Fepiiee 


Vary Karievy. 


Cesto- a místopisný nástin. 











"»e "0 
1 E dh 
Né : s C kaě » (3 
v "6 
V : 
= 


JI. Kramář 





V OLOMOUCI. 


Tisk a náklad národní knihtiskárny Kramáře a Procházky. 
1880. 










Naše milá vlasť oplývá tak hojnými dary přírody; že 
jí Dalimilův přísudek žírná vším právem přísluší. Kam se 
obrátíš, uzříš půdu úrodnou, píli pěstitele hojně odměňu- 
jící, lučiny tučné, jež dobrou poskytují píci bravu všelikému, 
půvabné lesiny a luhy, výšiny a údolí, jež protkány jsouce 
malebnými dědinami krajinám čarovnou udělují pestrost — 
nečítaje velebných pohraničních hor, které přirozené tvoří 
hradby a se všech téměř stran vlasť naši věnčí. Nesčíslných 
pokladů poskytly a poskytují dosud naše báně hornické do- 
lováním vzácných kovů a uhlí a zřídla léčivá vábí cizozemce 
hledající pozbytého zdraví ze všech končin do našich, světové 
pověsti požívajících lázní. I turistům poskytuje hojné zá- 
bavy krásami přírodními, jichž ale domorodec dosud ještě 
málo si všímá — domnívaje se, že jenom cestování do vzdá- 
lené ciziny baviti může; ačkoliv by leta a leta putovati mohl, 
než by veškeré domácí zajímavosti náležitě seznal. 

Obratme prozatím zřetel svůj jen k severozápadní části 
Čechie, jež kryje v lůně svém především tato znamenitá 
léčivá zřídla: Teplice, Karlovy Vary, Lázně Frau- 
tiškovy a Lázně Mariánské. Celý kulturní svět 
zná tyto prameny a tisícerá ústa již dobrořečila nebi za vy- 
léčení, jehož se nemocným tam dostalo. 

Uprostřed krásného údolí Běliny, která nejsevernější 
částí západních Čech se vine, mezi Rudohořím a četnými ho- 
molovitými vrchy středohoří, leží v úzké, průsmyku se podo- 
bající rokli staré lázeňské město Teplice s Šonovem, 2 míle 
od Oustí nad Labem a 4 mile od Litoměřic. Z Litoměřic 
vede tam královská silnice od dávných již dob vedle pevnosti 
Terezina městečkem Zlověticemi, kdež dobré víno se daří, 
k Vilemínu u paty pověstné hory Milešovky ležícímu, pak 
hřbetem vysoké Milešovky až k Bořislavě vzhůru a odtud 
s kopce k Teplicím. Přerozkošný rozhled vítá cestujícího, 
když k Bořislavě byl dostoupil, neboť rozevře se před zraky 
jeho téměř celé údolí, jehož hlavním bodem Teplice jsou, 
s vysokou hradbou lesnatého severního Rudohoří v pozadí, 
jako nesmírná mapa s četnými osadami, jež tu a tam roz- 
troušené s úrodnými rolemi se střídají. Vidíš tu mimo jiných 
horu Doubravskou se zříceninami mohutného někdy hradu; 

1* 


Á 


Marie Září čili Bohosudov, místo poutnické, horní město 
Krupku, kdež na cín se dolovalo, památný Chlumec, kdež 
Čechové již roku 1126 pod knížetem Soběslavem I. proti 
Lotharovi císaři německému zvítězili a r. 1813 spojená vojska 
Rakouská, Pruská a Ruská Francouze pod generálem Van- 
dammem porazila, v zadu Su pí horu též se zříceninami hradu, 
náleževšího někdy rytířům z Bleilebenu, dobrodincům kostela 
v Bohosudově, jemuž konečně veškeren statek svůj odporučili; 
blíže v pravo Stadice, rodnou ves Přemysla oráče, praotce 
Přemyslovců, a množství jiných. Ale mnohem čarovnějšího ještě 
pohledu dostane se tobě, když neleníš vystoupiti až na temeno 
Milešovky, která výškou svou nad všemi ostatními kuželo- 
vitými vrchy tamního středohoří králuje, svobodný a tak krásný 
rozhled kolkolem poskytuje, že milerád za pravdu dáš obecnému 
tvrzení, že tato krajina rájem jest země české. 

V novější době spojená jsou veškerá výše jmenovaná 
lázeňská místa železniční drabou, která v Oustí nad Labem 
se severozápadní od Prahy vedoucí drahou se stýká a tudy 
přímo do Sas vede. Tato dráha slouží nyní za dopraviště 
veškerým navštěvovatelům, jenž od severu do těchto lázní ce- 
stují i také oněm, jenž od Prahy aneb Litoměřic do Teplic 
se ubírají a poskytuje, jmenovitě od Litoměřic dolu až k 
Drážďanům v poříčí mohutného Labe divokrásný pohled. 
Jsou to ona zvláštní památná místa, kterými sobě veškeré vody 
české před věky východiště násilně byly proryly a k severu 
vytékaly. Po obou stranách našeho veletoku sbíhají se zde 
železnice od Prahy k Oustí vedoucí, kterým vysoké, strmé, až 
k řečišti téměř dosahující stráně, tak máio plochy poskytují, 
že na některých místech pro ně holé skály prolámati se mu- 
silv. Památná tato cesta dotýká se od Litoměřic ua pravém 
břehu nejprvé vísky Žernosek, jež proslula lomy písečnými, 
pro naše mlynáře veledůležitými, poněvač se tam z tvrdého 
pískovce mlýnské kameny, tak zvan“ žernovy za dávných 
již dob robívaly; a výborným vínem, jež jmenem žernoseckého 
světoznámou požívá pověst, pak vedle kamenných velikánů, 
kteří každým okamžením pitvorný tvar svůj mění, Libocho- 
van a několika jiných nepatrných dědin, jichž domky na str- 
mých stráních obou labských břehů výše a níže roztroušené 
malebně se vyjímají. Konečně blíže Oustí mohutných zřícenin 
Skřekovských na kolmé asi 60 sáhů vysoké čedičové, 
o sobě stojící a toliko hlubokým sedlem se sousedním vrchem 
spojené skále, která  velkolepostí neobyčejnou příchozího 
překvapuje. 


5 


Skřekov, německý Schreckenstein, byl původně krá- 
lovským pomezním hradem a asi v první polovici třináctého 
věku založen. Během času vystřídali se na něm mnozí drži- 
telové až do války třicetileté, kdež od Švédů vícekrát vylou- 
pen napotom spustoul. Největší ale škodu prý utrpěl roku 
1754 při obležení zde usadivších se Prušanů, vojskem rakouským. 

Komu ubírati se lze poříčím Labe dále až k Drážďa- 
nům, tomu dostane se rozkošných pohledů více, jež alespoň 
z částky vyrovnati se mohou vyhlášené plavbě na. Rýnu. 
Zmíním se zde jenom o Děčínu, jenž na pravém břehu ma- 
lebně se rozkládá, se zámeckým vrchem, na stíáni v zahradní 
park velmi uměle upraveným, a mohutným zámkem na te- 
meni svém velebný poskytuje obraz; dále okolmým úzkým, 
lesnatým a několik hodin dlouhým, Labem někdy násilně 
proraženým tak vysokým chobotem, že do něbo ani sluneční 
paprsky vnikati nemohou a stále děsné temno v něm panuje, 
až k Hrensku., (Hirniskretschen), kdež na pravém, břehu 
úzký průsmyk do pověstných Saských Švýcar vede. 
Mimo to zmíniti se dlužno na tomtéž břehu. o. Žandovu, 
městě lázeňském a hlavním středišti řečených Švýcar, které 
také dle něho Žandoevskéem slují. Dále uzříš ještě na 
levém břehu známou nedobytnou pevnost Královský Ká- 
men na kuželovitém vrchu, jemuž se na protějším břehu 
rovněž také kuželovitý vrch Lilienstein nápadně podobá; 
pak opět na pravém břehu tak zvanou Baštťtu, jednu 
z nejkrásnějších skalných partií Saských Švýcar, konečně ještě 
též na pravém břehu Pilnici překrásný královský letobrádek 
s dvěma (pavilony), přístavky v žaponském slohu, za nimiž 
se nám v krátké době krásné Drážďany objevují. 

Jelikož ale účel náš k místům lázeňským spěje, pře- 
sedneme již v Oustí na dráhu Teplickou. 

Oustí nad Labem leží při vtoku (ústí) říčky Bě- 
liny do Labe, jest městem královským se sídlem hejtmanským 
a vyznamenává se živým průmyslem, jmenovitě velkolepou to- 
várnou na výrobky chemické, jejíž výstavnosti o sobě, malé 
městečko tvoří, velkým závodem strojnickým, závodem na zá- 
palky, na paraffinové svíčky a benzín, velkým závodem hrn= 
čířským, loděnicí, plátenictvím a jinými. Veliká ložiska hně- 
dého uhlí, jež celé údolí Běliny, ba až po Chomůtov a dále 
tamní krajina kryje, a dráha železná, která se místy na kolik 
stran rozvětvuje, rozšířily tamní průmysl na všech místech, 
ale zatemnily (zvlášť pálením popele na mmrvivo), bohužel ce- 
lou tuto překrásnou krajinu smrdutým dýmem. 


Oustí nad Labem náleží mezi nejstarší osady české. 
Přemysi Otakar II. jmenoval je městem královským. Zname- 
nitou dějepisnou episodou bylo obležení Oustí od. Husitů 
r. 1426, v kteréžto době markrabě Míšenský město to v zástavě 
držel. Zde připravili Husité vedením Prokopa Velikého Němcům, 
jakkoli v znamenité přesile byli, tak velikou porážku, že celá 
okolní krajina až po Krupku mrtvolami byla pokryta. Za této 
příležitosti dobyli Husité zároveň Krupku, Teplice, Duchcov a 
Bilinu. Město pobořené zotavilo se opět, ale utrpělo roku 
1538 velikým požárem a ve válce třicetileté opět požárem a 
drancováním. Zde narodil se roku 1728 slavný malíř Rafael 
M engs, od něhož v tamním děkanským chrámu krásný obraz 
Panny Marie uzříš. V nejbližším okolí jsou vydatné vinice, 
kdež se vyhlášené Podskalské rodí. 

Z Oustí vede cesta do Teplic krásným údolím Běliny, 
jež se o pohraničné Krušné hory čili Rudohoří opírá. Po pravé 
straně uzříš nedaleko známý Chlumec, Supí Horu, Bo- 
hosudov a Krupku kromě jiných méně důležitých osad ; 
po levé brání malé návrší daišímu rozhledu. Když tebe rychlý 
párovoz unáší octneš se asi za půl hodiny v Teplicích. 

Neviděl-li jsi již dávno Teplice, aneb nikdy-li jsi toto 
starožitné lázeňské místo nenavštívil, podivíš se rozsáhlým, 
rozmanitým a vkusným stavbám, jež tam v novějších dobách 
povstaly, jakož že tebe i krásné romantické položení Teplic 
mile překvapí. 

Teplice jsou skutečně roztomilým útulkem pro chorobné. 
Vše, čehož zde ku pohodlí, pro potěšení a zábavu třeba, nalezneš 
v hojné míře. Domácí obyvatelstvo a správa obecní stará se 
pečlivě, aby veškerým potřebnostem navštěvovatelů co nejlépe 
vyhověno bylo, aby jim zaopatřili zábav a kratochvile, jak 
v městě samém tak též v nejbližším okolí. Nejrozmanitějších 
procházek nalezneš na všech stranách v krásných rozmani- 
tých a rozsáhlých sadech. Velkolepé, krásné a vkusně ozdo- 
bené divadlo pečuje o dramatickou zábavu po celou lázeň- 
skou dobu, která prvního května každého roku počíná. 

Z kostelů jmenuji: Starý děkanský kostel sv. Jana Křti- 
tele, zámecký kostel s obrazem sv. Kajetána od Skrety, nový 
slohem gotickým postavený chrám sv. Alžběty, tak též novou 
krásnou modlitebnici protestantskou na vršku a židovskou 
synagogu. 

Ku koupání zřízeny jsou především: 1, staré avšak krásně 
obnovené lázně městské, 2 lázně knížecí a pan- 
ské, 3. lázně žofinské někdy židovské, 4. lázně pasířské, 


T 


5. nové lázně císařské, 6. dole v Šonově lázně ka- 
menné, 7. hadí lázně a 8, lázně nové; vesměs 
vkusně z částky nádherně a pohodlně jak pro mužské tak též 
pro ženské zařízené. Kromě těchto: lázeňský ústav pro ra- 
kouské vojsko, lázeňský ústav pro saské vojsko, lázeňský ústav 
pro pruské vojsko, Johnův špitál pro přespolní chudé, hospi- 
tál Bedřicha Viléma pro schudlé měšťanstvo a služebné osoby, 
městský a panský špitál. 

Množství obydlí pro hosty najdeš v domech soukromých 
i v hostincích, jakož i stravu dobrou, záživnou a pro chorobné 
přiměřenou za ceny vesměs obstojné, ba v některých místech 
ku podivu laciné. Ku procházkám slouží kromě sadů lázeň- 
ských veškerým hostům přístupný, krásně zařízený, rozmanitý 
a velmi rozsáhlý knížecí park, do něhož se buď zámkem aneb 
příční od městských lázní přímo k parku vedoucí ulicí ve- 
jíti může. 

Mezi budovami vynikají zámek knížecí, panský dům, 
lázeňské budovy, nově zařízené divadlo a více soukromých 
krásným letohrádkům podobajících se domů. Krásnou vyhlídku 
do města poskytuje Mont de Ligne, návrší pod modli- 
tebnou protestantskou uvnitř města o sobě stojící, na němž 
pěkný pavilonek stojí, i také hostinství se provozuje. Odtud 
viděti především Šonov, ulici Seuméovu a ulici lázenskou do 
podrobna. 

Vyhlídku širší a větší poskytuje tak zvaná výšina krá- 
lovská (Kónigshóhe) na straně jihovýchodní a polední. Odtud 
přehledneš, když výšinu tu podél přejdeš, po částkách celé 
Teplice, i také severozápadní stranu půvabného okolí 'Teplického, 
jmenovitě od levé strany počínaje Dubí, Doppelburk, 
Vilímovo návrší a zříceniny řečené Rosenburk 
pod Krupkou, Krupku samu 8 celým pozadím, Boho- 
sudov, Komáří věžíčku (Můckenthůrmchen) na nej- 
vyšším zadním bodu, odkudž celé téměř údolí Běliny pře- 
hlednouti lze, dále Su pí horu se zříceninami, Chlumec 
a Varvažov, kdež tři pomníky, rakouský, pruský a ruský 
roku 1813. zde proti Francouzům dobyté vítězství připomínají, 
Proboštov a Soběchleby statek fideikomisní, jejž 
Anna Marie z Bleilebenu závětem r. 1665. kostelu  Bohosu- 
dovskému odkázala, když jediný syn její za císaře Leopolda I. 
ve válce proti Turkům padl *) konečně Horu Doubravskou 

+) Nábožná tato paní řečenému kostelu mnuhá jiná ještě dobro- © 


diní prokázala — důkazem toho mezi jiným krásný její rukou perlemi 
vyšívaný kněžský ornát, jejž dosud viděti Ize mezi kostelními rouchy. 


8 


s mohutnými, zříceninami blíže města. — Veškerá tato místa 
náleží k. výletům lázeňským, kdež všude postaráno 0,při- 
měřené „pohostění, rozmanité pohodlí a zábavu.. Ona tvoří 
téměř, severní polokruh nad,Teplicemi, jejž ještě doplniti sluší 
Hliňany s rozsáhlými vinicemi a velkolepým vinným skle- 
pem. a Stadicemi, rodištěm Přemyslovým, které ku straně 
východní. asi dvě hodiny od. Teplic za. předními výšinami 
ukryté leží. 

K polokruhu tomu druží, se, polokruh jižní, rovněž také 
„s mnohými zajímavými místy, jež hosté lázenští obdobně na- 
vštěvují,; jejž. ale s výšiny královské viděti nelze. A tu jest 
mezi jinými od strany. jihovýchodní počínaje Bořigslav, 
farní ves s Milešovkou, již každý turista zná, a 0 níž 
jsme se již zmínili; dále Kostomlaty, pauství hraběti 
Ledebourovi náležející s úhledným zámkem z věku sedemnáctého 
a starým hradem v zříceninách, jenž v čtrnáctém věku pánům 
ze Žerotína náležel; Křemyž, statek a farní ves hraběte 
Ledeboura s pěkným zámkem a parkem, hosty teplickými 
hojně navštěvovaným ; dále Bilina, okresní město nad Bě- 
linou se zámkem knížat z Lobkovic, v němž se nalezá bohatá 
sbírka. nerostův a starých zbraní; město průmyslné a pro- 
slulé léčivou, vodou, která jmenem Bilinské kyselky 
u velikém množství se rozesílá, i u zřídla s vínem a cukrem 
co příjemný Šumivý nápoj se pije, jakž hojná. návštěva 
teplických lázenských hostů | dosvědčuje. Dlouhou | dobu 
již připravuje se zde pomocí zaječické hořké vody bílá 
magnesie, a co mimotný výrobek sůl glauberova. 
Nyní prosluly též jakožto časový léčivý prostředek bilinské 
pokroutky, Pastilles de Bilin, jež se pro katarrhy žalu- 
deční odporučují. Bilina byla již na počátku jedenáctého sto- 
letí župním, hradem, „který prý na témž místě stával, kde 
dosud, starý hrad,se skladem knížecích minerálních výrobků 
stojí, Jižně nedaleko Biliny uzříš ohromnou skálu Bořen, 
která nápadným tvarem a výškou z daleka již tuto krajinu 
značí., Dále Duchcov, okresní město s krásným rene- 
sančním zámkem hrabat z Valdštýna, v němž viděti lze 
velikou obrazárnu s obrazy. rodinnými, knihovnu, zbrojnici 
z dob Albrechta Valdštýna vojvody Frýdlantského, krásnou 
sbírku čínského porculánu a sbírky přírodní. Asi 9, hodiny 
stranou leží konečně u paty krušných hor starobylý, krásný 
cisterciácký klášter Osek s nádherným chrámsm, velkole- 
pou a znamenitou knihovnou, obrazárnou a zahradou, v 
jehož pozadí na vysokém horním výběžku zříceniny starého 


9 


hradu Oseku, Němci Riesenburkem překřtěného, jenž 
krásnou poskytuje vyhlídku do údolí. 

Kráčíš-li dále k bodu střednímu výšiny královské, uzříš 
brzo neobyčejnou budovu před sebou, která z částky pobo- 
řenému hradu se podobá.. Jest to hostinec asi před šedesáti 
lety z pouhých přepálených, částečně slitých hřídelních cihel 
zbudovaný a Šlakenburkem (truskovým brádkem) na- 
zvaný. Zvláštnosť stavby láká sem množství hostí lázenských, 
neboť poskytuje příjemný útulek a dobré pohostění v četných 
místnostech. Když z vrchní síně po zevně zřízených schodech 
až k věži dostoupíš, máš velmi příjemný rozhled a ve věži 
samé příjemnou zábavu zřízecou tam temnicí (Camera obscu- 
ra), která na bílém podkladu veškeré okolní předměty v zmen- 
Šené míře ale úplně věrně zobrazuje. 

Teplice náležejí mezi nejstarší lázeňská místa, neboť 
původ jich tratí se v báječných dobách pohanských. Dle sta- 
rého podání žil za vlády knížete Nezamysla nástupce Přemy- 
slova v krajině Teplické, asi v těch místech, kdež stojí ny- 
nější vosnice Vřetenice (Settenz), na silnici z Teplic do 
Duchcova vedoucí, tedy asi /, hodiny od nynějších Teplic, 
zámožný vladyka Kolostoj, jehož četné bravy v blízkém 
rozsáhlém lese se pásávaly i také dobrou píci nalezaly. Tu 
přihodilo se jednoho. due, když se sluhové jeho z této pu- 
stiny s bravem domu navraceli, že jim jeden kus dobytčete 
scházel. Když pak ho dlouho byli hledali, nalezli jej konečně 
na místě rozrytém, kdež z rozryté země teplá voda vyprysko- 
vala, kterou se pobřešené dobytče příjemně postřikovati ne- 
chalo. „Sluhové, jenž dosud žádný teplý pramen v této kra- 
jině neznali, tímto neobyčejným úkazem udivení, prý zvolali: 
„Teplá voda!“ A chvátali ihned domu, aby podivnou tuto pří- 
hodu pánu svému zvěstovali. 

Kolostoj ale uměl důležitost tohoto vynálezu oceniti, po- 
važoval odkryté teplé zřídlo za dar příchylných jemu bohů 
a osvojil si je. Aby je ale lépe hlídati mohl, opustil dosa- 
vadní bydliště své a zbudoval sobě nový domov na blízku dra- 
hocenného pramene, který tak dlouhou dobu před lidskou la- 
kotou skrytý pouhým pralesem střežen byl. 

Léčivá moc tohoto zřídla roznesla se jak se zdá, v krátké 
době po vůkolí a vzbudila v sousedstvu  Kolostojovu mocné 
závistníky, což také bylo příčinou, že opatrný Kolostoj dům 
svůj dle spůsobu tehdejšího co nejlépe upevnil, srubem opa- 
třil a vším možným spůsobem zabezpečiti se bleděl proti ná- 
hlému přepadení. A vskutku nebyla jeho opatrnost marná. 


10 


Běla, příbuzná vojvody Nezamysla, jíž sousední krajina 
Bilinská náležela, záviděla Kolostojovi zřídlo odkryté i uza- 
vřela, že jej o ně připraví. Přemluvila k tomu manžela svého 
Košťála, jenž k jejímu vybídnutí souseda s padesáti pacholky 
přepadl. Opatrný Kolostoj, jenž na něco podobného již při- 
praven byl, odrážel srdnaté dobyvatele tak dlouho, až se mu 
konečně podařilo zabiti Košťála šipem dobře mířeným. Pa- 
cholci pádem pána svého ustrašeni utekli a přinesli nešťast- 
nou zvěsť Béle, která na to v krátké době hořem zemřela. 

O Kolostojovi vypravuje se dále, že touto událostí ještě 
opatrnějším se stal a srub svůj tak upevnil, aby se budou- 
cího dobývání báti nemusil. Mezitím se ale pověsť léčivého 
zřídla víc a více rozšířovala, osadníky do pustiny přilákala 
a základ k Teplicům byl položen. 

Mnozí také tvrdili, že ono staré stavení, které dosud 
v knížecí zabradě přímo za kostelem na vysokém výběžku stojí, 
jež kryto jest dvěma špičatými věžičkami, bývalým zámkem 
Kolostojovým bylo — což arci jest víře nepodobné, poněvač 
za dob Kolostojových jen dřevěné sruby se roubily. Že však 
jméno Teplic od teplé vody odvozeno, jest docela pochopi- 
teluo, a opakuje se jak známo na mnohých jiných místech. 

Předeslanou pověsť vypravuje Václav Hájek z Libočan 
a udává r. 762 po Kristu za dobu objevení teplického zřídla. 
Také stává domněnka, že kníže Nezamysl neštěstí příbuzné 
jemu Běly a Košťála bez pomsty nenechal, neboť jmenuje se 
ještě za jeho panování nástupcem Kolostojovým Radobeji, 
vlastní Nezamyslův bratr co kníže Teplické, Zatecké a Lipské 
a Balbín zmíňuje se také o knížatech Teplických v těchto dobách 
— což by na rychlý rozkvět lázní Teplických poukazovalo. 
Balbín také píše, že jednoho dne zřídlo Teplické náhle se ztra- 
tilo a teprv po dlouhém hledání opět se objevilo. Tuto událost 
připisoval pověrečný lid hněvu bohův, poněvač občané tepličtí 
za upotřebení zřídla k lázním plat brali. 

První dějepisně opodstatnéná zpráva o Teplicích sahá 
však jen do dvanáctého století, kdež se jedná o založení pa- 
nenského kláštera řehole svatého Benedikta při zřídlech Te- 
plických, Juditou druhou manželkou knížete Vladislava II., 
dcerou lantkraběte Durinského, paní znamenité krásy, ducha 
neobyčejného, myslí smělé a podnikavé, milovnice nauk a li- 
teratury, sběhlou i v řeči latinské i ve věcech politických, jak 
ji Palacký líčí. To stalo se asi r. 1156 — v dobách, kdež 
horlivostí náboženskou téhož knížete a jeho manželek devět 
nejznamenitějších klášterů a sice 6 mužských a 3 ženské 


11 


v Čechách povstalo. Zjistěno však není, v kterých místech ten 
klášter stával, jejž již po sto letech trudný osud stihnul. R. 
1278. totiž, když císař Rudolf I. Habsburský svého mocného 
soupeře Přemysla Otakara II., krále Českého přemohl, rozbili 
císařští žoldnéři také klášter Teplický. Klášter ten zotavil se 
však opět a zbožná mysl bohatých sousedů, jmenovitě také 
páni z Koldic, jenž v dobách těch na Krupce vládli, rozmno- 
žili jeho statky. Avšak vzdor tomu nebylo jemu dlouhé tr- 
vání souzeno. Dne 7. července 1421. přepadli je pražští Hu- 
sité pod vůdcovstvím Ja na, bývalého mnicha, vyplenili a vy- 
hnali jeptišky, jenž pouze částečně útočiště v Krupce nalezly. V 
krátké době potom drancovali Sasíci, jejichž panovníku císař 
Sigmund některá česká města zastavil, celé vůkolí a sužovali 
je vypalováním a vražděním. Konečně dobyli Husité pod vůd- 
covstvím Prokopa Holého r. 1426. Teplice po druhé, vypálili 
a zničili klášter panenský na dobro, a město i S panstvím do- 
stalo se výtečnému vůdci Táborův Jakoubkovi z Vřešovic. 

Roku 1467 (?) potvrdila královna Johana, manželka krále 
Jiřího z Poděbrad, jíž Teplice k výživě byly dány, veškerá 
nadání městu prvé udělena. Další potvrzení jich stalo se krá- 
lem Ludvíkem r. 1525, králem Ferdinandem I. roku 1543, 
císařem Maxmilianem II. r. 1579 a císařem Rudolfem IÍ. r. 
1587. V dobách těch přiznávali se Tepličané k husitismu, 
neboť se tam den úmrtí mistra Jana Husa, jak mnohé listiny 
prokazují, každoročně slavíval. 

Po smrti královny Johany r. 1475 připadly Teplice mlad- 
šímu králevici Jindřichovi. Tou dobou, asi kolem roku 1480 
přistěhovali se také židé do Teplic, neboť koupili v krátké 
době později tak zvanou městskou zahradu u Krupské brány 
na pohřebiště. Roku 1541 měli již svou synagogu a knihovně 
pojištěné domy. 

Rada následovavších pak pánů Teplických byla následující : 
Roku 1482. Purkhart z Fictum. 
1497. Jiří z Fictum. 
1502. Felix z Fictum. 
1508. Albrecht z Kolovrat-Libšteinský. 
1510. manželka téhož Anna z Kolovrat. 
J511, bratři Bernart a Jan z Valdštýna. 
1517. Jan z Valdštýna sám, po smrti bratra Bernarta. 
1524. Sigmund ze Smiřic. 
1527. Jan rytíř z Malzánu. 
1530. Zděnek Lev z Rožmitálu. 
1535. Adam Lev z Rožmitálu. 


3 


"333333 


12 


Roku 1538. Šimon Třeštík:z Hyršova. 


ec9? 


1344. 


1569. 
15783. 


1585. 


1589. 


Vulí z Vřešovic, pán na Teplicích a Nových Zámcích, 
podkomoří králové a nejvyšší písař zemský, vý- 
tečný právník a učenec, jenž s nejznamenitějšími 
učenci doby své, jmenovitě s básníkem Tomášem 
z Limuz, pro mírnou povahu svou Tichý m čili 
Mitisem zvaným a Bohuslavem Hasi- 
šteinským z Lobkovic přátelsky obcoval. 
Teplice jsou jemu povinnovány za mnohá zvelebení 
— jmenovité za vystavení zámeckého kostela, kdež 
také hrobka jeho se nachází, a za obnovení husity 
pobořeného hradu na hoře Doubravské, jejž také 
Novými Zámky zvali. Tou dobou také po- 
vstalo bratrstvo střelecké v Teplicích, neboť se již 
při r. 1552. střílení na ptáka uvádí, jak podnes 
starý zachovalý štít s tímto ročním číslem dotvrzuje. 
Bernart z Vřešovic, za jehož panování, jmenovitě 
od r. 1570. luteranství se rozšířilo. 

jeho sestry Anna a Majdalena, kterážto poslednější 
r. 1575. za Jiřího z Krásné Hory se provdala. Načež 
se panství 


. na Jiříka, Hanuše a Wolfa z Krásné Hory dostalo 


a postoupeno jest prvějším 

Radslavovi Vchynskému ze Vchynic a Tetova 
staršímu, pánu na Petrovicích a Záhořanech, 
tajnému radovi císaře Rudolfa II., jenž s měšťany 
Teplickými v stálém rozbroji žil. Příčinu k tomu 
zavdalo právo varečné, jež Radslav měšťa- 
nům odňal. Velkých zásluh o Teplice získal sobě 
pástupce jeho: 

Radslav Vchynský mladší, jenž první 
přiměřené lázně v městě postavil. Byly to jme- 
novitě následující: Velká panská nyní mužská lázeň, 
obyčejná lázeň pro ženy, vznešená lázeň pro inč- 
šťanky, lázeň kněžnina (tak nazvána dle kněžny 
Saské) pak sprostá lázeň pro muže, sprostá lázeň 
pro ženy, konská lázeň při městské zdi, teplá 
lázeň, studená lázeň (nyní lázeň knížecí) a nynější 
pasířská lázeň (Gůrtlerbad), která se prvé za prá- 
delnu používala. Kromě těchto byly v Šonově a 
u Šonova něktoré otevřené lázně; jedna totiž u pro- 
střed močidla na len, jež obtékala voda studená, 
jedna u potoka (Tempelbad), nynější lázeň ka- 


13 


menná, nad potokem sirná lázeň, nynější nové 
lázně, a na louce badí lázně. Toho Času koupá- 
valo se společně, jakkoli již oddělené lázně sta- 
věti se počaly. Radslav Vchynský mladší dostavěl 
také hrad na hoře Doubravské, jejž Volf z Vře- 
Šovic po husitském spustošení obnovil a upevnil 
jej dle tehdejšího spůsobu co nejlépe. Jej následoval 
Roku 1615. syn Vilém Vchynský, zaamenitý generál a 
přívrženec  Valdštýnův, jenž 25. února 1034. v 
Chebu první obětí známého vražedlného přepadnutí 
se stal. Byl chotí svou Alžbětou Majdalenou, 
sestrou hraběte Trčky s Valdštýnem spřízněn; 
neboť Trčkova manželka Maxmiliana, rozena hru- 
běnka z Harrachu, byla sestra Marie Isabelly z 
Harrachu, choti vévody Frýdlantského. On upevnil 
Doubravskou horu z příčiny války třicetileté ho- 
landskými válečnými stavitely ještě více. 

Po celou tuto strašlivou válku utrpěly Teplice rovněž 
tolik jako jiná města. Přítel i nepřítel drancovali bez milosti 
a vybírali výpalné. Několikrát byly Teplice dobyty, obsazeny 
a opět dobyty. Roku 1631. usadili se tam Sasové; r. 1637. jsou 
po dobytí Doubravské hory plukem Morvaldovým spustošeny ; 
roku 1639. obdržela pevnosť na hoře Doubravské Švédskou po- 
sádku, která okrsek Teplický plenila a pálila; roku 1646. do- 
byli Švédové město a zůstali v držení téhož nepochybně, až 
do skoučení války, poněvač, plukovník Kannenborgel při svém 
pochodu skrz město r. 1648. veškeré hotové peníze pobral, 
zásoby obilní ale z částky na zámek Mostecký, z částky do 
Litoměřic do zásobáren Švédských odvésti kázal. V říjnu ali- 
stopadu téhož roku vtrhl do města plukovník hrabě Vrtby 
s 600 koní a po něm plukovník Paykul, jemuž falckrabě Te- 
plice na tři měsíce odkázal. Jeho žoldnéři spotřebovali a zni- 
čili tolik zásob, že v celém okolí veliká nouze u drahota na- 
stala. Jak mnoho Teplice v této válce utrpěly vysvítá z toho, 
že roku 1041. v městě jenom ještě 22 obydlených a 44 ne- 
obydlených domů stálo, a majitelové těchto buď zavražděni 
byli aneb morem zahynuli; 49 domů lehlo buď popelem aneb 
bylo Švédy pobořeno. 

Vzdor všem těmto svízelům počovalo se starostlivě 0 za- 
chování lázní, a aby se nemocným, kterým se až do té doby 
potřebné léky buď z Litoměřic aneb z Mostu donášeti mu- 
sily, rychlá pomoc zjednati mohla, založil Prušan Matěj Za- 
vadov ze Sensburku r. 1620. první lékárnu « Teplicích, Tato 


14 


lékárna ale jak se zdá, v dobách pozdějších opět zanikla, po- 
něvač následkem stížnosti doktora Pestenreutra (1674) prvního 
lázeňského lékaře v Teplicích, po němž r. 1690 Jan Bedřich 
Zittmann následoval, opět teprv nová lékárna zařízena byla. 

Po zavraždění Vchynského byly Teplice a veškeré statky 
jeho zkonfiskovány a císařem Ferdinandem II. generálovi 
hraběti Aldringenovi dány, jakž 0 tom darovací listina ze 
4. května 1634 svědčí.  Aldringen netěšil se však dlouho z 
daru jemu uděleného, neboť již dva měsíce později, 20. čer- 
vence 1634 v jedné šarvátce proti Švédům padl. Dědičem 
jeho stal se nejprvé bratr Markus Aldringen, biskup Sakov- 
ský, po něm bratr Pavel, biskup v Tripoli. Když pak i ten 
1. ledna 1666 zemřel, přešly veškeré statky jeho, tedy i Te- 
plice na sestru Annu hraběnku z Aldringen, manželku Jero- 
nýma svobodného pána z Kláry. 

Ferdinand IÍ. udělil hned po smrti generála Aldringena 
sestře hraběnce Anně potahmo jejímu manželu, svobodnému 
pánu z Kláry nápadnictví na veškeré Teplické statky, jež cí- 
sař Leopold £. s tím dorozuměním potvrdil, ž3 pánové Te- 
pličtí z rodu Klárych vzhledem na zásluhy, jež sobě generál 
Aldringen o dům Rakouský získal, znak hrabat Aldringen- 
ských se svým spojiti a pro budoucnost Kláry-Aldrin- 
gen psáti se mají. Zároveň udělil témuž Jeronýmovi a jeho 
potomkům listinou ze dne 28. ledna 1666 důstojnost hraběcí, 
kteří později důstojnost knížat říšských dosáhli, 

Od té doby náležejí Teplice, Binsdorf a Karlem z Kláry 
za 32000 zl. přikoupené panství Krupské a Sezemice knížecí 
rodině Kláry-Aldringen, která všemožně o zvelebení lázní Te- 
plických a Sonovských pečuje. 

Jak již podotknuto, přilnuli obyvatelé Tepličtí během 
šestnáctého století k protestantismu. Jelikož po r. 1620 krutá 
protireformace nastoupila, neměl, arci jen nepatrný zbytek 
bývalých osadníků nápotom žádného kněze až do roku 1635, 
kdež Adam Proch prvním katolickým farářem se stal. Farní 
chrám zbudován jest ale teprv roku 1700, v kterémžto roce 
tehdejší tři hrabata Kláry-Aldringen k němu základ položili. 

Na začátku šestnáctého století vynikli zde dva bratři 
Kašpár a Jan Cropatius (Kropáč) básnictvím a byli císařem 
Ferdinandem I. co básníci korunováni a na šlechtictví pový- 
šeni. — „Slovník Naučný“ udává je za rodáky Plzenské. R, 
1650. jmenují také syndykusa městské rady Kristiana Davida 
proslaveným a korunovaným básníkem. 


- 


Ja 


Po válce třicetileté stihly ještě nesmírné požáry Teplice. 
Tak vypravuje se, že r. 1654 na více místech založený oheň 
vypukl. Roku 1793 v několika hodicách 150 domů popelem 
lehlo; ale město zotavilo se pak v krátké době opět. Po tři- 
cetileté válce přibývalo navštěvovatelů, mezi nimiž nezřídka 
i korunované osoby se čítaly. Od r. 1054 navštěvovala lázně 
Teplické saská kněžna Majdalena Sybilla se svým manželem 
a více jiných říšských knížat. Roku 1699 dlela zde švédská 
hraběnka Aurora  Kónigsmarkova, která krásou neobyčejnou 
a-co milenka kurfirsta Saského a krále Polského Bedřicha 
Augusta Silného proslula. Byla se pak matkou stala známého 
maršálka Saského, jenž státi se měl vojvodou Kuronským. — 
Tito hosté mívali obyčejně množství služebnictva za průvodčí. 
Právě jmenovaného roku bylo zde také neobyčejné množství 
osob vojenských a 180 Janičárů. Roku 1709 navštívil Teplice 
car Petr Veliký. V nynějším století car Alexandr a Mikuláš, 
Bedřich Vilém IIl., král pruský, každoročně královna Bavor- 
ská, král saský a více jiných panovnických osob — nečítaje 
členy našeho nejjasnějšího panovnického domu. Mezi učenci 
a básníky jmenují co navštěvovatele mezi jinými Alexandra 
Humbolda, Cuvier-a, básníka Gólhe, Jana Bohumíra, Seume, 
jenž zde r. 1810 zemřel, a jemuž ke cti ulici od lázní měst- 
ských do Šonova vedoucí ulici Seumeovou nazvali. — Theophra- 
stus Paracelsus navštívil prý mezi r. 1520—1530 Teplice a 
odporučoval zřídla Teplická; taktéž Agricola. 

Zřídla Teplická, jejichž přirozená teplota až na 38i 39 
stupňů teploty dle teploměru R. vystupuje, tak že pro lázně 
obyčejně se ochlazují, měnila během věků obyčejný směr svůj 
několikrát a vyžadovala obdobných oprav. Roku 1755. 1. li- 
stopadu, v době hrůzného zemětřesení v Lisabonu, přestalo 
hlavní zřídlo se prýštiti a teprv po několika minutách vyři- 
nula se voda rudá Ss hrozným šumotem.  Minulého roku ale 
počalo zřídlo nenadále klesati a zmizelo téměř úplně. Tato 
osudná událost ohromila obyvatele Teplické, neboť hrozila jim 
úplným zaniknutím lázní, jediného to zdroje jejich výživy. 
Ihned pátralo se po příčině a tu shledalo se, že vyrazila v 
uhelných dolech Duchcovských a zatopila je. Po mnohém pře- 
mítání jak by se této nesnázi odpomoci mohlo, uznalo se, že 
zřídlo horké skrze stále a stále množící a šířící se doly hně- 
douhelné ve vůkolí jinak udržeti nelze, než když se pramen 
horký v dostatečné hloubce uchytí a zdvibacím strojem. čer- 
pati bude. Ihned činily se přiměřené přípravy, pramen se 
šťastně chytil a vychází horčejší než prvé na povrch. Pro 


16 


uvarování budoucí nehody ale uznalo se za nevyhnutelno, 
vrtati ještě hloub a tak hluboko, až se větší hloubka docílí, 
než kam nejhlubší hnědouhelné doly sahati mohou, by bu- 
doucně veškerá příčina unikání odpadnouti musila. Ta k usta- 
novilo se, a tak pracuje se nyní o tom neustále, netoliko při 
zřídle původním městském, ale zároveň při zřídlech ostatních 
i Šonovských; jen že to práce velmi obtížna. Pro vřelost vody 
nevydrží tam dělník dlouho, musí ve vysokých botách z ne- 
promokavé kůže pracovati a přece neubrání se někdy puchýřů 
na nohou. Dejž Bůh sťastného dokončení, jež přáti jest ne- 
toliko k vůli prospěchu občanů Teplických, ale k vůli cho- 
robnému člověčenstvu ! 

Šonov čili Šanov, jenž jaksi předměstím Teplickým 
jest, neboť bezprostředně s Teplicemi souvisí, byl od pradávna 
již samostatnou obcí a má také své lázně, jakž se 0 tom již 
v předu zmínka stala; ale osud a dějiny jeho souvisí tak těsně 
s osudem Teplic, jako nerozlučné jeho položení. Protož nelze 
o něm nic zvláštního říci, leč že zřídla Šonovská — totiž 
lázně kamenné, lázně hadí a nové lázně menší teplotu jeví, 
než zřídla městská, neboť dosahují nejvýše 34. stupně teploty 
dle teploměru R. 

Jakkoli zřídla ta také od pradávna známá jsou, zůstal 
Šonov přece až do minulého století jen nepatrnou vesnicí, 
poněvač o Šonovských zřídlech nepravá panovala pověst, že 
škodlivy jsou, ba voda zřídel těch za jedovatou se vyhlašo- 
vala. Teprv r. 1759. zřídila se kamenná lázeň z bývalého 
močidla na len náležitě ; hadí lázeň, prvé docela zanedbána 
a útočiště tuláků dostala r. 1773. přičiněním knížete z Ro- 
hanu příslušného ohradění a přístřeší. Roku 1800 obnovily 
se lázně kamenné i nové, prvé sirné lázně, 

Počet lázeňských hostů Teplicko-Šonovských množí se 
každoročně a dosáhl v roce minulém již vysokého čísla 20000 
nečítaje v to turisty, jež každoročně jen co cestovatelé tuto 
čarokrásnou krajinu navštěvují a jichž ještě mnohem více bývá. 

Východně a těsně za Šonovem vypíná se vysoká čedi- 
čová homole, která kolkolem rozkošnou vyhlídku do okolí 
Teplického poskytuje, s rozvalinami bývalého mohutného 
hradu Doubravské hory. 

Hora Doubravská leží asi %/, hodiny od Teplic, posky- 
tuje velmi zajímavý výlet hostům lázeňským. Cesta k ní vede 
Šonovem vedle kamenných, hadích a nových lázní dobrou vo- 
zovou cestou až ku patě hory, odkudž pěšina příjemným 
trávníkem k troskám staré brany, a dále lesíkem březovým 


17 


a dubovým badovitě do vrchu se vine. Kromě této vede ještě 
jiná zvláštně dělaná cesta kolem hory až k rozvalinám. 

Dějiny Doubravské hory, po německu Schlossberg 
zvané, tratí se v háječnéra temnu dob pohanských. V těchto 
dobách stávalo prý na temenu pohanské obětiště, neboť se 
v okolí i hroby pohanské nalezly. Kdy se zde hrad postavil 
není známo; kolují sice o něm báchorky, které až do po- 
hanských dob sahají a čárami protkany jsou; jelikož ale 
mravného základu postrádají a až příliš Špisovinou zapáchají, 
bude lépe, když je opomineme. Nelze tedy udati, kterak 
hrad ten povstal, leč praví se, že již v dvanáctém století 
knížecí byl tvrzí a jeho kastellanové zároveň ochranci klá- 
štera Teplického. 

Od počátku válek husitských až do sklonku šestnáctého 
století náležel pp. Vřesovcům z Vřesovic, jež později zároveň 
nad Teplicemi vládli; jen v druhé polovici šestnáctého století 
jmenuje se Bohuslav Kaplíř ze Sulevic pánem na Hoře Dou- 
bravské. Napotom splynul osud hradu s osudem Teplic úplně, 
podlehl rovněž tak protireformaci a jeho opevnění strženo 
jest na rozkaz císaře Leopolda I. dne 3. listopadu 1655., 
načež zpustnul. 

Zde ještě podotknouti třeba, že Teplice až do války 
třicetileté český ráz zachovaly, že ale po r. 1620 nastalá 
protireformace a pronásledování zdejších protestantů poněm- 
čení celé krajiny velice podporovaly, poněvač většina ryze 
českých rodin z vlasti vystěhovati se musila. — 

Ohlednuvše se takto v Teplicích a čarokrásném okolí, 
podíváme se do našich Karlových Varů, jež jedi- 
nými jsou na světě, protož známy všem vzdělaným národům 
naší zeměkoule. Co turisté béřeme se tuto směrem opačným 
než hosté lázeňští, jež užívavše prvé lázní Karlovarských, 
lázně Teplické co doplněk léčení navštěvují. Za dob nynějších, 
kdež obě lázeňská místa spojená jsou železnicí, je snadno po- 
dívati se z jedných do druhých; třikrát za den jezdí vlak z 
Teplic do Varů Karlových a naopak, a celá jízda trvá jenom 
asi 4 hodiny. Z Teplic jede se delší dobu ještě krásným 
údolím Běliny, jako zahradou ohromné rozsáhlosti, jen četné 
sem a tam roztroušené báně s haldami hnědouhelnými a mi- 
Jíři, V nichž prach uhelný na popel vypalují, urážlivě ruší 
idyllický dojem roztomilé krajiny. To jest část onoho po- 
žehnání, jež nám přinesl novověký průmysl, jemuž se na 
všech stranách tak horlivě blahořečí. Smrdutý dým, jenž 
vzduch“ naplňuje, veškeren rozhled temní, krásnou přírodu 


2 


l9 


zahaluje, naše plíce obtěžuje a naše zdraví podkopává, a ko- 
petový trus, jenž veškeré předměty černí a obyvatelstvo okršků 
průmyslových k druhům uhlířů řadí, jsou nejdůležitějšími vy- 
moženostmi, jichž se obecenstvu ctěným velkoprůmyslem čili 
továrnictvím přímo dostalo. 

Několika pamětihodných míst dotýká se dráha tímto 
směrem, z nichž kromě pojmenovaných již míst z okolí Te- 
plického a skalného velikána Bořenu, jenž Ss námi dlouhou 
dobu rozloučiti se nemůže a ještě za vrchy se skrývaje „s 
Bohem“ nám dává, prvním jest Most (Brůx), starožitné 
královské a okresní město s obyvatelstvem německým, s ně- 
kolika pěknými kostely, třemi kláštery a starobylou radnicí. 
Most byl za dávných dob již městem dokonale hraženým, do 
něhož dosud tři velké a dvě malé branky vedou; na počátku 
třináctého století byl již hojně navštěvovanou osadou tržní, krá- 
lem Přemyslem Otakarem IT. na město královské povyšen, byl 
často svědkem krvavých v této části naší vlasti svedených 
bitev, jmenovitě také v dobách války husitské. Dále Cho- 
můtov (Komotau) královské a okresní město též s Rč- 
meckým obyvatelstvem, jež celou krajinu při horách Krušných 
až po Planou zaujalo. Zde pochován jest v děkanském chrámu 
slovutný Bohuslav Hasišteinský z Lobkovic a 
chovala se znamenitá jeho knihovna, která ale bohužel 24. 
července 1598. požárem jest zničena. Zde narodil se dne 19. 
srpna 1722 dějepisec český František Pubička, jenž 
5. června 1807 v Praze zemřel. Roku 1421 ztekli husité 
město a vyplenili je. Dále Klášterec (Klóstecle), starožitné 
město na levém břehu Oharky se spustlým zámkem, jež v 
třináctém století ku klášteru Postoloprtskému náleželo. Zde 
počíná krajina hornatá místy vysokými skalinami prostouplá 
a tahne se po obou břehách řeky Ohárky skoro až ku Kar- 
lovým Varům. Dále Ostrov (Schlackenwerth), prastará 
prvé česká osada, pojmenována takto, že mezi dvěma rame- 
nama Bystřice leží. Ostrov sestával původně ze starého hradu 
a nynějšího „starého města“, teprv v 13. věku za Slavka 
z Riesenburka rozšířen jest a Slavkův Ostrov, 
Slavkenwerd nazván. Císař Sigmund dal Ostrov v zá- 
stavu svému kancleři Kašpárovi Šlikovi a jeho 
bratřím, jimž mimo všecko své právo v Chebsku a Loketsku 
ještě znamenité privileje udělil. Rod Šlikův stal se takto 
mocným a jedna větev téhož rodu nazývala se pak Ostrovskými, 
kdež v Dolech Jáchymových nápotom na stříbro dolovali, 
jakž o tom staré Šlikovské dolary svědčí. V držení Ostrova 


19 


zůstali Šlikové až do roku 1623, kdež jim odňat jest. poněvač 
se na tehdejším českém povstání zúčastnili. Ondřej Šlik od- 
praven r. 1621 na staroměstském náměstí. — Z Ostrova bií- 
žíme se již ku Karlovým Varům, jež ale dřív neuzříme, až 
u nádraží tamního, poněvač leží v úzké, hluboké, vysokými 
vrchy s obou stran stísněné rokli, po obou stranách řeky 
Teplé, která pod městem do Obárky ústí. 

Pohled na Vary Karlovy z nádraží překvapí cizince. 
Užasne nad divokým položením v úzké tak stísněné rokli, 
že k městu kromě úžlabiny říční jen strmé stráně vedou a 
přístup pouze nákladnými, umělými cestami se umožnil. Město 
samo zdá se odtud jenom nepatrným, jelikož záhybem poříčí 
Teplé většina budov za vrchem zrakům ujde. Tím větší ale 
jeho podivení, když sestoupí dolu a vedle těch četných čá- 
stečně rozsáhlých budov kráčí. Zdá se téměř nemožno, zbu- 
dovati v tak uzounkém příkrými vrchy stísněném poříčí tolik 
domů, vtěsnati tam spořádané ulice a ještě k tomu více 
ulie vedle sebe. Avšak stojí tu domy nad domy jako při- 
lepené a vtlačené do skalnatých vrchů. 

Jest to zvláštní podoba města, jaká se cestovateli sotva 
někde jinde naskytne. Udiven kráčí ulicemi a pohlíží na obě 
strany, přemýšleje o odvážlivém počínání obyvatelů, jenž tolik 
pěkných domů na příkrých stráních nastavěli a přece poho- 
dlný přístup k nim zřídili; — obdivuje se umělé pražské 
silnici, která prvé, pokud ještě železnice nestávala, od 
Bochova podél Andělské Hory vrchu karlovarského dostíhnuvší, 
v odvážných podezděných záhybech až do města bezpečně a 
tak pohodlně svedla, že vozy poštovní cvalem po ní sjížděly, 
ačkoliv cestující div závrať neuchvátila, když s vozu do srázné 
prohlubně Karlovarské se dívali. Zkrátka, Karlovy Vary 
jsou městem docela zvláštního neobyčejného rázu, zbudovaným 
v krajině divoké se všech stran vrchy obstoupené, Příjemná 
zeleň stromová blaží oko i emysly a osvěžuje ducha kráče- 
jících ulicemi. Což pak teprv Karlovarská vřídla! — Tu zů- 
stane příchozí nad neobyčejným přírodním úkazem omráčeu 
státi, velebí a obdivuje ohromnou a pečlivou dílnu přírody, 
která stále a stále pracuje, aby dítkám svým nejrozmanitějším 
spůsobem prospěla. Právem jmenují se vřídla tamní j'edi- 
n ý mi na světě. Kdež uzříš podobný a tak prudký vodomet, 
jenž obdobně takové spousty horké téměř vřicí vody až do 
výšky třisáhové vystřikuje? — leč Geyser na Islandě, jenž 
velkolepostí a obsáhlostí vřídlo Karlovarské arci daleko pře- 
sahá. Avšak vřídla Islandská nelze tak snadno využitkovati 


2+ 


20 


ku prospěchu chorobného člověčenstva pro kruté studené po- 
ložení zeměpisné a dalekou vzdálenost uprostřed moře sever- 
ního. Proto chvátá na tisíce ctítelů každoročně ze všech kon: 
čin světa ku svému jedináčku, ku vřídlům Kar- 
lový m. 

V některém ohledu předčí arci Teplice Vary Karlovy, 
celkem ale jsou a zůstanou Karlovy Vary pr'ní hvězdou mezi 
lázněmi léčivými, a obyvatelé tamní dovedou vážiti sobě dů- 
ležitosti velikého daru, jejž příroda jim poskytla. Všemožně 
přičiňují se, aby velkolepé vřídlo i důstojně upravili a okolí 
jeho: spůsobem příslušným uspořádali; a jak pečují o vše- 
stranné pohodlí a pohostění hostů lázeňských — netoliko za- 
opatřením pohodlných mírně ceněných bydlišť a přiměřené 
stravy, ale zároveň krásnou úpravou lázní, veškerých místností 
kdež se pramen vřídlový pije, krásných sadů v městě samém 
a nesčíslbých procházek mimo města, jak v pořičí Teplé, tak 
na „obou „příkrých stráních s mnohými odpočívadly, které 
rozmanité rozhledy do rozličných částí města poskytují. S 
nesmírným nákladem zřídili minulého roku na pravém břehu 
Teplé přímo pod chrámem děkanským velkolepou železnou 
dvěma, velkými báněmi a čtyřmi malými vížkami ozdobenou 
kolonadu (Sprudelkolonade), jenž horké vřídlo kryje, hostům 
lázeňským k pití vřídlového pramene a procházkám slouží, 
a zároveň příjemný odpočinek poskytuje, ku kterémuž účelu 
množství sedadel kolem postranních stěn umístěno, více skupení 
krásných, květin rozestaveno a z rána příjemná hudba hraje. 
Za podobným účelem postavili něco níže na levém břehu 
Teplé, tam kde bývalo mlýnské vřídlo, novou kamennou 
kolonadu s třemi řadami vysokých žulových sloupů v délce 
asi osmdesáti sáhů, na vrchu s terasou ku procházkám, upra- 
venou a ozdobenou v předu kromě ozdobného zábradlí dva- 
nácti allegorickými sochamí, jež rozličná  národohospodářská 
zaměstnání představují; na kteréž terase u prostřed v zadu 
místo střechy, ještě jedna veliká síň s podobnou terasou a 
čtyřmi allegorickými sochami se vypíná. Sedm let staví se 
již na této velkolepé kolonadě, která více než půl milionu 
nákladu pohltila a ještě úplně dohotovena není. Též zde pije 
se vřídlová voda u dvou pramenů a hraje hudba. 

Kromě těchto slouží ještě studně na tržišti 
(Marktbrunn) a studně zámecká (Schlossbrunn) ku 
pití vřídlového pramene, jenž na více místech vyráží. A vzdor 
tomu, Že se voda na více místech pije, jest z rána nával 
hostů ku všem vřídlům tak veliký, že se přísný pořádek při 


21 


tom (tak zvaný Gůnsemarsch) zavedl, kdež jeden za druhým 
ku vřídlu kráčí a jak mile vodu byl obdržel, opět druhou 
stranou odchází, by se nepříslušnému tlačení při vřídlech 
vyhnulo. Jest to zvláštní pohled, jak vážně si při tom hosti 
počínají, jakcby k obřadu církevnímu Kráčeli. Každý jest 
ozbrojen koflíkem z porculánu, výrobkem četných porculáno- 
vých dílen okolí, jejž na řemen jako poboční zbraň zavěšují.*) 
O mohutnosti vřídla Karlovarského svědčí ještě, že z hlavního 
vřidla u železné kolonady, kromě oné vody, která se rourami 
k veškerým lázním a do stok chladících vede, a která na 
Karlovarskou sůl se odpařuje, ještě mohutný pramen vřelé 
vody do řeky Teplé stále odteká. 

K nejnovějším stavbám lázeňským náleží také velkolené 
nové lázně (Neues Kurhaus), a lázně rašelinové, 
které závoditi budou s Marianskými, neboť správa obecní k 
účelu tomu již veliký Kus slatinovité půdy zakoupila. 

Oba břehy řeky Teplé, jenž upraveny jsou pěknou ka- 
mennou hrází, zdobí řady částečně lázenských, částečně sou- 
kromých nejvíce nových budov; dole na začátku města na 
levém břehu blíže lázní vojenských dost rozsáhlé příjemné sady, 
dále v městě na tak zvané staré louce (alte Wiese) pěsné 
stromořádí, ještě dále prostranství Goethe-ovi zasvěcené, ještě 
dále prostranství s velkolepým hostinstvím Poppa a Konečně 
Za městem úhledná restaurace Sansouci a stará letní divadelní 
budova; na pravém břehu téměř na konci města Marianská 
ulice, prvé nová louka, s rozsáhlým až k městskému pivovaru 
dosahujícím sadem. Za tímto pivovarem protestantský kostel 
a dále cesta ku kyselce a divokým lesním sadům, na p. 
k lesním sadům císařským. 

Kromě těchto dvou hlavních ulic jsou ještě výše zřízené 
uličky na stráních, kdež domy „nad domy dole stojícími stupňo- 
vitě vystupují; - na levém břehu. ještě dva výběžky v; prů- 
smycích čili sedlech, jež tuto vrcby tvoří; první zaujímá mezi 
Jinými budovami krásnou synagogu r. 1847. slohem ori- 
entalským postavenou, drubé tržiště, zámek a výše překrásný 
anglický chrámek ve slobu gotickém. 

„ Blíže ústí řeky Teplé stojí na pravém břehu nově zřizená 
dílna na robení Karlovarské soli. Dále na vrchu při bývalé 
pražské silnici pryští také pramen železnatý. -— 

*) Jak veliký nával hostů lázeňských v Karlových Varech bývá, 


svědčí to, že letos (1880.) 12. května počet hostů již na 3500 osob 
vystoupil, 


22 


Dle všeobecně panující pověsti odkryl vřídlo zdejší skok 
jelena s vysoké nad městem strmící skály, při honbě, již prý 
císař Karel IV. z blízkého župního hradu Lokte předsevzal. 
Jelen skočiv právě do horkého vřídla, opařil se, což císaře 
na vřídlo upozornilo a založení lázní za následek mělo. Ře- 
čenou jelenem naznačenou skálu přímo z města viděti lze a 
jedna z procházek po stráni vrchu vede k ní. Jelikož ale 
místo to, jak ze starých pramenů vysvítá, jmenem Vary co 
osada známé bylo již na počátku třináctého století, lze po 
věsti té jen tak dalece víru dáti, že císař Karel, upozorněn 
byv při honbě na vřídlo horké, místo to sobě oblíbil, zde 
hrad lovecký pro sebe postaviti kázal a zvelcbiv takto místo, 
Vary Karlovými je nazval. 

Že vřídlo to známé bylo již v šedé dávnověkosti, na- 
svědčuje staré původní jméno řeky Teplé, zajisté od vřídel 
Varských odvozené. I nelze také domýšleti se, že by v kra- 
jině obydlené, kdež stával na blízku znamenitý prastarý hrad 
Loket, jenž později hradem župním se stal, tak znamenité 
vřídlo dobou tolika století pozornosti lidské bylo ušlo. Že Vary 
skutečně již před Karlem IV. místem lázeňským i nějaké po- 
věsti požívajícím byly, svědčí i to, že jim král Jan Lucem- 
burský, otec Karla IV. r. 1325. sousední ves Oboru (Thier- 
garten) se vším příslušenstvím daroval, jak hodnověrný a 
dosud zachovalý od magistratu loketského potvrzený seznam 
listin, jež obecní správa Karlovarská r. 1620. před válečným 
ruchem do pevnosti Loketské byla odvezla, prokazuje. Když 
císař Karel IV. nad Vary hrad lovecký, jejž Karlsbad-em 
nazval byl postavil, nařídil obyvatelům řečené obce Obory, 
aby se pod tímto hradem usadili. Takto zanikla ves Obora, 
zalidnily a zvelebily se Vary. Císař Karel IV. není tedy obje- 
vitelem ale zvelebitelem Varů, jež se napotom dle 
hradu loveckého Vary Karlovými (Karlsbad) zvaly. 
Bruschius, proslulý básník a spisovatel z první polovice šest- 
náctého století, rodák Slavkovský (Schlackenwald), jenž © 
Slavkově a Varech Karlových psal, udává mezi jiným, že 
Karel IV. kolem r. 1358. Vary budovami opatřil a zámečkem 
na příkré při tržišti ležící skále ohradil a dle jmen+ svého a 
užívání Karlsbad nazval. — Na základě tohoto udání 
slavila také obec tamní r. 1898. pětistyletou památku zalo- 
žení lázní. 

Svobodu kterou Karel IV. městu udělil, neudržely Vary 
dlouho, neboť již syn Karlův císař Zigmund zastavil město 
roku 1436. hraběti Kašparovi Šlikovi a tento opět r. 1455. 


23 


zámek Karlovarský rytíři Polackýmu. Z toho povstaly krvavé 
rozepře mezi obyvately Loketskými a obyvately Karlovar- 
skými, vnichž Karlovarští 200 Loketských prý zajali. Násled- 
kem: toho musili pp. Šlikové zástavní právo na zámek Vary 
rytíři Polackýmu odkoupiti, což se také r. 1475. stalo. Roku 
1505 dobyty jsou Vary i se zámkem vojskem zemským v boji 
proti Šlikům a dány v opatrování Jiříkovi z Násilé, který je 
rokem následujícím Šlikům opět postoupil. Vary Karlovy zů- 
staly ale dlouhou dobu ještě Šlikům podřízeny, od nichž mnoho 
příkoří a nátisků snášeti musily, až konečně Jeroným Šlik 
nucen byl veškeré rodině jeho zastavené statky r. 1547. cí- 
saři Ferdinandovi I. navrátiti, kdež i Vary Karlovy komoře 
královské opět se dostaly. Později zastavil císař Maxmilian IT. 
a Rudolf II. Karlovary opět, jen že se neví komu; naposledy 
ale král Matiáš panu Egererovi r. 1617. Kdy se Karlovary 
svobodným královským městem staly, není známo; 
přece však musilo se již v tehdejších dobách obci dobře dařiti a 
lázně mnoho vynášeti, poněvač koupila mezi lety 1532—1615. 
statky Donice, Dalvice, Rosnici a j., tak že přítomně 2572 
jitra 440C]“ pozemků ve svém vlastnictví drží, které 440.771 zl. 
88 kr. odhadní ceny mají (viz Dr. Hlaváček Ortsgeschichte 
von Karlsbad). Královským městem jmenuje Karlovary nej- 
prvé císař Josef I. r. 1707.; ve všech listinách věku patnáctého 
ale jmenují se Karlovary pouze Vary. 

Za dob Karlových nebylo asi město veliké a zaujímalo 
jak se praví nejvýše 40 domů blíže vřídla u paty vrchu zá. 
meckého. Dle podání doktora Summera z roku 1571. měly 
Vary v tehdejší době patero brán: jednu na konci ulice vří- 
dlové, druhou u vchodu ulice k mlýnským lázním, třetí blíže 
zámecké studně, čtvrtou při mostu Jánském (Johannisbrůcke) 
a pátou v ulici Pražské nad kostelem — z čehož vysvítá, že 
se obmezovalo tehdejší město na tržiště a nynější vřídlovou 
ulici, která času tehdejšího ulicí křižovou slula. Později po- 
vstala nynější křižová ulice; na Staré louce počalo se 
teprv r. 1690. ale tak pilně stavěti, že r. 1726., jak tehdejší 
vyobrazení jeví, již tak zastavena byla, jako nyní. Většina 
domů starších byla však dřevěná a šindelem krytá. Stavby 
krásnější a větší šíření města sahají toliko do třetího desíti- 
letí nynějšího věku, kdež teprv krasocit pro zevní uspořádání 
budov a ulic všeobecně jeviti se počal a návštěva lázní více 
a vice zobecněla. Neboť, jakkoli se předpokládati může, že 
Vary drahný čas před. Karlem IV. co lázně léčivé se použí- 
vaty, bývala návštěva chorobných v dobách minulých přece 


24 


jenom velmi nepatrná u porovnání s návštěvou nynější, jak 
následující statistická udání vykazují. Dle těchto obnášel počet 
tamních hostů: 


Ry MAG. ie pí « 134 rodin. R, 1820.. . . «. „1461 rodin 
„A160 -3.4 s=aj6 3 100,4 « n 1880, 1x01 24481 
PET ZOP O ODA E 1 1840,0017 sa 42002 
n a LA“ IU MSV „1860407 .. 7% © M5 je 
„ 1782. jenom . . 10 p „ 1660... <. 6866. 
noha 9149. J0B68708 „ 1869.. 40151,4 141003005% 

SP k. o voj dd Jm » 878. ze eshi 0 ds l4076 vlas 
„ 1809. opět jenom It > „ 1879.. kolem —. 24000 „, 
M9101 113%, $HDAfobpih 


Téměř až do polovice minulého století koupali se při- 
byvší lázenští hosti, jichž arci jak z udaných dát vysvítá mnoho 
nebývalo, v domech soukromých, kam se voda ze vřídel po- 
mocí žlábků vedla. Takových lázní bylo dle udání doktora 
Summera r. 1971. v domech na tržišti a v ulici vřídlové ke 
dvoum stům. Po velkém požáru, jenž dne 23. května 1159. 
224 domů ztrávil, nezřizovaly se lázně v privátních domech 
více, poněvač se v těch letech lázní málo užívalo. (Byla to 
doba sedmileté války.) Malý lázenský dům se třemi vanami 
stál již od r. 1711. vokrsku mlýnského vřídla. Na místě té- 
hož kázala císařovna Marie Terezie r. 1761. větší lázně po- 
staviti a darovala je r. 1776. obci. Avšak ty strhly se roku 
1827. opět, poněvač u vřídla mlýnského pro hosty, jenž vodu 
pili, místo nevystačovalo. Za to postavily se na místě dosa= 
vadní pily lázně nové i mlýn upravil se na lázně a obydlí. 
Kromě těchto zbudovány jsou r. 1759: lázně veřejné s dvěma 
vanami pro hosty chudé a jedna vana pro nemoce kožní na 
onom místě, kdež nyní vřídlo Hygieny se nalezá. Lázně vři- 
dlové (Sprudelbadehaus) povstaly teprv roku 1831. — První 
chodba pro pití vřídla zřízená jest kolem r. 1748. u Nového 
vřídla a spojila se r. 1827. se sloupením Mlýnského. vřídlu. 
U vřídla Hygieny postaveno r. 1816. nevkusné sloupení, které 
se však r. 1826. opět strhlo a nynějším krásným nahradilo, 
Sloupení původní u vřídla hlavního (am Sprudel) povstalo te- 
prv r. 1827. Loubí u zámeckého vřidla zřízeno r. 1830. a u 
vřídla na tržišti teprv r. 1847. 


Takové nepatrné a prosté bylo zařízení lázní Karlovar- 
ských ještě v minulém století a teprv v dobách novějších 
zdokonalovalo se poznenáhla. Vzdor tomu ale byly od pra- 
dávných dob tak oblíbeny, že je osoby znamenité i hlavy ko- 
runované obdobně navštěvovaly. Abych jenom některé z dob 


25 


starších pojmenoval, uvedu: Bohuslava z Lobkovic kolem r. 
1500, sličnou  Filipinu  Welserovou, manželku prince Ferdi- 
nanda syna císaře Ferdinanda I., Albrechta z Valdštýna, voj- 
vodu Frýdlantského r. 1630., Petra Velikého, cara ruského r. 
1711. a 1712., filosofa Leibnice r. 1712., prince Eugena Sa- 
vojského, slavného vojevůdce r. 1732., Schwerina, slavného 
vojevůdce Pruského r. 1754., Gellerta 1763., Laudona r. 1761., 
císaře Josefa II. r. 1766., krále Saského, krále Pruského, ro- 
dinu knížete Čerkeského, slavného polského básníka- Adama 
Mikiewicze (r. 1829.), hraběto Stolberka, knížete Švarcenberka, 
knížete Metternicha a množství jiných netoliko z Evropy ale 
ze všech dílů světa. 

Zde zbývá ještě připomenouti, že v dobách starších 
vřídlo karlovarské výhradně ku koupání sloužilo. Když pak 
v dobách pozdějších, totiž v minulém století i k pití se po- 
užívalo, zanedbávaly se lázně, neboť se více pilo než kou- 
palo, a to vysvětluje nepatrný počet lázní po velkém požáru 
r. 1759. a upuštění od koupelí v domech soukromých. V le- 
tech pozdějších teprv nastalo opět pilnější koupání. 

Vřídlo Karlovarské vyráží obdobně také jinými misty, 
čímž proud jeho se uslabuje. To jmenují výbuchem vřídla 
(Sprudelausbruch). Příčinu k tomu zavdá zacpání otvoru, jimž 
pramen vyráží, usazováním vápenaté pěny. Z příčiny té 
musí se obdobně provrtávati, aby se usazená pěna odstra- 
nila a otvor vyčistil; což děje se obyčejně čtyřikrát za rok. 
První takový zaznamenaný výbuch udál se r. 1617. Takové 
výbuchy opakují se dost často, alespoň v několika letech 
jednou a spůsobují obtížné ucpávání a uklinování těchto nových 
otvorů. "Těmi výbuchy povstaly ty rozličné prameny, jenž to 
samé vřídlo obsahují, na obou stranách řeky Teplé vycházejí 
a jichž nyní devět k pití a částečně také ku koupání slouží, 

Nejstarší a nejmohutnější vřídlo jest 
tak zvaný var (Sprudel) v železné kolonadě, o němž 
Jsme se již zmínili; jeví teplotu 59—60" R. a dává dle u- 
dání 25 věder vedy za minutu. Jemu po boku stojí vřídlo 
ilygieny, povstavší výbuchem vřídla r. 1809., má tutéž 
teplotu, dává ale za minutu toliko 9 věder. Menší vřídla jsou: 
Vřídlo Bernardovo od r. 1784., teplo 55—579 R., 
Jež dává za minutu toliko 75 žejdlíků vody. Nové vřídlo 
teplo 48—490, 12—15 žejdlíků vody za minutu. Mlýnské 
vřídlo 459 R. 12—15 žejdlíků vody. Špitální vřídlo 
369 R. 26 žejdlíků vody. Teresianské vřídlo 41" R. 
12 žejdlíků vody. Zámecké vřídlo 37,9 R. 94 žejdlíků 


26 


vody. Ferdinandské vřídlo teprv od r. 1839. 429 R. 
31 žejdlíků vody za minutu. Nižší teplota menších těchto 
vřídel vysvětluje částečné ochlazení jich ve vrstvách podzem- 
ních, po odchylení od vřídla hlavního. 

Z vody těchto vřídel usazuje se na vzduchu kamenná 
vápenatá hmota, která poznenáhla tak ztvrdne, že se leštiti 
dá. Jmenují ji kamenem vřídlovým (Sprudelstein). 
Tato hmota jeví pestré ale měnící se barvy, dle množství ob- 
saženého železa a manganu. Z tohoto kamene připravují roz- 
ličné šperky a hračky, jež se velmi pěkně vyjímají a dosti 
patrným zdrojem obživy pro některé tamní občany jsou, po- 
něvač každý navštěvovatel nějakou památku z Varu Karlo- 
vých odnáší, 

Tato vápenatá hmota spůsobuje také tak zvané zkame- 
nění rozličných rostlinných hmot, když se do vřídla ponoří 
a delší dobu V něm ponechají. I takové zkameněliny aa pří- 
klad, zkameněný mech, kytice a jiné, jsou předmětem obchodu 
a památek z Karlových Varů, neboť se zvláštně vyjímají, je- 
více oranžový, více méně přihnědlý povrch, jenž se kysličníku 
železitému podobá. 

Hlavní součástky vřídel Karlovarských jsou: Širan sod- 
natý čili sůl glauberová a sůl kuchynská; menší příměsky: 
siran draseinatý, uhličitan sodnatý, ubličit:a vápenatý, fosfo- 
rečnan vápenatý, zásaditý fosforečnan hlinitý, fluorovodík vá- 
penatý, uhličitan hořečnatý, uhličitan železnatý, uhličitan štron 
čitý, uhličitan manganičitý a nevázaná kyselina uhličitá kromě 
nepatrných částek Jodů, Bromů, Arsenu a jiných, celkem 50 
čili 0:66%/, hutných součástek. První rozbor provedl tamní 
lékař a rodák doktor Becber r, 1789., jenž mnohé zásluhy 
sobě získal o lázně Karlovarské a robení karlovarské soli 
prospěšpým odpařováním vřídel zavedl. Této soli vyrábí se 
nyní na 2000 kilo a prodává se po 6 zlatých. Jelikož se pro- 
kázalo, že voda Karlovarská jen na vzduchu se rozkládá, v 
nádobách uzavřených ale neporušená zůstává, učinil se v do- 
bách novějších také zdařilý pokus s rozesíláním této vody v 
lahvích. Rozesílá se již nyní na 200.000 labví ročně. Voda 
ta musí se prvé než se pije v uzavřené ještě lahví náležitě 
vyhříti. 

Kromě těchto vřídel zřídily se r. 1838. u tamní kyselky 
a roku 1853. u železnatky, o nichž jsem se též již zmínil 
zvláštní koupele, které ale pouřízenou toliko důležitosť mají. 

Roku 1531, zřídil hrabě Vojtěch Šlik špitál u sv. D u- 
cha ku přijímání chudých chorobných hostů, Špitál ten 


21 


slouží nyní za útulek pro schudlé měšťany. Špitálpro 
cizí založen dobrovolnými dárky již r. 1798., vstoupil ale 
v život teprv roku 1812. Špitál proslužebné osoby 
stává od r. 1836. a slouží k zaopatření domácích i cizích 
onemocnělých osob služebných. 

Lázně pro důstojníky povstaly r. 1839. pře- 
devším přičiněním arcibiskupa Pirkera. Špitál pro židy 
zřízen r. 1847. Velkolepý vojenský špitál stává 
teprv od r. 1856. Ch oro binec založen r. 1858. na památku 
pětistyletého jubilea. 

Nejstarší kostel v Karlových Varech stával již roku 
1485, slul kostelem sv. Majdaleny a byl chrámem dě- 
kanským. Roku 1732. se rozboural, poněvač byl příliš malý 
a nepostačoval, ku přání císaře Karla VÍ., jenž roku toho 
lázní tamních užíval. Ku stavbě nového děkanského kostela 
přispěl císař 1000 dukátů a scházející náklad 95000 zlat. 
kryl řád křižovnický. Kostel sv. Ondřeje postavil jistý 
pán z Brandenu r. 1500. K tomuto kostelu  přeložilo se r. 
1784. pohřebiště od kostela děkanského. Roku 1865. ale vy- 
hledalo se nové prostranné pohřebiště mimo města za vrchem 
u třech křížů; vedle téhož zřízen zvláštní hřbitov pro 
protestanty a vedle toho hřbitov pro israelity. 

Roku 1700. postavena nad saským sálem Marianská 
kaple, nákladem jednoho hraběte ze Šternberka. Kaple 
sv. Vavřince postavena prý na památku jelnoho požáru. 
Socha nejsvětější Trojice na tržišti r. 1716. na 
památku zuřivšího v Čechách moru, jenž Karlové Vary u- 
šetřil. Protestantský kostel postaven roku 
1896—1865.; kostelanglickýr. 1861.; modlitebna řecká 
r. 1866. a synagoga r. 1847. 

Osvětlení města zřízeno pro dobu lázeňskou teprv roku 
1816. prvé vydržovali měšťané z ohledu pro své hosty lu- 
cerny u domů svých. Stálé celoroční osvětlení zřízeno r. 1827. 
u osvětlení plynem r. 1867. 

Karlovy Vary trpěly často velkými povodněmi, ponévuč 
hluboko, v úzkém údolí a při stísněném řečišti Teplé leží; 
Jmenovitě 9. května 1582. kdež 36 domů zbořeno a 20 lidí 
še utopilo; dále 10 února 1636. protrhnutím hráze rybníka 
Lepelského; dále 15, února 1695., kdež 18 domů zničeno; 
dále 2l.náří 1821., kdež voda všechny mosty a lávky od- 
nesla, jeden dům pobořila a více domů poškodila, a jinými. 
Dne 19. srpna 1604. řádil v Karlových Varech tak strašlivý 
požár, že.celé město, vyjímaje 3 domy, popelem lehlo. © 


28 


druhém velkém požáru, jenž 224 domů zničil, jsem se již 
zmínil. Veliké svízele přetrpěli také občané Karlovarští vál- 
kami; ve válce třicetileté jmenovitě r. 1621., 1631., 1646. a 
konečně ještě r. 1664.; v rakouské válce o postoupnosť roku 
1741. a 1742., kdež mezi jiným vojsko francouzské purkmi- 
stra Deimela do Falkenova ddvleklo, jejž nápotom obec Kar- 
lovarská 600 zlat. vyplatiti musila; ve válce sedmileté v le- 
tech 1107—1702. V těchto dobách přihodilo se mezi jiným, 
že nepřítel purkmistra Urbana a obecné starší co rukojmí 
odvlekl, jež nápotom obec 1500 zl. vyplatiti musila; ve vál- 
kách francouzských r. 1809. a 1813. stálými vojenskými po- 
chody a r. 1860. Prušáky znepokojováni byli. 

Obyvatelstvo Karlovarské jest německé a jak se zdá, již 
po více století. V 16. věku přilnulo k lutheranisimu, ve kterém, 
vzdor kruté protireformaci, která již r. 1611. počala, až do r. 
1626. setrvalo. Touto protireformací vymizel jak se zdá po- 
slední zbytek bývalých českých obyvatelů. V novější době 
ujmul se zde tuším protestantismus opět, neboť již od roku 
1844. držely se zde během letní lázeňské doby arci jenom k 
vůli protestautským cizincům protestantské služby Boží — 
ale od r. 1806. jest zde placený pastor po celý rok usídlen. 
Až do roku 1788. záležela správa obecní dle starého zřízení 
ze 4 purkmistrů, z nichžto každý čtvrt roku střídavě úřado 
val, 12 radních, jednoho rychtáře, jednoho syndikusa, 6 obec- 
nich starších, 2 představených dvorců, jednoho nadlesního a 
jednoho správce pivováru. Magistrát obnovoval se každoročně 
v postní době. © Dle municipalního zřízení císaře Joseta II. 
obmezila se tato správa na jednoho purkmistra, jednoho zkou- 
Šeného vládou ustanoveného radního, 3 nezkoušené radní, 3 
representanty, jednoho správce a jednoho dohlížeče; k těmto 
patřili ještě jeden kněhvedoucí, jeden kaucelista, jeden úřední 
sluha, 3 policejní sluhové, jeden správce pivováru a 2 správ- 
cové špitální. V roku 1850. nastala opět nová změna obecní 
správy dle provisorního obecního zákona z roku 1849.. Dle 
toho sestávalo obecní zastupitelstvo ze 24 výborů a 12 ná- 
bradníků. Výborové volili pak ze středu svého purkmistra a 
užší výbor čili radní. Od roku 1864. skládá se výbor obecní 
následkem rozmnožení obyvatelstva z 30 členů a 15 náhrad- 
níků. — Kromě těchto vydržuje úřad městský ještě následu- 
jící úřední osoby od roku 1874.: Městského tajemníka, po- 
kladníka, pokladního dozorce, stavebního správce s jedním 
příručím, stavebního účetního, skladníka, nadlesního s jedním 
příručím a 5 lesníky, policejního dozorce s jedním strážmi- 


29 


strem a 21 policejními muži, pak 2 kancelisty, jednoho ar- 
chiváře, jednoho knihovníka a 2 úřední sluhy. 

Právo váreční, jež prvé obec užívala, přenešeno jest po- 
stupem času na jistý počet měšťanstva. (A tak stává nyní 
v Karlových Varech 300 várečných měšťanů. čili podílů 
várečných. 

Vary Karlovy vynikly v dobách minulých všelikým ma- 
lým průmyslem a výrobky Karlovarské požívaly znamenité 
pověsti. Ještě na začátku nynějšího století čítalo se tam 50 
mistrů truhlářských, 30 nožířů, 25 cinařů. 24 puškařů. 14 
špendlíkářů a t. d. Klesnutím cechovnictví a rozmnožením to- 
várnictví, klesl průmysl tamní rovněž jako v jiných místech 
úplně. Jedině robení porculánu rozšířilo se, poněvač na 
blízku velké ložisko kaolinu čili hlíny porculánové se nalezá. 
Porculán karlovarský má též dobrou pověst. 

Jako téměř ve všech německých městech. stává i v Kar- 
lových Varech sbor střelecký již od starodávna, a střelci 
zdejší požívali pověsť výtečných střelců. Proto také pozval 
vojvoda z Gothby roku 1726. několik Karlovarských střelců 
ku střílení ptáka; a hle, jeden z těchto střelců jmenem Jos. 
Gebhard ptáka sestřelil a stal se tam střeleckým králem. 
Zároveň dostalo se jemu stříbrného pohára odměnou.  Zna- 
menité osoby brávaly na Karlovarském střílení podílu: tak 
na příklad jmenuje se roku 1711. a 1712. ruský car Petr Ve- 
liký a mezi lety 1768.—1800. ruský hr. Orloff. 

První poštu ve Varech Karlových zařídil roku 1690. 
jistý Widman z Chebu, která roku 1722. regalem © zemským 
se stala, ale roku 1748. teprv tak uspořádána byla. že se 
poštovní vozy pořádně střídaly. Od roku 1870. stává zde spo- 
jení železniční s Chebem, od r. 1871. s Teplicemi a Prahou 
a r. 1873. se sv. Annou (Annaberg). 

Prvním známým lékařem zde byl Payer z Lokte kolem 
roku 1520.; dr. Summer, od něhož pochází popis Karlových 
Varů následoval kolem roku 1570. a Klingeisen ku konci 
šestnáctého století. První lékárnu zařídil Jan Můller roku 
1610.; jeho nástupci byli členové chvalně známé tam rodiny 
Becherové až do nejnovějších dob. Dr. Becher, jemuž obec 
Karlovarská za zásluhy, jež sobě o své rodiště získal. roku 
1856. blíže nynější železné kolonady pomník postavila, byl 
též členem rodiny té. R. 1825. zřízena jest druhá lékárna 
v Karlových Varech. Roku 1782. založil zde pan ze Šenfeldů 
z Prahy knihtiskárnu, později povstalo také knihkupectví, 
(nyní dvoje) a kolem roku 1830. kamenotiskárna. Roku 1862. 


30 


zřízena zdejší spořitelna, která tak prospívá. že již r. 1873. 
roční oběh peněz 10,069.493 zl. obnášel. Naproti tomu ne- 
vydařila se r. 1871.—72. založená Karlovarská banka jako 
mnohé jiné, jež tou dobou povstaly, ale známým krachem 
r. 1873. klesly. 

Občané Karlovarští stěžují sobě, že život společenský, 
jaký tam panovával v dobách minulých, jakkoli hostů lázeň- 
ských málo bývalo, nyní, kdež přece počet hostů stále se 
množí, víc a více zaniká. Příčinu toho nese snad právě to 
veliké množství ze všech končin hrnoucích se hostů, jež 
jsouce sobě úplně cizí, odloučeně pro sebe žijí. Ještě více 
ale přemrštěná novověká kultura, která veškerý bývalý poe- 
tický příznak života dusí, aby povinnou zevní vážnost nepo- 
rušila. Na doklad toho vypravují, jak Jiří III., kurfiřt Saský 
roku 1682. tamní hosty lázeňské k hostině pozval a přestro 
jen osobně obsluhoval. Hostina odbývala se v boudě s proutí 
skvostně vyčalouněné na Nové Louce, jež toho času 
skutečnou loukou byla. Při této hostině přinesl se celý pe- 
čený, kapouny naditý vůl na stůl. Tři hudební na rozličných 
místech rozestavené sbory, jeden s poluicemi a bubny, druhý 
se šŠalmají, třetí s houslemi a kozími rohy obveselovali hosty. 
— Roku 1691. uspořádali mezi jiným veselím vojvoda Ha- 
noveránský, kurfiřt Braniborský, král Polský a kurfiřt Saský 
na Staré Louce, která toho času také ještě skutečnou 
loukou byla, prstenní kolbu na koni, kdež vítěz fanfarou trub, 
ten, kdož se prstenu chybil, kočičinou se poctil. — R. 1721. 
uspořádala se ku cti císařovny Alžběty Kristiny a její dcery, 
nápotomní císařovny Marie Teresie mezi jinými slavnostmi 
štvanice na býky a medvědy. — Roku 1787. provedl hrabě 
Thun na prostranství před českým sálem veřejnou hru v šachy, 
kdež zvláště ozdobené dítky figurami byly. — Roku 1791. 
uspořádal vojvoda Saso-Gota-ský ku poctě vévodkyně Do- 
roty Kuronské venkovskou slavnost na louce u vsi Fišern, 
kdež mezi jiným veliké umělé stohy sena stály, z nichž jeden, 
jakmile se vévodkyně blížila ihned se rozevřel a krásně upra- 
venou tabuli objevil. Panstvo, venkovští mladíci a venkovská 
děvčata tančili a veselili se při tom vespolek. — Podobných 
kratochvílí bývalo v oných dobách více. 


n 5 
* 


O jedné zvláštnosti se ještě zmíním; totiž o veřejné 
váze, která na více místech veřejné promenady k účeli tomu 
stojí, aby vykrmení hosté, jenž k vůli vyhubnutí do Karlo- 


31 


vých Varů přišli, obdobně vážiti a o ubytku na těle svém 
přesně přesvědčiti se mohli. Ze šetrnosti pro hosty cizí, najdeš 
při váze závaží metrické, Ruské, Polské, Švédské a Americké. 
Když jsem se ulicemi Karlovarskými procházel, nevolně 
zabolelo mne, že tam v lůně země České, Český duch úplně 
vymizel. Žádné známky nenajdeš, že by tu kdy Čechové byli 
bydlívali, jediné jméno Vary upomíná na Český původ. Také 
neuzříš zde ani jediného Českého nápisu, ani jediného Če- 
ského listu v hostincích. Jest to známá, nešetrnosť, kterou 
Němci všude a vždy proti Čechům jevili a jeví, zapomenuvěe, 
že je Čechové někdy pohostinsky do svého středu přijali. Dvě 
České, bohužel blednoucí již desky s upomínkou Českých 
hostů za městem za Starou loukou na skále přibité, byly mně 
jediným oblasem, že zde také upřimná česká noha kráčela. 
Protož nápisy z nich pro památku uvádím: 
I. 
Národové, zde se pění Karla Vary 
eská zem tu božské vyřinuje dary, 
Z všeho světa hosti v Čechách jsou vítány 
Laskavi též buďte bratři na občany. 
Jungmann. 


Světové to pěny milionům známé 

Pročež za ně Dárci vroucné díky vzdáme, 
Svatá vám to sláva, Karlovarské doby 

An tu láska Boží, hojí naše boly. 


1854, Beránek. 
IL. 
Bído lidská odevšad se hrneš 
K Varům Karla — pak-li na zmar — trneš? 


Aj! jak mnozí — zkušenost tak praví, 
erpavše z nich, nabyli tu zdraví, 
Doufej: což těm jest popřáno, 
Že i tobě Bobem bude dáno. 
1854. Beránek, děkan v Osenicich. 
V ulici Vřídlové na domě pod řel jsem „eště 
1 pod č. 287. uzřel jsem „ešt 
památní desku s nápisem Polským: 
Tu mieszkal 
pod Nr. 4. 
Adam Mickiewicz 
roku 1829. 


32 


Asi dvě hodiny jihovýchodně od Karlových Varů blíže 
pražské silnice leží ves Kysíbl s lázněmi a oblíbenoy ky- 
selkou, která jako voda Bilínská se rozesílá. Továrna na 
porculán a kameninu jeví zdejší průmysl. Na blízku vysoký 
vrch Andělská hora (Engelsburg, Engelhaus) S rozva- 
linami starého hradu, jenž ve válkách husitských za pohra- 
ničný hrad proti Němcům sloužil a jejž později císař Sigmund 
s jinými ještě hrady v Loketsku Kašparovi Šlikovi daroval. 
V třicetileté válce dobyli jej Švédové a rozbořili. — Jest to 
pěkná procházka pro hosty Karlovarské. 

Pěknou a také romantickou procházkou lesním údolím 
Teplé jest výlet do Lokte, královského, nyní okresního, prvé 
krajského starožitného města nad řekou Ohří v krajině di- 
voké, kdež někdy (r. 1317.—-1319.) Elíška Přemyslovna, choť 
krále Jana Lucemburského s mladistvým Karlem, nápotomním 
císařem Karlem IV. pře* ývala. Zvláštní poloha města na strmé, 
podlouhlé loktu se podobající skále, příchozího překvapuje a 
báječná pověsť o zakleném hradním, kterou Klicpera jmenem 
Loketský zvon, dramaticky spracoval, mocně vábí. — 
Řečený Loketský zvon byl veliký, původně 192 liber těžký 
povětroň, čisté téměř železo (kromě malé součástky Ni- 
kolu). jejž ale bádavý nový věk na tři díly rozřezati kázal, 
tak že původní jeho tvar jenom v sádrovém odlitku ještě vi- 
děti lze. Největší čásť téhož povětroně má přírodnický ka- 
binet ve Vídni, jeden menší se sádrovým odlitkem celého pří- 
rodnický kabinet v Praze a jeden chová se pro památku na 
radnici v Loktě, kdež prvé celá hmota od nepamětných dob 
ležela, aniž kdo udati věděl, kterak se tam dostala. Roku 
1742. při rakouské válce o posloupnost kázal rakouský voje- 
vůdce Jan z Wertu hoditi ji do studně zámecké, aby dotud 
stávající pověru vyvrátil, že tato hmota nikam přenésti se 
nedá, a byť by se i někam jinam přenesla, opět sama na 
bývalém místě se octne. Tato pověra byla arci tímto skutkem 
vyvrácena, neboť hmota řečená ležela pokojně ve studni 22 
sáhů hluboké, až ji r. 1776. pe vyčerpání studně opět vy- 
táhli a na staré místo položili. Zde zůstala až do rozkousko- 
vání v druhém neb třetím dosítiletí nynějšího věku. Pověst 
o zakleném hradním, dotuď v ústech staršího lidu zachovaná, 
jeví se v následující baládě: 

Tu, kde Ohře zpět se vine, 
Loketský tě strmí hrad, 
vystavěl ho v dávném věku 
mocný kníže Sylorad. 


33 


Na něm míval někdy správu 
divý hradní Šerobyd, 

A ten dnem i nocí soužil 
poddaný svůj sprostý lid. 


Zvon, jenž jiidy Bohu sloužil, 
volal v svátek k slavnosti; 
musil stracham chýše plnit 
v jeho divé prchlosti: 
Doň když silným srdcem mrštil, 
rolník bledý k hradu spěl; 
pak-li na něj dvakrát zvonil; 
strašně za to utrpěl! 


Jednou, z jítra černé nebe 
hrůzně vůkol hřímalo, 

tisíc blesků kříž a křížem 
s skály v skálu lítalo ; 

On však přece na zvon mlátil, 
a že se lid živlů bál, 

v vzteku 3 neslychanou ktetbou 
pode zvonem na ně lál! 


„Kýž by hrom svou smrtnou hrůzu 
všecku na vás vychrlil, 

kýž by blesk vám teplá hnízda 
nad hlavami zapálil!“ 

Vytřeštil, a — metlo Boží! 
blesk v tom ve věž uhodil, 

zvon se rozlil — hradní zařval — 
duch se z něho vyrotil!! — 


Vyrotil! a — v věži lítal, 
strach a hrůzu sypaje — 
z černých oblak hlas se ozval 
strašný soud naň hřímaje: 
„Ani země, ani nebe 
neotevřiž se ti klín, 
v černorouchých tmách se toulej, 
Jako beztělesný stín!“ 


„Dokud jinoch zvon rozlitý 
neodnese sám a sám, 

nevytrhne se tvá bytost 
těmto bolným trampotám! 


34 


Věz však, že kdo jako dítě 
není bez vši poškvrny, 

byť by rukou skály drtil, 
zoufá u té slitiny!l“ — 


Tak již třikrát sto let bloudí, 
žádný zvonem nepohnul; 
mnohý se již dal v ten zápas, 

a v tom víru utonul! 
Neníť člověk bez poškvrny, 
křehký jest nám smysl dán; 
myšlénka nám mysl zčerní, 
Bůh jest slovem rozhněván! 


Zvláštního podotknutí ještě zasluhuje, že Františkovy 
lázně a lázně Mariauské, stavše se teprv na počátku nyněj- 
šího století lázněmi veřejnými, již tolik důvěry sobě získaly, 
Že k lázním světovým se řadí a na 5000 hostů lázeňských 
ročně čítají. 


Lázně Františkovy západně asi 5 mil od Varů 
Karlových, s nimiž železnou dráhou bezprostředně jsou spo- 
jeny a hodinu od Chebu vzdáleny, povstaly z nařízení císaře 
Františka I., jenž upozorněn byv na tamní mineralní zřídla 
dotud jmenem Chebské kyselky známa, r. 1793 ny- 
nější lázeňské budovy postaviti kázal. Následkem toho na- 
zváno sídlo takto povstalé jmenem vysokého zakladatele a 
vstoupilo v řadu lázní veřejných. Zřídla tamní, jichž se čtvero 
čítá, jsou studená a používají se k pití i ku koupání. Alka- 
lická solná kyselka rozesílá se jmenem Františkova 
solného pramene v láhvích a roční odbyt přesahuje 
již sto tisíc láhví. 

Lázně Marianské také 5 mil od Varů Karlových 
jižně ležící a dráhou císaře Františka Josefa z Prahy přístupné, 
jejichž minerální zřídla nazvíce počisťující jsou a většinou 
sůl Glauberovu obsahují, známa jsou mezi lidem obecným, 
jakkoli lesem krytá již od šestnáctého století; sloužila však 
pouze lidu obecnému co domácí léčivý prostředek. Roku 1749. 
teprv upravil lékárník Tepelský Damian Šulce tamní křížový 
pramen a odpařoval jej; docílenou sůl prodával jmenem soli 
Tepelské co počistující prostředek. Nicméně zůstala zřídla 
tamní v původním nezřízeném stavu a teprv r. 1818. vystu- 
pují jménem lázní Marianských co lázně veřejné. 
Zvláštnost lázní tamních záleží v tom, že mají velmi mnoho 


35 


pramenů, z nichž 7 v okrsku lázeňském se používá a množ- 
ství ještě v sousedních 24. obcích na povrch vychází. Pramen 
křížový, jehož se více než půl milionů láhví ročně rozesílá, 
slouží pouze k pití, lesní a Rudolfův pramen a pramen Ma- 
rianský ku koupání, ku koupání a pití pramen Ferdinandský, 
Karolíny a Ambrože. V lázních Marianských zřídily se první 
Slatinné čili rašelinové lázně, jenž velikou do- 
sáhly oblibu, a nemálo zvýšily pověsť lázní Marianských. 

Když uvážíme, že kromě těchto světových lázní ještě 
mnohem více minerálních zřídel podřízené arci důležitosti v 
Čechách máme, z nichž pouze Libverdu a lázně Svatojanské 
v severních Čechách jmenuji, chválořečiti musíme přelaska= 
vému dárci, jenž naši vlast tak hojnými přírodními dary 
obmyslil. 


