechách) dané toto místo. 

„... Talem igitur euentum Nos Bertoldus de Lypa, Summus 
Rengni Boemii Marschalcus mente anxia.. .. de consensu Vene- 
„rabilis dominí: Henrici Wissehradensis Ecclesie prepositi, Patrui 
ac Czenkonis fratris, nostrorum karissimorum de Bonis a deo nobis 
collatis duximus faciendum. — Item ordinamus, ut Bona dicta 
Wolfgers exsolui debeant et cum decem Marcarum Redditibus ad 
hospitale per Nos in Chramnow sub civitate fundatum *) cum omnibus 
1psorum pertinenciis assignari, vt infirmi in Ipso Hospital lan- 
guentes pro sua recreacione, ex eorundem Bonorum vtilitatibus valeant 
consolari. Et cum hoc vineas et fructum vinearum nostrarum in 
Hostradicz et Chrumnow, auas colimus, ad ipsum hospitale per- 
tineri volumus, auousgue vinea integra ad ipsum hospitale per 
nostros Successores fuerit comparata.“ **) 

Český překlad asi zní: „... Pročež my Berthold z Lipé. 
nejvyšší maršálek království českého, starostlivou myslí — za sou- 
hlasu ctihodného pána Jindřicha, probošta Vyšehradského, strýce 
a bratra Čeňka, svých nejmilejších, ustanovili jsme se statky 





E 


*) V úryvku zdejší městské kroniky v zemském archivu uloženém dočí- 
táme se, že Zdeněk z Lipé přenechal v 14. století zdejší komendě řádu 
něm. rytířů špitál bratrem jeho Bertholdem z L. založený. Dle toho 
musily pak v Krumlově dva chudobince býti. Jelikož však o tom 
druhém špitálu nikde jinde, pokud víme, nečiní se zmínka, domníváme 
se, že udání to jest mylné a že slovo „fundatum“ (hospitale) zde ve 
smyslu „nadaný“ (špitál) a ne „založený“ vzíti jest. a že místo toto 
vztahuje se ku špitálu, o němž právě píšeme. 

k) Codex dipl. Mor., T. 7., st. 507. 





— 89 — 


Bohem nám nadělenými takto naložiti... Zároveň ustanovujeme, 
aby statek Volfíř*) byl vyplacen a s příjmem desíti hřiven ku 
špitálu v Krumlově námi pro měšťanstvo nadanému se vším pří- 
slušenstvím se odkázal, tak že by slabí, stářím sešlí lidé v tomto 
špitále pro své posilnění požitků. statku toho mohli užívati. A taktéž 
chceme, aby vinohrady naše v Hostěradicích a v Krumlově námi 
pěstované, a jich výtěžek ku špitálu samému náležely tak dlouho, 
až by nástupci našimi špitálu dobrý vinohrad byl zjednán.“ 

Když byla dotčená komenda zdejší zanikla, špitál připadl 
vrchnosti, jelikož r. 1469. Alžběta z Březnic, manželka Jindřicha 
z Lipé, darovavši jemu dvě kopy grošů co roční úrok ze dvou 
lánů: v Slavěticích, manžela svého ustanovila ochranným pánem 
nad špitálem. 

Vedení špitálských účtů svěřeno za pánů z Lichtensteina obcí 
městské, kteráž dotyčné peníze půjčovala na zástavy. Než r. 1675. 
radnice městská oloupena, čímž obec pozbyla 1 zástav těch. Po- 
prosila proto později vrchnost, aby jí náhradu peněz, jichž v tomto 
případě nelze jí od dlužníků požadovati, prominula, čemuž tato 
sice svolila s tím však doložením, že obci městské příště jest lépe 
úřadovati. 

Až do r. 1703. vydržováno ve špitále 7 chudých (4 m. a 
3 ž.); dotčeného však leta kníže Maximilian z Licht. listinou dne 
posledního prosince v Krumlově danou věnoval. jménem zemřelé 
své choti, kn. Eleonory Markéty, 3000 zl. rýn. ku založení 7 no- 
vých špitálníků pojistiv jim zároveň deputát jídel, potravin, nápojů, 
dříví 1 šatstva a ustanovil pro všechny zvláštní řád. 

Špitální tento řád sestává z 15 článků, jichž tuto podáváme 
obsah: 

1. Špitálníci býti mají katolického náboženství a nesmí od- 
jinud pocházeti než z panství Krumlova, Ždánic, Fryšavy a Bonic. 

2. Jest jim mravně žíti, a špitálský (Spitalmeister) oprávněn 
jest, špitálníky nezbedný život vedoucí potrestati 1 s povolením 
vrchnostenským ze špitálu je vyhnati. 

3. Denně ráno a večer, jakmile zvonkem dáno znamení, 
modlete se vždy dva růžence a sice v létě v kapli a v zimě ve 
světnici kapli nejbližší; taktéž konejte modlitbu před jídlem a 
po něm. | 

4. Špitálníci nechať často chodí k sv. zpovědi a k sv. při- 
jímání, zejména na Zelený čtvrtek, ve svátky svatodušní, na nejsv. 


+) Statek Volfiř jest na hranicích českých blíže Dačic. 


— 90 — 


Trojici, na sv. Václava, na den všech Svatých, ve svátcích Ma- 
ránských a na vánoce. 

5. Každou středu jest jim v bílých pláštích jíti do zámecké 
kaple, pak každou sobotu do klášterního kostela na litanii, a ve 
čtvrtek na velkou do klášt. kostela. 

6. Špitálníci nechať každou neděli a každý svátek přítomni 
jsou ve farním kostele mši sv. a všem pobožnostem, taktéž 
dle možnosti i v klášt. chrámu Páně a v zámecké kapli. Ostatně 
jest jim o to míti péči, aby každodenně slyšeli mši sv. 

7. Na požádání mají přítomni býti mšem zádušním. Obě- 
tují-li se za knížecí rod aneb kn. úředníky, ničehož není jim za 
to požadovati; obětují-li se za jiné, nechať truchlící dají jim 
nějakou almužnu. 

8. Zúčastnětež se v bílých pláštích všech procesí, jež kostel 
farní, klášterní a pak zámecká kaple konávají. Též dostavte se na 
požádání ku pohřbu; byl-li zesnulý chudým, čiňte to z křesťanské 
lásky, byl-li zámožným, dostávejte nějakou almužnu. 

9. Špitálníkům dovoleno sbírati almužnu do plechové po- 
kladnice. Tuto ať každý měsíc odevzdají „špitálskému“ kterýž ji 
otevřiž a peníze mezi špitálníky čtvrť- neb půlročně rozděl. 

10. Špitálníci pokrmem a almužnou rovným dílem mají býti 
poděleni. | 

11. Odejde-li některá z těchto 14 osob, uprázdněné místo 
budiž vždy s vědomím vrchnosti obsazeno. Kdo přijat byl, „špitál- 
skému“ hotově složí 10 zl. rýn. vyjímaje, byl-li by chudým aneb 
kdyby vrchnost ho závazku toho zprostila. Veškeré jmění po 
zemřelém špitálníku připadne špitálu. 

12. Jeden ze špitálníků ustanoven bude hospodářem (Haus- 
vater), jemuž dohlížeti jest k tomu, aby modlitby a pobožnosti 
konaly se řádně; taktéž mu přísluší, při vycházkách špitálníků, 
které jen s povolením špitálského konány buďtež, nad zachováním 
pořádku bdíti. 

13. Onemocní-li z nich někdo, špitálský nechať ohlásí to faráři, 
kterýž zaopatřiž jej sv. svátostmi. Zemřel-li by kdo, tak jest se 
nadíti, že farář bezplatně ho pochová. 

14. Při každém obnovení rady budou k žádosti farářově, 
(kterýž uvedením v úřad péči má o špitál) z této ustanoveni dva 
správcové špitálu (Spitalváter), kteří dohlížeti mají ku všem špi-. 
tálním příjmům, vše řádně kvitovati a v čas vrchnosti ku schválení 
podati. Žádný cizí nesmí přijat býti do špitálu. Nežije-li některý 
špitálník dle řádu, „špitálský“ ohlásiž to panskému hejtmanovi. 


— 91. — 


» 


15. Každý špitálník dostávej z penakých dvorů tento deputát: 


hovězího masa týdně... .... . . .2 libry; 
soli ročně. . . < « + «+ + + + + + 2'/, nádobky; 
sádla „ . < < + + «+ + +++. Ď mázů, 
hráchu 

ječmena 

kaše V a m 
pohanky ročně po. . « - < + + a), měř. 
čočky 

mouky 

chleba denně.. . . . . . . « . „1 bochník, 
piva ň 2.2 žejdlíky. 


„Spitálský“ obdrží ročně: 

12 měř. žita, 2 sudy piva, a 2 měř. rozličného vařiva. 

Každá osoba dosťane ročně 2'/, sáhu dříví; a 

„špitálský“ > „6 > ň 

Úhrnem přísluší všem 41 s. dř. Polovici dodá vrchnost, 
kdežto obec městská má druhou pol. sedmi špitálníkům na místo 
dovezti. Taktéž dostane každý vždy šestý rok, aneb kdy toho bude 
zapotřebí, bílý plášť z obyčejného sukna. 

Nástupci a budoucí držitelé panství mají nadaci tuto míti 
vždy na zřeteli a ji dle potřeby 1 zlepšovati (Melioration vorzu- 
nehmen). Aby zámysl zesnulé choti vykonán byl, kníže věnuje 
k účelu tomu 3000 zl., kteréž, jakmile dojdou peníze, buď hotově 
se složí, aneb po smrti jeho z pozůstalosti ať se dají; aneb u ná- 
stupce na 6%/, uloží. Každý držitel tohoto panství vždy povinnen 
bude, z běžných úroků 7 špitálníkům z panství Ždánic, Fryšavy 
a Bonic nadaným shora uvedené potraviny dodávati a přebytek 
z úroků ku kapitálu připsati. 

Když. pak r. 1751. kníže Václav Vavřinec z Licht. postoupil 


wav? 


Krumlov bratru svému, kn. Emanueli Jos. z L., udála se v příčině 
obsazování špitálských míst změna, jelikož kníže ten spolu ne- 
vládnul 1 výše jmenovanými statky. Zdá se totiž, že již tou dobou 
počínaje polovice špitálských míst uprázdněných obsazována zdej- 
šími nuznými měšťany. Dalších toho dokladů Sice nemáme, než 
soudíme takto z okolnosti, že r. 1842. zdejší vrchní úřad panský 
uvědomil zdejší magistrát, že ve špitálu jsou 2 místa k obsazení, 
pročež aby na jedno navrhl pořádnéhe člověka z města. Zároveň 
ale podotknuto, že špitálníku tomu složiti bude 25 zl., aby jimi 
pak po jeho smrti řádný byl mu pohřeb ustrojen. 

V první polovici našeho století dostávali špitálníci od vrch- 


— 99 — 


nosti ročně úhrnem: 45 zl. 30 kr. na penězích, pak deputátu: 
111 měř. žita, 12'/, sudu piva, a 19 sáhů dříví: od města 9 s. 
dř. a 9 kop otýpek, konečně ze Slavětic 2 kopy grošů.  Tehdáž 
měl špitál základního jmění: 644*/; čtvr. s. pole, 6 jiter 1113*/, 
čtvr. s. luk na „Špitálce“ u Rybník a na penězích 6912 zl. 30 kr. 

Nyní špitál zřízen jest pro 12 osob, (6 m. a 6 ž,) z nichž 
8 vzato z knížecího služebnictva. Jak špitálníci sami udávají, do- 
stávají od vrchnosti: po 80 kr. na měsíc a 2 měř. žita čtvrtročně : 
pak na podzim 1—1'/, m. bramborů; město dodává jim celkem 
20 sáhů dříví. 

Oblek mužů jest z modrého sukna hrubého. Plášť obnovuje 
se po 8 letech, kabát po 4., a nohavice jakož 1 vesta po 2 I. 


U špitálu stojí v Růžové ulici městská nemocnice zřízená 
r. 1880. hlavně přispěním lékaře Tom. Fischera. Jakž pověsť dí, 
nemocnice druhdy nacházela se u stodol za městem, kamž přišly 
osoby na morovou ránu neb nakažlivou nemoc vůbec trpící. Lidé 
postavili prý nemocným těm jídlo vždy před stavení, načež tito 
sami musili je pak odnášeti. 





0 hstině zemského komtura řádu něm. rytířů z r. 1371*) 
připomíná se již učitel, z čehož seznáváme, že zdejší 
DY G komenda dotčeného řádu brzy po svém zde se usazení 
zřídila školu arciť německou. Když pak komenda zanikla po r. 1454. 
připadl školní patronát vrchnosti, kteráž zajisté taktéž usilovala 
o to, aby ve škole vyučovalo se většinou německy. Než osudy 
její méně jsou známy. Ve válce 30.leté budova školní bezpochyby 
zpustošena, jelikož r. 1653. zdejší farář, Jiří Pyrnus, podal Olomoucké 
konsistoři zprávu, že započata již stavba nové školy a že opraveny 
příbytky pro učitele a organistu, kteří oba vydržováni jsou vrch- 
ností a obcí. 
Ze zápisků faráře Karla Budišovského z r. 1695. dovídáme 
se, že učitel dostával: 









Od vrchnosti: 


na penězích ročně. . . . . . . 28 zl. 
chleba týdně .- . . . . . + . . 7 hber, 
masa týdně. . ...... « ... . 3, 
másla ročně. . . . . . . .+ . . 13 mázů, 
sýra p 13 ber, 
soli p 3 nádobek, 
piva denně . . . . . .- « « « . 2 mázy, 
ryb ročně.. . . . . « +.. 18 lb., 
pšen. mouky ročně ... . . . . 1 měř., 
hráchu ročně . . . . . <. +. L., 
pohanky -2.2.2 L, 
oleje B nádobu. 
Obec městská uč. dávala: 
na penězích ročně ........ 8 zl, 
žita pe 2 MĚĎ., 
pšenice NN 
dříví pe 68 


+) Viz dotyčnou listinu při pojednání o farním kostelu. 


— 94 — 


Již počátkem tohoto věku byla škola dvoutřídní a triviální, 
již pak r. 1830. navštěvovalo 76 chl. a 63 děv. Roku 1832. škola 
vystavěna naproti faře. Počet žáků vzrůstal vždy více, tak že r. 
1849. bylo jich 205., z nichž však 93 chodili nedbale do školy. 

R. 1868. následkem nových zákonů školních škola rozšířena 
v 4 třídní národní, v níž vyučovalo se obojazyčně; než již za dvě 
leta stala se německou a r. 1872.. něm. školou měšťanskou, čímž 
6 tř. otevřena 1. října t. r. 

Poněvadž školní budova naproti faře nevyhovovala potřebám 
školním, přestavěn jest v r. 1873. obecní hostinec vedle radnice 
ve školu. Téhož r. zrušena jednotřídní škola židovská, a dítky ži- 
dovské odkázány na školu měšťanskou. | 

Vyšší třídy měly postupně vždy po roku býti otevřeny, než 
z nedostatku místností 7 tř. otevřena až 15. září 1875. Leta ná- 
sledujícího ku škole měšť. připojen pokračovací běh průmyslový, 
jenž však z nedostatku žactva a netečností obecenstva zanikl již 
1. března 1878. Osmá třída otevřena teprva 1. září r. 1878. 

Počátkem školního roku 1882—83 škola měla 316 žáků. 
V prvních 5. tříd. jsou chlapci a děvčata pohromadě, kdežto od 
6. tř. počínaje oddělena děvčata od hochů. Dívky 6.—8. šk. r. 
spojeny ve třídu jedinou (od r. 1881). Jelikož místnosti školské na 
náměstí nepostačují, umístěny 6. tř. chlapců a oddělení děvčat (od 
6.—8. šk. r.) ve škole staré. 

Ačkoliv asi 3 čtvrtiny žactva pocházejí z rodičů českých*) 
přece již v 1. tř. vyučuje se jen a jen německy. Češtině teprva 
v 3. tř. věnují se 2 půlhod. týdně a 4. tř. počínaje 2 hod. týdně. 
Ku zlepšení neblahých těchto poměrů školních podali zdejší uvědo- 
mělejší měšťané v květnu r. 1882. c. k. zemské školní radě petici 
toho obsahu, aby uvažujíc důvody v ní uvedené v městě zřídit1 rá- 
čila školu s vyučovací řečí českou, co jedině skutečným poměrům 
městským přiměřenou. Na to zem. šk. rada zaslala žádost tuto 
zdejší obci k vyjádření; než obecní výbor usnesl se v listopadu r. 
1882. na tom, že škola i na dále má zůstati německou. Ačkoliv 
píšeme nyní již leden 1883., žádosť zmíněná zem. šk. radou do- 
posud není vyřízena. 

Náklad na školu a dotaci učitelskou nese obec městská uhra- 
žujíc jej jednak vybíráním školního platu (měsíčně po 48 kr. od 
žáka); jednak 8%, přirážkami školními. 

*) V uplynulém právě desítiletí vstoupilo do I. třídy 476 dítek českých a 

127 něm. Poslední číslo obsahuje dítky úředníků státních a knížecích. 

pak židův a renegátů; než 1 mnohé dítky takové nerozumí německy. 


905 — 





Tak r. 1880 vynesl školní plat —«. . . 1503 zl. 36 kr., 

na přirážkách vybráno ee 435 zl. 87 kr. 

Any však důchody tyto potřebám školským nepostačují, při- 
plácí země na školu ročně na 4000 zl. 

Po delší již dobu mluví se o tom, že měšť. škola z nedostatku 
žactva ve vyšších třídách *) bude zřušena. Nyní při ní účinkují: 
řiditel, 2 odborní uč., 4 nár. uč., podučitel a učitelka ručních prací. 
Kooperator zdejší vyučuje kat. náboženství, rabín vyznání mosaickému. 

V době novější správci školy byli: 

Frant. Klíma od 1. října 1868. až do konce školního r. 1874.: 
nyní jest c. k. škol dozorcem okresním a řid. měšť.. školy v Litovli. 

Ouido Schwarzer z Heldenstammů od 1. října 1874, + 22. 
dubna r. 1875. 

Jan Meissl (prozatímně) od dubna 1875 až do 15. srpna 


téhož r. Adolf Brixel od 15. září 1875. 


U 6 o 


*) 6. tř. chl. čítá 12 ž.; 7. tř. 7ž.; 8 tř. 5 ž.; oddělení děvčat (od 6 8. 
šk. r.) 21 ž. 








Rokytnou ves Rokytná, v starší formě „Rokyceň“ „Rokyteň,“ 
P něm. „Rothikl,“ „Rottigl“ zvaná. Čítá 50 dom. čísel 

s 275 oby. čes. Z těchto jsou 2 řemeslníci, 2 obchodníci; ostatní 
živí se najmě hospodářstvím. 

Obecních pozemků jest něco přes 60 jiter, avšak valná jich 
čásť nenese pražádného užitku. Jestiť okolí skalnaté, a o zalesňo- 
vání bohužel se nedbá. R. 1880. měla obec svých vlastních příjmů 
17 zl. 32 (!); jest tedy, jak vidno, Rokytná jedna z nejchudších 
osad na Moravě. 

Rokytná náleží bez odporu mezi nejstarší osady krajiny této 
byvši dříve hlavou vlastní župy *) a proslulá mimo Ivančice, Po- 
hořelice, Pravlov a j. co první obranné místo druhdy velmi pevné 
Třebíče, kudy nepřítel obyčejně do Čech se ubíral. 

Již: r. 1052. uvádí se Rokytná co město, arciť ne v našem 
slova smyslu, ana byla toliko předhradím. 

Čteme totiž v latinské nadací listině kláštera Boleslavského 
(v Čechách) mimo jiné: 

„In Morauia uero de urbibus Rokicen, Znoimm, Bethow decima- 
tionem, gue sex denariis ab uno guogue (laneo) soluitur. Damus 
insuper de venditione hominum decimum denarium et decimum 
forum per omnia loca ad pradictas urbes pertinentia ........ 
Rokicen (soluat) unam marcam et duos boues.“ **) 

Česky bychom řekli: „Na Moravě však z měst: Rokycně, 
Znojma, Bétova desátek, kterýž obnáší 6 denárů z Každého (lánu). 
Mimo to dáváme z prodeje lidí (nevolníků) desátý denár a desátý 
trhový den ve všech místech k dotčeným městům příslušících...... 
Rokyceň (odvádí) 1 hřivnu a 2 voly.“ 





*) Ohledně starého zřízení zemského viz začátek příběhů Mor. Krumlova. 
++) Codex dipl. Mor. I. p. 120. 


Ačkoliv dle Palackého listina tato jest podvržena byvši sice 
z r. 1052. datována, avšak později sepsána, přece nelze pochybovati, 
že již tehdáž stával hrad Rokytenský, jelikož uvedené zde dávky 
zakládaly se na pravdě. 

Předhradí bylo však dle listiny Olomouckým biskupem 
Jindřichem Zdíkem „post -expugnationem castri Rokiczen“ (po 
dobytí hradu Rokycně) r. 1146. dané, v tomž r. sbořeno a 
zpustošeno. Příčina toho byla následující: Když biskup Zdík po- 
"čátkem r. 1145. se svým společníkem Otou, vojvodou Olomouckým 
ubíral se do Říma, loupežně přepaden jest za souhlasu vojvod 
Vratislava Brněnského a Děpolda Jemnického, vojvodou Kunratem 
Znojemským v Biskupicích blíže celní stanice Úsobrna; bohudíky 
podařilo mu se ze dvorce, v němž přenocoval, ven se dostati, načež 
ukryl se v blízském křoví. Papež Eugenius III. dozvěděv se pak 
Zdíkem samým o násilném jeho přepadě vynesl velice tím jsa 
pobuzen dne 5. června r. 1145. klatbu na tré vojvod a pomocníky 
jejich uloživ zároveň českému knížeti Vladislavovi II. a Otovi 
Olomouckému, aby klatbu tuto provedli ve světských její následcích. 
Odbůjci měli býti 1 mocí přinucení ku nápravě a dostiučinění. 

Vévodové Brněnský a Jemnický podali se na vyzvání Vladi- 
slavovo, načež přímluvou biskupa Zdíka zproštění jsou klatby. 
Jen Kunrat Znojemský stal se zatvrzelým. 


Tu Vladislav II. vtrhnuv s vévodou Otou Olomouckým r. 1146. 
do Znojemska pustil se starou cestou, kteráž vedla od Brna 
u Pravlova přes Jihlavku a pak podél říčky Rokytny přes Sucho- 
hrdly ke Znojmu. Na této cestě ležel však hrad Rokyteň, kterýž 
také dobyt a s předhradím rozkotán jest. *) Župní úřadové pak, 
zdá se, že převeden byli do Mohelna nad Jihlavkou, jež už 
r. 1237. sluje hradem královským. 

Hrad Rokyteň stál asi na návrší „Hradisko **) zvaném blíže 
nynější kaple sv. Leopolda. 

Další osady Rokytně, kteráž se pak jen co vesnice uvádí, 
jsou méně známy. R. 1190. zapsána klášteru Louckému u Znojma 
mimo jiné kaple 1 — „capella S. Johannis in Rokiten cum villa 


(6 o O P 


*) Dr. B. Dudík: Déjiny Moravy. D. III., seš. 3., str. 132. a 133. 
+) „Hradisko“ nyní sděláno jest v role; než nalezeny zde věci starožitné, 
a dobytek při orání častěji již se probořil, z čehož soudíme na pod- 
zemní tu chodby, kteréž odtud vedou snad až k hoře „Tábor“ zvané. 
Jelhkož chodby ty objeveny i pod některými staveními, částečně byly 
zasýpány. 


una Popovici“ [kaple sv. Jana v Rokytni s osadou Popovicemi 
(zaniklými blíže Fryšavy)|. 

Dále jen víme, že fara zdejší od r. 1247. až do 16. století 
náležela probošství sv. Hipolyta u Znojma, a že německé jméno 
„Roticl“ objevuje se již v 2 polovici 13. věku, jelikož český král 
Václav I zapsal: 6. dubna r. 1253. špitálu sv. Františka v Praze*) 
— „ecelesiam in Roticl in Morauia“ (kostel v Rokytni na Moravě). 

R. 1349. prodal Štěpán z Ungersberku zdejší dvůr, pak 
7 lánů a 3 mlýny bratřím Ingramovi a Filipovi z Jakubova a 
Ulrichovi ze Šeletavy. R. 1358. Radslav z Heraltic zapsal své 
choti Otce (Eufemii) její dar z jitra ná polovici osady. R. 1364. 
uvádí se jakýsi Benedikt z Rokytně. 

Osada mnoho utrpěla Husity, kteří, jak se vypravuje, r. 1423. 
tábořili po delší dobu na hoře odtud „Tábor“ řečené. 

Kdy Rokytná přišla ke zboží Krumlovskému, známo není; 
než r. 1530. prodal Jan z Lipé osadu s dvorem a farou, pak 
příslušící k statku tomu vesnice: Vedrovice, Zábrdovice a Treskovice 
Janovi Koberskému ze Zdrahanovic. Tento zůstavil zboží to r. 1533. 
závětně Smilovi Osovskému z Doubravic, kterýž je odstoupil Petrovi 
Dubňanskému z Bařic, po jehož smrti asi r. 1565. zakoupena 
Rokytná s farou Berchtholdem z Lipé, načež již zůstala při 
panství Krumlovském. 

Dalších zpráv o faře nemáme: zdá se, že zanikla na sklonku ' 
16. století. 

V 30. leté válce (1618—1648.) osada mnoho zakusila nepřá- 
telskými vojsky, zejména Švédy, kteří r. 1645. strašně zde hospodařili. 

V 1. polovici 17. věku odváděla Rokytná vrchnosti povinných 
dávek ročně: 
vína 4 vědra; slepic 34; vajec 7 kop, domovní činže 14 zl. 4 gr. 
3!/, denáru. , 

Taktéž platila ročně: 


z vinohradů na hoře „Chocholečí“ . . . . 7 zl. 26 gr. 2 den. 
ň na „Staré hoře ...... . +. 1, 28., — 
z z hory „Vinohrady“ —————— 1, 6 5 — 


Do panského dvoru dodáváno r ročně: 
žita 10 kop, pšenice 1 k., ječmene 2'/, k., hráchu 2 k., ovsa 4 k. 
Usedlých lidí bylo 22; z nich 2 celoláníci, 5 půll. a 15 dom- 
kařů. Celoláník povinnen byl vrchnosti 3 dny v roce orati a 
taktéž třikráte v roku po fůře dříví do panské kuchyně dovezti, 


—— o — ———————— O > 


*) Odtud možná pochází, proč dříve Rokytni přezdíváno „Stará Praha“. 


0) - 


aneb 1'/, sáhu dř. ročně do pivovaru panského. © Mimo to bylo 
celo- a půlláníkům voziti obilí do Hostěradic, Litobračic, Rouchovan 
a jinam. *) 

Brzy na to zanikl dvůr, aniž bychom mohli udati toho příčinu 
a místo, kde byl stál. 

R. 1734. byl Rokytné velmi osudným; vyhořelať celá osada 
1 s kostelem, jenž pak se šřítil. R. 1743. přitáhli Prusové do osady, 
v níž 5 neděl pobyli. 

Na žádost občanů vystavěna r. 1775. nákladem knížecím 
nynější kaple sv. Leopolda na hřbitově stojící, při čemž použito 1 
zbylého materiálu z dřívějšího kostela **). R. 1789. přistavěna ke 
kapli věž. ***) 

Ve válkách francouzských 1 Rokytná mnoho utrpěla. R. 1809. 
leželo táborem franc. vojsko v počtu asi 10000 mužů od „Strážné 
hory“ u Krumlova počínaje až k výhonu u Vanecké stezky, kdež 
na památku, že zde stál první stan ze strany Rok. téhož r. po- 
stavena Boží muka z cihel Francouzi do táboru přinešených. 

Obec velmi trpěla v místě nedostatkem vody, jelikož studně 
nikde nelze se dokopati a pro vodu do potoka jíti, jest obtížno. 
Pročež usnesla se v prvních letech tohoto věku na tom, aby 
v dědině zřídila se kašna. 

Skutečně přičiněním zdejšího občana Jana Baláše tekla 15. 
dubna r. 1815. voda do kašny poprvé vedena jsouc dřevěným! 
troubami se studánky na kopci „Bábě“ u Vanecké stezky se 
nacházející. K uhražení nákladu tím vzešlého každý soused přispěl 
9 zl., kdežto vrchnost Kruml. k účelu tomu obci dala 175 zl. 

Avšak trouby staly se častěji nepotřebnými, a voda časem 
netekla. Vedena jest proto voda od r. 1835. s Mariánské studánky ; 
než 1 tato nevyhovovala vždy potřebám. Rouzbourána tedy r. 1847. 
kaplička u ní stojící, studánka prozkoumána a vloženy do země 
nové dřevěné trouby vodovodné. Kaplička pak opět vystavěna po- 
mocí dobrodinců zejména vrchnosti, kteráž k tomu věnovala 2500 
pálených cihel, 28 měř. vápna a 4 zl., kdežto Kruml. měšťané 
přispěli 9 zl. 25 kr. 

*) Údaje tyto vyňaty z panského urbáře z r. 1646. | 
+) Z kostela zůstala jen křestitelnice, nyní před kaplí ležící, a obraz 

„Útěšné Matky Boží“ v r. 1678. posvěcený a kníž. Maximilianem 

z Licht. chrámu Páně tomu darovaný. Nyní obraz ten umístěn za oltářem. 

Kaple má kap. 194 zl. k. m. a 3 jit. 1030%,(39 pole. Na sv. Leopolda 

slouží se zde mše sv.; v neděli na to jest zde pouť. 


+) Ve věži jsou dva malé zvonky. Báně věže jest na spadnutí: jakož 1 celý 
kostelík v chatrném stavu. 


- 100 - 


Času toho čítala osada 44 domky s 260 obyv. (121 muž. a 
139 ž.). 

R. 1848. pominuly robota a desátky. Půlláník dříve robotoval 
týdně 1'/, dne s koňmi; čtvrtláník týdně 2 dny pěší, domkař 
v roku 26 dní a podruh 13 dní. Desátku dávalo se vrchnosti ze 
všech polí vždy desátý snop, jinak rolník nesměl si dříve ničeho 
domů zavezti. 

Od r. 1860—1869. tvořila Rokytná s Mor. Krumlovem a 
osadami Rakšicemi a Dobřínskem toliko jednu obec politickou, než 
potom stala se obcí samostatnou. 

V květnu 1861. vzňal se velký požár, kterýž strávil mnoho 
chaloupek. R. 1863. byl velmi suchý, tak že v létě potok kolem 
osady skoro zcela vyschl. Téhož leta zjednán do kaple obraz sv. 
Cyrilla a Methoděje. 

V květnu 1866. přišel velký mráz obilí velmi uškodiv. Šestého 
června téhož r. táhlo rakouské vojsko dědinou, a již 15. července 
t. r. přišlo 9000 Prusů, kteří ale brzy pochodem dále se brali. 
Prusové několikráte přibyli do vesnice, až poslední odtáhli 6. září 
t. r.  Nepočítaje v to stravování vojska, krmení koní, přípřeže, atd. 
utrpěla obec 1164 zl. škody, načež obdržela pak c. k. odhadní 
kommisí určenou náhradu v obnosu 508 zl. 26 kr. 

R. 1869. měla osada 47 dom. č. s 271 obyv. (132 m. a 139 ž.). 

R. 1871. byl velký oheň, shořela obecní pastuška, pak 
dom. č. 40, 11, 10, 39, a 29. 

R. 1875. vystavěna na č. 49 jednotřídní škola národní, kteráž 
od r. 1811. byla na č. 38. Žáků čítá nyní přes 60, a učitelem 
jest Antonín Krejcar. 

Od r. 1881. vede do kašny voda opět se studánky na hoře 
„Bábě“ prýštíci, však železnými rourami, což obec stálo přes 2000 zl. 


Str- 
Mor. Krumlov za doby nynější. . . . © « « * © © + * + + es... ď. 
Příběhy Mor. Krumlova . . ... . . ... < +. © eee 17. 
Práva města Mor. Krumlova... ©... ... « « ++... -6 
Chrámy Páně... . -2 © + a 13. 
Špitál -< < © + eee 88. 
Škola < -< < © © 4 © eee 93 


Na straně 7. 
16. 
20. 
21. 
21. 
26. 
24. 
29. 
36. 
41. 
D8. 
63. 
67. 
10. 


» Y 
» % 
» » 
9" » 
“ % 
“ » 
M % 
» “ 
“ n 
x % 
“ % 
“ 
“ “ 
" M 


80. 


Patrnější 


řádek 7. míslo: jejíž 


„U 
„2 
„ DU. 
pod čarou 
pod čarou 
řádek 7. 
ň B. 
pod čarou 
řádek 12. 


"0 
pod čarou 
řádek 30 


Benařík 
Rerneků 


tábory 


Codes 
Úlohou 
jich výsad 
církvením 
panstv. 
krejčí 

od 
Lerchově 
odbýti 
opisovaly 
následoval 


polož 


omyly. 


: jejíhož. 


Bednařík. 
Berneku. 
tvrze. 
Codex. 
Úlohou. 
svých v. 
církevním. 
panství. 
krejčích. 
Z. 
Lerchovu. 
odbyti. 
vpisovaly. 
následovali. 


