"*,.  ^ 


'v 


v 


^ 


<^  * 


-^- 


■■ 


•^  "    ^ 


^ 


'O-  v 


*■„    *• . 


\"     - 


>  -T         Z. 


y        rO 


Slovenský  slabikář 


pro 


katolické  školy 

v  císařství  Rakouském. 


Vázaný  za  16  novokrejcarův. 

Ve  Vídni. 

V  c.  k.  školském  knihoskladu. 
1860. 


« 


é 


^ 


Připomenutí. 

Ve  veřejných  žkolách  nesmi  se,  léčby  vys.  c% 
kr,  ministerium  duchovních  záležitostí  a  vyučování 
dopustilo  výmínku ,  žádných  jiných  kneh  užívati, 
nežli  které  jsou  předepsány  a  kolkem  nakladatelstva 
školních  kněh  znamenány,  aniž  se  smějí  prodávati 
dráž,  než  za  cenu  na  titulu  udanou. 


v 


1        11 


e       o 


a       y 


Slovenský  Slabikář. 


4. 


a    o    u   e    i    y 
e    u     i    o    y    a 


O. 


í    ů    é    ó    á    ý 


á 

Ú 

r 

0 

O 

u 

ý 

r 

i 

f 

e 

O 

u 

á 

ú 

t 

ú 

á 

e 

r 

i 

7. 


i     i     e     e 

ó     o    á     a 

ý     y     ú     u     ů 


8. 


ou   u    au 


9. 


ej     aj     oj     uj 

r    •  O    • 

aj     uj 


4 


j  "  i 


•  •  •  r 


je  ju  jo  ja  ji  ji 
já,  oje,  její,  ují. 


n 


ti. 


n 


on,  o-na,  o-ny,  a-no! 
ne!ji-ný,ji-ná,ji-né, 
nejí,  je-ne!  ja-na, 
no-e,  an-na. 


m 


t2. 


m 


má,  mo-je,  my-je, 
mé,  je-mu,  mi-mo, 
mi-ne,  ne-má,  u-mí, 
má-me,má-je,já-ma, 
m>u-mí-me,  u-jí-má. 

r  "■  t 

jaro,  jarý,  jará, 
ja-ré,  ju-ra,  o-rá, 
rá-no,  ry-je,  mí-ra, 
mů-ry,  rá-my,ru-my, 
ma-ri-a,rá-ny,má-ry. 


1  M 

li-li-je?  mo-li,  ma-lý, 
a-Ie-je?  or-li,  je-li, 
lano.  ro-le,  lá-me, 
u-lo-me-ný,  lo-my, 
o-ra-li,  lí-ný,  lí-ná. 

va-na,  no-vá,  no-vý? 
no-vé,  no-vi-na?e-va? 
ví-ra,  ré-xy,  vi-na, 
ja-vo-ry,  ví-no,  vi-je? 
u-mý-vá,  mo-ra-va. 


b  6  ft 

be-ru,  ne-be,  bo-by? 
bývá,  ryba,  ryby, 
ry-bu,  ry-bo!  by-la? 
bí-lý,  bí-lé,  by-li-na? 
o-bi-Ií,  bo-lí,  la-be. 

p  "  * 

pé-ro?  ma-pa.  po-le, 
pů-le,  pi-la7  bi-la? 
ne-pí!  ne-bí!  pi-je, 
bi-je7  pá-lí?  pá-vi? 
lí-pa ,    lí-py?    la-pí. 


8 


f  "  f 

fí-a-la  bí-lá,  ra-fa-el, 
fa-ra,do  fa-ry  fů-ra, 
fe-ru-la,  fa-mi-li-a? 
fa-ra-on?  fi-li-pe ! 
rá-fy?  fa-bu-la. 

t    "    t 

ta-bu-Ia ,  to-la-ry? 
mý-to,  me-te?  ťo-pí? 
tu-Ii-pá-ny,,  pe-ťa, 
pá-tá,  pá-ty?  pá-té? 
lé-ťo,  lí-tá,  to-po-ly. 


d  2  i) 

da-ry,  dá-vá,  vo-da, 
do-le,  dá-le,  dé-le, 
du-by?  du-té,  do-my , 
ru-da,  ru-dy,  du-dy, 
áý-má,  bí-da.  pa-dá. 

c  "•  C 

ee-py,  ru-ce,  ce-lý? 
cwio-vaná  ná-do-ba, 
o-ce-lo-vé  pé-ro, 
o-vo-ce  je  la-ci-né, 
lí-ce,  cen«a,  ci-bu-la. 


1* 


10 


S   2Í   8f 

se-je,  pa-se,  ro-sa, 
ro-sí,  sí-Ia?  le-sy, 
ly-sina,  lysá,  seno, 
so-va,  mí-sar  ma-so, 
vi-sír  bo-sý,  bo-sá. 

z  ••  } 

zá-be?  zi-ma,  za-du? 
ve-ze,  vo-zy,  vo-zí. 
zu-by?  ze-lí,  mí-za, 
za-se-je,  ze-le-ná, 
sa-ze,  sá-zí?  zo-bá. 


h  4  I 

ha-dy,  há-je,  ho-ra, 
ho-Ia?  no-hy,  no-ha, 
ho-dy,  hý-bá,  ta-há, 
sá-ha,  hu-sí,  há-zí, 
ho-lu-bi,    ja-ho-dy. 

ch  *  fy 

ach!  li-cha!  su-daí 
chy-ba !  su-cho-ta, 
chu-dý,  chu-do-ba, 
chová-me,  chová  ti, 


L  cř  0. 


k  ■  f 

o-ko?  o-ka,  ku-la, 
ků-ra?  ku-na,  ku-sy, 
ko-sa,  ko-zy?  ko-pa, 
kopá,  ky-pí,  kupa, 
ru-ka,  ký-vá,  ka-zí. 

g  "  í 

ga-li-le-a?  ga-le-sy, 
ga-ma-li-el,  gu-mi- 
gu-ta ,  ga-le-je ,  ko- 
rá-by,  ga-ze-la  po- 
do-bá  se  ku  ko-ze. 


13 


du-še  naše,  šu-pi-na, 
pé-ro  píše,  my-ši, 
u-li-ce  je  ši-ro-ká, 
si-je,  u-si,  si-h  sa-ty, 
ko-ši-le,  va-še  šo-sy. 

C        c 

ée-chy,  ce-pi,  ce-lo9 
o-ci?  ce-ká?  cí-há, 
cí-tá,  cá-ra,  ca-sy, 
cu-ba,  rá-éí,  ra-cí? 
te-ce,  ov-ce  be-cí. 


Ž  "  i 

že-iía,  že-ne,  žá-ba, 
ži-je?  že-re,  ží-ža-ly, 
že-le-zo  se  vá-ží, 
ži-to  po-ža-té  le-ží, 
vá-že  se,  ža-lu-dy. 

ř    '   ť 

ře-pa  se  va-ří?  pé-ří? 
ře-me-ny,  pe-ři-oy? 
ve-ce  ří  me,  hu-sa-ři, 
ří-ká?  o-ře-chy,  na 
ja-ře,  ře-ka  se  ší-ří. 


15 
32. 


e      e 

mě-chy,  mě-ři-eé, 
bě-li-ce?pě-Da,vě'že? 
po-vě-do-mý,  bě-ží, 
bě-há,  vě-ří,  vě-je, 
na  lí-pě?  já-mě?  o-bě. 

ť  -  f 

rá-na  fa-tá?  ra-ka 
u-f a-tá?  tě-lo?  li-ti-na, 
ry-ti-na,  ře-tě-zy, 
ti-eho!  ko-tě,  ko-fa- 
ta3  by-ty ,  bi-ti,  té-ší. 


ď  *  $ 

ha-de!  há-dě?ha-dy? 
ha-di,  há-ďa-ta?vi-dí, 
ho-dy,ho-dí?  chodí, 
ku-ře  ďo-bá,  dí-ra, 
dě-ra-vý,  ho-di-ny. 

ň  35  n 

hu-ňa-tá  ha-le-na, 
ba-ňa-tá  ná-do-ba, 
ko-ře-ní?  ku-chy-ně, 
hú-ně,  bá-ně,  ku-ře 
bo-jí    se   lu-ňá-ka. 


17 
36. 

co  dě-do-vé  za-cho-va-li, 
děti  dě-dí-va-jí.  co  bý-va-lo, 
ne-ní.  bo-ha-tí  li-dé  cho-dí 
bo-ha-tě  o-dě-ni.  co  by  ko- 
ho bo-le-lo,  ne-má-me  mu 
ci-ni-ti.  u-bo-há  ně-má 
o-dě-vu  nemá! 


37. 


pr!  vo-lá  ko-čí  na  ko-ně. 
ka-pr  je  ryba.  o-br  go- 
li-áš,  br-ka  na  pé-ra,  u-če-ní 
mr-zí  le-ni-vé-ho.  ka-fr 
ho-jí.  su-ché  ko-lo  vr-zá, 
a  co  vr-čí?  sr-na  bě-ží. 
ko»pr  vo-níj,  tr-ní  bo-de. 
cu-kr  dá-vá  se  do   ká-vy. 


Slovenský  Slabikář* 


18 


ty-gr  sr-nu  tr-há.  ví-chr 
lá-me  ta-ké  du-by.  ka-me-ní 
se  hr-ne,  zr-no  padá. 


38. 


pá-sl  ov-ce.  ve-zl  se  na 
vo-ze.  me-tl  u-li-ci.  vl-ny 
na  mo-ři.  vl-na  ov-cí.  mísa 
pl-ná  me-du.  je-dl  ja-bl-ko. 
ko-pl  do  ka-me-ne.  pu-dl 
ku-če-ra-vý.  mo-W  jí-ťi. 
u-ti-cM  ví-tr.  ml-cí.  u-mí-ra- 
jí-cí   vy-de-chl  du-ši.   vl-ci 

vyjí. 


je-le-ni  se  pa-sou  na  lou-ce. 
ví-tr     fóu-ká.     pa-vou-ci 


19 

chy-ta-jí  mou-chy.  ko-lá-ri 
robí  lou-ko-tě  na  ko-la. 
na  mo-ři  bý-vá  bou-ře 
ve-li-ká,  hy-nou  ko-rá-by. 
lo-dě  i  vozy  že-nou  se 
pa-rou.  dě-di-ny  ta-ta-rů 
na-zý-va-jí  se  au-ly.  e-zau 
au-re-li-us,  mau-ri-ci-us. 


40. 


poj  vy-lé-tá  z  ou-lu  na 
po-le  a  lou-ky.  háj  se  ze-le- 
ná.  ko-val  ku-je  že-le-zo, 
do-ka-vá-de  se  ko-va-ti  dá. 
ja-ká  ho-va-da  dá-va-jí  loj  ? 
pa-li-ca  u-de-ři-la  na  kyj. 
měj     se     na     po-zo-ru! 


20 

ne-bud  ne-o-pa-tr-ný!  buj-ni 
ko-ně  ne-bo-jí  se  bo-je.  na 
ja-ře  sej-te,  o-rej-te  a 
ryj-te! 

41. 

máme  ruky,  nohy,  celo, 
o-ci,  u-ši  a  jiné  oudy;  tělo 
vidíme ;  duši  nevidíme ; 
duše  nemá  oudů.  tělo  umí- 
rá, duše  neumírá,  ona  je 
živa  na  věky.  duše  oživuje 
naše  tělo.  nebe  a  země 
pominou :  učení  pána  Je- 
žíše nepomine. 


42 


pána   boha    viděti    nemů- 
žeme: ale  jeho  díla  vidíme 


21 

na  zemi  i  na  nebi.  co  lidé 
udělati  nemohou,  on  jedi- 
ný učiniti  může.  on  dává 
živobytí,  a  zachovává  co 
od  něho  bylo  učiněno,  od 
pána  boha  máme  tělo  a 
duši,  i  jiné  dary;  cokoli 
je  dokonalého,  pochází  od 
něho. 

43. 

bohujepovědomo,  co  bylo, 
co  je  nyní  i  co  bude  na 
věky.  on  vidí,  co  se  děje 
na  nebi  i  na  zemi,  on  i 
naši  duši  vidí,  on  ví,  čeho 
žádáme  i  co  konáme,  má- 
me chrániti   se  toho,    co 


22 

se  bohu  nelíbí,  nebývejme 
divocí,  nedovádějme! 

44. 

andělé,  pouzí  (čistí)  du- 
chové, nemají  těla  jako 
my  lidé.  andělé  na  nebi 
pána  boha  velebí,  oni  mi- 
lují lidi  a  rádi  zapisují  dary 
ubohému  udělené,  víte-li 
něco  o  rafa-eli  a  tobiáši? 
ne- víte-li,  do-ví-te  se. 


45. 


vůle  boží  je,  aby  děti  mi- 
lovaly rodiče,  nedělej  ji- 
nému, co  by  se  tobě  nelí- 
bilo! sami  co  neradi  má- 
me, at  jinému  neděláme! 


23 

jako  milujeme  sami  sebe, 
i  jiné  lidi  milovati  máme. 
žáci  se  uěí  a  napomínají 
malé  žáky,  aby  se  oni  také 
učili,  nemučme  živočichů! 
co  bolí,  oni  cítí,  jako  my. 


46. 


robota  netěší  zahaleče:  ko- 
mu ale  pečená  kuřata  do  hu- 
by lé-ta-jí?  ej,  co  je  po  tom* 
není-Ií  dílo  hotovo !  po  díle 
se  chodívá  k  o-bě-du.  co 
komu  náleží,  nechej!  lidé 
sedí  ve  vězení,  mají  puta 
na  nohách,  že  páchali,  co 
není  dovoleno,  pýcha  a  la- 
kota do  nebe  nevedou. 


24 

47. 

kůň,  vůl,  pes,  o-sel,  myš, 
jež,  laň,  je-len,  da-něk, 
za-jíc,  med-věd,  lev,  kam- 
zík, liš-ka,  rys  a  jiní  živo- 
čichové běhají  po  zemi. 
jiní  létají,  jako:  hus,  la-buť, 
ho-lub,  čáp,  jeřáb,  orel, 
sokol,  luňák,  káně,  krká- 
vec,  kav-ka.  jiní  žijí  ve 
vodě,  jako:  lín,  karas, 
sumec,  losos,  ú-hoř  a  jiné 
ryby. 


48. 


čím  solíme  pokrmy?  ka- 
men-ná  sůl  se  kopá  ze  ze- 
mě, hořká  sůl  je  lék.  od- 


25 

kud  máme  med?  měď  je 
kov,  kovati  se  dá  a  je  měk- 
cí než  železo,  měděné  ná- 
doby musí  býti  pocínova- 
né? jinak  byly  by  nám  ne- 
bez-pec-né.  nac  je  nůž? 
naě  nož-nice?  nac  pa-pír? 
žák  dává  pozor  na  o- 
táz-ky,  a  odpovídá  na 
ně,  jak  ví  a  jak  roz- 
u-mí. 


49. 


mlč,  dítě,  ticho  bud!  pa- 
škrtný  po  lahůdkách  touží, 
kazí  si  ale  žaludek,  moře 
se  vl-ní;  na  moři  viděti 
sílu  vln.  na-plň  nádobu  vo- 


26 

dou!  žen-ci  mají  srp:  a  co 
dělají  sr-pem?  nač  je  husí 
brko?  vrch-ní  konec  hory 
nazývá  se  vrch,  dolní  pata. 
trn  bode  do  nohy.  tr-pez- 
li-vý  trp! 

50, 

tttíffeř,  pa*f)tsbtl  i  foj>ec  není  tat  top* 
fof#  lato  f)na.  boímfc  fe  nad?ágejí 
me|t  Ijoramú  #o  úboííd)  tefou  jwtofy 
a  řefy:  malé  foobij  itJ^Iékpaít  fe  bo 
fceliřtfcí)  řef  a  obtéfají  bo  more*  iegeta 
fe  nalegajt  nejen  tt>  úbolíd)  a  n$* 
ná#,  ale  i  na  tti?fofi?<íj  Ijorádj. 
fceje?ít  fií*n#  ttutr,  bnje  fe  tooba  a 
tt)ré*f&  lefů  fe  íwlj^uji 

51. 

í>ařini)  a  močdrty  tt>^fuffuíí  a  mění  fe 
na  íoufy  a  í>ole;  í>oXe  orati  a  offoatt 
fe  mufí,  abty  fe  na  ném  obilí  robilo, 
fememi  *afetémtt  řtřáme  ofent  čím  fe 


27 

prá?  čím  fe  feno  feče?  $a  Jarmilo  čafu 
getená  fe  f)ái  a  íeé*  íétP  nám  bátoá 
lito  a  jiné  oMli,  Jwbgtmef  čííi  jefeň 
l>pbátt>á  nám  otvott*  »  ^ime  Pbíwčítpá 
gemč  a  nap^toá  nptoé  fífy«  fpmu  fe 
nelení,  tpmu  fe  jeleni 

52. 

ttyx,  ciímíe,  í)pr  nef>  tucet  a  jme 
fpření  a  gelinp  bpmácí  to&fapií  fe  na 
aafyrabě*  tuli^dnt?  mojí  fpření?  ctímíp* 
t&ité.  ftata  tttybátoá  tnutou  touni  fa 
$pbty  fe  červenají,  pprůtofy  ner  černice 
fi§  Pb  balefa  fe  černají,  jeřtdjty  u^ 
jpáme  jafp  faíátu;  jinbe  jí  řííají  ^ 
tudja  neí)  re&ucí>a+  buppfoému  oíppcí 
řííáme  $alub&;  pprpfcňce  nefe  jflfffy, 
pnf  nefe  puftoice*  Plffe  a  iprfca  bati  fe 
u  pptpfu  a  tt?ůpec  foe  tpífcfé  gemi 
tPí>Pl  není  taf  ušttečmtf  jafo  líjw, 

53. 

|itopči^ptt>é  fe  bíe  toule  ^pJtoímjl  fpné 
a  vppÍí  tahají  toPgk  lafíce  malá  ubátoí 


28 

taté  feí>e  toéfcffííjo  ^ajíce*  opice  toolaco 
po  íibecí)  beíá.  jelen  i  baneř  parotyty 
má,  tané  jicí)  netitá*  aa^ela  je  faf  otočce 
tteltfá,  ale  roíjatá*  famgtf  a  fo^oro^ec 
|itt>  je  na  iopfof^dj  íjorácD*  rpé  po* 
bofw  fe  btmofé  fofoe,  aíe  je  fxínéiffí  a 
toétflí 

54. 

foljouti  ráno  fyfyrfyfají,  jafoo&  libí  bo 
roootty  ti)oíaíi;6oíupi  létají  bo  poli  Ijnfp 
rábp  gooají  ^ma*  bitoof#  %u$  má  peří 
popelatoé,  jeřám'  nef>  Imtvx  na  jefen 
obletují  ga  moře*  cápi  ^>p§íraíí  §ab& 
a  šáop*  iífáme  jim  jtnaf  oocánú  neto* 
p$n  $erou  mottflp. 


00. 


Oabi  jebotoatí  mají  bératoé  pop, 
útyort  mají  télo  Dabotmté*  raf  íege  na* 
opaf.  ioaufatá  parma,  oadjorattf  ftwté 
a  jiné  rpop  mají  finpmp,  lofoé  má 
maío  čermené.  fottytínač'!p  (§elfop) 
oo^ioají  ioe  toobé  i  na  gemi  moli  fe 


29 

bátoají  rdbt  bp  fp&effinb*  fííoufí  foty* 
Šírají  Pbtlí  na  fyjxtenádj.  hmi  mají 
mifcfpn  fú|t  Jrijatoíce  moíott  jen  *pe 
tppbe  iiw  tytu 

56. 

buí  u*ttebl  a^bama  a  e*&m  bp  ráje  i 
ttfágal  jim,  íaíétyp  Pttwce  bb  neměli 
i)p§tipatl  ale  etoa  utopila  Ijabu  a  *)p* 
lila  pmoce  jajwtpébénéljp,  a  jwbala  íe 
abamptpi,  a  pn  Jebl  t&  ga  tn  fcnnu 
bůb  jim  ulpp  í)pfntu;  pba  mnfili  ga? 
nebáti  tál,  a  pfpuffeli  bíbu  foelifpu* 

57. 

abampipí  fbnptoé  bblt  fa4n  a  abet 
abel  milpfóal  bpba  celpu  bufti,  f>í>U 
jebP  tyla  milá  jwnu  bpbu.  fatatpfca 
fe  bPÍju  nelíbila;  neb  faktpfop  ftb*ce 
pted&fclilP  fe  pb  bPba*  fain  nen& 
toibél  abela  a  na  jwli  bp  gabil  Pb 
té  bPbb  fe  tpnlal  a  nemel  Jwfpje  bp 
fpnce  jfctoPta*  fynptoé  fatotPtoi  ^Pía* 


30 

$ttí  jiné  potomtt>  abamottty  a  aoe* 
lonty;  Ml)  ítbi  j>ofa$en<f  jwfar^al  $o* 
topon,  jen  no^e  a  rob  te$o  gadjototfti 
W  ob  gato£etú\ 

58. 

posel  nesl  kosík,  chůva  nes-la 
dítě,  děvce  neslo  jahody  na  trh* 
slíva  je  vět-ší  než  lés-ko-vec. 
sla-mě-ná  otep  je  leh-ká,  snopy 
svá-za-né  bývají  těž-ké.  smo-la 
je  lep-kavá.  svíce  rozžatá  svítí, 
po  scho-dech  a  skalách  opatr-ně 
chod!  má-lo  jez  a  pí.  cis-tota 
sluší  tělu  i  dusí. 

59. 

ve  škole  se  učíme :  škaredá  chyba 
je  nečistota,  nerob  škodu  niko- 
mu! ctí  rodiče  své!  malý  čtenáři, 


čítej  pozorně:  clo-věk  míní,  pán 
bůh  mění.  man-nou  živil  bůh  židy 
na  pou-šti.  časem  i  kamení  se  vy- 
šlape, u-šťěpac-ná  slova  do  duše 
píchají,  starý  sud  nelibě  do  nosu 
pách-ne.  cemeřice  cpavá  působí, 
že  lidé  kýchají. 


60. 


paholek  vezl  seno,  služ-ka  vez-la 
dítě,  pahole  se  vezlo,  zlý  člověk 
bojí  se  pokuty,  koně  mívají  své 
váš-ně;  kopají  a  kousají.  zboží 
kupecké  (továry)  z  daleka  se  vozí. 
slovem  zboží  slováci  rozumějí  dar 
boží  —  obilí,  zvony  zvučí,  malý 
zvonek  ten-ce  zní.  z  ma-sa  se  vy- 
varuje polévka,  z  řepy  cukr.  z  fialy 
se  váže  kyt-ka.  co  dělají  šev-ci  z 
koze? 


32 

61. 


lastovlce  šveholí,  kohout  zpívá, 
psi  štěkají,  myška  piští,  slavíci 
štěhotají,  husy  štěbetají,  včela 
vucí,  kozel  brekotá,  koza  brečí, 
zajíc  vříská,  muška  bzí,  vřelá 
voda  kypí,  potok  utíká  v 
reku.  reky  tekou  v  more.  vlasy 
vrané,  vrata  otevřená,  brada  holá, 
blá-to  husté,  bledé  líce,  tvrdé 
dřevo,  příza  tenká,  břéza  má  bílau 
kůru.  had  se  plazí,  ptáci  lítají, 
sosna  se  pne  do  výšky,  ponocný 
v  noci  hlídá,  nespí,  bdí. 


62. 


kvítí  kvete,  dítě  kvílí,  kavka  kvá- 
ká, kvícala  kviká,  slepice  kdáce, 
u  kuřat  kvoká,  bocán  klepoce,žába 
křehotá,  krocan  nelibě  křičí,  pes 


3$ 

kňučí,  žrebě  řeh-ce,  kun  řičí. 
křoví  šípkové,  k  čemu  je  daremná 
práce?  k  ničemu,  kdo  orá?  kdo 
kosí?  kdy  zraje  obilí?  kde  vídá- 
me měsíc? 


63, 


práce  sama  se  chválí,  starci  mají 
hlavu  šedivou,  sloni  mají  silné 
hnáty,  hněvivý  člověk  nebývá  po- 
váž-livý.  koval  tluče  kladivem, 
sa-dař  hlídá  sady  ovocné  ve  dne 
v  noci.  voda  ve  fla-ši  gluká.  ja- 
bl-ko  gdulové  (hrušné)  je  chutné, 
granáty  české  a  o-pá-ly  uherské 
mají  cenu  jako  drahé  kameny, 
známe  jas-né  a  tmavé  barvy,  kniha 
tlačená  neb  tištěná,  jmenuj  jména 
některých    ptákův!   jedu,    jdu, 

Slovenský  Slabikáh  3 


34 

jedeme  na  koni,  jdeme   pěš-ky. 
jděme   do  chrámu  páně! 


64. 


mra-mor  se  láme.  v  zimě  bývají 
mrazy,  v  létě  mravenci  se  hemží, 
a  mnoho  mřenek  vrtí  se  v  potoce, 
želez-né  mřéže  chrání  domy. 
mlatec  mlátí  cepem,  dra-ví  ptáci 
mají  drápy,  ze  rtuti  neboli  živé- 
ho stre-bra  a  síry  dělá  se 
cino-br.  co  se  dělá  ze  lnu?  pravdu 
mluv  a  nelži  nikdy,  pazoury  lvové. 

65. 

s  vr-chu  leh-ko,  na  vrch  těž-ko 
se  chodí,  měk-kým  rukám  je 
práce  tvr-dá.  smre-kové  drvo 
praská  v  ohni,  smr-hy  a  hřiby 


35 

se  jedí,  v  lé-tě  hří-má*  starec 
chodí  shr-bený  (skrčený),  ru- 
ka skr-cená,  noha  zbrnělá  (strp- 
nutá).  ten-ký  led  nezdr-ží  vozu. 
medvěd  vychází  v  noci  z  br-lohu 
svého,  klevet-ný  a  žvatlav/  člo- 
věk ničeho  ne-sml-cí.  ptáček  z 
plného  hrd-la  křičí. 


kdo  neseje,  ten  nevěje,  mladí  le- 
žácí.  staří  žebráci,  práce  ochotná 
vše  vykoná,  cas  k  robotě,  cas  k 
jídlu!  kdo  si  mála  neváží,  po  mno- 
hu nech  nebaží,  kdo  stojí  o  cizí, 
přichází  o  svoje,  kdo  jinému  jámu 
kopá ,  sám  do  ní  padá.  bezpečněji 
krokem,  nežli  skokem. 


36 


67. 

A  a 

sé  <* 

%  a 

Adam. 

S&nnu% 

Střel. 

B  b 

^  ů 

33  í> 

Bořivoj. 

crtJo&en>c€. 

^Bettel. 

C  c 

(O     e 

e  c 

Cyrus, 

(Qfiv^ta, 

(£vl)a. 

v 

C  č 

r  v 

G  ř 

Čeněk. 

tceÁana* 

ěetnm. 

D  dď 

&  // 

£>bi> 

Daniel. 

Zjů&wGfa,* 

$>atttb. 

E  e 

&   e 

(š  e 

Eliáš. 

<b*ia9 

(šmcmuel 

F  f 

-j?j> 

$1 

Filip. 

•j/fwcae€€M* 

ftabian. 

Gg 

'š j 

©a 

Gabriel. 

¥/aut/tcvn. 

©ebeon* 

H  h 

M  d 

#í> 

Havel. 

ďwwnen. 

Herman. 

m 


I  i 

Ivan. 

3fíb»r. 

Jeroným. 

/Y        % 

3t 

3aromtr. 

K  k 

?$  á 

Stí 

Karel. 

fípfsíewntt* 

&0lumtm$ 

L  1 

&  / 

81 

Lazar. 

x*ts€ft4€óe* 

Sabiálaro. 

M  m 

<y//    <m 

mm 

Marek. 

f^7lOn€'Áf€, 

Watyák 

N  n  ň 

/to     n    n 

9inň 

Noe. 

/(bezeenvuófo 

Olifobem. 

0  o 

0% 

0  o 

Otakar. 

C/faéte. 

Oneé. 

P  P 

Petr. 

Q  q            *)*        &  <| 

Quirin  (Kvirin)  Quefcebo  GSřTOett>eí>p). 

R  r          &%         dí  V 

Rafael. 

%M&*new* 

Otafcim. 

38 


R  ř 

.^r  *- 

Mi 

Řehoř. 

*Jl&mevně 

Olebimot 

S  s 

y  > 

@í« 

Samson. 

isaiavne* 

<§ubímítt 

Š  i 

v 

v                   v 

Simon. 

tsieóienttt 

©těfcátt. 

T  t  f 

&  s  f 

xtť 

Tobiáš. 

iSvcwfmtx* 

Situž. 

U  u 

U    u 

Ult 

Urban. 

6é^f>t€€a% 

ttnifíaro. 

V  v 

V  v 

2B  n> 

Vít. 

C/W€€f€0€€€V* 

aBoitě*. 

X  x 

&&      CO 

X  x 

Xerxes. 

dpenécH 

(^ferfftS). 

Yy 

fy 

8)9 

York. 

t/wjetme 

g)*>fííattti$ 

Z  z 

<&  * 

3  i 

Zachariáš. 

*>&D€C<U€4e, 

3áí>oí. 

Ž  ž 

&   * 

3š 

Živna. 

2fcý&. 

áii«a. 

39 
68. 

Saul  byl  králem  v  zemi  židovské^ 
po  něm  kraloval  David.  Maur  znamená 
muřína.  Sadzám  v  komíně  říká  se  mour* 
Mladému  jelenu  říkají  ko-louch.  Lesní 
holub  volá  se  doup-nák.  Sítě  na  mouchy. 
Kocour  číhá  na  myši.  Kohout  vyvo- 
lává den. 


Skú-pý  člověk  nikdy  nemívá  do- 
sti. Ve  stupách  rozdrobuje  se  ruda. 
Krúpy  se  dělají  ve  mlýnech.  Had  se 
krůtí.  Z  vrbového  prútí  pletu  se 
koše,  Na  polích  za  sucha  tluků  hrudy, 
V  hustém  lese  snadno  se  za-blúdí. 

70. 

U  stodoly  stává  stoh  obilí.  Štír 
štípe.  Znec  má  srp,  kosec  kosu.  Prut 
se  ohybuje.  Plot  ohrazuje  zahrady  i 
pole.  Slad  na  pivo  dělá  se  z  ječ-mene. 
S  kým  zacházíš?  Pověz  mi  pravdu! 
Prach  na   cestě,    práh  u   domu.    Kdo 


40 


nemá  sluchu,  je  hluchý.  Slon  je  vtipné 
zvíře.  Rmen  kvete  běle.  Tchoř  je  báz- 
livý. Výrobek  včel  je  med  a  vosk.  Vonná 
mast'.  Pevný  most.  Pří  valný  déšť.  Di- 
voký vepř. 

71. 

Bobr  má  jem-nou  srsť.  Nejmenší 
prst  je  malík.  Pres  vodu  bředeme. 
Měděná  rdza  jest  jed.  Skal-naté  stráně 
bývají  pří-kré.  Spravedlivý  člověk  se 
ne-mstí.  Msta  je  hříšná.  Mzda  se  dává 
robotníkům.  Liška  je  lstivé  (podvodné) 
zvíře.  Shnilé  dřevo.  Co  jsi  dělal,  svrč- 
ku,  v  létě?  pytala  se  včelka  hladového 
svrčka,  který  se  v  zimě  do  klátu  vtí- 
ral. Zpíval  jsem,  pravil  svrček.  A  vče- 
la mu  odsekla:  Včil  tancuj! 

72. 

Plást  medu  voní.  Plášť,  oděv 
svrchní.  Každému  je  milá  vlast.  Na 
obloze  ligotá  se  nesmírný  počet  hvězd. 
Kdo  zasluhuje  trestu?  Stromy  rostou 
v  lesích  a  v  zahradách.  Žert  spůsobí 
někdy  dlouhý  hněv.  Vel-blúd  ci  ta- 
va  má  hrbatý  chrbet.  Mdlý  padá  do 
mdlob.    Slyšíme    ohně    prask,    hromu 


41 


třesk  a  všeliký  hřmot.   Džbán  je    na 
vodu,  džber  na  drozdě. 


73. 

Bez  vláhy  by  musel  strom  u-schnou- 
ti.  V  dýmu  snadno  by  se  mohl  za- 
lknouti. V  prachu  nezapomeň  oči  při- 
mknouti. Trp  ezlivých  neslýcháme  ani  ce- 
knouti.  Rtuť  se  nazývá  živé  strebro. 
Vojáci  mají  zbraň.  Včely  bydlívají  ve 
stromech  pražných  neb  dutých. 


74. 

Pst!  Ticho!  Pstruh  miluje  cistou 
vodu.  Chroust  bručí.  Pštros  je  nej- 
větší pták,  ale  velmi  hloupý;  chytí-li 
ho  lidé,  zavírá  prý  oci;  snad  myslí, 
že  ho  tak  nikdo  nevidí.  Tak  zpozdilý 
je  též  zlý  člověk,  který  vychází  v 
noci,  aby  škodil.  Myslí,  že  ho  nikdo 
neuvidí;  a  třebas  by  ho  nikdo  nespozo- 
roval:  kdo  ho  predce  vidí?  koho  se 
musí  báti?   komu    nebude    moci   ujíti? 


42 


75. 

Arad.  Budín.  Brno. 
Bystrica.  Celovec.  Cerno- 
vice.  Dubrovník.  Enže. 
Svatý  Florián.  Gorice. 
Hradec.  Cheb.  Inspruk. 
Jihlava.  Krakov.  Košice. 
Linec.  Lvov.  Lublana.  Mi- 
trovice.  Nový  Sad.  Nitra. 
Ostrihom.  Opava.  Olomúc. 
Praha.  Pešť.  Prešpurk.  Ro- 
veredo.  Reka.  Sibín.  St  av- 
nica.  Terst.  Těšín.  Unicov. 
Vídeň.  Záhřeb.  Zatec. 


43 

76. 

Buropa,  Asia,  Afrika,  Amerika^ 


Císařstvo  Rakouské,  Rakou- 
sy, Sťýrsko,  Salcburk,v  Ty- 
roly, Uhry,  Sedmihrady,  Cechy, 
Morava,  Slezsko,  ^Krakov,  Halič, 
Bukovina,  Benátky,  Korutany, 
Krajina,  Pomoří,  Dalmácie,  Char- 
váty, Slavonie,  Vojvodina  srbská, 
Hranice. 


Dunaj,  Inn,  Enže,  Morava 
Váh,  Raba,  Hron,  Drává,  Sáva 
Tisa,  —  L  a  b  e,  Vltava,  Mže,  Oh  ar- 
ka,  Jizera,  Sázava,  Otava.  Odra, 
Visla,  Sán,  Dněstr,  Prut,  Pád, 
Adyže,  Neretva. 

Alpy,  Tatry,  Krkpnoše, 
Krušné  Hory,  Šumava, Ždárské 
hory. 


■£•€*€« 


Cvičení  smyslů  a  řeěi. 


1.  Kniha,  tabula,  papír,  inkoust  (černidlo), 
péro,  rafika,  tužka  Q)lůvko) ,  křída ,  praví dko, 
(lineál). 

2.  Stůl,  stolice,  lavice,  podnož,  skříně 
(truhla),  zrcadlo,  postel. 

3.  Stěna,  strop  (povála);  podlaha,  práh, 
kamna,  pec,   okno  (oblak),  dvéře* 

4.  Světnice,  pokoj,  komora,  kuchyně, 
sklep ,    schody ,   pivnice ,  chodba,  krov,  komín. 

5.  Nůž ,  nůžky  (nožnice) ,  jehla ,  pila, 
sekera,  kladivo  (mlatek),  hoblík,  nebozíz, 
motyka,    lopata,  kleště. 

6.  Kabát  ,  nohavice  (spodky) ,  halina, 
klobouk,  čepec,  čepice,  éátka  na  krk,  obojek, 
košela,  šaty,  zástěra,  plááť,  črevíc,  bota, 
rukavice. 

7.  Chléb,  polévka,  maso,  zelenina,  máslo, 
sýr,  ovoce,  koláče,  zemáky. 


45 

8.  Voda,  mléko,  čáj  (thé),  pivo,  mnát 
(mest),  víno,  káva. 

9.  Mísa,  taníře,  láhev  (flaška),  pohár, 
hrnce ,  džbány ,  konev ,  nože ,  vidličky  ,  lžíce 
(lyžky) ,  šálky. 

10.  Dítě,  chlapec,  děvče,  mládenec,  panna, 
muž,  žena,  starec,  stařenka,  pán,  paní. 

11.  Otec,  matka,  syn,  dcera,  děd  (starý 
otec),  bába,  vnuk,  vnučka,  bratr,  sestra. 

12.  Kněz,  učitel,  lékař,  rychtář,  sedlák, 
kupec,  voják,  řemeslník,  vozár,  lodník,  sluha, 
pastýř,  dělník  (robotník),  paholek. 

13.  Pes,  kočka  (mačka),  kráva,  vůl,  kůň, 
osel,  ovce,  koza,  prase,  kohout,  slepice,  kuře, 
hus,  kačena,  holub,   morka,  páv. 

14.  Strom,  chrastí,  zboží  (obilí),  tráva, 
zelí,   houba,  mech,  lišejník,  plesnivina. 

15.  Kámen,  dřevo,  stříbro,  zlato,  železo, 
hlína,  vlna,  len,  konopě,  hedbáv. 

16.  Mlynář,  pekař,  masař  (řezník),  švec, 
krejčír,  murář  (zedník),  tesař,  stolář,  koval, 
zámečník ,  sklenář ,  hrnčíř ,  kolář ,  sedlář, 
tkáč  (tkadlec),  kominář,  bednář,  barvíř. 


46 

17.  Jelen,  laň,  zajíc,  ve veřice,  ježek,  myS, 
jezvec,    slon. 

18.  Dub,  lípa,  buk,  javor,  břéza,  topol, 
vrba,    olše  (jelša),  kaštan,  smrek,  sosna,  jedle, 

abloň,  hruška,   ořech,  slíva,  třešně. 

19.  Kuna,  tchoř,  liška,  vlk,  medvěd, 
rys  (ostro vid),  lev,  tygr. 

20.  Salát,  zelí,  kapusta,  kedluben  (kel), 
bob,  řetkev,  uhorka,  hrách,  čočka  (šošovice), 
mrkev,  cibule,  česnek. 

21.  Dům,  kostel,  zámek,  stodola,  ves, 
dědina,  městečko,   město. 

22.  Vrabec,  pěnkava,  skrovánek,  la- 
stovice,  sýkorka,  kos,  havran,  krkavec,  orel, 
sova. 

23.  Pšenice,  žito,  rez,  ječmen,  oves, 
kukuřice,  pohanka ,  proso  ,  len,    konopě,  řepa. 

24.  Pluh,  brány,  hrable ,  srp  ,  kosa,  mo- 
tyka, lopata,  vůz. 

25.  Hlava,  ondy,  tělo  (trup). 

Temeno,  čelo,  oči,  uši,  nos,  líce,  ústa, 
brada. 


47 

26/  Žába,  ropucha  (zemská  žába),  ještěr, 
had,  štír,  koryfcnačka  (želva),  krokodil. 

27.  Pstruh,  kapr,  atika,  losos,  sled  (herink), 
sardele. 

28.  Jablko,  hruška,  slíva,  třešně,  višně, 
broskev ,  marhule ,  ořech ,  mandle  ,  pomoranč, 
kaštan. 

29.  Hrozinky,  rybízle,  egreš,  malina, 
brusnice ,  leskovec  (lískový  ořech) ,  trnky, 
šípek,  jahoda. 

30.  Hora,  dolina,  louka,  pole,  zahrada, 
les,  potok,  řeka,  rybník,  jezero,  hradská  cesta 
(silnice). 

31.  Mucha,  včela,  motýl,  chroust,  hon* 
senka,  pavouk,  mravček,  rak,  chrobák,  šnek 
(plž,  hlemýžď),   červ* 

32.  Růže,  klinčeky,  lalije,  fiala,  hvozdík, 
zvonečky,  pomněnka,  charpa. 

33.  Země,  slunce,  měsíc,  hvězdy. 

34.  Roh,  křídlo ,  pazneht ,  dráp  (pazour), 
kopyto,   ploutev,    tlama,    zobák,  chvost. 

35.  Kmen,  větev  (konár,  ratolest),  list, 
květ,  ovoce,  semeno,  kořen,  stopka,  stéblo. 


48 

36*  Déšť,  sněh,  led,  hrad  (krupobití),  blesk, 
hrom,  oblak,  mhla  (mlha),  rosa,  duha,  den, 
zora,    červánky,  noc. 

37.  Kostel,  oltář  (velký,  prostranný),  krsti- 
tedlnica,  zpovědlnica,  kazatelnica,  organy  (var- 
hany), lampa,  svítník  (svícen),  obraz  oltá- 
řový, kříž. 

38.  Služby  Boží,  kněz,  oběť  (mše  svatá), 
kázeň,  zpěv,  hudba,  kadidlo. 

39.  Věže,  hodiny,  kříž,  zvony, 

40.  Cinter  (svaté  pole,  hrobitov) ,  kříž, 
hrob,  památník,  vzkříšení,  shledání. 


41.  Čísla, 

Kolik  dveří  má  tato  školská  jizba  ?  Kolik 
má  oken?  Počítejte  na  hlas! 

Máme  hlavu  jednu;  u  hlavy  jest  nos 
jeden,  brada  jedna,  čelo  jedno,  ústa  jedny, 
oči  dvě,  uši  dvě,  líce  dvě.  Krk  spojuje  hlavu 
s  tělem:  od  ramenou  visí  ruce.  Na  dolejším 
konci  ruky  jsou  prsty,  každý  prst  má  tří 
články.  Pes  má  čtyry  nohy.  Kůň  je  zvíře 
čtvernohé.  Kolik  noh  má  pták?  Kolik  člověk? 
U  každé  ruky  máme  pět  prstů.     Jak  se  jme- 


49 

nnje    prst  nejmenáí?    jak    nejtlustší?     Mncha 
má  šest  noh,  Kolikonohá  jest  mueha? 

Týden  má  sedm  dní;  jejich  jména  jsou: 
Neděle,  pondělek,  úterek,  středa,  čtvrtek,  pá- 
tek, sobota.  Jak  se  jmenuje  prvý  den  po  ne- 
děli? druhý,  třetí,  čtvrtý,  pátý,  šestý?  Rak 
má  osm  noh.  Kolikonohý  jest  rak  ?  Červi, 
žižaly  a  hadi  nemají  noh;  jak  říkáme  červům, 
že  nemají  noh?  Jsou -li  pak  housenky  bez- 
nohé? 

Přidáme-li  k  osmi  jednu,  máme  devět,  a 
přidáme-lik  devíti  jednu,  dostaneme  deset.  Ko- 
lik přikázaní  dal  Bůh  Mojžíšovi  na  hoře  Sinai  ? 

Hodiny  bijí  jednu,  dvě,  tři,  čtyry,  pět, 
šest,  sedm,  osm,  devět,  deset,  jedenáct,  dva- 
náct. Počítejme  od  jedné  do  dvaceti,  tři- 
ceti, čtyryceti,  padesáti,  šedesáti, 
sedmdesáti,  o  smd  esáti,  devadesáti,  do 
sta.  Kolik  krejcarů  platí  pětník,  desetník? 
Sto  krejcarů  je  nový  zlatý.  Tucet  má  dva- 
náct, kříž  má   patnáct,   kopa  šedesát  kusův. 

Těžký  tovar  váží  se  na  centy.  Cent 
má  sto  liber,  libra  (funt)  má  dva  a  třicet 
lotu,  lot   čtyry  kventlíky. 

Zboží  (obilí)  se  měří  na  korce  a  měřice. 

Tekuté  věci  měříme  na  sudy.  Vinný  sud 
má    deset   okovů   (věder),    pivný  sud  má 

Slovenský  Slabikář.  4 


50 

čtyry  vědra.  Plátno,  sukno  a  jiný  střižný 
tovar  měříme  na  lokte.  Loket  se  dělí  na 
čtyry  čtvrti. 

Délka  se  měří  na  sáhy.  Sáh  má  šest 
stop  (střevíců),  stopa  dvanáct  palců 
(collů),  palec  dvanáct  čárek,  čárka  dva- 
náct  teček  (puntíků). 

42*  Jaké  jsou  věci? 

Krev  je  červen á.  Pivoňky  jsou  čer- 
vené. Charpa  je  modrá.  Jaká  je  fiala?  jaké 
chebdí?  jaký  bez?  Med  je  plavý,  kaštan 
hnědý,  zlatožluté.  Co  ještě  je  žluté?  Tráva 
je  zelená.  Jaké  je  listí ?  Uhlí  je  černé. 
Myš  je  šedá.  Co  ještě  je  černé,  a  co  šedé? 
Sníh  je  bílý.  Jmenujte  mi  tři  věci,  které 
jsou  bílé.  Jaké  jsou  růže  ?  Jaké  ještě  bývají  ? 
Jaké  jsou  třešně?  Někdo  má  vlasy  černé, 
jiný  hnědé,  jiný  červenasté;  starci  mívají 
vlasy  šedivé.  Muřínové  mají  snědou  a 
černou  pleť,  Číňané  žlutou. 

Kule  je  kulatá,  jablko  je  kulovaté, 
peníz  je  okr  uhly.  Jmenujte  ještě  něco 
kulovatého  a  něco  okruhlého !  Stůl  může  býti 
okruhlý,  anebo  hranatý.  Jmenujte  ještě 
něco  hranatého.  Palice  je  přímá,  roh  křivý. 
Nůž  nenabroušený  je  tupý,  nabroušený 
ostrý. 


51 

Máslo  je  měkké,  kámen  tvrdý,  zlato 
těžké,  vlna  lehká*  ,  Kůra  je  hrbovatá, 
(drsná)  ,  sklo  hladké.  Mlýnské  kolo  bývá 
mokré,  a  proč?  Mlýnský  kámen  je  suchý, 
a  proč?  Sněh  je  studený,    ruka  teplá. 

Led  je  hladký,  studený  a  tvrdý* 
Sněh  je  bílý,  měkký  a  studený.  Kůra 
bývá  hnědá,  drsnatá  a  suchá.  Železo  je 
začernalé  a  jaké  ještě?  Péro  je  lehké,  a 
jaké  ještě?  Mech  je  měkký,  a  jaký  ještě?  Je 
mléko  červené?  Není,  mléko  je  bílé.  Jest  sláma 
žiti t á?  Ano,  sláma  je  žlutá*  Jest  máslo 
měkké?  Jest  sněh  teplý?  Jest  jablko  hra- 
naté? jaké  jest?  Jaké  jsou  jahody?  Jaký 
jest  led?  Jaký  je  papír?  Růže  voní,  je 
lib  o  vonná.  Co  ještě  voní?  Kozel  smrdí,  je 
smradlavý.  Šíraje  smradlavá.  Zralé  jablko 
je   chutné,   nezralé  je  nechutné. 

Sklo  je  průhledné,  dřevo  je  neprů- 
hledné. Den  je  světlý,  noc  je  temná, 
pramenitá  voda  je  čistá,  voda  v  kaluži  je 
kalná. 

Obloha  bývá  někdy  jasná,  někdy 
zamračená.  Páv  je  krásný,  prase  je 
škaredé.  Vůl  je  veliký,  myš  je  malá. 
Kámen  je  hrubý,  písek  drobný.  Hrable 
jsou  dlouhé,  hřeben  je  krátký.  Hradská 
je  široká,  stezka  je  úzká.  Co  je  širší: 
most     či    lávka?    Reka   je    hluboká,    potok 


52 

plytký    (mělký)*      Dub    je     vysoký,     keř 
nízký.  Jaká  je  věž,   jaký  je  domek? 


43é  Co  kdo  činí. 

Čítám,  počítám,  písem,  mluvím,  slyším, 
dýchám,  myslím.  Čítáme,  počítáme,  píšeme, 
mluvíme,  slyšíme,  dýcháme,  myslíme.  Co  ro- 
bíš doma  ?   Co  činíte  ve  škole  ? 

Kdo  učí?  Kdo  se  učí?  Pekař  peče.  Ku- 
chařka vaří.  Rybář  loví  ryby.  Chlapec  chy- 
tá raky.  Kůň  běží,  tahá,  leží,  spí.  Pták  létá. 
Ryba  plove.  Červ  leze.  Strom  roste,  květe, 
a  nese  ovoce.  Voda  teče.  Slunce  svítí, 

Stolař  dělá  stoly.  Z  čeho  je  stůl?  Kc- 
valové  kovou  železo.  Kůň  je  podkován.  Oheň 
pálí.  Cihly  (těhlj)  se  pálí;  některé  cihly  nejsou 
vypáleny.    Dům  se  staví,  není  dostaven. 

Včera  jsme  se  učili,  dnes  se  též  učíme, 
i  zejtra  budeme  se  učiti. 


44.  Jak  se  něco  činí.  jak  se  něco  děje  ? 

Jelen  běží  rychle.  Kohout kykyryká  křik- 
la v  ě.  Zák  se  učí;  jak  se  učí?  Veliký  zvon 
zvučí  temně,  zvoneček  cinká  jasně.  Co  voní 
líbezně?    Co  skáče  vysoko?    Kdo  poslouchá 


53 

rád?  Čítej  na  hlas  (hlasitě),  ne  pošept- 
mo!  Čítejte  z  rete  din  ě!  Čítejte  pěkně! 
Mluvte  upřímně! 

45*  Kam?  Kdy?  Kde? 

Zajíc  běžel  v  1  e  v  o ,  střelec  (polovník) 
střelil  v  právo*  Zastřelil-li  polovník  zajíce? 
Rak  leze  na  zpátek.  Člověk  chodí  přímo. 
Jaro  vždy  se  schází  s  letem.  Ráno 
bývá  studeno.  Kdy  bývá  teplo?  Bude-li 
dnes  pršeti?  Pršelo  včera.  Pivnice  je 
dole,  jizba  nahoře.  Nelžete  nikdy! 
Lež  je  zlé  semeno,  z  kterého  nikdy 
nevyrůstá  dobré  ovoce. 

46.  Proč?  K  čemu? 

Karel  nemůže  choditi,  proč  asi?  Sedlák 
nemohl  orati,  proč?  Zák  byl  potrestán,  proč? 
Dali  dům  zbořiti ,  proč  ?  Jde  -  li  matka 
do  kuchyně,  připíná  si  zástěru,  proč?  Lidé 
chodí  do  kostela;  proč? 

K  čemu  potřebujeme  pér?  k  čemu 
kněh?  stolic?  dřeva?  vody?  chleba?  šatův? 
Nač  potřebujeme  mouky?  K  čemu  jsou  kočky? 
K  čemu  klíče  ? 


.     \ 


Čita  nk  a. 


l.  Vidím. 

Mám  dvě  jasné,  bystré  oči,  ty  se  chytro 
kam  chci,  točí;  jima  vidím  stromy,  pěkné 
kvítí,  i  jak  slunce  na  obloze  svítí.  Milý  Bůh 
dal  potřebný  mi  zrak:  ach,  slepému  stíní  černý 
mrak! 

2  ©tyfflm. 

U  í)Iatoty  mám  ufít,  těmi  ^ofíou^atx  jluffí; 
fty{]tm*It toolati  tattnfa,  antb  jatooícWt  maminía: 
,$o$  fw>  ^tě,  po$  fem  pité!"  ani  cfytoílhi  ne- 
lením/ bej  -meflfám  bejtm  f  nim;  oba  btoa  mne 
tábi  mají,  nefbi)  íafé  ttMtoajť:  „$ofhtffné  bub  tojbty, 
mé  bite!" 

3*  Mluvím* 

Ústa  mám,  a  mluviť  umím;  čemu  ještě 
nerozumím,  rodičův  se  pytám;  co  si  my- 
slím, rozmlouvám.  Smí  vám  se  a  někdy  zpívám; 
každý  den  se  též  modlívám,  a  má  duše  velebí 
Pána  Boha  na  nebi. 


55 


4.  í)tdttmai, 


3be  wfa,  jbe  tufa,  ph  pxftu  na  ní,  ta 
ptatoá,  ta  letoá  *  loftem  a  *  blant;  jpofait>ab  of>e, 
jáf  já  5  famarábty,  "i  ^tacfami  ^tátoajt  pofyolu  rď 
bi^  9led)  malé  ruefy  jx  pojafjrait;  aj  Bubou  jil- 
nejfít  a  I  btlu  f^opnějfft,  ^>ráce  boft  nabelají. 

5.  Chodím* 

Nohy  mám,  a  na  nich  pevně  stojím;  že- 
bych  padnul,  toho  se  nebojím;  v  chůzi  a  bě- 
hu pozor  dám,  a  daremně  neskákám;  zpříma, 
jako  voják,  chodím,  v  blátě  marně  se  ne- 
brodím. 

6.  Sítím. 

©tbéčfo  čerjltoě  mi  tluče  to  telíčfu,  a  to  má 
xábo  tatínfa,  mattcfu.  3Bíte*li,  obfub  to  ftbéčfo 
mám?  $)okotttot)  93u^  mi  je  bal,  bohémi  toecmi 
mne  obbatotoal,  ja  to  mu  ftbce  i  jitoot  bám. 

?♦  Zvířátka  též  mají  cit. 

Neškoď ,  chlapče,  ptáčkům,  ubohým  zpě- 
váčkům; oni  libě  zpívají  a  housenky  sbírají; 
ty  by  se  zapředly,  ovoce  by  snědly.  Netrap 
žádných  zvířátek,  nevybírej  ptačátek;  cítí  bo- 
lest, jako  ty;  nedělej  jim  trápení! 


56 


8.  ©obře  cm  blijnímu  fttéttml 

Boittá)  pftffcl  je  fffoty  bomů,  i  boflai  ob 
matfy  ujimi,  lt<x\k  pčínéfyo  Bílého  <$íebíčfa,  i 
fefíel  na  btoor:  fottoa  počal  iíjtt,  jmfíel  I  ni* 
mu  ájlapti  čjubobnty;  hriba  ítn  pknfy  tyUb, 
ptatotl  IttoflttDe :  „931a  fefha  je  mblá  po  nemoct, 
té  bty  doutnal  btfy  $lebtčeí,  ale  mty  ft  1)0  loupiti 
nemůžeme."  SBojtec^  pobtteal  fe  na  djlapce  a 
jafe  na  <$lebíčef,  i  rojbelií  tyo,  a  toetfít  fu3  bal 
klapci  i  prattul:  „SBejmt  a  janež  $0  jtoé  fejlře,  a 
ielni  jjt,  ge  jí  $o  Jtfejem  je  frbce," 

9*  Poslouchej! 

Zima  bjla  a  sněhu  nazbyt;  chlapci  po- 
jížděli na  sáňkách.  Z  komůrky  vynesl  též  Kar- 
lík sáňky  své  a  zpytal  se  jen  otce :  „Smím  se, 
tatínku,  voziti  na  sáňkách?*  Ne,  odpověděl 
otec  A  na  to  slovo  odnesl  chlapec  své 
sáňky  do  tmavého  kouta,  a  vrátil  se  do  svět- 
nice. Matka  přinesla  lahvičku  a  vylila  něco 
šťávy  na  ližici  a  dala  Karlovi  užívati. 
„To  ti  lékař  posílá,  užívej  toho,  a  kaM  ne- 
bude tě  trápiti."  Karel  okusil  hořkého  léku  a 
nechtěl  ho  užiti.  Než  matka  doložila  přísně: 
„Karle,  pí!*  A  Karel  užil  léku,  a  brzo  bylo 
po  kaáli. 

Není-li  poslušnost 
u  dětí  pěkná  ctnost? 


57 

10.  3&tt)0tiíoft  *  odjotnoft. 

Qfyltyá  tytáli  u  cefty ,  ale  jbtoořile  {wjbratottt 
|>oteflné^o,  ftetty  iubty  fíel,  a  fbtyj  fe  jtd)  jítytal  nanej* 
Híífft  djobnt?  f  ntejhi,  jeben  %  m<$  mu  ptjtem 
ufajotoal :  „Sbtte  tam  po  louce  po  té  mejt,  f  to. 
mu  frtjt  a  nahoru  ofolo  fiaty  !  leftfu!"  2>tuí#  ale 
prahni :  „$otoebu  2Báž!"  a  fíel  a  toebl  pocejtnety), 
ab^  nejabloubil  Síbo  bfyl  jbtooíilty?  a  fbo  B# 
od?otnejfft? 

11*  Medvěd  a  Včely • 

(Veselé   ctění*) 

„Slyšte  mne ,  včely ,  špatně  jste  bděly, 
hned  mi,  hned,  dejte  med:  nedáte-li,  běda 
vám,  celý  klát  vám  pobourám!*  Tak  hnlákal 
medvěd  n  duba,  a  včeličky  strašil:  „Bru,  bru, 
brn!"  Na  mumlání  jeho  včely  s  posměchem 
odpověděly:  „Bžu,  bžu,  bžu!  Hledej  si  po 
lukách  jako  my  medu,  zloděje  zbodeme  žíha- 
dlem jedu!* 

Ale  medvěd  ve  své  pýše,  rozloben  se 
drápe  výše,  kůru  odlupuje,  jazyk  vyplazuje; 
roj  celý  naň  se  sype ,  ukrutně  ho  štípe ; 
medvěd  se  ohání  dole,  a  potom  utíká  v  pole, 
mrzutě  bruče:  „Bru,  bru,  brn!"  Včely  pak 
za  ním:  „Bžu,  bžu,  bžu!  Dej  včeličkám  po- 
koje, nedají  se  s  tebou  do  boje!* 


58 


12.  ^ortitooft 

éiepán  naffet  xá]  na  cejie;  nůj  tyl  í>efn$,  mel 
btoe  jeltjfa  a  pHni  jHenfy  ^la|)ec  J>oobefíel  bo  fřoftn 
a  nařejal  fx  pxouťtL  2B  tom  jmffel  ^ocefin^  a 
íf)|kl  fe  fiale  a  ^lebel  na  toffe  jtranty  po  eejíe, 
jafo  bty  něco  írtebaL  éttyán  fyatřil  muje  a  tyneb  jt 
fcomtyflil:  Straitl  fnab  ten  nůj!  3  ptal  fe  muje, 
co  ty  tylebal  ?  „Strattl  jfem  nůj  i  btoema  jeítjf ama 
a  i  Bílou  ftřenfou,"  cb^oit>ebe!  cijtnec,  51  ©ttyán 
iD^nal  nalejent)  nůj  5  toreďa  a  torátfl  í)o  nejnámému. 
9tebt)lo*li  to  po  cti  to  é? 

13.  Liška  a  kacice. 

Liška.  Kmotřičko  kačičko,  proč  tak 
daleko  ploveš  po  rybníce,  mé  oko  tebe  nevidi 
více;  chci  se  něco  ptáti,  ach  sama  musím 
na  břehu  státi ! 

K  a  č  i  c  e.  O  paní  Liško  !  chytrá  vy  jste, 
sama  si  pomoci  vizte!  sama  jste  opatrná,  má 
rada  je  chatrná. 

Proč  asi  kachna  při  té  náhodě  zůstala 
daleko  na  vodě? 

14.   mt>iina  Kuna. 

U  lefa  ífóevtty  na  jaíe  \atyty.  Sftalá  9lnna 
o  máj  it>ebela  a  cfyobtía  fe  tam  bítoah  ale  čefala, 
aj   bubou    cettoené.    SDojtáfy    tt>    UtL    2lnna  ji$ 


59 

ohfúa  a  pojnala,  je  jfou  tvňmx  fyuM.  9tajebnou 
jt  ale  tojpomenula  na  ftoé  robíce  a  pratoila  u  febe: 
?,2Jtoji  milí  robíce  mne  jittrí,  bátoajt  mi  ffait>  a 
fníjrfy  a  toffetfo,  čeíjo  potřebuji;  rnujtrn  jim  téj 
něco  Jmtiéjli."  3  natrhala  jaíjob,  jbájala  je  bo 
btoou  toájanef,  a  bomů  i  rabojlt  ftoapila.  „3be, 
otce  a  matfo,  ituím  něco  přtnáfítm  l*  a  zobala 
fajbému  ft>tfu.  9iobičům  tyty  ja1)obty  tobéf,  a 
pojnaít,    je  bite  \t\\á)  je  tobečné. 

to.  Ptáček  v  zimě. 

Kdo  to  klepá  venku?  Hleďme,  modrý  ptá- 
ček! na  našem  okénku  sedí  neboráček. 

V  poli  všecko  pusto,  sněhu  padá  husto. 
Nám  je  dobře  ve  světnici,  ptáček  mrzne  na 
větvici.  Pojď  sem,  ptáčku,  pojď  zpěváčku  I 
drobtův  dosti  máme,  těch  my  tobě  dáme,  a  na 
první  jarní  den,  pustíme  tě  zase  ven. 

16.  Dobrý  syn# 

Martin,  synek  robotníkův,  přišel  do  sou- 
sední dědiny  a  pytal  se  sedláka,  jestliby  ho 
vzíti  chtěl  do  služby?  „Chceš -li  husy  pásti/ 
pravil  sedlák ,  „dám  ti  stravu  a  mzdy  šest 
zlatých/  Martin  byl  spokojen  ,  ale  prosil 
sedláka,  aby  jemu  dával  z  té  mzdy  v  každou 
neděli  tolik,  co  by  na  týden  náleželo.    „A  co 


60 


chceš  dělati  ?  Snad  bys  to  lehkomyslně  utra- 
til?" tázal  se  ho  sedlák  přísně.  „Ne  tak,* 
odpověděl  Martin,  „mám  otce  starého  a  cho- 
rého, tomn  bych  svou  mzdu  přinášel."  Řeč 
ta  se  líbila  sedlákovi ,  i  přivolil  k  tomu :  a 
dobrý  syn  nosil  otci  po  každé,  co  si  vydělal 
a  co  si  utrhnul  od  úst 


17.    Člověk  a  skrlváaek. 


Člověk.  JProč  málo,  skro vánku,  na  zemi 
zpíváš?  pověz,  můj  milánku,  proč  vysoko  lé- 
táš, pod  oblaky  dlíváá,  křídlama  třepetáš? 

Skrovánek.  Dole  bydlím  a  sedám,  dole 
potravu  hledám;  pod  oblaky  létám,  Boha  tami 
oslavuji ;  křídlama  třepetám ,  že  jsem  zdráv, 
se  raduji. 

18.  aSutf  oájottttf* 

@á)á$efy  fe  bttfy  bo  ffíofy,  ale  netyfy  íaf  toe* 
feíé  jaf o  obtyčejne;  nifbo  ani  nejaffe)>tnuL  Učitel  to 
foojorotoal:  „do  její,  je  flle  taf  fmutnty?"  <S$tmU 
nifbo  neptomlurtrií,  aj  djjlapec  to  pxtóni  jioltct 
írudjlttoě  fefl:  „Saíoubef  je  nemocen!" 

Státe* li  Safoubfa  táty?  pytal  fe  pan  učitel* 

,$a$í)  tyo  má  rab !"  jebním  ^lafem  tt>olat^  bttfy. 

9lle  pxoí  1)0  taf  milujete?  í>^tal  fe  učitel  bále* 


61 

Upu  jeben  tt>fí:al  a  pouribat:  „Sebenfráie 
jtratil  ifem  fnQfu,  Safoubef  pomohl  mně  ji  ^lebat,  o 
b>bal  fe  mnou,  <$  ji  nafíel  a  mi  \t  rorátil" 

$etočáťřo  naproti  ^tah>t!o :  „éta  ifem  oneíjbty 
po  ulici,  ale  ftát  í>fcbc  mnou  roelifty  pe$,  ajáfe 
í)o  bála.  Safoubef  jafynal  pfa," 

Sinp  připomenul:  „3á  ifem  nefl  jencům  fol 
éjtbíem  na  pole,  btylaíetePty:  Safoubef  mně  pomobj 
néjti." 

21  jiná  Poíačía  jběbčtía,  fe  |í  Safoubeí  lap 
nabíral  mobt)  5  ^íubofé  jtubánfy,  fam  bofáljnouti 
nemohla. 

SOtnofyo  bobréb>  jefftě  jiní  jáci  totyprarootoali 
o  Safubfonň,  a  učitel  botojíl:  „^otoěbeli  j{ie  mi 
o  Safubfotoi,  co  toám  bělátoal  f  toůíi;  blptoaí 
tebty  ochotní).  $rofme  *pána  Sofya,  afy  Safubía 
opevt  u$brafotl."  Mtevé  bítfy  potily  ffji) ,  i  fíojífy 
ruce  a  mobítty  fe  po  učiteli:  „$)obrotttolíj ,  toffemo* 
fjoucí  $oje  na  nebi,  profíme  tebe  frbecně,  abtyž 
ujbranňtt  ráčil  naffeb>  bobreljo  fpoíu£áfa  Safubfa!" 

31  fbtyj  Safoubeí  jafe  btyt  jbráro  a  poprtoé 
přifíet  bo  fífofy,  běti  toffeefty  b>  toitaty  a  rabo- 
toafy  fe  toetmi. 

19.  Ptáci. 

Patříte  11a  ptactvo  nebeské,  jak  se  živí, 
jak  je  krásné!    šat   má   velmi   rozmanitý,    z 


62 

jemného  peří  ušitý ,  žlutý ;  modrý  i  červený, 
černý,  bílý,  zelený;  a  jak,  sotva  ráno  svítá, 
sem  a  tam  v  povětří  lítá,  chvilkami  jen  na 
zem  sedá,  kde  zahlédlo  zrnko,  zdvíhá,  a  pak 
jako  k  Boží  chvále,  prozpěvuje  neustále. 

Dítky,    vy   se    pomodlíte,    než   chlebíčka 
užijete. 


Hleďte  na  ptactvo  nebeské,  zet 
nesejí  ani  žnou ,  ani  shromažďují  do 
stodol:  a  otec  váš  nebeský  krmí  jej 
zdaliž  vy  dražší  nejste  ^  nežli   oni? 

20.   S3uí>  upiimnil 

•Díatfct  feběía  i  Martinem  toe  ftoeíntci:  otec 
přiffel  px&tót  je  jaíjrabty  a  prahni  přtfnfym  tyla* 
fem:  „do  ffem  [patřil  to  nafft  jaíjrabě!  93ejmála 
rt>ffeďen  ftóří  5  brcěfeto  naffící)  její  otrhán,  $bo 
mne  aft  pofajií  mou  raboft?"  iDtatfa  fe  íafé 
jarmouttla,  a  -SKarttn  uleflty  bítoal  fe  f  jem  3<* 
cfytmli  fe  $\)M  otec  fynáčfa:  „9ltto$4\,  fbo  mi  aft 
ten  Mt  ttyittf  %u  toflal  Martin  a  prahni  f  otci 
$  očima  jaííjentjma:  ,,9íá),  otce,  já  jfem  to  uběhl!" 
Stobiče  balí  drápci  pro  buboucnojl  toíjftratyu  a  on 
plafaje  obeffel  i  nimi  bo  fomůrfí),  fbe  fpátoal 

SDiatttn  přijnal  fe  upřímné*  2)etl  fe  mají 
upřímné  f  d^bám  ftotym  přijnath 


63 

21.  Iiastovieka. 

Aj  ty  laštovičko  milá,  kdes  tak  dlouho 
lítala?  zde  jsi  hnízdo  opnstila  a  je  prázdné 
nechala!  Ci  jsi  byla  v  teplém  kraji  po  ten 
všecken  zimní  čas,  a  v  máji  navrátila  do 
dědiny  naší  zas  ? 

Vítej,  rozmilá  poutničko,  z  předaleké  kra- 
jiny! Teplé  zahřívá  slunéčko  již  i  naše  končiny* 
Dopřejemeť  zde  místečka,  přijmeme  tě  pod 
střechu;  vleť  si  do  svého  hnízdečka;  potře- 
buješ oddechu! 


Zeptej  se  hovad,  a  naučí  tebe, 
anebo  ptactva  nebeského,  a  oznámí 
tobě.  Mluv  zemi  a  odpoví  tobě :  i  vy- 
pravovati budou  tobě  ryby  mořské^ 
že  všecko  to  ruka  Hospodinova  uči- 
nila, 

22.  Neodkládej! 

Bedlivá  matka  ohledala  si  v  zahradě  zele- 
niny. Jednou  přikazovala  své  dcerušce:  „Li- 
duško,  podívej  se  na  ta  malá  žlutá  vajíčka  na 
dolejším  lupení,  z  těch  by  se  vylíhnuly  housenky 
á  sežraly  by  nám  všecko  zelí.  Prohlédni  dnes 


64 

všecko,  a  bedlivě  zamačkej  ta  vajíčka!  Tak 
uhájíme  své  zelí  a  zůstane  vždy  pěkné  zelené," 
Liduška  ale  myslila ,  že  později  bude  času  dosti, 
až  na  to  dokonce  zapomněla.  Matka  zatím 
ochuravěla,  a  nemohla  po  několik  neděl  přijíti 
do  zahrady.  Po  čase  přišla  tam  s  Liduškou, 
a  ejhle  zelí  bylo  celé  od  housenek  prožralé. 
Nic  nezbylo  než  holý  košťál,  a  lupeny  vyhlí- 
žely jako  metly.  Zastyděla  se  Liduáka  za  svon 
nedbalost.  Matka  pravila:  „Co  můžeá  učiniti 
dnes,  neodkládej  na  zejtra,"  a  doložila  ko- 
nečně: „Neudusí š-li  zlého  počátek,  veliký  ti 
£  toho    přijde  zmatek. " 


23.  Palftolci  a  děvečky. 

Já  čtvero  paholků  nám,  kamkoli  vyjedou, 
všecko  mi  vyvedou,  co  jim  jen  na  práci  dám. 
Prvnímu  říkají:  S-kohoutem- vzhůru, 
druhému  říkají:  Vše  cko-  na  -šňůru, 
třetímu  říkají:  Sám-u  dělej, 
čtvrtému  říkají :    Vždy-poslouchej! 
Mám  čtyry  dívčice,  pilné  pracovnice,  co  se 
jim  přikáže,  každá  hned  dokáže. 
První  se  jmenuje :  C  i  s  t  i  1  k  a, 
druhá  se  jmenuje:  Neme skalka, 
třetí  se  jmenuje:   Dovtip uj -se, 
čtvrtá  se  jmenuje:  Poděkuj-se! 


65 
8lu  Nezlob  se! 

Václav  šel  s  Martinem  do  školy.  Na 
cestě  ukázal  spolužákovi  své  písmo.  Martin 
nahlédnul  do  toho  a  pravil :  „Aj ,  Václave, 
tys  urobil  mnoho  chyb,  tys  nepísal  bedlivě;* 
i  chtěl  mu  ukázati,  kde  chybil :  ale  Václav  zlostně 
mu  vytrhnul  písmo  z  ruky,  a  udeřil  ho  několi- 
kráte pěstí.  Martin  se  ho  nedotknul,  ale 
pravil:  „Václave,  já  povím  panu  učiteli,  že's 
mne  bil."  „Pověz!"  odpověděl  zpurně  Vác- 
lav. Když  ale  přišli  ke  ákole ,  vzal  Václav 
Martina  za  ruku,  a  pravil  prosebně:  „Slyš, 
Martinku!  neříkej  ničeho  pánu  učitelovi,  já  tě 
po  druhé  bíti  nebudu.  Odpusť  mi,  Martinku!" 
Martin  obrátil  se  ku  prosícímu  a  viděl,  jak  byl 
smutný  a  jak  se  trestu  bál:  i  podal  Václa- 
vovi ruku  a  pravil:   „Odpouštím  tobě!" 

Kdo  z  těch  dvou  chlapců  byl  zlostný? 
kdo  mírný  a  smířenlivý? 

35.  fiaska  Boží. 

Ovečky  skákají  po  lučinách,  včeličky  létají 
po  květinách;  ptáčata  šveholí  po  celý  čas;  po 
háji,  po  poli  slyšán  jich  hlas.  A  Pán  Bůh  se 
dívá  s  nebe  dolů,  jak  slastí  oplývá  vše  po- 
spolu; i  rosu  čerstvou  na  zem  leje,  každému 
stvoření  radost  přeje. 


Slovenský  Slabikář. 


66 

Bůh  miluje  všecko,  cokoli  jest,  a 
nic  nemá  v  nenávisti  z  těch  věcí,  které 
stvořil.  —  V  tomt  se  ukázala  láska 
Bozi  k  nám,  že  Syna  svého  jedno- 
rozeného poslal  Bůh  na  svět,  abychom 
živi  byli  skrze  něho. 

26.  ÍOtluto  wjbtjcfy  ptaxobnl 

3a  bloumo  fud>a  tr<tyfd)mtlty  mffecft;  ftubntce  roe 
tojt,  fterá  lejela  na  fopci,  iaf  je  net>t)ío  ro  ntd) 
ttobty.  Stbc  mufcli  baíefo  na  bol  pobiti  pro  mobu. 
Sam  ffít  fe  bjbánfem  tcg  $etr  a  $atoel 

(Jfyteí  aíc  jcben  přeb  brufytjm  nahniti  ftt)ůj 
bjbán;  Itrfati  fe  a  počali  ji  nabátoati,  i  balí  [c  bo 
fcbe  a  ptali  fe,  aj  oba  rojbtli  bjbánty.  $fb$  jim 
jůftaío  ucf)o  to  ruce  a  ftřepfy  bi)ty  na  jemi,  uíefli 
fe  a  ffli  pomalu  bomů;  báli  fe  treftu.  iJíebaíefo 
ftubntce  fial  foufeb,  ftert)  na  fófíeďo  fe  bímaí,  chlapci 
í)o  ale  nefposoromaít.  $etr  priffet  bomů.  „$be 
mál  toobu?"  ptat  fe  otec.  $etr  fe  jarbet  a  ne* 
mofyt  promlutoiti.  3  ptal  fe  otec  opevt:  „33ejpo» 
á)$ty  jft  upujtit  aneb  rojbií  bš&án?"  9ttyní  potoíbaí 
$eir:  „Wfy,  mtít)  otče,  melice  jfem  podobit.  $btyj 
jfem  i  $atoíem  foufebototjm  u  fhibni)  otyt,  fajbtj 
ífme  á)těti  mobu  bitme  nabírati,  i  boftali  jfmc  fe  bo 
febe,  a  rojbtít  jfme  bjbánfty.  íprofřm  toáé,  obpufťte 
mi,  fá  to  totce  neučiním!" 


67 

Otec  bomluhuí  $ettotm,  abfy  po  btufyé  btyl  p$? 
fojrteiffí  a  opatrnejfft,  a  objniftil  mu*  $etrottn  jafobty 
fyabl  fámen  ob  jrbce,  i  mitotoal  fmétyo  otce  pio 
jefyo  bobrotitoojt. 

$att>el  přtffel  poleji  bomů.  Otec  jefyo  cefal 
bíoufyo  na  toobu,  a  btyí  jtjnito.  2lle  $atoel  ^ojlatoril 
fe  [mele  }>řeb  nef)o,  a  ^oíx>tbaI :  „Otče !  mne  fe  fiala 
foeíifá  nefjoba.  $b^  jfem  na  cefte  ébpoiíml,  ftoaltl  fe 
fámen  i  í)ůxt) ,  a  tojbtí  mi  bjbán :  já  ja  to  ne- 
mohu!" Sátotoeň  aíe  přiffel  foufeb  a  tirt^ratootoal, 
jaf  [e  bjbánfty  rojtloufh:,;  otec  $amlůto  fe  toj^ne- 
toaí,  a  pxífne  ^ottejíal  ftyna. 

ííbo  |  ted)  btoau  mlabífů  míuhnl  pratobu? 
ííbo  líjat?  $omof>ia4t  $atolo»t  iej? 

81.  Počef  živačfeliův. 

Rádbych  věděl  a  spočítal,  kolik  jest  na 
zemi  zvířátek ,  kolik  pod  oblohou  ptačátek  ? 
Ale  který  z  lidí  dobře  by  mi  vypočítal,  co  mé 
oko  sotva  vidí,  všecky  chrobácky,  červíčky, 
všecky  ve  vodách  rybičky?  Lidé  učení,  v 
uměních  vycvičení,  sotva  jména  jejich  znají: 
jako  je  všech  spočítají? 

Darmo  já  se  lidí  ptám,  jediný  Buh  ví  to 
sám;  on  jim  denně  pokrm  dává,  i  mi  ě  život 
zachovává. 

28.  Tak  se  chovej! 

Maria  často  a  ráda  vzpomínala  na  Boha, 
i  ráda    o  Pánu  Bohu    rozmlouvala.     Ochotně 


68 

chodila  do  kostela,  aby  slyšela  slovo  Boží  a 
mši  svatou.  Ráda  se  modlila,  a  vždy  myslila 
na  to,  co  se  modlila,  a  na  nic  jiného.  Nikomu 
nečinila  proti  vůli  ani  na  vzdor,  ale  činila  kaž- 
dému co  mohla  po  vůli ,  o  čem  věděla ,  že  se 
to  i  Bohu  líbí. 

V  kostele  se  Maria  chovala  tak,  že  bylo 
na  ní  znáti,  že  ví  a  cítí,  jak  se  každý  chovati 
má  na  svatém  místě.  Pobožně  mívala  sepiaté 
ruce,  a  neobzírala  se  nikam;  hleděla  bud 
jen  k  oltáři,  anebo  čítala  ve  knižce  modlitebné, 
kterou  držela  v  rukou.  Při  službách  Božích 
byla  vždy  pokojná,  a  chránila  se  všeho,  coby 
jiných  z  pobožnosti  vytrhovalo;  v  kostele  cho* 
vála  se  uctivě.   Byla  pobožná. 

Než  i  na  všech  jiných  místech  varovala  se 
všeho  zlého  a  neslušného.  Na  nic  nepomyslila, 
ničeho  nepromluvila  a  neučinila ,  co  se  jí  zdálo, 
žeby  se  Bohu  protivilo*  Nebála  se  ničeho 
více ,  než  coby  se  pánu  Bohu  nelíbilo.  Byla 
bohabojná. 

29.  Kvítí* 

Na  lukách  je  zříti  z  jara  nové  kvítí,  žluté, 
modré ,  červené  a  rozličně  barvené.  Odkud  se 
to  všecko  vzalo?  pod  sněhem-li  v  zimě  spalo? 
Kdo  v  ně  vlévá  novou  áťávu?  Kdož  tu  vůkol 
barví   trávu?    odkud    bylin    čerstvá    síla?   kdo 


69 

jim  rosu,  déšť  sesílá?  kdo  je  slunéčkem  zahřívá  ? 
kdo  tou  vůní  jich  darúvá  ?  —  Bože ,  Tvé  to 
dílo  jest,  chvála  Tobě  budí  a  čest! 


Patříte  na  kvítí  polné,  kterak  roste; 
ani  král  Šalomoun  ve  slávě  své  tak 
ušlechtile  oděn  nebyl,  jako  jedno  z  nich. 
— Pozdvihni  očí  svých  a  viz,  kdo  to  vše 
stvořil. 

30.  <§ttmtr)  ^rattíiffef  @aíef!$. 

$reb  léty  lito  btyt  roeímt  nábo|nt>  mu|,  fietr;, 
mnofyo  bobrél)o  na  fmétě  rotyfonaí,  Rbo  íjo  jnal, 
miíoroaí  í)o,  protop  btyl  toríroětiřoty  ítt  fajbému 
Strpěl  fajbéfyo  i  ct^bujtcír/o ,  a  jaf  mor)í,  fa^ému 
bobře  činil.  3  balefa  přidjájelt  f  němu  libé,  aty 
1)0  fír/ffeíi;  neb  on  umel  o  $ánu  33oí)u  mnofjo 
toelmt  fráfnéíjo  políbati.  3K  libé  jarajtlt  fe  nab 
jeíjo  froattym  napomínáním,  a  polepfP  fe»  3c 
flom  i  ffutfů  jer)o  popároaít  je^o  cifrou  Iáffu  I 
®o$u.    stlali  jemu  ftranttficí  ©aleffy 

9ce$  jafo  fc  fial  grantifTeí  ©aleffř;  taf  na* 
bojntjm  a  froatíjm?  ?5rantifTef  btyl  jij  ob  mlabofri 
nábojné  a  bobre  bite.  ÍDíatfa  í)0  f  pobojnofii 
íoebla;  fctyla  to  ror)borná  matfa.  SJcoblímala  fe  čafrějt 
a  raba  í  $ánu25or;u,  ale  na  tom  nepřefrároala;  ona 
činila  tafe,  co  btylo  bobre  a  fprafoebliroé,  a  btjla  jitoa 


70 

iaf,  jafo  23ůfy  $ce,  aty  btyll)  toffety  matfy.  9lc« 
minul  Den,  fbebty  malému  $rantifffu  nebtyla  potoe* 
beta  nějalé  bobre  naučení;  on  ji  toffeefo  bobře  pamětal, 
a  jafo  Ijo  učila  matfa,  taf  fe  i  jadjotoal.  3 
nebilo  bitou,  je  btyl  ben  obe  bne  moubiejffí, 
lepfít  a   pobojnějfft. 

Sebenfráte  ptanula  matfa  f  němu:  „SBtš,  $ran- 
itfífu,  já  tebe  miluji  taf,  jafo  febe  fámu,  a  jttoot 
bty$  bála  ja  kU.  Sile  hřebce  tyti)  rabeji  toiběla 
tebe,  aty$  umřel  a  jmffel  bo  Ijrobu,  nej  abtyg  těj* 
ftyo  ^ítc^u  fe  bopujtil." 

Jato  flotoa  pronifla  ftbce  pa^oltfotoo,  on  \ify 
nejapomenul. 

SBijte,  milé  bttfy,  co  můje  boméfti  matfa  ná- 
božná ! 

SI.  Pastýřové  u  jeslí. 
Odedávna  těšili  se  lidé,  ze  Pán 
Ježíš  na  svět  přijde.  A  když  na- 
rodil se  v  milostivém  roce  v  Bet- 
lémě Syn  Boha  Otce;  anděl  o  půl 
noci  právě  pastýřům  se  ukázal,  jenž 
tam  pásli  stáda  v  trávě,  a  jim  zvě- 
stoval: „Do  Betléma  jděte,  v  stájni 
tam  najdete  v  jeslích  pacholátko; 
světa  Spasitel  je  to  dětátko  !(í  I  jiní 
andělé  zpívali  a  s  nebes  oblohy  hlá- 
sali: „Sláva  Bohu  na  výsosti;  aby 


71 

podle  své  milosti  hříšný  lid  vykoupil, 
sám  Syn  Bozi  s  nebe  stoupil!'* 

Pastýři  to  slyšeli,  a  na  nebi 
viděli  jasnou  zář  neobyčejnou,  a 
hned  píseň  rovnou  s  nebeskými  an- 
děly:  „Sláva  Bohu  !a  zapěli.  Do  Bet- 
léma pospíchali ,  aby  první  uvítali 
narozené  Božské  dítě.  A  tam  v  stájni 
na  úsvitě,  jak  nebeský  archanděl 
v  noci  byl  jim  pověděl,  našli  v  jes- 
lích položené  krásné  pacholátko, 
plénkami  jen  obloženě.  Maria  Panna 
jim  dětátko  to  milostné  ukázala  $ 
jejich  srdce  zaplesala;  i  hned  se 
mu  klaněli  a  radostně  pěli:  „Sláva 
Bohu  Stvořiteli!  Sláva  světa  Spasi- 
teli! V  chudobě  se  narodil,  by  chu- 
dobných potěšil!*' 

32.  Tři  svati  králové. 

Sotva  se  to  dalo  v  Betlémě,  zje- 
vili se  v  Jerusalemě  tři  mudrci  od 
východu,  pošlí  %  královského  rodu; 
tam  na  krále  židovského  nedávno 
narozeného  po   městě  se  ptali.  Když 


72 

to  jsou  ohlásili,  lidé  jim  se  divili,  a 
mnozí  se  strachovali.  Lekl  se  Hero- 
des král,  o  svůj  trůn  se  velmi  bály 
kdys  mudrci  zvěstovali,  že  jsou 
hvězdu  spatřovali,  a  ta  hvězda 
zrovna  sem  vedla  je  v  židovskou 
zem.  Z  Jerusalema,  ze  slavného 
města,  jim  se  do  Betléma  oká- 
zala cesta.  Mudrci  našli  nemluvňát- 
ko, Božské  novorozeňátko,  a  král 
jeden  pak  ohlásil  se  tak:  ,,Jezu3 
přináším  ti  zlato,  daruj  mi  svou  mi- 
lost  za  to  !(í  Druhý  se  těž  poklo- 
nil a  s  pokorou  promluvil:  ^  Ka- 
didlo ti  obětuji}  Syn  Bozi  jsi,  osvěd- 
čuji f*  Potom  třetí  král  myrhu  jemu 
dal,  a  to  pravil,  tak  jej  slavil: 
„Myrha  slouží  k pohřbeni:  tobě  služ 
na  vzkříšeni  lí6 

33.  Dvanáctiletí/  Jezís. 

Když  bylo  Ježíšovi  dvanácte 
roků)  odešli  matka  jeho  Maria  i 
pěstoun  jeho  Josef  na  svátky  do 
Jerusalema.      1     nepozorovali     na 


73 

cestě  k  domovu  ,  ze  Ježíš  nesel  s 
nimi.  I  vrátili  se  do  města  a  hledali 
ho,  a  nalezli  ho  třetího  dne  v  chrá- 
mě, kdež  seděl  mezi  učiteli,  a  poslou- 
chal i  otazoval  se  jich,  tak  ze  se 
všichni  divili  jeho  rozumnosti.  Ježíš 
pak  odešel  s  matkou  a  s  pěstounem 
svým  do  Nazareta,  a  byl  po  slušen 
jim,  a  prospíval  věkem  ,  moudrostí 
a  milosti  u  Boha  i  u  lidít 

84.  Ježíš  přítel  dítek. 

Když  Pán  Ježíš  ještě  na  zemi 
přebýval,  dobré,  tiché  dítky  rád  u 
sebe  míval.  Dílky,  jako  ho  spa- 
třily ,  uctivě  k  němu  se  blížily  a 
ho  poslouchaly,  když  o  Pánu  Bohu, 
o  nebeském  Otci,  něco  jim  povídal: 
Bůh  ze  všecko  vidí,  i  vše  slyšet  múze, 
tak  ze  před  Ním  žádný  skrýti  se 
nemůže.  A  dobrý  Pán  Ježíš  dítky 
požehnával,  často  jim  říkával,  jestli 
tak  pobožné  a  dobré  ostanou,  že  se 
k  němu  někdy  do  nebe  dostanou. 


74 

Spasiteli  můj,  milý  Ježí  si !  kéž 
bych  mohl  v  tvé  bydleti  říši!  smim-li 
se  k  nebi  já  ubohé  robě,  smím  li  se 
hlásiti  k  tobě? —  A  pročbych  nesměl? 
všem  to  přeješ:  ty  mi  po  cestě  k 
nebi  přispěješ !  já  uposlechnu  védy 
hlasu  tvého :  jen  mne  poiehnej  ty  s 
trůnu  svého! 

35,  Svatý  Mikuláš. 

Svatý  biskup  Mikuláš  je  již  dáv- 
no v  nebi.  Dokad  byl  na  zemi, 
po  dítkách  se  pytával,  rády-li  se 
modlívají,  zdali  také  poslouchají? 
Nuzným  rodičům  k  pomoci  chodí- 
val večer  a  v  noci,  %  domků  ven 
jich  vyvolával,  jejich  dítkám  dary 
dával.  Dobré  dítky  zatím  spaly,  o 
tom  ani  nevěděly  $  teprve  když  ráno 
vstaly,  na  své  oči  uviděly,  co  jim 
bylo  naděleno ,  a  za  okno  uloženo; 
radostí  pak  skákaly  a  vesele  volaly: 
Byl  u  nás  přítel  náš,  štědrý  biskup 
Mikuláš! 


75 

36.  £>m  a  not. 

SBibíme  nab  febou  mobrou  oblohu  nebeffou. 
9ía  té  fitané,  íbe  táno  topcf)ájí  flunce,  ^ratotme,  je 
je  totydjob;  fbe  toečet  japabá,  tam  je  jápab. 
2)ofub  jTunce  jtojt  na  nebi,  máme  ben;  jafmtle 
japabne,  počíná  noc.  3<*  jafné^o  bne  járí  flunce  na 
nebi,  to  poíebne  ftojt  nejtotyffe  na  obloje*  £ef)bá  bije 
btoanácte  ^obtn.  2B  noci  ftoítítoajií  měfíc  a  f)toejbt). 
Dbpolebne  bo  půlnoci  počítáme  opět  btoanáct  fjobin. 
toíif  íjobin  mají  ben  a  noc  botyromabty?  —  Robina 
má  fíebefát  minut. 

©lunce  oftoecuje  a  jaí)řítoá  jemi.  Seje  ftoetla 
a  bej  tepla  nemofjltbfy  ani  libé  ani  jtoířata  jttoi 
bt)ti  ftojtiinty  téjv  potřebují  ftoetla.  OTeré  btylini? 
poufítéji  ftce  i  toe  imatofydj)  fflepíd)  fořenty  a  tonať, 
ale  jůftátoají  bíebt),  neftoetou  a  nenefou  otooce. 

2Be  bne  pracují  libé,  to  noci  obpočítoajú 

ílbo  bofonctl  to  práci  ben, 
tomu  doutná  to  noci  fen. 

37.  Zptn,  mefíc,  rof. 

2)o  ttybne  počítáme  febm  bnt  a  febm  nocí. 
Směnuj  bnt,  \d  po  fobě  jbou?  —  Stebeli  nají)* 
toáme  téj  bnem  $áne.  $o  nebeíi  je  ffefl  bnt  toffebnídj. 
Sfou  tafé  tofytočné  ftoátfty  a  íjobty  93ojí:  toánoce, 
toelifonoce,  ftoátft)  ftoatobufíné.  D  toánocícfy 
flatoíme  narojení  $ána  Sejíffe  Shtfia,   o  toelifono- 


76 

dá)    tojfftjfenť   $áne ,     o   letntctdj    fejlání    3>u$a 
8toatébo. 

v 

(Xtytty  t^bne  fe  ^očttaxí  bo  meftce  a  btoanácte 
mefícft  na  t o í.  Sména  meftcfi  jfou :  íeben,  únor, 
břejen,  buben,  ftoeten,  čettoen,  čertoenec,  frpen,  $ářt, 
říjen,  ítftopab,  ^roftnec ;  aneb  jal  fe  jinaf  mlutoítoá : 
januat,  februar,  marec,  tipůl,  máj,  junty,  juty,  aupjt, 
fe^tember,  ofíober,  notoember,  becember.  Sít  meftce 
bělají  čttoti  tofu*  3axo,  léto,  jefeň  a  jtrna  ifou  čttytty 
toční  čájify- 

23  jefent  fe  pto  fítoá,  to  jtmě  jeme  ob^c^ 
Čítoá,  na  jaté  fe  jelena,  to  lete  fetba  bojtátoá, 

38.  @mf}0. 

Sftofa  nezábla,  ttatoa  utoabla  tam  na  ))oli; 
pjnttoá  lufa,  jeme  fe  jmfá  na  poboli  9tofu,  roftčfu, 
tolaru,  tolapcfu  obloho  beji  Sltoett)  utoabíé,  btyltnp 
totyfcfylé  ^ojne  jalej!  SDéffť  na  ^oíxčfo,  na  ofeníčío  ba 
é  nebe  93ů^-  SBIajtcfa  fyabne,  a  ^neb  omlabne 
pole  i  lul). 

39.  8ou«a. 

Slunce  jaf  o^eň  pálí,  páru  lei  totybty^uje, 
mtafty  fe  f>tabt  to  bált,  bouře  tofyfhtpuje;  tottr  ofytybuje 
jltom,  jfraptoě  í)řťmá  fjrom*  nebojím  fe  ^íucné 
bouře  ani  mrafu  hxníjfy  fouře;  toffecfo  to  33u^  fara* 
touje,  ftoé  ttoort)  obraňuje,  flinty  bouřfa  jútobňuje, 
polt  fe  jarabuje. 


77 


40.  Žaludy. 

Unavený  pocestný  lehnul  si  pod  starý  dub. 
Po  zemi  leželo  mnoho  spadalých  žaludů. 

„Tak  silný  strom  má  tak  malé  ovoce ! 
Dub  mohlby  nésti  veliká  jablka,  a  snad  i 
dýně  :  a  já  bych  si  nyní  pochutnal  \f  mudro- 
val pocestný,  až  usnul. 

Zatím  sesílil  se  vítr,  a  střesený  žalud  padl 
spícímu  na  nos.  Pocestný  vytrhnul  se  ze  sna  a 
vida,  že  krvácí,  pravil :  „To  mám  za  své  mudro- 
vání! Žalud  mne  okrvavil,  a  dyne  by  mne 
snad  byla  omráčila/ 

Kdo  by  z  lidí  Bohu  lepší  radu  dal , 
aby  moudřeji  svět  spořádal? 

41.  Odiuěfc* 

Dlouho  trvala  zima ;  ještě  na  květnou  ne- 
děli jel  Bohumil  s  otcem  na  saních  do  kostela. 
Přijeli  na  kopec,  odkud  bylo  viděti  daleko 
široko.  Chlapec  neviděl  nikdy  tolik  sněhu  a 
pravil  k  otci:  Kdy  se  asi  ten  sněh  rozpustí? 
Otec  odpověděl:  Ovšem,  kdyby  lidé  měli 
rozpouštěti  sněh  a  led,  nestačilyby  lesy  v  celém 
okolí :  než  možná ,  že  skoro  uhlídáme  holé 
pole;  neb  již  se  povětří  oteplilo,  a  snad 
bude  zelený  čtvrtek  v  skutku  zeleným. 
Co  pravil  otec,  stalo  se.'  Počal  vanouti  teplý 


78 

větr ,  sněh  měknul ,  v  noci  začalo  zvolna  pršeti, 
a  na  zelený  čtvrtek  místy  již  prozelenávala 
ozimina.  

Bůh  činí  veliké  věci;  a  však  nemůžeme 
rozuměti,  jak  se  dějí.  —  Dokavad  země  trvati 
bude:  setí  a  žeň,  studeno  i  horko,  léto  a  zima, 
noc  a  den  nepřestanou. 

43.  Výstrahy. 

Nepozorné,  všetečné  děti  přicházejí  často 
k  úrazu;  nemírné  a  paškrtné  připravují  se  o 
zdraví.  Dítky,  buďte  opatrný!  Neběhejte 
divoce  po  schodech!  Nehoňte  se  po  světlicích! 
Neskákejte  prudko  a  s  vysoká!  Nehoupejte  se 
nemírně !  Nepřechylujte  se  s  oken  anebo  přes 
zábradlí  u  studnic!  Neulapujte  se  za  vůz!  Ne- 
nabíhejte  do  cesty,  kady  se  jezdí!  Nepřibližujte 
se  k  neznámým  koním!  Nedráždíte  psů  ani 
koček !  Neházejte  kamením !  Nezdvíhejte  příliš 
těžké  věci!  Netočte  vratidly  u  studnic!  Nehřejte 
zbraní  ani  sirkami !  Neskákejte  přes  oheň !  Ne- 
koupejte se  kromě  dohlídky  starších  lidí!  Nekl- 
zejte  se  na  tenkém  ledu !  Nejezdíte  na  loďkách ! 

Nejezte  ovoce  nezralého  a  ničeho  nepoží- 
vejte, o  čem  nevíte,  žeby  bylo  zdravé!  (Ne- 
paškrtite!)  Nebuďte  hltavý  při  jídle!  Ne- 
pité, když  jste  uhřátý!  Nelehejte  do  chládku, 
jste-li  upocený! 


43.  ŠEttoMtíty. 


%annu 


ffie  jménu  Díce  f  i  ©tyna  f  i  2)udE)a  f  <Sftw* 
téfyo.  3lmetu 

SBoje  toffemo^ouct ,  ftet^  ift  nám  počátíu 
tohoto  bne  fe  bocfatt  ^c^rál ,  pomoj  ndm,  abtyfme 
2toou  ftt>aíou  ttmli  bofonale  fot^lnili.  $ro  Sejtjfe 
Shijía  $dna  naffefjo,    5lmen. 

%P39tudttt  Pudja  jštoatélja  na  počátku  ctwžení 
([kdtufja. 

SPrtjř,  ©toati)  SĎufie,  naplň  frbce  ftt>t)(f)  toernijd) 
a  o^eň  Iáfft>  ftoé  tt>  md)  5aí>alf  jenj  |ft  ndrobty 
tojítčntyd)  iaj^fů  tt)  jebnote  ftrírty  ffyromdjbtl.  33o$e, 
ftert>  jjt  frbce  toexícíd)  ofttncemm  $)ud)a  ©ti>atéf)o 
fttyučtl,  bej  ndm  tt)  témj  bud)U  pratoé  toect  fmtyffíeii 
a  i  jefjo  ^oíeffotoánt  tojbtyďty  fe  rabottwti.  $xo 
.Sejtffe  íírijía  $ána  nafítyo.  9ímen. 


80 

JHrólitba  p&ni 

Dtce  náš,  ftett)  jft  na  nebefácfy.  Q3ofn>ěť  fe  jméno 
2toé.  $ttjb  !  nám  frálotoftot  Itoé.  Sub  toule  $toá 
jafo  to  nebi  taf  na  jemi  dí)Ub  náš  toejbejfft  bej 
nám  bnež.  91  obpufť  nám  naffe  toinfy;  jafo  í  mt) 
obpouffttme  najfim  toinnífům.  51  neutoob  náž  to  po* 
fuffenú    2lle  gbatt>  náé  ob  jlétyo,  9Imen* 

3btátoa«  Wlaxxa,  milofti  plná,  $án  23iify  é 
tebou,  tt)  jft  pojednaná  meji  jenami,  a  pojednaní)  ^lob 
jttoota  ítoéf;o,  Sejtl.  ©toatá  SKaria,  matfo  JBojí, 
^toé  ja  náž  fyrtffntjd}  ntmt  i  to  Robinu  fmríí  naffi 
9lmen. 

^tpolftolfkt  unárním. 

SBeítm  to  93oí>a  Dtce,  toffemo  poučil)  o  jttooiítele 
nebe  t  $eme\  3  to  Seju  ífrtfia,  ©tyna  jef>o  jebnorojenéfjo, 
$ána  naffefjo.  íítert)  fe  počal  $  £)ud?a  fmatéfjo,  na* 
robil  fe  j  Sftatte  $ann^  3:rt>éí  pob  $ontfftym  $tlá* 
tem,  ufřtjoroán,  umíel  i  pohřben  je*  ©jbupií  bo 
pefel,  třetího  bne  toftaí  g  mxttotycf)-  SBfbupil  na  nebefa, 
febt  na  pxatotct  23oí)a  Díce  toffemofjouctyo*  Dbtub 
pxtjbe  foubtt  jitotyá)  i  mxttotyá)-  ŽBemn  to  £>udí)a 
ftoatéfjo.  ©toatou  ctrfeto  toffeobecnou,  ftoat^  obco* 
manu  &ncfyuto  ol>pufftent\  £evla  j  mxttoócfy  tojfříffení 
21  jitoot  toečnt)-  9ímen. 


81 


j2Jí>  c tuurtit. 

SĎtfy  tojbátoáme  £obe,  $ane,  ja  mffecťo  bobté, 
čemu  jfme  fc  bfcíi  naučili.  2)ej|,  projíme,  ab>  nám 
profyevlo  f  cafné  i  f  toěčné  bíajenoftt.  ^o^nej 
nafíeí)o  mocnáře,  naffc  tobiče,  učitele  a  bobrobtnce, 
tttxí)  jft  Jití)  a  fraíuješ  na  toev?t)  roefůto.  Olmen. 

Dtče  náš  —  3brátoa$  SDcarta. 

Pit))  jíbUtn. 

Dci  tofjecf)  boufajt  to  Sebe,  $ane,  a  ty  bátr-áš 
jim  pofrm  to  ča$  £řtí)obnty.  Dttotráš  rufu  [mou,  a 
naplňuješ  toffeliřéíjo  jitoočtcf)a  pojednáním. 

-gtofpobine  2)o£e,  Otce  nebefři?!  poznej  nás 
i  těá)to  barů,  ftert)<f>  ;  $toé  jftebrotty  pojímati  bubeme. 
|Jto  Sejtffe  ítrijta  $ána  nafíe^o.  Stměn. 

fífl  jMe. 

Gtytoalte  $ána,  toffícfttt  libé !  neboť  potopeno 
jej!  nab  námi  miíofrbenfttot ,  a  pxatooa  $áné  trtoá 
na  toefy. 

<SIátoa  Otci  i  ©pnu  i  £>ud)u  ©toatému, 
jafoj  Bt)ta  na  počátfu,  taf  bubij  npnt  a  tojbp  05  na 
toělp  toelůto!  SĎeTujeme  £obev,  toffemoí)ouct  a  mi- 
loftbnt)  93o$e,  ja  tofíecfa  bobrobiní  £toá,  fterp  jft 
jito  a  fraíujel  po  tofíecfty  toefp  toelůto.  3lmen. 

Slovenský  Slabikář.  6 


82 


<Přeb    fffoiou. 

2Be  jménu  $áné  počínáme  jnotoa  fífolnt  chn* 
cent;  o  pomoc,  93o  je ,  Se  jábáme  ř  btyé  pojednal 
učení,  $oftíni  ná« !  mty  fe  jrétřutíme,  ob  jh>é  jňlno  jti 
neuletoťme, 

Dice  nál  —  Bbrátoaá  2Jtona. 

$o    ffíole. 

55o$e,  fe  Stoé  poete  a  fíátoé  mihni  ifme 
ffončilt  jrcatoe.  ©ám  fy  nás,  $ane,  pojednej  a  fyolu 
nám  toffem  milojt  bej,  ať  tofie  rabi  totyfonáme,  co| 
Stoou  ttmlt  bl^tt  jnáme. 

Dice  nál.  —  3btátoa$  'SMatia. 

SB  e  c  e  t  n  l 

$ane  93oje,  ftoou  moct  obraňuj  náí  to  té 
noci,  to  poíoji  ať  obpočttoáme,  a  bne  notoéfyo  fe 
bočfáme, 

$ane  totyfltyl  moblitím  mou! 

91  toolánt  mé  f  %oU  $n\f>l 

9)tobleme  fe! 

$ofotné  Scfce  projíme,  o  SBoje,  natoffttto  pří* 
bt>tef  nál  a  obtorať  ob  nefjo  toffecfo  jlé!  5lnbeíé 
Stoojt  bbeíe  nab  námi  a  obraňujte  náé!  $omoc 
ítoá  pxěfytoti  tojbtycfty  i  námi,  9ímen- 


83 

9lnbelt  93ojt,  firájce  míq,  rač  tojbtydty  btyt 
čítance  můj,  mne  tojbtydty  řtb  oí  na^raítntj,  fe 
toffemu  bobrémn  mne  tt>gBu§uj;  ctnojíem  ftoattym 
mne  to^ucnj,  ať  jfem  taf  jirt),  jaf  d)cc  95u^  můj. 
Seto  ,  ftoet,  bábla  £řemáf>ám,  na  ttoá  nmufnntt 
pojor  bám,  51  to  tom  ftoatém  obcotoám  af  fetrftmm 
bo  ffonánt,  po  fmrti  £af  n>  nebi  toečně  d)toáltm 
95o^a  ujíatoične,   9ímen, 

Díče  nál  —  3brátoa3* 

SDujJé  ftffed)  toewtyá)  jemtettycí)  ať  obpočmwjt 
tt)  pofojt !    91  ftoetlo  tt>ečnc  ať  jim  ffeftt.  9lmen, 


$bt)$  fe  rána,  u>  poledne  a  wečcr  na  klekání 
3W0ttú 

1,  9lnbevI  $ánev  jtoejlotoal  $annev  9Jíarit,  a  ona 
počala  ;  £ud)a  ©toatéljo. 

3brátoaé  3Jlaria  a  t  b, 

2,  |>le,   já  bfarta  $áne,  jlanij   mi  fe  Jpoble 
flotoa  ttoétyo, 

3bráít>aá  a  t  b. 

3,  91  ©íotoo  íeíem  nčinevno  její,  a  přebralo 
meji  námi. 

3brdh)aé  a  i  b. 


84 


44.  Pravidla  školákův* 

Do  školy  když  přicházíš,  tiše  dvéře  otví- 
rej, slušné  pozdravení  dej,  a  jak  sám  nejlépe 
víš,  chovej  se,  by  radost  měl  z  tebe  vždy  pan 
učitel. 


Do  přihrádky  knížky  skládej,  i  svá  písma 
uspořádej;  všecko  když  má  svoje  místo,  2a- 
chová  se  déle  čisto. 


Učme  se  ke  cti  Boží!  umění  škola  zmnoží; 
pán  Bůh  požehnání  dá,  kdo  se  přiučiti  dbá. 


Ruce  pobožně  sepněme  a  k  nebi  srdce 
zdvihněme,  prosme  o  potřebné  milosti,  o  dary 
rozumu  a  moudrosti! 


Včelička  hledá  na  lučinách  medovou  rosa 
po  květinách;  co  si  v  létě  vypracuje,  v  zimě 
tím  se  obživuje.  —  Čemu  se  naučím  za  mla- 
dosti, s  užitkem  užiju  ve  starosti. 


85 

Nejprvnější  povinnost  školáků  jest  po- 
slušnost ;  čiň,  co  pan  nčitel  káže,  nečiň,  co  on 
ti  zakáže. 


Svévolně  ze  školy  nechoď  ven;  když  bude 
potřebí,  pros  o  to  jen. 


Koho  školní  tichost  mučí,  ničemu  se  ne- 
naučí; hodní  žáci  pozor  dají,  svévolně  ne- 
štěbetají. 


Pravdu  mluv  a  nikdy  nelži;  jako  v  blátě 
lhář  uvázne  ve  lži.  Lhavá  výmluva  nic  nespo- 
může;  kdo  lže,  brává  trní  místo  růže. 


Každého  nech  na  pokoji;  jestli  váak  se 
dva  rozdvojí,  smiř  je,  ať  se  udobří:  to  ti  k 
chvále  poslouží.  Na  nikoho  nesváděj,  se  žád- 
ným se  nehádej. 


Chceš-li,  by  ti  přáli,  přej,  a  kde  můžeš 
pomáhej:  budou  tebe  rádi  míti,  jindy  druhý 
poslouží  ti. 


86 

Ze  školy  až  přijdeš  domů,  nezapomeň  nikdy, 
komu  pozdravení  dáti  máš ;  neb  své  milé  dobře 
znáá,  rodiče  a  bratříčky  a  své  dobré  sestřičky. 
I  hned  věci  školní  skládej,  na  svém  místě  je 
spořádej ! 

Mírný,  tichý  vždy  se  zachovej,  doma  ro- 
dičů svých  poslouchej ,  oni  lépe  vědí  v  každé 
době,  co  je  užitečné  tobě.  Nikdy  neptej  se: 
Proč  nebo  k  čemu?  Učiň  bez  prodlení  rodičů 
svých   nařízení;    tak   to   sluší   dítěti  dobrému. 


Ke  hře  času  dosti,  až  vykonáš  povinnosti: 
krátká  v  užitečném  díle,  dlouhá  v  zahálce  je 
chvíle. 


Které  dítě  se  pilně  učívá,  a  k  Bohu  rádo 
se  modlívá,  a  vždy  čisté  a  mravné  jest,  za  věku 
mladého  zvyká  ctnosti:  u  Boha  získá  sobě 
milosti,  u  lidí  dobrých  mívá  čest. 


87 


Přehled   obsah o. 


(Ku  potřebě  učitelově.) 

Připomenutí.  Jakožto  návod  kterak  učitel 
podle  slabikáře  vyučovati  má,  schválena  jest  od 
vysokého  c.  kr.  ministeria  duchovních  věcí  a  vy- 
učování pomocná  kniha:  „Vyučování  v  první 
třídě.  Na  spůsob  methodické  knihy  Hermannovy 
Die  Unterklasse  vzdělal  Tomáš  Vorbes."  V  Praze, 
1857.  V  c.  kr.  správě  skladu  kněh  školských. 
Cena  41  kr.  r.  č. 

Cast  I#  Cvičení  smyslů  a  řeči* 

(Sír.  44-53.) 
Látka  k  vyučování  názornému. 


í.  Potřebné  věci  školáků. 

2.  Nářadí  ve  světnicích  (jpoko 

jích). 

3.  Části  světnic. 

4.  Části  domu. 

5.  Nástroje  řemeslnické, 

6.  Oděv    a   obuv. 

7.  Pokrmy. 

8.  Pití  (věci  tekuté). 

9.  Nádoby  stolové. 

10.  Stavy  lidské  podlé  stáří. 

11.  Příbuzní. 

12.  Rozličné    stavy    a    žiynosti 

lidské. 

13.  Zvířata  domácí. 

14.  Rostliny. 

15.  Kovy.  Látky  na  oděv. 

16.  Řemeslníci. 

17.  Zvířata   plachá, 

18.  Stromy. 

19.  Zvířata  dravá. 

20.  Zeleniny. 

21.  Stavby. 

22.  Ptáci. 
Slovenský  Slabikář* 


23.  Obilí. 

24.  Nářadí  rolnické. 

25.  Části  těla   lidského. 

26.  Obojživelníci. 

27.  Ryby. 

28.  Ovoce  stromové. 

29.  Ovoce  z  křovin. 

30.  Povrch  krajin. 

31.  Hmyz. 

32.  Květiny. 

33.  Svět. 

34.  Části   těla  zvířecího. 

35.  Části  rostlin. 

36.  Úkazy  povětrnosii. 

37.  Nářadí  kostelní. 

38.  Služby  Boží. 

39.  Věci   na  věžích  kostelních* 

40.  Věci  na  hřbitově. 

41.  Čísla.  Váhy.  Míry. 

42.  Jaké  jsou  věci  ? 

43.  Co  kdo  činí? 

44.  Jak  se  něco  činí  nebo  děje  ? 

45.  Kam?  kdy?  kde? 
46#  Proč?  k  čemu? 


88 

Jména  věcí  tuto  uvedená  a  sice  v  tom  pořádku, 
v  kterém  jsou  uvedena ,  podávají  učitelovi  látku 
aby  s  žáky  o  těch  věcech  pojednával  prvé  nežli 
přikročí  k  vyučování  v  čítání  samém.  Napřed 
jsou  jmenovány  věci  kteréžto  se  nacházejí  okolo 
žáka.  Učitel  poručí  žákům  na  věci  tyto  se  dívati, 
jich  jména  říkati  a  rozmlouvá  o  nich  s  žáky 
jednoduše  a  pochopitelně.  Otázky  nech  se  dávají 
takovéto:  Co  je  to  za  věc?  Jaká  je  ta  věc? 
Co  se  robí  tou  věcí?  K  čemu  ona  slouží?  Kde 
je?  a  podobně.  Spůsob  takového  učení  najde  učitel 
na  stránce  45.  (Čísla),  str.  46.  (Jaké  jsou 
věci?),  str,  52.  (Co  kdo  činí,  str.)  52.  (Jak  se 
něco  činí,  jak  se  něco  děje?)  str.  53. 
(Kam?  kdy?  kde?  Proč?  k  čemu?).  Tímto 
postupováním  má  se  v  žákovi  vzbuditi  pozorli- 
vost  achuťk  učení;  má  se  vésti  k  samostat- 
nému mluvení,  ku  přemýšlení  o  tom,  o  čem 
mluví,  má  získati  radost  a  potěšení  ze  své  se  ho  p- 
nosti.  Žák  nech  vyslovuje  slova  nahlas  a  zře- 
tedlně;  učitel  napravuj  kdeby  ve  věci  neb  ve  vy- 
slovení chybil. 

Učitel  odbaviv  se  žáky  prvých  deset  cvičení 
názorných  — přikročí  ke  vlastnímu  čítání,  počí- 
najíc na  str.  1,  při  čemž  se  ale  ustavičně  pokra- 
čuje ve  cvičení  názorném  i  mluvebním.  Když 
se  v  čítání  dojde  do  str  44,  může  se  názvů  věcí, 
o  kterých  žák  již  všelicos  ví  a  zná,  užíti  k  opa- 
kování. 


89 


Část  II.  Vyučování  v  čítání. 

(Str.  1-4*0 

(Písmena  jsou  tu  spořádána  podle  snadného 
jich  psáni,  aby  učitel  také  počátky  psáni  při- 
pojiti mohl.  Samo  sebou  se  rozumí  že  tu  možno 
obojí  cvičení,  jak  slabiko  v  ací  tak  i  hlásko- 
vací.) 

Samohlásky : 

i.— 4.  krátké.  -  5.-7.  dlouhé. 

Dvouhlásky : 

8.   ou,  ú,  au.    —  9.  ej,  aj,  oj,  uj,  aj,  uj* 

Slabiky  dvoupísmenové  se  souhláskou: 


10.— 36.  j,  n,  m  ,  r ,  I,  v,  b, 
p ,  f,  t,  d,  e,  s,  z,  h 
ch,  k,  g,  š,  č,  ž,  ř 
ě  ,    t ,  d,  ň. 

37.  s  polohláskou  r. 

38.  s  polohláskou   1, 

39.  s  dvojhláskou:  ou,  au. 


40.  oj,  uj,  aj  ,  yj,  ej, 

41.  Tělo,  duše. 
42.-43.    Pán  Bůh. 

44.  Andělé. 

45.  Vůle  Boží. 

46.  Propovědky  mravné. 


47.  Zvířata. 


Slabiky  trojpísmenové : 

58.  Slabiky:    si,    sn,  sin,   sv» 


48.  Co    se  kope  ze  země. 

49.  Slova  s  polohláskami  1,  r, 

50.  Vody. 

51.  Roční  částky. 

52.  Rostliny. 

53.  Živočichové. 

54.  Ptáci. 

55.  Obojživelníci.  Ryby.  Červi. 

56.  Adam    a  Eva. 

57.  Potomci  Adamovi. 


sch,   sk,  sp,  st. 

59.  šk,  ct,  čt,  či,  št,  si,  st,  čp. 

60.  zl,   zb,   zd,    zv  ,   zn ,   zrn, 
zř,  zf,    zk, 

61.  sv,  zp.pt,  ve,  br,  br,  vř,  b», 

vm,  vr,  bl,  pl,  pn,  vn ,  bd. 

62.  kv,  kd,  kl,    kr,   kr ,    kň, 
ke  ,  kd. 

63.  chv,  hl,hn,   hň,  ti,    trn,  dn, 
gl*  gd>  g«*>  jm,  j<** 


90 


68.— 71.  Slova  a  slabiky  Čtver- 

písmenové. 
72.-73.    Slova    a    slabiky   pě- 

tipísmenové. 

74.  Slova  šestipísmenová. 

75.  Jména  měst  rakouských. 
Latinská  tisková  i  psací  a, 76.    Jména    dílův    svéta  ,     ra- 
fraktura.  koňských  zemi,  rek  a  hor. 

Cá§ť  III.  Čítanka. 


6*. 

mr,    mř,    ml,   rd,  rt ,  Iž, 

Xn,  lh,  lv# 

65. 

svr,    smr,    shr,    skr,   smi, 

mls,  zdr,  zbr,  zpl,  hrd. 

66, 

Předložka  k. 

67. 

Abecedy    velké     i     malé. 

(Str.  54-780 

1.    Vidím. 

23.   Paholci  a    děvečky. 

2.    Slyším. 

24.  Nezlob  se. 

3.    Mluvím, 

25.  Láska  Boží. 

4.    Hrávám. 

26,  Mluv  vždycky  pravdu. 

5.  Chodím 

27.  Počet  živočichů. 

6.  Cítím. 

28.  Tak  se  chovej. 

7.  Zvířátka  též  mají  cit. 

29.  Kvítí. 

8,  Dobře   čiň    bližnímu  gvému, 

30.  Sv,  František  Saleský. 

9,  Poslouchej. 

31.     Pastýřové    u  jeslí. 

10,  Zdvořilost  a  ochotnost. 

32,  Sv.  tři  králové. 

11*  Medvěd  a   včely. 

33.  Dvanáctiletý   Ježíš. 

12.  Poctivost 

34.  Ježíš  přítel  dítek. 

13,  Liška  a  kačice. 

35.  Sv.  Mikuláš, 

14.  Vděčná   Anna. 

36,   Den  a  noc. 

15.  Ptáček   v  zimě. 

37.  Týden,  měsíc,  rok. 

16.  Dobrý  syn. 

38.  Sucho. 

17.  Člověk  a  skrovánek. 

39.  Bouřka. 

18,  Bud  ochotný. 

40.  Žaludy. 

19.  Ptáci. 

41.  Jihnutí. 

20,  Bud  upřímný. 

42.  Výstrahy. 

21.  Laštovička. 

43,  Modlitby. 

22.   Neodkládej. 

44.  Pravidla  školákův. 

Tiskem  L<  G  rund  a. 


1      ^  ^ 


\°  1. 


^  \ 


'      o* 


^  v* 


,\  o  O  <T  y  o  *   v 

r^     v       ^      ^       -<p 


;0V 

2>      ^ 


\* 


*+. 


&  "* 


<&*. 


xxv 


<0  o 


■jrT^p-,  "* 


o>      Xj 


jOo^ 

>.  ^ 

*  ^ 

i* 

^       * 

G> 

L1BRARY  OF  CONGRESS 


00023642403 


