
M a k b e t li. 

Přeložil />cr / / _wA 

Josef Jiří Kolár;"' ' .• r .?'»’Cá'^ť^.5^í 

% S •V r, 4 7 v/ /S^ ?J 



* / - / ■> 
# ’?** •• '•* Z* Á 

. y. *'•> ^ .,. * 








ř * 












OSOBY: 



Dunkah, král Skotský. 



Malkolm, \ . , 

_ „ . > jeho synové. 

Donalbain, i J 



Makbeth, 

Banquo, 






vůdcové voj'ska královského. 



Makduff, 

Lenox, 

Bosse, 

u } skotští šlechticové. 

Menteth, 

Angus, 

Cathness, 

* 

Fleance, Banquoův syn. 

Siward, hrabe Northumberlandský, vůdce anglického 
voje. 

Siward mladší, jeho syn. 

Seyton, důstojník v komonstvě Makbethové. 

Synáček Makduffňv. 

Lékař anglický. 

Lékař skotský. 

Vojín. 

Vrátný. 

Stařec. 



É 



Lady Makbethová. 

Lady Makduffová. 
Komorná Lady Makbethové. 
Hekata. 



První 

Druhá 

Třetí 

První 

Druhý 

Třetí 



čarodějnice. 



- vrah. 




Dvořané, důstojníci, vojínové, sloužící, poslové. 
Banquoův duch a rozličná jiná zjevení. 



Dějiště: na konec čtvrtého jednání v Anglicku, 
v ostatní celé hře v Skotsku, hlavně na hradě 

Makbethově. 

1’i^ ii*'* 









Jet 







Jednáni první. 



Výjev první. 

Pustá krajina. 

Hromobití a blýskáni. Vystoupí tři čarodějnice. 

1. čar. Kdy zas my tri se sejdem k vřešti? 

Při hromu, blesku, nebo v dešti? 

2. čar. Až tam ta vřava dokonána, 
až bitva ztracena, vyhrána. 

3. čar. To stane se než slunce zajde. 

1. čar. Kde stanoviště? 

2. čar. Tam vřesoviště. 

3. Čar. Tam at nás také Makheth najde. 

1. čar . Už jechám. Mourku ! 

Všecky tři. Ropucha volá 1 *) Už hned ! 

Nám krása šeredou, šereda krásou, 
poleťme větrem hustou mlhy řasou. (Čarodějnice 

Výjev druhý. 

Tábor u Forcsu. 

Válečný ryk. Vystoupí král Dtinkan, Malkolm, Do- 
nalbain, Lenox, v průvodu více důstojníků. K nim na 

potkáni raněný vojín 

Dunk. Kdo jest ten raněný? Dle tihledn 
se zdá, že nám nejlépe může říci, 
jaký tam bitvy stav. 

Malk. To důstojník, 

kterýž co vojín dobrý, statečný, 
urval mne zajetí. Zdar příteli! 



1 



2 



Makheth. 



Pověz tu králi, co o bitvě víš, 
ans' vyšel z pole. 

Vojin. Pochybně to stálo, 

jak kdy už mdlí dva plavci zápasem 
své dusí umění. Zlý Makdonwald 
(oni hoden buřictví, neb mimo to 
přehojným množstvím přirozených ohav 
jest obsypán) z ostrovů západních 
má Kcrnův posilu a Galoglasův; 2 ) 
a Štěstěna* smějíc se příznivě 
na kletý jeho odboj, nevěstkou 
se stala odbojníka. — Vše to marné. 

Hrdinný Makbeth (hoden toho jména), 
poníživ Štěstěnu, mečem rozvířeným, 
jenž úkonem se kouřil krvorudým, 
jak udatenství pravý milenec, 
sklestil si k tváři padouchově cestu, 
a nedal ruky mu ni „s Bohem buJ u , 
pokud ho nerozpoltil od hlavy až k pupku, 
a jeho lebku vznes' na naše cimbuří. 

Dunk. Ó vzácný strýce I Statečný rytíři 1 

Vojin, Jak z strany té, zkad slunce nám vychází, 
i lodělomná zvniká bouř a hrom, 
tak z toho zdroje též, zkad vzešel zdar, 
nezdar se pnul. Slyš králi Skotův, slyš! 

Jedva že právo v zbroji statečnosti 
na útěk hnalo Kerny skákavé, 

Norvegův král, vyslídiv prospěch svůj, 
zalesklou zbraní, čerstvým vojska davem 
hnal znovu k outoku. 

Dunk. A nezlckalo 

to naše vůdce, Makbetha a Banquo? 

Vojín. Ano, 

jak vrabci orla, neb jak zajíc Iva. 

Ba při sám Bůh, spíš rovnali se dělům, 



Jednání I. Výjev 2. 



3 

i* 



lož dvojnásobnou ranou uabitým, — 

taktéž nepříteli 

dvakráte rány zdvojnásobili. 

Zda chtěli břísli se v horoucí krvi, 
či jinak tam spamátnit Golgatu, 

.. to říci nemohu. 



/W*" - v 

'/ •V > * . 



w f • y ^ ■ 

Jsemt sláb, mé rány křičí o pomoc. ' /v,/ /!,. 

Dunk . Tvá řeč ti ozdobou jak rány 
neb obé páchne ctí. Již k lékaři jej Vedtěš J _ 

("Vojín prQtréytn ’ odcjďé j 



Vystoupí Rosse. 
Dunk. Kdo tu přichází? 






-x/JL - 

• 



Malk. Statný than 3 ) to z Rosse. 

* ** 

Len. Jaký to spěch mu v očích? Tak hledí, 
kdo velkou zprávu nese. 



Rosse. Zdráv bud král! 

Dunk. Zkad, vzácný thane? 

Rosse. Z Fifu, králi můj, 

kde hrdě zdmuté prapory Norvegův 
na lid náš věji chlad. 

Sám Norveg s hrozným počtem bojovníků, 
jejž věrolomný podporoval zrádce, 
than z Cawdoru, seč krutou započal. 

Tu však Bellonin ženich zbrojepevný, 
vstříc jemu stoupil stejným Úsilím, 
hrot na odbojný hrot, pěst proti pěsti, 
divého skrotil ducha; — zkrátka dím, 
nám bylo vítězství. 

Dunk. Tot velké štěstí! 

Rosse. Ted Sveno, 

Norvegův král o mír se pokouší. 

My však dřív nedopřáli pohřbu jeho mrtvých, 
dokud na Svatokolmském ostrově 4 ) 
nám deset tisíc zlatých nesložil. 



4 



Makbelh. 



Dunh . Dél nezklame našeho srdce zájmy 
lhán z Cawdoru. Smrt jeho provolejte, 
a titul jeho Makhethovi dejte. 

Rosse. Pospíším by to bylo vykonáno. 
Dunk, Co ztratil on, to Makbelhem vyhráno. 
(Odejdou.) 



Výjev třetí. 

Pustá krajina. 

Hromobití. Vystoupí tři čarodějnice. 

1. čar. Kdes byla, sestro ? 

2. čar. Svini zabíjet. 

3. čar. Kde, sestro, ty? . 

1. čar. Kaštánky měla plavcova žena v klíně, 
a mlaskala, a mlaskala. 

1 pravím : dej mi, dej mi, dej ! 

„Jdeš, babo! u zvolá tlusté panděro. 

Muž její, Tigra pán, plaví se k Aleppu. 

Ját v řešetě se splavím k rasu, 
a jako potkan bez ocasu 
mu udělám, mu udělám. 

2. čar. Svých větrů dám ti dosti. 

1. čar. Tys plna laskavosti. 

3. čar . I já ti svoje větry dám. 
i. čar . Vše ostatní já sama mám. 

I všecky díry, z kterých zejí, 
i všecky čtvrti, z kterých vějí 
na ráži větrní. 

Na suché seno jej vysmáhmi, 
ba v den a noc mu nezatáhnu 
ku spánku očních víčku stan; 
on musí žít jak v klatbu dán. 

Devětkrát devět sedm nocí 
má chřadnout, vadnout kouzel mocí, 



Jednání I. Výjev 3. 

ač nelze schvátil jeho loď, 
přec bouř ji strese v před a zpod. 

Hleď co tu mám ! 

2 . čar. Ukaž! Ukaž! 

i. čar. Tu z lodivoda palec mám, 

jemuž se, an se domů bral, 
o skálu koráb stroskotal. (Zdaleka slyiet bubnováni.) 

3. čar. To bubny víří ; 

Makbeth se blíží. 

Vespolek . My čarodějky na zdar hoře, 
poslice my země, more, 
ruku v ruce kolujem. 

Třikrát tobě, třikrát mně, 
třikrát opět, devět vně, 
ticho! — Kouzlo rozvinem! 

Vystoupí Makbeth a Banquo. 

Makb. Tak smutný a přec skvělý den jsem neviděl. 
Banq. Jak daleko jest na Fores? — Kdo jsou ty 
tak scvrklé postavy v tom divém kroji? 

Tof nejsou bydlitelé této země, 
a přec zde jsou! Zda žijete? Či snad 
jste cos, jehož se člověk tázat smí? 

Vyt chápete mou řeč, neb každá z vás 
svůj seschlý klade prst na svrasklé pysky. 

Mně zdá se že jste ženy — za to však 
vás považovat zakazuji mně 
ty vaše vousy. 

Makb. Mluvte, lze— li vám! Kdo jste? 

1. čar. Všesláva Makbethu! 

Všesláva tobě, thane zGlamisu! 5 ) 

2. čar. Všesláva Makbethu ! 

Všesláva tobě, thane z Cawdoru ! 

3. čar. Všesláva Makbethu, jenž bude králem! 




Makbelh. 



Banq. Proč jste tak zaražen, jak zděšen věci, 
kteráž tak libě zní? — Ve jménu pravdy, 
již rcete, jste— li přelud, čili přec 
čím zevnitř zdáte se? Můj vzácný druh 
jest vámi vítán slávou přítomnou, 
pak velkým přišlí výše proroctvím 
a čáky královské, až zdá se všechen 
uchvácen žasem. Ke mně nemluvíte; 
možno-li vám nahlédnout v símě časův, 
a říci, které zrno vzejde, které nic: 
nuž, mluvte ke mně též, jenž přízně vaší 
se neprosím i zášti nelekám. 

1. čar . Sláva! 

2. čar . Sláva 1 

3. čar . Sláva 1 

1. čar . Menší než Makbeth, a přec větší! 

2. čar . Ne štastný tak, přec mnohem štastnější! 

3. čar . Ty krále zplodíš, ač sám nejsa králem. 
Všesláva Makbethu a Banquovi! 

1 . čar. ' Všesláva Makbethu a Banquovi! 

Makb. Postůjte, nedůkladné věštkyně, 
a mluvte dále! Smrtí Sinela, 
to vím, jsem thanem z Glamisu ; jak ale 
též z Cawdoru ? Than Cawdor posud žije 
co velmož přeblahý; a býti králem, 
to v objem víry blíže nesahá, 
než býti Cawdorem. Povězte, zkad 
to divné zvěsti máte, aneb proč 
jste na té pustě v cestu stouply nám 
s tím věštným pozdravem? Již mluvte, káži vám! 

čarodějnice 

Banq. Jak voda má i země bubliny, 
a ty jsou téže látky. Kam to zmizly? 

Makb . Ve vzducb, a co se zdálo tělesem, 
jak dech se rozplynulo v povětří. 

Že nepostály? 



Jednání I. Výjev 3. 



7 



Banq. Dělo zde se v skutku 
cos takového, o čemž hovor náš, 

Či snědli snad jsme zlomocný kořínek, 
jenž rozum v pouta víže? 

31 a kb. Vaše děti 

prý budou kralovat. 

Banq. Vy králem sám. 

Makb. A thanem z Cawdoru? Tak znělo to. 

Banq. V týž zvuk a stejná slova. Kdo tu jde? 

A a 4 I • A i m 

Vystoupí Rosse a Angus. 

Bosse. Král, Makbethe, radostnou dostal zprávu, 
žes’ zvítězil; a čte-li co vše konals’ 
osobní odvahou v tom zpurném boji, 
tu obdiv jeho s chválou zápasí; neví 
co tobě má, co sobě uštědřit. 

Když pak tím oněměn i na zbyt hledí 
téhož samého dne, tu nalézá 
v Norvegfiv tebe radách výbojných, 
nezdéšeného tím, z čehož sám tvorils* 
poděsný obraz smrti. Jak řeč těsná, 
za poštou pošta šla, a každá nesla 
tvou slávu v jeho říše obraně, 
před ním ji vy ložíc. 

Ang. Posláni jsme 

vzdát tobě díky královského pána, 
uvést tě k jeho tváři, ne ti splatit. 

Rosse. A v závazek snaď větších hodností 
nařídil zváti tebe thanem z Cawdoru; 
v tom důstojenství : Sláva, vzácný thane ! 
neb jest to tvé. 

Banq . Což mluví ďábel pravdu? 

Makb. Than Cawdor žije, nač oblékat mne 
v šat půjčeuý? 



Makbclh- 



m 

Ang. Oni živ, jenž Ihauem byl; 

pod těžkým břemenem však život vleče, 
jehožto ztráty hoden. Zdali byl 
s Norvegem spojen, zda poskytoval 
odbňjci tajné podpory a rady, 
či oběma-li snad se přičinil _ 
o zkázu vlasti své, to zcela nevím ; 
dokázaná, vyznaná velezrada 
jej svrhla. 

Makb . Glamis, than i zCawdoru? 

Nejvyšší v pozadí. — Mé díky vám! 

(Ů BanquovíJ Doufáte-liž, že vaši potomci 
stanou se králi, když ty věštné ženy, 
jenž nazvaly mne thaliem z Cawdoru, 
neslíbily jim méně? 

Banq. Víra ta 

by mohla zdráždit vás ku koruně 
nad thana zCawdoru. Jet divno to! 
a často, by nás k zlému získali, 
poslanci pekel pravdy zvěstují, 
jenž v následky nás vedou nejhorší. — 

Na slovo, strýcové! 

Makb. Dvě pravdy jsou 

již vyřknuty co šfastné proslovy 
k slavnému obsahu hry královské. 

Mé díky, pánové! 

Popud ten nadpřirozený nemůž 
být zlý, nemůž být dobrý. Zlý— li jest, 
proč poskytuje možifost úspěchu 
začátkem pravdy? Than jsem z Cawdoru. * 
Dobrý-li, — proč se pokušení vyhýbám, 
jehož mi obrazem vlas vzhůru vstává, 
a pevné srdce bije do žeber 
vzdor zvyku vrozenému. Přítomná 
tak hrůza neděsí jak smyšlená. 




Jednání I. Výjev 4. 



9 



Myšlénka vraždy, posud přcludná, 
potřásá tak mou mužnou podstatou, 
že všechna účinlivost domněnkou 
jest schvácena, a ničím to jen bývá 
co není. 

Banq. lile, jak pohnut soudruh náš. 

Makb. Štěstí— li chce, bych stal se králem, nuž, 
necht bez mé snahy dá mi korunu. 

Banq . Naň nové pocty nyní vloženy 
jak nový šat; častým jen oblékáním 
mu zvyknouti lze. 

Makb, Tak anebo takt 

Dnem smutným též ubíhá času tlak. 

Banq, Čekáme na vás, slavný Makbethe! 

Makb. Již odpusfte! Věc zapomenutá 
můj tupý jala mozek. Služby vaše 
tam, dobří pánové, zapsány jsou, 
kde převracím vždy listy, bych je četl. 

Ku králi již! (K BanquoviJ Uvažte co se dálo, 
a v dobu příhodnou, až mezitimní 
to zváží čas, chcem o tom promluvit 
ze srdce upřímného. 

Banq, Velmi rád. 

Makb. Dost prozatím. Nuž jděme, pánové! 

(Odqdou.) 



Výjev čtvrtý. 

F o r c s. Síň na hradě. 

Troubeni. Vystoupí Dunkan, Malkolm, Donalbain, 

Lenox a družina. 

Dunk. Jest soud již na Cawdoru vykonán? 

A vrátili se, jimž to svěřeno? 

Malk, Nevrátili, můj pane. Mluvil jsem 
však s někým, jenž umírat viděl jej. 



10 



Makhelh. 



Ten rek*, že volně vyznal zradu svou, 
že Výsost Vaši prosil o milost, 
a hloubný jevil žel. Nic v živobytí tak 
ho nezdobilo prý jak jeho ztráta. 

UmřeK co muž, jenž umírat se učil, 
a svrhnout se sebe skvost nejdražší 
jak nepatrnou hříčku. 

Dunk . Nenit védy, 

jež z tváře pozná duše povahu. 

BylC muž to, v nějž jsem neobmezenou 
zakládal důvěru. — Ó statný strýče! 

Vystoupí Makbeth, Banquo, Bosse a Angus. 

Mé nevděčnosti hřích v té právě chvíli 
mne velmi tížil. Tys* nás předběhl, 
že nejrychlejší perut vděčnosti 
nemůž tě dostihnouti. Přál bych věru, 
bys' zasluhoval míň, bych míru děk a platu, 
měl v moci své. To jediné teď znám, 
že dluh můj větší nad všecko co mám. 

Makb. Mé služby a má dlužná oddanost 
v svém přičinění mají odplatu. 

Přijímat naše služby, Milost králi, 
vám přísluší, a naše služby zas 
jsou trůnu vašeho a říše dílka 
i sluzi, jenž svou činí povinnost, 
činíce vše pro vaší čest a lásku. 

Dunk . Buď vítán zde; tys byl mnou štěpován, 
a mnou i dojdeš k úplnému zrůstu. — 

Můj čacký Banquo! Tvá tu zásluha 
nemenší jest, a budiž tak uznána. 

Pojď, bych tě obejmul a k srdci tisk'. 

Banq. Ba, zde-li uzraji, žeň vaše jest. 

Dunk. Má valná rozkoš v plném horování 
přec zastřena jest mlhou starostí. • 




Jednání I. Výjev 4. 



11 



Vám, synové a strýcové, i vám, 
kdož jste mi nejbližši, uvádím v známost, 
že udělujem říše nápadnictví 
staršímu Maikolmu; ont jmenován 
budoucně budiž princem z Cumbcrlandu, 
kterážto pocta nemá bezspoiečně 
jen jeho zdobit, nýbrž znaky cli 
jak hvězdy svítit budou na všechny, 
jenž mají zásluhy. — Ted k Invernessu, 
a poutej dél nás k sobě. 

Makb. Vše jiné, co vám není věnováno, 
jest klopotou ; pospíším sám, bych zprávou 
o vašem příští zblažil sluch své choti, 
a tak již pokorně se poroučím. 

Dunk. Můj milý Cawdore! 

. Makb. (stranou). Princ z Cumberlandu! — 

Přes ten stupeň musím 
buď upadnouti, bud jej přeskočit; 
neb v cestě jest. Svůj skrejte hvězdy lesk, 
by světlo nezřelo mých černých stesk; 
zamhuř se oko ruce, at se rychle stane, 
nač oko trne patřit, když to vykonané. (Odejde.) 

Dunk. Tot vzácný Banquo, velestatný muž, 
a jeho poctění mi lahodou, 
ba pravým kvasem. Jděme za ním, 
jenž pečliv napřed šel nám pozdrav dát. 

Tot nevyrovnaný jest příbuzný! — (Trcubení. Odejdou.) 



Výjev pátý. 

Inverness. Síň na hradě MakbethovČ. 
Vystoupí Lady Makbethová, zabrána v čtení listu. 

Lady Makb. „Potkaly mne v den vítězství, a po- 
znal jsem z dokonalé jich věštby, že v nich více než 



12 



Mukbelli. 



lidská vědomost, když žádostí jsem se roznítil tázali 
se jich dále, proměnily se v povětří, v kterémž také 
zmizely. StálC jsem posud udivením zaražen, ant přišli 
poslové královští, vítajíce mne názvem thana z Cawdoru, 
jakýmž titulem mne dříve ty čarodějky byly pozdravily, 
odkazujíce mne na budoucí dobu voláním : Sláva ti, 
jenž králem budeš! — Uznal jsem za dobré tobě to 
svěřiti, drahá družko mé velikosti, bys' nepostrádala 
požitku rozkoše, nevědouc jaká sláva tobě slíbena. Vlož 
si to k srdci a s Bohem buď! u 

Tys' Glamisem a Cawdorem; a být máš 
co slíbeno. Strach mám z tvé povahy. 

Přetéká příliš mlékem lidskosti, 
by nejkratší šla cestou. Chceš být velkým, 
tys' ctižádostiv — špatnost však ti schází, 
jež v tom jest prňvodčím. Co vřele sobě žádáš, 
to žádáš svatě též. Bezprávně nechceš jednat, 
a přec bezprávně získat. Tyt bys' chtěl 
to míli, velký Glamisc, co volá : 

„Tak musíš činit, chceš-li míti mne! 
což činit víc se děsíš, než bys' přál 
by nečiněno bylo. u Chvátej sem, 
bych ducha svého v sluch tvňj ztopila, 
a mocným vymýtila jazykem, 
co závadou k zlatému sáhnout vínku, 
jakýmž chce, jak se zdá, tě ozdobit 
sám osud i moc nadpřirozená. 

Sloužící vystoupí. 

Co jest tvé poselství? 

Slouí. Král přijde na noc sem. 

Lady Makb .. Tot blázna řeč. 

Což není s ním tvňj pán, jenž, kdyby tak, 
mně byl by rozkaz dal ku přípravám ? 



Jednáni I. Výjev 5. 13 

Slout. A přec to pravda. Than náš už se blíží. 
Jeden z mých soudruhů jej nadešel, 
a skorém na smrt udychtěn moh’ solvy 
svou vést vyřídit. 

Lady Makb. Postarej sc oň. (Sloužící odejde.) 
Tof velká vést. Chraptí sám krkavec, 
jenž Dunkanův osudný příchod kráče 
pod střechu mou. Sem spějte, duchové 
myšlének vražedlných! Zbavte ženství mne, 
a naplňte mne od hlavy až k patě 
divým ukrutenstvím! Mou shusfte krev, 
a zataraste cesty Útrpnosti, 
by přírody snad žalné návštěvy 
nezvrátily můj pevný úmysl, 
neb míru nevložily mezi ním 
a výkonem. Již spějte k mému prsu, 
žluč ssajte s mlékem mým, vy vraždostrůjci, 
kdekoli v tvaru neviditelném 
chystáte světu zkázu! — Hustá noci, pojď, 
a skrej se v pekel nejtemnější dým, 
by nezřela má břitká dýka rány, 
již zaráží; by samo nebe též 
nekoukalo skrz závoj nebeský, 

„stůj 1“ volajíc. — Hoj, velký Glamise, 
převzácný Cawdore! Nad oba větší 

Vystoupí Hakbeth. 

všeslávou potomní! Tvůj list mne vznes' 
nad pitomou tu dále přítomnost, 
a nyní již i budoucnost poznávám 
v tom právě okamžiku. 

Makb . Drahá choti, 

Dunkati jest na noc zde. 

Lady Makb. 



A kdy zas půjde? 



14 Makbeth. , i: ,í 

Makb. Hned zítra hodlá jít. 

Lady Makb. Ó nikoli ! 

Ten zítřek slunce nemá spatřiti. 

Tvňj obličej, můj lhané, jest jak kniha, 
v níž lidé divné věci mohou číst. 

Bys' klamal věk, měj věku podobu; 

měj pozdravení v oku, v ruce, v ústech, 

usmívej se jak kvítko nevinné, 

pod ním však budiž hadem. Náš ten host 

musí být obstarán. Mé činnosti 

zde zanech velkou práci této noci, 

jež všechněm našim nocem, dnům i příštím 

má zjednat moc a žezlo královské. 

Makb. Dál o tom promluvíme. 

Lady Makb. Budiž vesel — 

bázlivá pouze mění barvu zběř. 

Vše ostatní bezpečně mně jen svěř. (Odejdou.) 



Výjev šestý. 

Před hradem. 

Hudebníci. Makbethova čeled. Vystoupí Dunkan, Mal- 
kolm, Donalbain, Banquo, Lenox, Makduff, Rosse 

a družina . 

. i # ; . 

• * 
Dunk. Tot roztomilá hradu poloha! 

Vzduch svěži, lahodný ochvíyá zdárně 

nám jemné smysly. 

Banq. Jiřička, host letní 

í chrámu bydlitel, nám dosvědčuje 

svým milým hnízdem, zde že nebes dech 

zavání libostně. Zde není stříšky, 

pilíře, vlysu, aniž útulku, 

by pták ten nebyl všady urobil 

kolébku svou a plodné lože své. 



T 

Jednání 1. Výjev 6. 

Kde oni dýší a polétají, 
vždy znamenal jsem, vzduch že výborný. 

Vystoupí Lady Makbethová. 

Dunk. Hle, hle! Zde naše vzácná hostitelka) 
Obtížná někdy láska nás provází, 
však přec jí děkujem, že láskou jest. 

Tak učím vás, kterak nám „ZaplaC Bůh tt 
za vaši tíž a starost vzdáti máte. 6 ) 

Lady Makb. Vždyt všechny naše služby v každé 

části, 

dvakráte konané a zdvojené, 
jsou malé, chudobné, by mohly se 
těm hloubným, šírým rovnat hodnostem, 
jakýmiž Milost Vaše dům náš ctí. 

Za ony staré, jakž i nové pocty 
prosební poustevníci zůstanem. 7 ) 

Dunk. Kdež jest than zCawdoru? 

My jeli za ním v patách s úmyslem, 
mu zjednat byt; on však ujížděl lépe, 
a jeho láska, ostrá jako ost, 
před námi přihnala jej k domovu. 

Tu noc jsme vaším hostem, vzácná paní. 

Lady Makb. Jsme vaši sluhové, kteří se vším 
co mají, čím jsou sami, v účtech stojí, 
jež musí klást, kdy Vaše Milost ráčí, 
a vrátit majetek. 

Dunk . Již prosím, vaše rámě. 

Uveďte nás k našemu hostiteli. 

Jej velmi milujem, a v přízni své 

chcem pokračovat dále. — Račte, vzácná paní. 

(Odejdou.) 




16 



Makbelh. 



Výjev sedmý. 

Komnata na hradé. 

Hudebníci a sloužící s pochodněmi . Stolník a jiní slou- 
žící přinášející jídla přecházejí přes jeviště . Na to 

vystoupí Makbeth. 

Makb. Samým tím skutkem kdyby bylo po všem, 
tož nejlépe jej rychle vykonat. 

Úkladnou kdyby vraždou následek 

též odstraněn byl, kdyby výkonem 

byl získán výsledek, tak že ta rána 

to jediné a vše by bylo zde, 

tož zde, na tomto mělkém břehu časnosti, 

pak pres budoucnost snadný byl by skok. 

V tom případu však zde již ceká soud. 

Krvavé naučení, jiným dané, 
vrací se zpět na trýzeň vynálezce, 
a rovnoměrná spravedlnost klade 
na vlastní ret nám kalich otravný. 

Dvojnásob měl by být zde bezpečen: 
jsemt jeho příbuzný a poddaný ; 
to oboje se příčí tomu činu ; 
pak jeho hostitel, jenž měl by vrahům 
zavřití dvéře, ne sám vésti nňž. 

A nad to: Dunkan jest tak dobrotiv, 
tak bezúhonný ve svém úřadě, 
že jeho cnosti, jako andělé, 
hřmotným pozounu zvukem budou hlásat 
hřích prokletý té jeho záhuby, 
a žel, jak nahé kojeňátko, v bouři 
přilétaje, neb cherub nebeský 
na vzduchu ořích neviditelných, 
čin krutý v každé oko zavěje, 
až vichr v slzích sám se utopí. 



Jednáni I. Výjev 7. 



17 



' # 2‘/ y * V.V- 

. jrfe <\+V 

' ,-••. ; V /. .. » 



Pohádat záměr svůj mně schází osten, 
ctižádost jen na jedné straně stoupá, 
a klesá na druhé. — Nuž, co přinášíš? 

Lady Makbethová vystoupí . 

Lady Makb. Již povečeřel. Proč nás opustils’? 

Makb. On snad se po mně sháněl? 

Lady Makb. Což to nevíš? 

Makb . Nechtějmež dál v té věci pokročit. 

Ont právě teď mne poctil ; všady v lidu 

zlaté jsem mínění si zakoupil, x > \Tu 



jež má být nošeno v svém novém lesku, 
ne pohozeno stranou. 

Lady Makb . Což ta čákn, 
v kterouž se’s oděl, byla opilá? 

Či spala snad? A nyní zbuzena, 
hledí tak zsinale a bledě na to, 
co zdárně počala? Od této chvíle 
poznávám lásku tvou. Děsíš se toho, 
bys tentýž byl v své síle a svém činu, 
jakýs byl v žádosti? Ty sobě přeješ, 
co za okrasu života pokládáš, 
a zbabělým jsi přec v své vlastní ceně, 
za slovem „netroufám si* pouštíš „rád bych*, 
jak kočka v pořekadlu. 

Makb. Prosím, mlet 

Troufám si vše, co muži přísluší. 

Lady Makb. Kdo netroufá si více, není muž. 
Což ten tvůj záměr pouhá byla chlouba? 

Když to si troufals činit, mužem byls, 
a kdybys' stal se více nežlis’ byl, 
tím více bylbys’ mužem. Nebylof 
tenkráte místa, aniž pravé chvíle, 
a přec chtěls oboje si otvořit. 

Teď utYořepo obé, a ta shoda 






2 



18 



Makbeth. 



tě právě znetvoří. Ját kojila, 
známt sladost lásky k děcku kojeňátku, 
a přec, — an s úsměvem by v tvář mou zřelo, 
z bezzubých úst bych vytrhla mu prs, 
a vyrazila mozek, kdybych byla 
to přisahala, co prisáhals'* ty. 

Makb. Však nezdaří-li se — 

Lady Makb. Že nezdaří? 

Napni jen zmužilost na pravý kolík, 
a zdaří se. Jak milé Dunkan usne, 

(a k tomu zemdlenost z té dlouhé cesty 
jej brzo vyzve) oba komorníky 
kořeněným tak vínem zpitomím, 
že pamět, strážník mozku, zplyne v dým, 
a nádoba jich rozumu se změní 
na pouhý alambík. Když v zhovadilý 
poklesnou spánek jako mrtvoly, 
nemdžem-liž pak všecko započít 
s Dunkanem neostřeženým, a svésti 
co libo nám na spité jeho sluhy, 
jenž vinu této vraždy odnesou? 

Makb . Rod pouze syny mně! Nezhrozená 
tvá povaha jen muže plodit má. 

Zdaž soudit nebudou, když dva ty spáče 
u jeho komnaty zbarvíme krví, 
a jejich užijeme dýk, že oni 
to spáchali? 

Lady Makb. Kdo smí tu jinak soudit, 
když z jeho smrti v nářek vypuknem? 

Makb . Jsemt odhodlán, a každý těla sval 
již napnut k strašlivému tomu činu. 

Pojd! V blbý svět chcem vesele se dívat; 

tvář klamná musí klamná srdce skrývat. (Odejdou.) 










Jednáni druhé. 



Výjev první. 

Předsíň na hradě Makbethově. 

Vystoupí Banqno a Fleance. Sloužící s pochodni. 

Banq. Jak pozdě na noc, hochu? 

Flean. Měsíc už zašel. Bít jsem neslyšel. 
Banq . Zacházít v půlnoc. 

Flean • Budet pozděj’, pane. 

Banq. Můj vezmi meč. Ai, nebe hospodaří, 
neb shaslo světla svá. — To vezmi též. 

Jak olovo mne těžké spaní jímá, 
a nespím přec. — Milostné mocnosti! 

Myšlénky hříšné zažeňte, jakéž 
přivádí spánek. — Dej mi zas můj meč. 

Vystoupí Makbeth a sluha s pochodni. 

Kdo tu? 

Makb. Přítel. 

Banq. Jak, pane? Posud bdíte? Král už spí. 
Bylí nad obyčej rozveselen dnes, 
a velké dary poslal vašim sluhům. 

Tím démantem též vaší poctil choť, 
svou nejmilejší zva ji hostitelkou. 

Vstal od stolu na nejvýš spokojen. 

Makb. Jen nedostatku nepřipravená 
zde vůle sloužila, jež svobodna 
by jinak jednala. 

* 






20 



Makbeth. 



Banq, Vše bylo chvalué. 

Snili jsem noc minulou o třech těch ženách. 

Vám přec cos pravdivého věštily. 

Makb. Již na ně nemyslím. Však, zbyde-li 
nám chvíle příhodná, chcem pohovořit 
o věci té. Povězte, kdy? 

Banq. Dle vaší vůle. 

Makb. K mé dáte— li se straně, — až to bude, 
cest z toho vzejde vám. 

Banq . Ba, cti— li nezbudu 

ji hledě zvýšit, zachovám-li vždy 
své srdce svobodné, svou věrnost čistou, 
rád chci se poradit. 

Makb. Již dobrou noc. 

Banq. Poslušné díky. Totéž vám. 

(Odejdou Banquo a Fleancej 

Makb. Jdi, řekni paní, až můj nápoj hotov, 
by zvonila. Pak jdi též na lože. (Slouiici odejde,) 
Jest dýka to, co vidím před sebou 
s nachýleným k mé ruce jilcem? — Pojd, 
chytit se dej ! — Nemám tě, toPko vidím ! 

Cožs' chopitelný, hrozný přelude, 
jen zraku, ne i chmatu? Čí— lis’ snad 
jen dýkou obraznosti, bludným tvarem 
rozpáleného mozku? — Zas a zas 
tě vidím v podobě tak tělesné, 
jak dýka ta, již nyní tasím. 

Tyt vedeš cestou mne, jíž chtěl jsem kráčet, 
a toho stroje chtěl jsem použit. 

Buď zrak můj bláznem jest všech jiných smyslů, 
aneb jim roveň všem. Vidím tě stále, 
a na čepelí tvé a rukověti, 
hle, kapky krvavé, jichž prvé nebylo. 

Ne, to nic skutečného! Krvavý 

můj chtíč tím přeludem mé oči mámí. — 

« 



Jednání II. Výjev 2. 



21 



Jak mrtva zdá se nyní příroda 
na našem polosvětě, děsné sny 
rvou spánku záclonu. Teď čarodějství 
Hekaly bledé slaví obřady, 
a vražda hubená, vymořena 
strážníkem svým, tož vlkem, jenžto vytím 
svou bdivost hlásá, dkradí se plíží 
zhojným Tarkvína krokem k svému dílu, 
jak strašidlo. Ty pevná, hmotná země, 
neslyš můj krok, kterouž on cestou kráčí, 
tož z bázně, by snad samo dláždění 
můj záměr nezradilo ozvěnou, 
a nezrušilo hrůzu noci té, 
jež s ní se shoduje. 

Jáf hrozím zde, a Donkan posud žije; 
chladným se slovem zápal skutku zryje. (Zvoněni) 
Již jdu, a po všem jest. Mne volá zvon. 

Neslyš jej, Dunkane; ty jeho zvuky 

zovou tě do nebe, neb v pekla muky. (Odejde.) 

Výjev druhý. 

Vystoupí Lady Makbethová. 

# • ’ * * * " 

Lady Makb. To, co je spilo, smělosti mi dalo, 

co shaslo plamen jich, mne znitilo. 

Slyš! Ticho! — Sova bukala, zvoník 
to osudný, jenž dává dobrou noc. 

On( v práci již. Jsout dvéře dokořán, 
a zpitomělí sluzi chrapotem 
svůj úřad velebí. Jáf patoky 
tak jim zamíchala, že příroda 
a smrt se prou, zda živi jsou 5i mrtvi. 

Makb. (u vnitř). Kdo zde ? — Hoi ! Kdo ? 

Lady Makb. Ó běda nám! Snad již se zbudili. 
Ne skutek, toPko pokus zmaří nás. 




22 



Makbeth. 



Slyš! Dýky jsem tam přihotovila; 
musil je naleznouti. Kdyby spící 
tak nebyl podobal se mému otci, 
ba, sama bych to byla podnikla. 

Můj manžele! 

Vystoupí Makbeth. 

Makb. Již vykonáno. — Zde byl háky šum? 

Lady Makb. Skřek sovy jen a cvrčka hrkotánh 
Cos pravil? 

Makb. Kdy ? 

Lady Makb. Ted. 

Makb. An jsem sestupoval? 

Lady Makb. Ano. 

Makb. Slyš! 

Kdo leží v druhé jizbě? 

Lady Makb. Donalbain. 

Makb. To smutné podívání! (Divá se na své ruce.y 

Lady Makb. Tot pošetilost, říci: smutné podívání. 

Makb. Kdos ze spaní se smál, a jiný zvolal: vrahu! 
Tak zbudil jeden druhého; já stál 
a naslouchal. V tom počali se modlit^ 
a znova usnuli. 

Lady Makb. V té ložnici jsou dva. 

Makb. Zas jeden zvolal: „Bože, smiluj se!“ 
a druhý: „Amcn! tt — jakby byli shlédli 
mne s těma katanskýma rukama. 

Naslouchaje jich děsu nemoh’ jsem 
vypravit „Amen“ kjich: „Bůh smiluj se! u 

Lady Makb. Tak hloubavě to nerozvažujte. 

Makb. Proč však nemoh’ jsem „Amen w vyslovit? 
Mně bylo smilování potřebí, 
a přec to Amen v hrdle mi uvázlo. 

Lady Makb. Na skutky takové nesmíme myslit 
tím spůsobem. To zšílilo by nás. 




Jednání II. Výjev 2. 23 

Makb. Mně bylo, jakbych slyšel volat: „Néspěte! 
Hle, Makbeth vraždí spánek, svaty spánek, 
jenž rozeplítá uzel starostí, 
denního žití smrt, klopotu lázeň, 
balšám raněné duše, druhý pochod 
mohutné přírody, nejdražší pokrm 
na kvasu života ! w 

Lady Makb . Jak tomu rozumět? 

Makb. Po celém domě volalo to stále: 

„Nespěte více! Glamis vraždil spánek! 

Protož nemá i Cawdor více spát, 

Makbeth víc nemá spát! u 

Lady Makb . Kdož byl, jenž takto volal? — Vzá- 
cný thane, 

svou statnou mužnost zlehčujete tím 
chorobným zdáním. Jděte k umývadlu, 
a smejte s rukou kalné svědectví. 

Nač vzal jste s sebou dýky? Zůstat musí 
na místě tam. Pryč zas je odneste, 
zbarvěte krví spící komorníky. 

Makb . Tam nejdu víc. Děsím se pomyslit, 
co jsem to učinil. Jdi ty, mně nelze. 

Lady Makb . Slabochu v úmyslu! Dej mně ty dýky. 
Jsout spáč a mrtvec pouhé obrazy; 
malovaného ďábla děcko jen se děsí. 

Těch hochů tváře zcela pozlatím, 8 ) 
neb čin ten vinou jich se musí zdáti. 

(Odejde. Klepáni.) 

Makb. Slyš, někdo klepá. — Co se stalo se mnou, 
že každý šust mne děsí? — Ó ty ruce! 

Vyrvou mně ještě oči! Může-liž 

Neptunův všechen velký okeán 

tu krev z mých rukou smýti? — Nikoli! 

Ba spíše ruka má, nesčíslná 
ta jezera potáhne barvou masa, 
na červeň změníc zelenost. 




24 



Makbcth. 



Vystoupí Lady Makbethová. 

Lady Makb . Mé ruce též jak vaše stejné barvy. 
Stydím se však tak bílé srdce mít. (Klepáni.) 

Na bránu východní se klepá. Pojdi 
Do naší komnaty se uchylme. 

Trochou již vody spláchnem s scbe čin ten. 

Zdaž není lehký pak ? Což opustila 

vás zcela zmužilost? (Klepáni.) Slyš! Zas klepání. 

Oblecte noční šat, by náhoda 

nás bdící nedopadla. Nestůj tak 

v myšlénkách bídně ztracen. 

Makb. Vědom si toho činu radš bych chtěl, 
bych nebyl vědom sebe samého. (Klepáni.) 

Procitniž, Dunkane, tím klepotem! 

O přál bych, abys’ mohl! (Odejdou.) 

Výjev třetí. 

Vystoupí vrátný. (Zdaleka klepáni.) 

Vrát . I věru, tot je klepání! Kdyby tak člověk 
byl vrátným u pekelné brány, to by se asi klíče na- 
otáčel. — (Klepáni.) Klep, klep, klep! Kdo to? Ve jménu 
Belzebubově! — Statkář, jenžto se v obavě hojné tírody 
oběsil. — Jen pojdte, pane! Máte-li jen dost šálků 
s sebou. Zde budete se za to notně potit. (Klepáni.) Klep, 
klep! Kdo to ve jménu druhého ďábla? — Věru, 
tot obojetník, kterýž do každé váhy proti každé váze 
své přísahy kladl, kterýž ve jménu božím dost zrady 
napáchal, a přece svou obojetností do nebe se ne- 
dostal. Vejdi, obojetníče! (Klepáni.) Klep, klep, klep! 
I hleďme; tot anglický krejčí sem přišel, poněvadž 
z francouzských kalhot pro sebe vystřihoval. Vejdi krej- 
číku, zde můžeš si svou žehličku do ohně hodit. (Kle- 
páni.) Klep, klepl Ještě není pokoje. Kdož jste? — Ale 
už dost. Na peklo je to místo zde příliš studené.* Ne- 



Jednání II. Výjev 3. 

chci déle to pekelné vrátnictví zastávat. Zámysl 
pustit jich sem několik z každého řemesla, jen 
ěejí růžovou cestou k věcnému ohněstroji. (Kitp 
Už! — Prosím, nezapomeňte že jsem vrátný. 

Vystoupí Makduff a Lenox. 




Makd. Což šel jste, příteli, tak pozdě lehnout, 
že ležíte tak pozdě? 

Vrát . Věru, pane, popíjeli jsme až k druhému 
kuropění; a pití, pane, jest prospěšné trojí věci. 

Makd. A jaká to trojí věc, jíž pití tak prospěšné? 

Vrát. Věru, pane, pití prospěšno jest za prvé 
malování nosu, pak spaní a moči. Vzbuzuje, pane, smil- 
nost, a zas ji potlačuje, vzbuzuje chtíč a jeho nasy- 
cení zamezuje. Protož může se i říci, že mnoho pití 
staví se k smilnosti co obojetník. Onof ji tvoří, a hned 
zase zničuje, vzepne ji a hned zase srazí, zmuží ji a zbo- 
jácní, staví ji na nohy a hned zas je podráží, konečně 
ji zobojetní do spaní, a lží přikrytou nechá ji ležet. 

Makd. Myslím, že i tebe pití této noci lží přikrylo. 

Vrát. Ano, pane, až po uši. Za lež však jsem 
mu splatil. Mám za to, pane, že jsem nad ono silnější; 
neb jakkoliv se i stalo, že mi zvrátilo paty, přece se 
mně podařilo dáti mu výhoz. 

Makd . Je vzhůru již tvůj pán? 

Klepání snad jej zbudilo. Zde jest. ('Vrátný odejdt.) 

• • 



Vystoupí Makbeth. 



Len. Ai, dobré jitro, panel 

Makb. Dobré jitro! 

Makd. Vstal král již, vzácný thane? 

Makb . Ještě ne. 

Makd. Nařídil mi, bych časně zbudil jej. 

Snad jsem se zmeškal. 

Makb. 



Chci vás k němu vést. 



26 



Makbeth. 



Makd. Vímt, že ta práce yam jest radostná, 
ač přec to práce. 

Makb. Potěšení, s jakýmž konáme práci, 
jest lékem pro obtíž. — Zde tyto dvéře. 

Makd . Já osmělím se na něj zavoiat, 
neb tak mi velel sám. (Makduff odejde.) 

Len. Odjede král 

již dnes? 

MaJtb. Dnes odjede; tak sám to ustanovil. 

Len. Noc byla bouřlivá. Tam, kde jsme spali, 
komíny vichr srážel; též se praví, 
že v povětří ozývalo se lkáni, 
ryk smrti chropotný, a hrozný hlas, 
věštící o požárech strašlivých, 
převratech zmatečných žalostné doby. 

Pták osudný po celou vřeštil noc, 
a lidé praví, že i sama země 
se třásla zimničně. 

9 

Makb . Zlá noc to byla. 

Len. Mladá má paměf nemůž porovnat 
s ní podobnou. 

Vystoupí Makduff. 

Makd. Ó hrůzo ! hrůzo ! hrůzo ! 

Jazyk, ni srdce to nemůže chápat, 
ni vyslovit! 

Makb. Len. Co, pane, co se stalo? 

Makd. Mistrovské dílo zkáza vyvedla! 
Nejsvatokrádežnější vražda zlámala 
posvátný Páně chrám, a z budovy 
ukradla život. 

Makb. Co pravíte? Život? 

Len. Myslíte Milost krále? 

Makd. Tam vejděte, a zničte zraky své 
zas novou Gorgou. Nechtějte bych mluvil; 



Jednání II. Výjev 3. 



27 



podívejte se tam, pak mluvte sami. 

Hoi, vzhůru! Vzhůru! (Makbeth a Lenox odejdou.) 
Uhoďte na zvon! Vražda! Vražda! Zrada! 

Malkolme! Banquo! Donalbainc! Vzhůru! 

Odhoďte spaní, smrli podobu, 
a na smrt samu hleďte! Vstaňte, vstaňte! 

Poznejte dne soudného zjevení! 

Malkolme! Banquo! Vtaňte jako z hrobu, 
sem kráčejte jak strašidla a patřte 
na tuto hrůza. 

Vystoupí Lady Makbethová. 

Lady Makb. Pro Bůh, co se stalo, 
že tak protivný hlahol k rozmluvě 
volá sem spáče toho domu? Mluvte! 

Maká. O vzácná Lady, nenít pro váš sluch, 
co říci mohu. Ženské ucho bych 
opakováním zprávy té jen vraždil. 

Ó Banquo! Banquo! 

Vystoupí Banquo. 

Makd . Náš Milost král jest zavražděn! 

Lady Makb. Ó běda ! 

Zde v našem domě? 

Banq . Strašné to, nechf kdekoliv. 

Prosím tě, drahý DuíFe, odvolej, 
a řekni že tak není ! — 

Vráti se Makbeth a Lenoz. 

Makb . Kdybych byl před hodinou umřel radš, 
byl bych žil blaženě; neb od té chvíle 
nic důstojného nemá smrtedlnost. 

Vše jest jen hříčkou, čest a milost mrtvy, 
života víno steklo, a v tom sklepě 
pro chloubu zbyl jen kvas. 




28 



Makbeih 



Vystoupí Malkolm a Donalbain. 

Don . Jaká tu ztráta? 

Makb . Vaše, ač nevíte nic. 

Zdroj, temenišlě, zřídlo vaší krve 
zacpány jsou, i samo její zřídlo. 

Makd. Váš otec královský jest zavražděn. 

Malk. (í běda! Kým? 

Len. Dle všeho spáchali 

to jeho komorníci. Jejich ruce 
i tváře krví byly zbroceny, 
též jejich dýky, jež jsme nalezli 
tam neutřeny na jich poduškách. 

Divý a urputný byl jejich pohled, 
jist nebyl nikdo životem jim v blízku. 

Makb. Ó kterak lituji své prchlivosti, 
že jsem je zabil! 

Makd. Proč jste činil tak? 

Makb. Kdož může zůstat moudrým, zděšeným, 
vzteklým a mírným, věrným, netečným, 
ve stejné době? — Nikdo. Ochotnost 
mé vroucí lásky přeskočila hráze 
lepší mé soudnosti. Zde ležel Dunkan, 
svou stříbrnou plet maje vroubenou 
zlatou svou krví; rány jeho Čněly 
jak vyšklebený průlom přírody, 
uvítat záhubu. Zde vrahové, 
pokáleni řemesla svého barvou, 
jich dýky zbroceny utuhlou krví; — 
kdož moh’ se zdržet, srdce maje k lásce, 
a v srdci zmužilost, svou lásku dosvědčit. 

Lady Makb. Pomozte — odtud — oh I 

Makd . Přispějte paní ! 

Malk. A my nic nemluvíme, jichž ta strast 
nejvíc se dotýká? 



Jednání II. Výjev 3. 



29 



Don, Co mluvit tu, 

kde osud náš, skryt v díře lecjaké, 
vyřítit snad sc může n nás schválit. 

Raděj spěchejme pryč; zde nedozrál 
náš pláč. 

Malk, A žalost naše ddtklivá 
zde nemá volnosti. 

Banq. Přispějte paní! 

(Odvádějí Lady Makbethovou.; 
Až pak svon nahost těla prikryjcm, 
jemuž ten chlad zde škodný, sejděme 
se zas a dále pátrejme po původci 
té kruté vraždy. Strach a pochybnost 
nás posud chvátí. V mocnou ruku boží 
se odevzdávám, hotov zápasit 
s potnjným zrádné zlosti nařknutím. 

Makb. Taktéž i já. 

Všichni, My všichni. 

Makb, K mužnému odhodlání hotovi 
ve velké síni všichni zas se sejdem. 

Všichni. Tak staniž se. 

(VHchni ai na Malkolma a Donalbaina odejdou.) 

Malk, Co nyní činit? "Nedružme se s těmi. 
Necítěnou se strastí honosit 
netěžko falši jest. Jdu do Anglicka. 

Don, Do Irska já. Náš rozdvojený osud 
nám oboum zjedná větší bezpečnost. 

Zde dýky skryty v každém úsměvu, 
čím bližší krvi, tím i krvavější . 9 ) 

Malk. Šíp vražedný se posud letmo vznáší, 
a ještě nezapaď*. Nejlépe nám 
vyhnout se jeho pádu. Protož na kůň ! 

Nechtějmež loučením se omeškat. 

Když nelze doufat v spásu slitování, 
pak dobře jest, kdo kradí pryč uhání. 



(Odejdou.) 



Makbeth. 



30 

Výjev čtvrtý. 

Před hradem. 

* . • » ’ m 

Vystoupí Rosse a stařec. 

Stář. V sedmdesátý rok má pamět sahá, 
a po celý ten věk jsem strašné doby 
a divné věci seznal; noc však dnešní 
mou všechnu překonala zkušenost. 

Rosse. Ach, dobrý otce, hle, jak nebesa, 
kejklířstvím rozhněvána člověčím, 
se škaredí na hru zde krvavou. 

Den jest dle hodin, a přec čirá noc 
zastírá putující svítilnu. 

Zda to převládou noci či dne studem, 
že v temnost povrch země pohroben, 
kdy živé světlo mělo by jej líbat? 

Star. Tol nepřirozené jak skutek, jenž 
tu spáchán. Minulý to úterek 
byl sokol, v hrdé vznášeje se výši, 
od sovy myšilovky napaden 
a usmrcen. 

Rosse. A Dunkanc^i hřebci 
(divná to věc, však jistá), vzory to 
plemene svého v kráse, rychlosti, 
zplašivše se prolámali své stáje, 
a jakby chtěli válčit s člověčenstvem, 
pryč utekli. 

Stář. A žrali prý se vespolek? 

Rosse. Tak stalo se. Viděl jsem s podivením 
to sám na vlastní oči. Hle, zde Makduff! 

Vystoupí Makduff. 

Nuž, pane, kterak má se svět? 

Makd. Což nevidíte ? 



Jednáni II. Výjev 4. 



3 



Rosse. Zdaž vědomo, kdo krutý spáchal ci 
Makd. Ti, kteréž Makbeth zabil. 

Rosse. Nebesa ! 

K jakému prospěchu? 

Makd. Snad návodem. 

Princové oba, Donalbain a Maikolm, 
potajně prchli; protož domnění 
té vraždy na ně jde. 

Rosse. Vždy proti přírodě! 

O ctižádosti marnivá, jenž hltáš 
vlastní života šťávu ! Možno pak, ' 
že koruna připadne Makbethu. 

Makd. On jest už provolán, a šel do Skonu, 
by tam byl nastolen. 

Rosse. Kam přišlo tělo 



yv: l \ m i 



Dunkanovo ? 

Makd. Na Kolmskill odvezeno, 
v posvátnou hrobku svojich praotců, 
ve schrán jich pozůstatků. ý' ’t \ 

Rosse. Jdete na Skoti?/ \ v /, v 

Makd. Ne, strýce, na Fife půjdu. . ' » .,y 

Rosse. Já tain jdu, 

Makd. Nuž s Bohem!' Kéž se zdaří noyý zvjiat, 



by nám byl volný dost ten nový šat. v \ 

Rosse. Otče, s Bohem ! 

Stář . Bůh s vámi, a i s těmi, jichžto snaha, 
zlo měnit v dobro, ve přítele vraha. (Odejdou.) 



Jednáni třetí. 



Výjev první. 

% 

F o r e s. Síň v paláci. 

Vystoupí Banquo. 

Banq. Dosáhls cíle; Glamis, Cawdor, král! 

Vše, jak to věštily ty čarodějky. 

Bojím se jen, že zlou to získais' hrou. 

Však řekly též, že při tvém potomstvu 
nemá to setrvat, žc já se stanu 
prakorenem a otcem mnohých králů. 

U nich— li pravda jest, a zdá se tak, 
an tobě, Makbethe, se splnila, 
proč věštba ta, na tobě stvrzená, 
též mně by neměla sc stáli pravdou, 
a k naději mne vznést? Nic více, ticho! 

Troubeni. Vystoupí Makbeth co král, Lady Mak- 
bethová co královna, Lenox, Bosse, lordové, dámy 

a jiní dvořané. 

Makb. Zde host náš nejvzácnější. 

Lady Makb. Kdyby scházel, 

v naší by hostině se stala prfitrž, 
a tím by bylo všecko zkaženo. 

Makb. Dnes večer máme slavnou hostinu, 
a o vaši prosíme přítomnost. 

Banq. JsemC poslušen vašemu rozkazu, 
k němuž jsou na vždy pevně upoutány 
mé povinnosti. 



Jednání III. Výjev 1. 



33 



Makb. Odjedete již 

dnes odpoledne? 

Banq. Ano, Milost pane. 

Makb. Jinak bych vás byl o radu požádal 
(Jež vzácná byla vždy a prospěšná) 
na sněmu toho dne. Až zítra tedy. 

Jest cesta vaše daleká ? 

Banq. Tak daleká, můj kníže, že mi zrovna 
ěas vystačí přijití k večeři. 

Ba, jestli kůň můj dobře nepokluše, 
musí mi půjčit tmavá noc as jednu, 
neb snad dvě hodiny. 

Makb. At nescházíte 

při hostině. 

Banq. Zajisté ne, můj kníže. 

Makb. Jde pověst, krvaví že naší strýcové 
jsou v Anglicku a Irsku. Ukrutnou 
zapírajíce otcevraždu divným 
tam výmyslem sluch posluchačův mámí. 

Než, o tom zítra, když pak vespolně 
o zájmech státních budem rokovat. 

Pospěšte na kůň! Zatím s Bohem vám 
až do večera. Jde s vámi též Fleance? 

Banq. Jde, pane můj. Již nelze déle meškat. 

Makb. Cval rychlý, pevný přeji vašim koním, 
by vás jich hřbety nesly bezpečně. 

Nuž s Bohem! fBanquo odejde.) 

Užívej každý volně času svého, 

až k sedmé s večera. Chci samoten 

teď zůstat. Radostněj uvítám pak 

vás při večeři. S Bohem prozatím. 

(Odejdou Lady Makbethová a lordové.) 
Slyš, příteli! Jsou zde ti mužové? 

Dvořan. Jsou, pane. Čekají u vrat paláce. 

3 



34 



Makbeth. 



Makb. Uved je sem. (Dvoran odejde.) 

Tím být, jest ničím být, 
dokud v tom nejsem jist. Mne z Banqua jímá 
strach důlklivý. Jet něco v povaze 
té královské, čehož se musím báti. 

Ont smělý jest, a s duše odvahou 
v něm spojen věhlas, jenžto vede jej 
k jistému úkonu. Ont jediný 
mi strach nahání. Duch můj sevřen jím, 
jak druhdy Césarem byl Mark Anton. 

On čarodějkám lál, když poprvé 
mne pozdravily jménem královským. 

Jej na to vítaly prorockým slovem, 
že otcem bude řady mnoha králův. 

Neplodnou vložily jen korunu 
na hlavu mou, v mou ruku plané žezlo, 
jež zas uchvátí ruka cizorodé, 
an syn můj nenastoupí. To— li pravdou, 
tot pro rod Banquův zprznil jsem si duši, 
dobrého pro něj vraždil Dunkana, 
do nádoby svých slastí vlil jsem žluč, 
a nesmrtelný skvost svůj zaprodal 
samému ďáblu, povznést jeho syny 
a korunovat símě Banquovo. 

Než to se stane, stůj mi osude! 

Chci s tebou zápasit až k nejhoršímu. 

Kdo zde? 

Vystoupí dvořan a dva vrahové. 

Jdi za dveře, až zavolám. (Dvořan odejde.) 
My spolu včera tuším mluvili? 
i. vrah. Ba včera, Milost pane. 

Makb. Nuže reete, 

rozvážili jste si mou rozmluvu? 

Teď víte že to on, jenž před nedávném 



Jednání III. Výjev 1. 









pod zásluhu vás snížil, co jste mylně 
mně pričtli nevinnému. Jasný důkaz 
jsem podal v poslední té rozmluvě, V; 
kterak vás zklamal, zmátl, jakých strojů ■* Yyt' r 

I— ^ I * 

si najal, kdo je vedl, slovem vše ,t C- *( .* 

jsem řekl, že by poloduše již 
a zbrklý rozum zbouřily se heslem: 

To činil Banquo 1 

1. vrah . Zjevil jste to nám. 



\V 

- -V * .. 



Makb. I šel jsem dál, tož k věci, o kteréž 
chcem jednali v té druhé naší schůzi. 

Ovládá vás shovívavost v té míre, 
že vám to lhostejné? Jste tací svatouši, 
že za dobráka toho, za rod jeho 
se modlit chcete, lož za muže modlit, 
jehožto mocné rámě ve hrob vás, 
a na mizinu strhlo vaše děli? 



i. vrah. Jsme muži, Milost králi. 

Makb . Zapsáni ovšem jste v rejstříku mužů. 
Chrt, kudlák, slíd nik, morák, vlkodav, 
i polovlk též, všichni psy se zovou. 

Jich druhy však se rozeznávají 
jak který jest; kdož rychlý, líný, lítlý, 
kdo honící, domácí, slovem každý 
dle vlastnosti, již štědrá příroda 
y něj složila. Dle toho zvláštní název 
přidán mu jest krom jména obecného. 

Taktéž i s člověkem. Nuž, rccte již, 
že v první řadě mužnosti stojíte, 
ne v poslední, — a svěřím práci vám, 
kteroužto nepřítel váš bude zhuben 
a která vás upoutá k mému srdci, 
jež život jeho svírá chorobou, 
an jinak smrtí jeho by okřálo. 



36 



Makbelh. 



2. vrah. Jsemt, pane, muž, jejž ústrky a rány 
zlostného světa rozdráždily tak, 
že na vzdor světu vše chci učinit. 

1. vrah. A já zas lak strmácen nehodami 
a serván osudem, že život svůj 

rád nasadím, bych mu buď nadlcpšil, 
neb zcela se ho zprostil. 

Makb . Oba víte, 

že Banquo vás nepHlel. 

2. vrah . Ano, pane. 

Makb. On jest i můj, a v tak krvavém blízku, 
že každá doba jeho jsoucnosti 
podrývá život můj. Moh’ bych jej ovšem 
z očí si smésti zjevným úsilím, 
a stvrdit to svou vůlí; to však nesmím, 
neb má on prátcly, kterýchž sí vážím, 
a nerad s nimi bych se rozkmotril; 
ba spíše musím toho oplakávat, 
jejž sám jsem zahubil. A proto ledy 
vás na pomoc chci získat, nebol mám 
převelmi důležitou příčinu, 
by před světem to skryto zůstalo. 

2. vrah. Co nařídíte, pane, vykonáme. 

1. vrah. AI naše živobytí — 

Makb. Z očí vám svítí duše. Povím vám 
as za hodinu, kam se postavíte. 

Na vás pak jest vyslídit vhodný čas 
a pravý okamžik. To stát se musí 
té noci již, dál trochu od paláce, 
s tím ohledem, bych já v tom zůstal číst. 

By nezbylo pak v potřebném tom díle 
ni skvrny aniž suku, musí též 
syn jeho Fleance, kterýž ho doprovází, 
an důležité pro mne, by jak otec 
byl odklizen, — té tmavé noci osud 




Jednání III. Výjev 2. 



37 



s ním sdíleli. Nuž, odhodlejte se. 

Za chvíli jsem zas zde. 

2. vrah. Jsme odhodláni, pane. 

Makb. Tam čekejte, až vás dám zavolat. 

# ( Vrahové odejdou.) 

Nuž Banquo, tvá-li duše touží k výši, 
tož tuto noc se octne v nebes Hši. (Odejde.) 

Výjev druhý. 

Jiná komnata. 

Vystoupí Lady Makbethová a sluha. 

Lady Makb. Zdaž Banquo odejel? 

Sluha. Již odjel-, k večeru se zase vrátí. 

Lady Makb. Jdi, vyřiď králi, libo-li mu tak, 
že chci s ním mluvit. 

Sluha. K službám, Milost paní. 

(Odejde.) 

Lady Makb. Nic nezískáno, ztrátou vše to jest, 
když nás u cíle neklid svádí z cest. 

Tot raděj tím, co zmařeno, chci býti, 
než pro zmar ten v pochybném blahu žiti. 

Vystoupí Makbeth. 

Nu, pane můj? Proč vždy tak samotcn, 
ve spolku pouze trudných obrazů? 

Myšlénky naň, jenž zhynul, měly též 
s ním zhynout. Nechrne již, co nelze změnit. 

To, co se stalo, stalo se. 

Makb. Had raněn jest, ne zabit. Rána zas 
se zacelí, a hned zas bude hadem, 
hrozícím slabé naší zlosti uštknutím. 

Necht raděj věcí tvar se rozpadne, 
necht zhynou oba světy, — lépe to, 




38 



Makbeth. 



než zde pojídat v bázni pokrm svůj, 
a spáti v tísni snů těch strašlivých, 
jenž každou noc mne děsí. Lépe jest 
být s umrlým, jejž, bych vzal jeho místo, 
k věčnému poklidu jsem odeslal, 
než ležet zde y mučírně duševní 
u stálé trýzni. Dunkan v hrobě jest, 
po křečích života on dobře spí, 
čin zrady vykonáni Utrejch a dýka, 
domácí zlota, útok z ciziny, 
to vše se ho už netkne. 

Lady Makb. Pojď, můj králi; 

uhlad si svrch drsného pohledu, 
a s jasnou tváří vejdi mezi hosty. 

Makb . To, drahá, chci, a též ty učiň tak. 

Svou všechnu ochotnost jev Banquovi, 
dej přednost mu, tož jazykem i okem. 

V tom stavu nejistém musíme hroužit 
svou důstojnost do tůně lichoty, 
a z tváře činit kuklu srdcí svých, 
tajíce tak co jsme. 

Lady Makb. To nechte již. 

Makb. Mámí duši, drahá choti, plnou štírů! 
Yždyt víš, že Banquo živ a jeho syn. 

Lady Makb. Tvar přírody v nich není nesmrtelný. 10 ) 

Makb. V tom útěcha, že můžem jich se tknouti. 
Nuž vesele! — Dřív, nežli netopýr 
svůj klášterní let skončí, dříve již, 
než k zavolání černé Hekaty 
kožnatý chrobák mdlým svým bzučením 
klekání líné noci odzvoní, 
čin strašný bude skončen. 

Lady Makb. Co se stane? 

Makb. Ó zůstaň raděj nevědomá toho, 
až k skutku zaplesáš. Pojď, slepá noci, 




Jednání III. Výjev 3. 



39 



uzamkniž oko útrpného dne! 

Svou neviditedlnou, krvavou 
přeškrtniž rukou, v kousky roztrhej 
ten dlužuí zápis, jenž mne bledým činí. 

Hle, světlo uhasíná, vrána již 
ku kavcí zvolna tíhne lesině; 
svět jasný dobra vadne, v spánek klesá, 
an zloboh noční nad kořistí plesá. 

Divíš se řeči mé? Jen dočkej chvíle! 

Co vraždou začlo, vraždou dojde cíle. 

Teď, prosím, následuj. (Odejdou.) 

Výjev třetí. 

aseka v oboře, s branou vedoucí na hrad. 

Vystoupí tři vrahové.- 

í. vrah. Kdo kázal tobě k nám se dáli? 

3. vrah. Makbeth. 

2. vrah. Proč mu nedňvěřit? Ont vyjevil 
nám naše heslo, zámluvu, a vše 

co konat máme. 

1. vrah. Nuž, ať s námi jde. — 

Na západě tam málo ještě proužků 
denního světla doutná. Cestovník 
opozdilý pobádá oře svého, 

by přibyl v hospodu. I ten se blíží, 
jehož čekáme zde. 

3. vrah. Slyš! Dusot koní! 

Banq. (za scénou). Iloi! Světlo sem! 

2. vrah. To on. Jsout ostatní 

již na hrade, jež k hodům čekali. 

i. vrah. Koně si zacházejí. 

3. vrah . Asi míli. 

On však, jak obyčejně každý činí, 

jde odtud pěšky na hrad. 




40 



Makbeth- 



Vystoupí Banquo, Fleance. Sluha s pochodni. 

2 vrah. Světlo! 

3. vrah . On to. 

1. vrah . Již do něho ! 

Banq. Tuším, že přijde dešf. 

i. vrah. Nechf válem spadne. 

(Vrhne se na Banqua, a vyrazí sluhovi pochodeň.) 
Banq. O zrada! Prchni Fleance! Již prchni, prchni ! 
Mým budeš mstitelem! — O padouchu! 

(Umře. Fleance a sluha prchnou.) 
3. vrah . Kdo zhasil pochodeň? 

1. vrah. Což chyba to? 

3. vrah . Zde leží jenom jeden; syn nám prch\ 

2. vrah. Tof lepší půle díla ztracena. 

i. vrah . Nuž jděme povědít, co vykonáno. 
(Odejdou.) 

Výjev čtvrtý. 

Nádherná síň v paláci. 

Skvostná hostina . Vystoupí Makbeth, Lady Mak- 
bethová, Bosse, Lenox, lordové a dvořané. 

Makb. Dle řádu svého každý zasedniž. 

Srdečně vespolek vás všechny vítám. 

Lordové. Poslušné díky Vaší Milosti. 

Makb. Chcem v společnost se mísit, chovat se 
co dvorný hostitel. Domácí paní 
své křeslo neopouští; v pravý cas 
však také pozdrav svůj nám uštědří. 

Lady Makb. Všem přátelům jej, pane, za mne dejte, 
neb srdce mé je vítá. 

První vrah objeví se ve dveřích. 

Makb. Hle, díky jejich srdcí jdou ti vstříc. 

Stůl plný po stranách. 11 ) Chci sednout v střed. 



Jednání III. Výjev 4. 



41 



Necht zbujní veselost! Zavdáme si 

kol tabule. (K vrahovi u dveH potají.) Na tváři tvé jest krev. 

Vrah. To Banquova. 

Makb. Radš na tobě ji vidím, nežli v něm. 

Jest odbyt? 

Vrah. Jeho hrdlo, Milost pane, 
jest zbodnuto. To já proň učinil. 

Makb. Tys nejvýbornější všech hrdlořezů; 
i ten jest výborný, jenž Fleancovi 
to samé učinil. Ty-lis to byl, 
pak zvu tě mistrem nevyrovnaným. 

Vrah. Fleance, Milost králi, uprch\ 

Makb. Pak neduh můj se vrátí. Jinak zdráv 
bych býval, cel jak mramor, skálopevný, 
šírý a volný jak vzduch kolem nás. 

Teď však jsem zvěznén, stísněn, upoután 
k nedůvěře a bázni. Banquo však jest spraven? 

Vrah. Ba spraven, pane, leží v příkopě 
s dvacíti ranami na hlavě své, 
z nichž nejmenší již smrtná. 

Makb. Díky za to. 

v 

Tam zrostlý leží had. Červ, jenžto prchl, 
má povahu, jenž časem vydá jed, 
ač nemá nyní zubu. Odejdi. 

Víc o tom zítra. (Vrah odejde.) 

Lady Makb. Královský můj pane, 
nedáváš k veselosti popudu. 

Kvas jest jak koupen, 12 ) nucením-li častým 
se nedokáže, s ochotou že dán. 

Najíst se můžem doma; mimo dům 
jest rozprava pokrmu kořením, 
a bez ní planá všechna společnost. 

Makb. Drahá zpominatelko ! — Nuže, přeji 
vám dobrý hlad a dobré zažití, 
a obojímu zdar. 



42 



Makbelh. 



Len. Neráčí se Milosti zasednout? 

fB&nqauv duch sc objeví a nasedne na stolec MftkbethúvJ 

Makb. Skvost země naší zde shromážděn jest. 

O kéžby vzácný Banquo též byl zde, 
jejž z nelaskavosti raděj chci kárat, 
než želet z nehody. 

Rosse. Svůj ztupil slib 

nepřítomností svou. Již račte nás 
svým dařit společenstvím královským. 

Makb . Tabule plná. 

Len. Zde připravené místo, Milosti. 

Makb . Kde? 

Len . Zde, pane můj. Co jest vám, Milosti? 

Makb. Kdo z vás to učinil? 

Lordové. Co, Milost králi? 

Makb. Nemůžeš říci, že to spáchal já! 

Nehroz mi krvavou svou kadeřil 

Rosse. Povstaňte, pánové! Král churav jest. 

Lady Makb. Ó, stůjte, páni! Král tak často bývá, 
a býval v mládí tak. Sedněte, prosím! 

Ten záchvat v krátce přejde; okamžik, 
a zas jest zdráv. Prosím, nedbejte naň! 

To dráždí jej a množí jeho tíseň. 

Nedbejte naň a jezte. — Jakž? Jste muž? 

Makb . A statný muž, jenž směle na to hledí, 
z čehož by ďábel zbleď. 

Lady Makb. Ó výborně! 

Tot jsou ty pravé malby vaší bázně, 
toC dýka větrná, jež, jak jste pravil, 
vás na Dunkana vedla. Váš ten strach 
(ta bázně pitvora) hodí se lépe 
k pohádkám v čeledníku u kamen, 
jež dosvědčuje bába. — Styďte se! 

Nač tuto děsnou tvář? Hledíte jen 
na prázdnou stolici. 



Jednání III. Výjev 4. 



Makb. Prosím tě, choti, 

tam pohleď ! Tam viz! Hle, hle! — Co že pravíš 
Což mně je do toho? Umíš-li kývat, 
tož také mluv! Když kostnice a hroby 
zpět posílají svoje mrtvoly, 
buď pomníkem nám supí žaludek. ( Duch 

Lady Makb. Zbaběl jste zcela pošetilostí? 

Makb. Jako že živ jsem, viděl jsem jej. 

Lady Makb. Hanba! 

Makb. Prolévala! se krev již v starém věku, 
a dřív, než lidský zákon obec jal; 
i tehdáž páchaly se mnohé vraždy, 
přehrozné doslechu. Tenkráte však, 
když vyražen byl mozek, člověk umřel, 
a vše tím skončeno. Však, nyní mrtví 
zas vstávají s dvacíti ranami 
na hlavách svých, a ze stolců nás honí. 

Tof divnější, než vražda taková. 

Lady Makb. Můj vzácný pane, hosté čekají. 

Makb . Jál zapomněl. Nepřemýšlejte o mně, 
předrazí přátelé. Mámt chorobu, 
jenž všem jest lhostejná, kdož znají mne. 

Již pijme I Přátelství, a zdar vám všem! 

Já potom sednu. Dejte plný pohár! 

Připíjím plesu celé tabule, 

(Duch se objeví) 

i Banquovi, drahému příteli, 

jenž nám zde scházi. Kýžby též byl zde! 

Na zdar vás všech, i jemu na zdar, žízním, ,3 ) 
a všecko všem I 

Lordové. Poslušně děkujem ! 

Makb. Pryč! Zmiz mi z očí! V propast zapadniž ! 
V tvých kostech není morku, krev tvá led, 
v tom zraku, jímž tak svítíš, není přec 
pravého lesku I 




44 



Makhelh. 



Lady Makb. Páni, mysletež, 
žc věc to obyčejná, jinak nic. 

Buší to pouze rozkoš této chvíle. 

Makb . Mámt odvahu jak kterýkoliv muž: 
přijď jako ruský medvěd kosmatý, 
jak zbrojný nosorožec, jak hirkánský tigr, 
v jakémkoliv ti libo zjev se tvaru, 
jen v tomto ne, — a pevné moje svaly 
nestrnou bázní; neb zas obživni, 
a v souboj na meče mne vyzvi v poušt, 
a já— li zbaběle se omeškám, 
pak zvi mne loutkou holek. Kliď se, stíne! 

Pryč, klamný přelude! — Ai hle, an zmizel, 
jsem opět muž. Již prosím, seďte jen. 

Lady Makb. Zmařil jste veselost, ples přerušil 
tou divnou chorobou. 

Makb . Ai, může-liž 

cos takového na nás přikvačit 
jak letní mračno, bychom nežasli? 

Jsemt tebou zmýlen o své povaze, 
když pomyslím, na přízrak ten že hledíš 
bez změny přirozené barvy své, 
kdež já jsem bázní zbleď. 

Rosse . Jaký to přízrak? 

Lady Makb. Nemluvte, prosím; tím se hůř mu daří. 
Otázky dráždí jej. Již dobrou noc! 

Na rozkaz nečekejte k odchodu. 

Jen jděte všichni. 

Len. Přejem dobrou noc, 

a lepší zdraví Vaší Milosti. 

Lady Makb. Všem blahou, dobrou noc! 

(Lordové a dvořané odejdou.) 

Makb . Krev žádá krev! Tak psáno: Krev chce krev! 
Jet vědomo, že kamení se hnulo, 
že stromy mluvily, že věštci též 



Jednáni III. Výjev 5. 



45 



a tajná tušení, tož přispěním 
strak, kavek, vran, na jevo vyvedly 
nejtajnějšího vraha. — Jak jest pozdě? 

Lady Makb. Jet s jitrem v zápasu o vládu noc. 
Makb. Co soudíš o tom: Makduff zpouzí se 
osobně dostavit se k důtklivému 
pozvání mému. 14 ) 

Lady Makb. Poslal jste již k němu? 

Makb . Tak jsem to slyšel. Chci však k němu poslat. 
Ni jediného není, v jehož domě 
bych neměl vyzvědačó. Zítra z rána 
ty čarodějné sestry navštívím. 

Musí mně zjevit víc. Jsemt odhodlán, 
nejhorší cestou poznat nejhorší. 

V můj prospěch platný každý prostředek. 

Ját v krvi již tak hrubě zabředl, 

že, kdybych v brodu teď se zastavil, 
navrácení se tuž by obtíž mělo, 
jak postup nejdalší. 

V mé hlavě divná směs, jež k ruce tíhne, 
pohnout ji k činu, než ji oko stihne. 

Lady Makb. Vámf třeba klidu přírody, tož spánku. 
Makb. Nuž jděme spát. Mou chybou jest v tom 

smyku 

nováčka bázeň, anaž nezná cviku. 

Jsmet nedospělci ještě v takých skutcích. (Odejdou.) 

Výjev pátý. 

Pustá p I á ň. 

Hromobití. Hekata potká se s třemi čarodějnicemi. 

i. čar. Jakž, Hekalo? Pohlížíš mrzutě. 

Hek. Což nemám proč? Vy baby všetečné, 
když drze provádíte kousky své, 




46 



Mnkbeth. 



že klamným proroctvím oblouzen 
byl Makbeth ke vraždě popouzen. 

A mne, mistryni vašich čárá, 
zlot rodičku a všechněch svárů, 
mne nezvaly jste k přispění, 
oslavit naše umění. 

To hůře však, že vaše píle 
v tom muži minula se cíle, 
jenž hrd a divok, jako jiní, 
nic pro vás, pro sebe vše činí. 

Svou spravte chybuj jděte v čas 
až k Achcronu, kde se zas 
hned z rána sejdem. On tam stane, 
svůj zvědět osud z věštby dané. 

Chystejte kotel, slova mam, 
svá kouzla, zkrátka všechen klam. 

Jáf vzletím k větru. Této noci 
na hrozný čin se musím zmoci, 
než dovrší se polední. 

Hle, tam, kde roh měsíce ční, 
zlých Čadů krůpěj třást se vidím; 
než spadne, pro sebe ji sklidím. 

Ta přetříbena v hrnci čar 
zas duchy vyvodí pak z par, 
jenž mocností svých lživých rázů 
musí jej zmást a vrhnout v zkázu. 

Osud a smrt jím nezatřese, 
nad moudrost, bázeň hrd se vznese, 
a známo vám, že bezpečnost 
jest smrtelníkův zhoubný host. 

(Zdaleka zpěv: Pojď, Hekato ! Již pojď, pojď, poj JJ) 

Hek. Volání! Slyš! Můj skřítek heká, 
tam sedě v mlze na mne čeká. (Zmizí.) 

Čarodějky . Již honem pryč ! Hned zase zde bude. 



Jednání III. Výjev 6. 



47 



Výjev šestý. 

Fores. Síň v paláci. 

Vystoupí Lenox a dvořan. 

Len. Má řeč se toiio tkla, co sám jste myslil. 
Rozřešte dál tu věc. To pouze dím, 
že divně zde se dálo. Makbeth želel 
dobrého Dunkana. Nu, bylř on mrtev. 

Náš statný Banquo v pozdní vyjel čas, 
a vám-li libo, rcete: Fleance ho zabil, 
a proto útek’. Nemělit by lidé 
v tak pozdní čas vyjíždět. — Kdož by též 
si nezpomínal na hanebný skutek, 
jejž Donalbain a Malkolm spáchali, 
tož zavražděním milostného otce! 

Čin prokletý! Jak truchlil nad tím Makbeth I 
Zdaž hned na místě v zbožné prchlivosti 
vinníky nezachvátil, spatřiv je, 
an opilství a spánku otročí ? 

Zdaž čacky nejednal? Ba, moudře též. 

Neb každé srdce hněv by byl rozjitřil, 
když vrazi by to byli zapírali. 

Tak zdá se mi, že všecko dobře spravil, 
a kdyby měl, co račiž Bůh zachránit, 
pod zámkem nyní Dunkanovy syny, 
zvědět by dal jim záhy, co to jest 
zabíjet otce. Fleance by též to zvěděl. 

Však stůj! Pro ňáké volné slovo prý, 
a že se nedostavil k slavnosti, 14 ) 
paď* Makduíf u tyrana v nemilost. 

Nevíte kde ted jest? 

Dvořan. Syn Dunkanňv, 

jejž tyran o dědičné zloupil právo, 
při anglickém jest dvoře, přijat tam 



48 



Makbelh. 



od Edwarda zbožného s takou úctou, 

v 

že Štěstěny nepřízeň nic ncmůž 
mu vžiti z jeho ceny. Odešelf 
i Makduff tam, svátého prosit krále, 
by vyzval k přispění Norlhumberlanda, 
a Seiwarda statného, abychom 
jich pomocí (i vyšší nebes přízní) 
zas mohli strojit stůl a klidně spát, 
by naším plesům nehrozila dýka, 
by opět správný hold byl vykonán, 
a vše co žádáme si. Pii té zprávě 
tak král se rozhorlil, že válečnou 
již chystá hotovost. 

Len. Zdaž poslal pro Makduffa? 

Dvořan . Ba poslal. Ten však odsek': „Ne, můj 

pane! 44 

S tím posel mrzut záda mu obrátil, 

a děl jak do sebe: „Tu hodinu 

vám splatím, v kterou odpověď tu nesu.“ 

Len. To buď mu výstrahou, by obezřele 

* 

mu zůstal ustraněn. 0 kéžby anděl 
ke dvoru anglickému zaletěl, 
a žádost jeho dříve zvěstoval, 
než přijde sám, by rychlé požehnáni 
se sklonilo na žalnou naší vlast, 
již tíží kletá ruka. 

Dvořan. Moje též 

s nim modlitba. 



(Odejdou.) 



Jednáni čtvrté. 



Výjev- první. 

Tmavé jeskyně. U prostřed kotel. 

Hrom a blesk. Vystoupí tři čarodějnice. 

1. čar . Třikrát pestrý kocour vzlykal. 

2. čar. Tři a jeden ježek kvikal. 

3 . čar. Kóně kráká : Čas, již čas ! 

1. čar. Kolem kotle, kolem jděm, 
střeva jedovatá v něm, 

ropucha, jež spánku mocí 
v jedenatřicet dní a nocí 
žírný vyležela jed, 
v čarovném kotli vař se hned. 

Vespolek. Klopotem se kouzlo dař, 
ohni hoř a kotle vaří 

2. čar. Bahnitého hada žlázu 
svařte, spečte v nehorázu ; 
ještěrčí a žabí cáp, 

jazyk psí a soví dráp, 
z netopýra hrstku chlupů, 
ze slcpejše štipec tuku, — 
tak se zhoubné kouzlo zdaří, 
pekelná polívka svaří. 

Vespolek. Klopotem se kouzlo dař, 
ohni hoř a kotle vař! 

1. čar. Vlčí zub a dračí slupku, 
z chcíplé mrchy zpodek pupku, 



4 



50 



Makbeth. 



ze žraloka čep a chřtán, 
bolhlav, z hrobu vyhrabán, 
kozí žluč, trus z mloci píce, 
zlolajného žida plíce, 
větve z tisu v kužel spiaté, 
při zatmění luny sCaté, 
turčí nos, z Tartara srst, 
novorozenátka prst, 
ježto kurva porodila, 
do' rokle pak zahodila. 

Tigrovo pak okruží 
v kotli směs tu otuží. 

2. čar . Opičí posléze krev 
kouzlu sílu dá a zjev. 

% * • M / » t 4 ^ 

# » 9 ► * * | > . # v % « 

Vystoupí Hekata. 

Hek. Ai výborně! Vše hotovo jak v trysku. 
Na každou přijde podíl toho zisku. 

A nyní kolem kotle k zdaru, 
jak vily prozpěvujte v jaru, 
směs žehnajíce v tomto varu. 

Zpěv . Duše černé, duše bledé, 
duše červené a šedé, 
příznivá jest tato chvíle, 
smíchejte se v tomto díle. 

2. čar. Svrbění palce praví raně, 
že kýsi zloboh stojí vně. 

Otevř směle, 

vstup sem cele. * 

Vystoupí Makbeth. 

Makb . Nu jakž, vy tajdplné ohyzdy, 
co tropíte zde? 

Všechny. Dílo beze jména. 



Jednání IV. Výjev 1. 



51 



Makb. Na vaše umění vás zapřísahám, 

(necht jakkoliv to znáte) odpovězte! 

Rozvažte bouře vztek, a žeňte jej 
na věže kostelní, necht vlnobitím 
roztříští se a zhubí každá lod, 
necht lehne osení a bor se skácí, 
necht hrady spadnou na hlavy svých správců, 
necht témě svá až k samým základům 
palác a pyramida nakloní, 
i poklad zárodků všech přírodních 
zde budiž rozmetán, až záhuba 
tím sama zchorobí: jen odpovězte 
na dotaz můj. V 

1. čar. Mluv ! , 

2. čar . Taž sel r. v ’*ť'*L' 

3. čar. Odpovíme. 

í. čar. Chceš slyšeti to z našich úst, ci raděj „ 
z úst našich mistrů? 

Makb. Zavolejte je. 

i. čar. Vlejte svině krev v ten nelad, 
ježto snědla pět svých selat, 
z oběšence shnilý tuk 
hodte v žíravý ten huk. 

Vespolek. Zjevte velcí se a malí, 
jsouce v úřadě svém dbalí. 

Zahřměni . Zjev ozbrojené hlavy. 

é 

Makb. Neznámá moci, řekni — 

/. čar. Nemluv nic. 

Ona zná myšlénky tvé; slyš co mluví. 

Zjev. Makbelhe! Makbelhe! Makbethe! 

Střež se MakduíTovy zlosti! 

Chraň se thana z Fifu! — Dostil (Zmizí.) 

Makb. Aťs kdokoliv, — dík za tvou výstrahu. 
Tys dal mé obavě zvuk pravdivý. 

Však ještě jedno slovo — 



y£t/ v V 



/ 



/ 
/A 



52 



Makbeth. 



i . car. Nedá si rozkazovat. Zde jest druhý, 
mocnější onoho. 

Zahřmění. Zjev krvavého dítěte. 

Zjev. Makbethe ! Makbethe! Makbethe ! 

Makb. Tré uší kdybych měl, musil bych slyšet. 
Zjev. Bud smělý, odhodlaný, krvavý! 

Nad všechnu mocnost stojí tvoje cena *, 

neb nikdo, jehož porodila žena, 

nemfiž Makbethu uškodit. (Zmizí.) 

Makb. Pak žij si, MakduíTe. Proč bych se bál? 
Avšak dvojnásob chci to zaručit 
a osudem to zjistit: nemáš žiti; 
bych mohl říci bledé starosti, 
že lže, a spáti mohl hromu vzdor. 

Co jest zas to? 

Zahřměni . Zjev korunovaného dítěte s ratolestí v ruce. 

Makb . Toí podobno rozenci královskému. 

Na dětském jeho čele stkví se kruh 
a sláva vládomoci. 

*r 

Čarodějnice . Slyš a nemluv. 

Zjev . Buď hrd a pln lví srdnatosti, 
neboj se piklň, vzteku, zlosti; 

Makbeth nemá být překonán, 
pokud na pevný Dunsinán 

Birnamský les nebude hnán. (Zmizí.) 

Makb, To nebude. Kdož může hnáti les? 
kdož stromům velet z kořenů se vyrvat? 

6 sladká věsti! A i, tot výborné! 

Nevstane témě zpoury, leč by vstal 
Birnamský les, a Makbeth na své výši 
zde bude žít dle lhůty přírody, 
a žití dluh jen splatí časnosti 
a smrtné obvyklosti. 



Jednání IV. Výjev 1. 



53 



Než, — jednu ještě věc mé srdce rádo 
by zvědělo. Povězte (ač— li vaše 
to může umění), zda Banquovo 
kdy símě bude vlásli v této říší? 

Čarodějnice . Nežádej si bys zvěděl více. 

Makb. Chci všecko zvědět, To-li odepřete, 
na vás má kletba padne. Vědět chci — 

Co znamená ten hluk? Proč klesá kotel? 

1. čar. Objevte se ! 

2. čar. Objevte se! 

3 . čar. Objevte se! 

Osm králů se objeví , kráčejících jeden za druhým přes 
divadlo . Poslední nese zrcadlo . Banquo hned v zápětí. 

Makb. Tenf podoben až příliš Banquovi! 

Zmiz! Tvoje koruna mi v oči pálí. ^ 

A vlasy tvé, ty hlavo s zlatým vínkem, 

jak u prvního. Třetí zas jak druhý. '/£$’/ s 

Nešvarné baby! Nač ty přízraky? 

Hle, tu zas čtvrtý! Vymkněte se, oči! ty 

Což půjde to až do soudného dne? ' •: „ & 

Tu jiný! Sedmý! Nechci koukat dál. 

I osmý zde přichází sc zrcadlem, 
v němž ještě víc jich vidím. Někteří 
tři nesou žezla a dvě jablka. 15 ) 

Přehrozné vidění! Poznávám pravdu. 

Zkrvácený se Banquo na mne šklebí, 
a ukazuje v nich své potomky. 

Nu jakž? Jest tomu tak? 

1. čar. Takž, pane, jest. 

Proč stojí ale Makbeth udiven? 

Již pojďte, sestry; na potěchu 
podáme zábavy mu v spěchu. 

Já( zbudím kouzlem hudbu vzduchu, 
vy zatančíte v starém ruchu, 



54 



Makbeth. 



by velký král moh 1 říci z rána, 
že úcta zde mu byla dána. ("čarodějnice tancujíce %mi%Q 
Makb. Kde jsou? Již zmizely? — Necht neblahá 
ta doba kleta stojí y kalendáři t 
Již vejdi, příteli! 

Vystoupí Lenoy, 

Len. Co žádá Vaše Milost? 

Makb . Vide! jste čarodějky? 

Letí . Ne, můj pane. 

Makb . Což nešly kolem vás ? 

Len. Ne, v skutku, pane. 

Makb . Mor stihniž povětří, na němžto jezdí, 
a proklet budiž každý kdož jim věří! 

Slyšel jsem klusot koně. Kdo to byl? 

Len. Dva neb tři jezdci, zprávu nesoucí, 
že Makduff prch’ do Angličan. 

Makb. Do Angličan? 

Len. Tak jest, můj králi, 

Makb. Ty čase zastavils míij krutý výkon. 
Dostihnout nelze záměr prchavý, 
kdy v zápětí za ním hned nejde čin. 

Od této chvíle bude srdce mého 
prvňátko též prvňátkem ruky mé. 

A nyní hned, by záměr došel skutku, 
jak zamýšleno, budiž vykonáno. 

Hrad Makduffňv na úprk přepadnu, 
dobydu Fifu, ostřím meče vše, 
tož ženu jeho, dítky zahladím, 
a každého, kdož z jeho kmene vzrosť. 

Pryč s blbým hovořením chlouby spasné! 

To vykonám, než zápal vůle sbasne. 

Jen žádných duchů víc! Kde jsou ti páni? 

Již pojíte, uvedte mne k nim. (Odejdou.) 



Jednání IV. Výjev 2. 



55 



Výjev druhý. 

Fife. Komnata na hradě Makduffově. 

Vystoupí Lady Makduffová, její synáček a Rosse. 

Lady Makd. Co zavinil, že z vlasti musil prchnout? 
Rosse. Poshovte strpením. 

Lady Makd. On neměl ho. 

Že prcb’ jest zpozdilost. Když skutkové 
z nás zrádců nečiní, činí to bázeň. 

Rosse. Kdož ví, zda z moudrosti tak neučinil. 
Lady Makd. Tol pěkná moudrost, ženu opustit, 
své dílky opustit, dům, důstojenství 
opustit na tom místě, z něhož prchá. 

Onf nezná lásky, aniž citu k nám. 

Malounký strízlík, nejdrobnější ptáče, 
svou hájí v hnízdě proti sově mlád. * 

Ničím jest láska, bázeň všecko v něm. 

Ba malá moudrost to, jenž utíká 
vzdor všemu rozumu. 

Rosse. Má drahá teto, 

umírněte svou vášeň. Manžel váš 
jest moudrý, šlechetný, a zvraty času 
nejlépe zná. Nesmím už déle mluvit. 

To kruté časy však, když zrádci slujem 
a sami se neznáme, kdyžto vést 
nás mnohá děsí, aniž víme proč, 
ba spíše sem a tam se kolotáme, 
jak na zbouřeném moři. Musím jít; 

• na dlouho ne, hned zas se vrátím k vám. 

Co došlo k nejhoršímu, došlo konce, 
a nebo v starý stav se zase vrátí. 

Bůh s tebou, malý strýce! 

Lady Makd. Ont otce má, a přec jest bez otce. 



56 



Makbeth. 



Rosse. Jak blb jsem změkčen. Kdybych zůstal déle, 
přišel bych v nemilost, vy do nesnáze. 

Již raděj s Bohem ! (Odkvapi.) 

Lady Makd. Otec tvůj jest mrtev. 

Co nyní činit chceš? A kterak žít? 

Syn. Já budu žít jak ptáci. 

Lady Makd. Od hlístů a much? 

Syn. Nu, jakž a kde co najdu, jak i oni. 

Lady Makd. Chuďounké ptáče! Tyf bysi se nebál 
ni sítě, pasti, lepu, aniž smečky. 

Syn. Proč báti se, matinko? To na ptáčky 
chudé se nechystá. Tatínek můj 
mi neumřel, nechí dítě cokoliv. 

Lady Makd. OuC umřel. Odkud vezmeš otce zas? 
Syn. A odkud vezmete zas manžela? 

' Lady Makd. Těch mohu koupit dvacet na trhu. 
Syn. Koupíte, byste zas je prodala. 

Lady Makd. Tyt mluvíš rozumně, co možno jen, 
a věru na tvůj věk dost rozumně. 

Syn. Byl otec můj zrádcem, matinko? 

Lady Makd. Ba že byl. 

Syn. Co je to zrádce? 

Lady Makd. To je člověk, jenž se zaklíná a lže. 
Syn . A jsou všichni ti zrádcové, jenž tak činí? 
Lady Makd. Každý, kdož tak činí, zrádcem jest, 
a zasluhuje aby byl pověšen. 

Syn. A musejí být všichni pověšeni, jenž se za- 
klínají a lhou? 

Lady Makd. Všichni. 

Syn. A kdo je musí věšet? 

Lady Makd. Poctiví lidé. 

Syn. Pak jsou ti lidé, co se zaklínají a lhou, blá- 
zni, neboť jich tolik jest na světě, že by sami mohli po- 
ctivé lidi zabíjet a věšet. 

Lady Mckd. Pomoziž ti Bůh, ubohé opičátko ! Ale 
odkud dostaneš zas otce? 



Jednání IV. Výjev 2. 



57 



Syn. Kdyby byl mrtev, tedy byste pron plakala, 
a kdybyste neplakala, bylo by to dobré znamení, že do- 
stanu brzo zas nového otce. 

Lady Makd. Ubohý žvástale, co toho namluvíš. 

Vystoupí posel. 

Posel. Bůh švární, vzácná paní! Ač jsem neznám, 
přece dobré znám váš velečestný stav. 

JsemC zpraven, že jakés nebezpečí 
vám blízké jest. Dobrou-li chcete radu 
sprostého muže přijmout, rychle pryč 
se dejte s dítkami, by vás zde nenašli. 

JsemC tuším krutý, an vás takto lekám, 

však krutější by bylo uškození, 

jenž vám tak blízké. Bňh vás opatruj! 

Nesmím už déle meškat. (Odejde.) 

Lady Makd. Nač bych prchla? 

Nepáchala jsem zlé. To však mi napadá, 
že žiji na tom světě, kdežto křivdit 
přečasto bývá chvalné, dobro činit 
zas někdy nebezpečné blouznění. 

Proč tedy, ach ! v tu ženskou obranu 
chci spoléhat, a říci: Nejsem zlá!? 

Co chtí ti lidé? 

Vystoupí vrahové. 

Vrah. Kde jest manžel váš? 

Lady Makd. Ne v takém, doufám, neposvátném 

místě, 

kde tobě rovni lidé by ho našli. 

Vrah. OnC zrádcem jest. 

Syn. To v hrdlo lžeš, ty ježovče! 

Vrah. Ai vajíčko ! Ty plémě zrádcovo. (Zabodne ho.) 
Syn. Jsem zabit, matinko — ó prchni, prchni ! 

(Umře.) 

(Lady Makduffová ubíhá volajíc: Vražda! Vražda! Vrahové %a ní.) 



58 



Makbeth. 



Výjev třetí. 

V Anglicku. Síň v královském paláci. 

Vystoupí Malkolm a Makduff. 

Mal. Hledejme osamělý útulek, 
kde možno vyplakat se z celé duše. 

Makd. Meč smrtný raděj tasme a jak muži 
své braňme kleslé právo dědičné. 

Každého znovu dne též nových vdov 
slyšíme stesk, žel nových sirotků, 
a novou strastí nebes klenba duní, 
jakoby ozvukem tím chtěla hlásat, 
že stejně cítí se Skotskem, a s ním 
že stejně vzdychá. 

Mal. To co věřím též 

chci oplakávat, to co vím chci věřit, 
a mohu-li co napravit, i rád 
to v době příhodné chci učinit. 

Co vyprávěl jste, možno že to pravdou; 
ten ukrutník však, jehož pouhým jmenem 
již rozjitrí se jazyk, druhdy muž 
byl poctivý; sám jste jej miloval, 
a ničím posud neurazil vás. 

Jsemt ještě mlád, však přece byste mnou 
si nějakou oň získal zásluhu, 
ba moudrostí by slulo, v obět dát 
slabounké, chudé, nevinné jehňálko, 
by ukonejšen Bůh byl hněvivý. 

Makd. Já nejsem zrádcem. 

Mal. Makbeth však jím jest. 

Muž dobrý, šlechetný se snadno lekne 

mnohého královského rozkazu. 

% 

Již račte odpustit. Cím vlastně jste, 
to mým nemůž se zvrátit míněním. 



Jednání IV. Výjev 3. 



I z čistých andělů kles' nejčistější, 
a byt i zlo se skvělo znakem dobra, 
přec dobro potrvá. 

Makd. Svon naději jsem ztratil! 

Malk. Snad tam, kde já své našel pochyby. 
Proč v takém spěchu ženu, dítky své 
(tak vzácné úvazky a pouta lásky) 
bez všeho loučení jste opustil? 

Prosím, nechtějte nedůvěru mou 

si k haně klást, ta má jest bezpečnost. 

Jste správný snad, necht soudím jakkoliv. 

Makd. Krvácej jen, krvácej, trudná vlasti! 
Tyranství hrdé upevní svůj základ, 
neb vzdorovat i šlechetnost se štítí. 

Nes příkoří své zjevně, nárok tvůj 
jest pojištěn. Již s Bohem, kníže, buď. 

Tím lotrem, za kterého ty mne máš, 
bych nechtěl býli za celý ten prostor, 
jejž ukrutník ten drží v drápech svých, 
byt přídavkem byl bohatý i východ. 

Malk. Nebuďte uražen. Vždyl nemluvím 
tak z citu naprosté jen bázně k vám. 

Ját vím, že naše vlast pod jařmem hyne, 
krvácí, naříká, a každým dnem 
že k jejím ranám přidán nový šrám, 
i věřím též, že nároky mé hájit 
by dost se ramen zvedlo. Také zde 
nabízí Anglicko mi laskavě 
as tisíc bojovníků. Vzdor však tomu, 
bycht na hlavu i tyranovi šlápl 
a vboď* ji na svůj meč, přec ta má vlast 
víc nabyla by zloty nežli prvé, 
a trpěla by více z křivých cest 
nového nástupce. 

Makd. 



Kdož by to byl? 



60 



Makbeth. 



Malk. Jsemt já to sám, v němž, pokud sebe znám 
tak hojný počet vrouben neřestí, 
že kdyby douzrály, černý Makbelh 
jak sníh by zdál se bílým, ctěn by byl 
jak ovce nevinná u porovnání 
s mou velkou hříšností. 

Makd. Ba ve zborech 

strašného pekla nenalcznem ďábla, 
jenž byl by nad Makbelha. 

Malk. Připouštím, 

že Makbeth vraždychtivý, bájný, lakotný, 
že prchly, klamný, vilný, podvodný, 
že páchne nectností každého jména. 

Má vilnost však má hloubku bezednou. 

Ba vaše ženy, dcery, staré, mladé, 
mé chlípné hltavosti dostačit 
by nemohly, a chtíč můj všechcu vzdor 
mé vůli závadný by překonal. 

Tot raděj Makbeth, než král takový. 

Makd. Nevázaná nemírnost tělesní 
též bývá krutostí, a příčinou, 
že mnohý slavný trůn uprázdněn byl, 
a svržen mnohý král. Však netřeba 
se bát vám, byste vzal co vaše jest. 

Napájejte svůj chtíč dle libosti, 
a stavte chladným se, by svět se mýlil. 

U nás dost volných žen. Vyt nejste přec 
sup takový, byste jich tolik shltil, 
jenž chtí se obětovat velikosti, 
ji slabou shledavšc. 

Malk. Jet mimo to 

v mé zle zřízené duši lakotnost 
tak bezuzdná, že kdybych stal se králem, 
pro statek jich bych vraždil slavné rody, 
vzal tomu poklad, zas jinému dům, 



Jednání IV. Výjev 3. 



61 



a bycht i nahromadil sebe víc, 
rozdrážděn tím by více byl můj hlad, 
jak jíchou kořennou. Ba na poctivce 
a věrné poddané zapřádal bych. 
bezprávné pře, a pro jmění je ničil. 

Makd. Tak hloubná lakotnost má horší kořen, 
než vilnost palčivá, a byla mečem, 
jenž pobil naše krále. Proto však 
nemějte starostí. To naše Skotsko 
má dosti zásob, naplnit váš chtíč 
z vlastního zboží. Vše to snesitelné, 
když při tom ctnosti též jsou závažné. 

Malk. Těch věru nemám. Ctnosti královské, 
tož spravedlnost, mírnost, pravdivost, 
poníženost, lahodnost srdce, zbožnost, 
statečnost, velkodušnost, udatnost — 
o těch ni pachu v povaze mé není. 

Leč nakvašen nadvládou neřestí 
rozličným spůsobem jich cesty zbíhám. 

Ba, kdyby moc mi dána, lahodné 
bych mléko svornosti vlil do pekel, 
klid obecný bych zmotal, všechen mír 
ze světa vypudil. 

Makd. Ó Skotsko! Skotsko! 

Malk. Mluv, hodcn-li muž takový jest vlády? 
Tent jsem, jaks nyní slyšel. 

Makd. Vlády hoden-li? 

Ont není hoden žít. Nešfastný národe! 
kdy spatříš opět východ blahých dní, 
ant pravý trůnu tvého nápadník, 
vlastním zde soudem stoje zavržen, 
svůj ztupil rod. Hle, vznešený tvůj otec 
byl zbožný král \ tvá matka královna,* 
tat dlela na kolenou víc než na nohou, 
umírajíc v den každý, jejžlo žila. 



62 



Makbeth. 



Již s Bohem ! Neřesti, z kterýchžs’ se vinil, 
mne hnaly ze Skotska. O srdce mé, 
zde naděje tvá končil 

Malk. MakduiTe! 

Tvfij čacký hněv, to dílko nevinnosti, 
nedůvěru mou zvrátil, smířil též 
myšlénky mé s tvou ctí a pravdivostí. 

Přečasto Makbeth pekelný se snažil, 
stejnými zajmouti mne úskoky, 
a skromná moudrost jen uchránila 
mne chvatné důvěrnosti. Nyní však, 

Bůh soudiž mezi mnou a tebou, nyní 
se odevzdávám tvému vedení, 
a odvolávám co jsem prvé mluvil. 

Zde odpřisáhám skvrny, ztupení, 
jež na sebe jsem svrlT, co nedůstojné 
mé povahy. Ját posud neznal žen, 
ni křivopřísahy, ba sotva kdy 
jsem po tom bažil co mou majetností, 
slib nezrušil jsem nikdy, nezradil 
ni ďábla jeho bratru; spíše vždy 
jak z živobytí těšil jsem se z pravdy. 

Má první lež jest to mé nařknutí. 

Co v pravdě jsem, chci tobě věnovat, * 
a vlasti ubohé, v kterouž i v skutku 
již před tvým příchodem zamýšlel vtrhnout 
rek Seiward s deseti tisíci muži, 
na pochod hotovými. Půjdem spolu; 
a kéž tak šfastně tento boj se skončí, 
jak naše půtka zde. Proč jste tak tich? 

Makd. Věc vítanou s nevítanou tak náhle 
usmířit, těžko jest. 

Vystoupí lékař. 

Malk. Nu dobře, pozděj víc. — Povězte, prosím, 
zda král už vyšel z domu. 



Jednání IV. Výjev 3. 



63 



Lékař. Ano, pane. . 

Nemalý zástup lidí chorobných 
již očekává jeho léčení. 

Jich neduhy nezmohlo umění; 
jen jeho dotknutím — neb taká svatost 
mu nebem vložena jest do rukou — 
nabývají zas zdraví. 

Malk . Díky, doktore. (Lékař odejde.) 

Makd. Jaký jest neduh to? 

Malk . Nazván jest „zlotou 44 . 16 ) 

Jet věru zázračnost v tom dobrém králi, 

za pobytí svého v Anglicku 
dost často spatřil jsem. Jakou as prosbou 
to z nebe vymáhá, ví pouze on. 

To jisto však, že lidé v divném stavu, 
tož plni nádorů a oteklin, 
až krušno pohledět, a o kterýchž 
již věda zoufala všech lékařů, 
jím zdraví nabyli, a pouze tím, 
že zavěsiv jim na krk zlatý peníz 
se vroucně pomodlil. Praví se též, 
že zůstaví svým trůnu nápadníkům 
to požehnání svatoléčivé. 

K té vtácné ctnosti nebeský i dar 
mu věštby dán, i jiné ještě dávky 
kol jeho trůnu zvěšeny se stkví, 
a hlásají, že pln jest milosti. 

Vystoupí Bosse. 

Makd. Hle, kdo to k nám přichází? 

Malk. To krajan; 17 ) neznám však mi jest. 

Makd. Ai, milý strýče, vítejte nám zde. 

Malk . Ted ho poznávám. Odstraň, milý Bože, 
tu závadu, jež z nás cizince činí. 

Rosse . Amen. 



Makbeth. 



64 

Makd, Je Skotsko posud na svém starém místě? 

Rosse . Ach bídná země! Skorém zděšena, 
že samu sebe zná. Ne naší matkou, 
leč naším hrobem měla by se zvátí. 

TamC nezná úsměvu leč ten kdo blb, 
stenot a vzdechy, nářek slyšet tam, 
a nikdo na to nedbá, divé úpěni 
jak všední jen rozčilení sc cení; 
za nebožtíka-li se ozve zvon, 
tu sotva kdo se táže: „Za koho?“ 
ba živobytí lidské dřív tam vadne, 
než kytka na klobouku; dříve mře, 
než káže choroba. 

Makd. To krásná zpráva, 

a přec tak pravdivá. 

Malk . Jaká tam nová strast? 

Rosse . Kdo o strasti, staré jen hodinu, 
by mluvit chtěl, ten vypískán by byl; 
neb rodí novou každý okamžik. 

Makd. Kterak se daří choti mé? 

Rosse. Nu, dobře. 

Makd . A všem mým dílkám ? 

Rosse . Také dobře. 

Makd. Zdaž ukrutník jich poklid nezrušil? 

Rosse. Ne; bylif v poklidu, když jsem odcházel. 

Makd . Jste skoupý jazykem. Nuž, jak to stojí? 

Rosse . Když šel jsem k vám, bych přinesl ty zprávy, 
jež jsem tak těžce nesl. pověst šla, 
že mnohý statný muž jest zahuben, 
což bylo mně tím podobnější k víře, 
an vojsko tyranovo zřel jsem v poli. 

Ted doba vhodná. Vaše objevení 
by v Skotsku utvořilo bojovníky, 
i ženy do boje by spěchaly 
na zničení těch bídných svízelů. 



Jednání IV. Výjev 3. 



65 



Malk. To bud jim útěchou, že jistě přijdem'. 
Přelaskavé nám půjčí Anglicko 
statného Siwarda a deset tisíc mužů. 

Lepšího, zručnějšího bojovníka 
snad nenaleznem v celém křesťanstvu. 

Rosse. Ó kéžbych splatit moh’ tu útěchu 
zas stejnou útěchou. Svá slova však 
zahoukat měl bych do pustého větru, 
ne tam kde lidé dýši. 

Makd. Koho se to týká? 

v 

Nás všech? Ci snad to jednotlivá strast 
zas jednotlivých prsou? 

Rosse. Počestné 

kdo srdce má, ten cítí díl té strasti, 
ač hlavní toho část vám náleží. 

Makd . To náleží— li mně, již přede mnou 
netajte ničeho a rychle mluvte. 

Rosse. Nedejte uchu svému zatratit 
na věčnost jazyk ten, jenž naplní 
mu žlab přetěžkým zvukem, jakýž nikdo 
až posud neslyšel. 

Makd . Ha! Tuším jej! 

Rosse. Váš hrad jest dobyt, vaše chof a dítky 
jsou krůtě pobity. Kdybych vyprávěl, 
kterak to vše se dálo, zdálo by se, 
že k houfu chci té zvěře ubité 
též složit' vaši smrt. 

Malk. Ó dobrý Bože! 

Ai muži! Netlač klobouk tak si do očí. 

Přej strasti hlasu. Žel, jenž nemluví, 
těžkému srdci šepce, aby puklo. 

Makd. Mé dítky též? 

Rosse. Chof, dítky, též i čeletf, 

jež nalezena tam. 

Makd. A já musím být' vzdáleni 

Zabita též má žena? 5 



0 



66 



Makbeth. 



Rosse. Jak jsem řekl. 

Malk. Zotavte se! Na zléčeni té strasti, 
lék upravíme z pomsty důtklivé. 

ftlakd. On nemá dítek! ,8 ) — Všecky mé dra- 
houšky ? 

Že všecky? — Ó pekelná káně! — Všecky? 

Kuřátka útlá — všecky, a jich matku, 
jedním jen vzteklým rázem? 

Malk . Již sneste to jak muž. 

Makd. To také chci. 

Však též jak muž musím to cítit: nelze 
mi nezpomínati, že druhdy žilo, 
co nejdražší mně bylo. Nebesa 1 
Na to jste mohla zřiť, a pomoci 
jim nedopráti? Hříšný Makduííe, 
jen za tebe jsou zbiti ! Bídník já ! 

Nebylt to jejich přečin, nýbrž můj, 

pro kterýž smrt je stihla. — Přej jim nebe 

pokojný odpočinek! 

Malk. Budiž to 

vašeho meče brusem. Žalost svou 
proměňte v hněv. Své neotupte srdce, 
alebrž rozplameňte. 

Makd. (3, já bych očima moli’ dělati ženskou, 
a jazykem chvastouna ! ,9 ) — Dobré nebe! 

v 

Zkrat všechen průtah. Celo proti čelu 
přiveď mi toho ďábla Skotska tam, 
až kam můj meč dosáhne. Ujde-li, 
odpust mu nebe též! 

Malk. Tot zní přec mužně. 

Nuž, jděm’ ku králi. Voj náš připraven. 

Nám třeba jen se loučit. Makbeth již 
dozrál ku sklácení, a mocnost nebes 
chystá své náčiní. Uduste sten. 

I po ncjdelší noci přijde den. 



(Odejdou.) 



\ V 




I Jednáni páté. 

Výjev první. 

Dunsinan. Komnata na hrade. 

Vystoupí lékař a komorná. 

Lék. Dvě noci jsem už s vámi probděl, ale ne- 
nalézám ničeho, co by potvrzovalo vaše vypravování. 
Kdy lo bylo, co posledně chodila? 

Kom. Co Jeho Milost král se odebral do pole, 
často jsem ji viděla, jak povstala z lože, oblékla se 
v noční šat, otevřela svou skříň, vyndala papír, složila 
jej, něco napsala, přečtla to, pak zapečetila, a zas se 
odebrala na lože; a to všecko činila v nejhlubším spaní. 

Lék. Toř velký zmatek přírody, užívati v též době 
daru spaní a vykonávali práce bdění. A v tomto dří- 
má vém nepokoji nepozorovala jste ničeho mimo to 
chození a jiné skutečné výkony? Zdali slyšela jste ji 
kdy mluvili, a co mluvila? 

Kom. Slyšela, pane, ale co mluvila, nechtěla bych 
to po ní opakovati. 

Lék. Mně to můžete říci, a jest toho velmi po- 
třebí, abyste mi to řekla. 

Kom. Ani vám, aniž komu jinému, pouěvadž ne- 
^ám svědka, jenž by mou řeč dotvrdil. 

Vystoupí Lady Makbethová se svíci v ruce. 

Hle, tu přichází I To její obyčejný krok, a jako že živa 

jsem, v pevném spáni. Pozorujte, přistupte blíž. 

* 



| 



68 



Makbeth. 



Lék. Jak přišla k té svíci? 

Kom . Stála vedle ní. Ona má vždy světlo ve své 
komnatě; to její nařízení. 

Lék . Hleďte, má oči otevřené. 

Kom. Její smysl však jest zavřen. 

Lék. Co to nyní dělá? Podívejte se, kterak si mne 

ruce. 

Kom. To činí obyčejně, jakoby si myia ruce. ča- 
sto jsem ji viděla to dělat celou čtvrt hodiny. 

Lady Makb. Zde ještě skvrna! 

Lék. Slyš, ona něco mluví. Chci poznamenati co 
bude mluvit, bych to nezapomněl. 

Lady Makb. Pryč s tebou, prokletá skvrno, pryč 
pravím ! Jedna, dvě ! Teď čas to vykonat. — Peklo jest 
tmavé! — Styď se, manžele, styď se! Vojín, a tak bo- 
jácný ! — Proč bychom se báli, že se to prozradí, an 
nikdo naši moc nemůže k odpovídání pohánět! — Kdo 
by si ale byl pomyslil, že starý ten muž má v sobě 
tolik krve? 

Lék. Slyšíte to? 

Lady Makb. Than z Fifu měl ženu. Kam sc nyní 
poděla? — Což ty ruce nebudou nikdy čisté? — Nic 
více o tom, můj manžele, nic více o tom ; ty zmaříš vše- 
cko svým děsným pohledem. 

Lék. Již jděte, jděte! Zvěděla jste, o čem jste ne- 
měla zvědět. 

Kom. Ona mluvila co neměla mluvit. Bůh milý ví, 
co ona zvěděla. 

Lady Makb. Zde posud zápach krve! Veškerá vo- 
nidla Arábie nezlíbeznila by tu malou ruku. Oht oh! oh! 

Lék. Jaké to vzdechnutí! Její srdce musí být velmi 
stiženo. 

Kom . Takové srdce nechtěla bych míli v prsou, 
ani za vznešenost celé její osoby. 

Lék. Dobře, dobře, — 



Jednání V. Výjev 2. 



69 



Kom . Dcjž Bůh aby bylo dobře. 

Lék . Tato choroba jest nad mou zkušenost. Přece 
však znal jsem lidi, kteří též ve spaní chodili, a zbožně 
umřeli ve svých postelích. 

Lady Makb. Umejte si ruce, oblecte noční oděv! 
Nač jste tak bledý? — Pravím ještě jednou, Banquo jest 
pohřben, ont už nemůže z hrobu. 

Lék. Že nemůže? 

Lady Makb . Na lože! na lože! — Někdo klepe na 
vrata. Pojd, pojd, pojd, pojď ! Podej mi svou ruku ! Co 
se stalo, stalo se! Na lože, na lože, na lože! (Odejde.) 
Lék. Jde nyní na lože? 

Kom . Rovnou cestou. 

Lék. Zlý sept jest všudy slyšet. Z neblahých 
se líhnou skutků neblahé i zmatky, 
a duše chorobné svá tajemství 
polštářům hluchým často svěřují. 

Jí třeba kněze víc než lékaře. 

Smiluj se, Bože! Dohlídněte k ní; 
odstraňte všecko, co na úraz těla, 
a pilně střežte ji. Již dobrou noc! 

Mou duši zděsila a zmátla moc. 

€o však si myslím, nesmím povědít. 

Kom. Nuž pane, dobrou noc. (Odejdou.) 

Výjev druhý. 

Krajina blíže Dunsinanu. 

Vystoupí s bubny a prapory Menteth, Cathness, 
Angus, Lenox a vojáci. 

Ment. Voj anglický již zde. Jej vedou Malkolm, 
pak Siward, jeho strýc, a statný Makduff. 

V nich pomsta plá, učiněné jim křivdy 
roznítily by k činům krvavým 
samého kajicníka. 



70 



Makbeth. 



Ang. U lesa 

je najdem Birnamského. Tamo táhnou. 

Cath. Nevíte, zda je s bratrem Donalbain? 

Len. Dojista vím že není. Mámí zde seznam 
všech šlechticů. Syn Siwardův tam jest, 
pak mnohý holobrádek, jenž se snaží 
svou mužnost osvědčit. 

Ment. Co dělá tyran? 

Cath. Svůj hradí mocně velký Dunsinan. 

Tu ňácí lidé praví, že prý zšílel; 
zas jiní, jemu příznivější, dí, 
že vztek to hrdinný; to jisto však, 
že v beznadějném postavení svém 
nevládne víc svým ^sudem. 

Ang. Ted cítí 

své rámě schromené pro tajné vraždy. 

Jej přes tu chvíli nové zpoury viní 
ze věrolomnosti ; ti, kterýmž velí, 
jsou poslušní jen z rozkazu, ne z lásky. 

Ba nyní cítí, že ta jeho sláva 
na něm se klátí tak, jak obrův plášf, 
jejž hodil na se zloděj trpaslík. 

Ment. Tuf nemožno se divit zmatenosti 
té jeho mysli, že se děsí, leká, 
an vše co v něm se samo zatracuje, 
že bydlí v něm. 

Cath. Nuž, na pochod se dejme, 

donesme hold svůj tam, kam náleží. 

Vstříc lékaři chorého blahobytu! 
a s ním poslední krůpěj krve vlejme 
do léku naší vlasti. 

Len. Aneb tolik, 

co stačí skropit královské to kvítí, 
a vyrvat’ bejlí. — Vzhůru k Birnamu! (Odejdou.) 



Jednání V. Výjev 3. 



71 



Výjev třetí. 

D u n s i n a n. Síň na hradě. 

Vystoupí Makbeth, lékař a důstojnici . 

Makb. Nechoď už nikdo ke mně s poselstvím. 
Nechf všichni prchnou. Pokud k Dunsinanu 
nezblíží les se Birnamský, nemůž 
mne pojmout strach. Co chce ten chlapec Maikolm? 
Zdaž není zrozen z ženy? Duchové, 
znající lidský cíl, mně věštili : 

„Neboj se, Makbethe, neb nad tebou 
nezvítězí, kdo z ženy narozen. a 
Nuž, prchejte falešní thanové, 
a s ženkyly se spojte anglickými. 

Mou hrdou duši, srdce mého kázeň 
nezryje pochybnost, ni bledá bázeň. 

Vystoupí sluha. 

Bodejž tě ďábel zčernil, padouchu 
ty mlékobledýl Kde as zjednals sobě 
ten husí pohled ? 

Sluha . Deset tisíc — 

Makb . Husí, lotře? 

Sluha. Vojska, pane. 

Makb, Jdi, utři obličej a strach svůj zbarvi, 
ty hochu s jatrami liliovými. 

Jaké to vojsko, troupe? Budiž prokleti 
Tvá křídovitá tvář čpí nákazou. 

Nu, syrovátko, jaké vojsko to ? 

Sluha. Voj anglický, můj pane. 

Makb . Kliď se s tím obličejem! — Seylonel 
Mně srdce usedá, když pomyslím — 

Nuž, Seytone! — Ten zápas osudný 
buď upevní mne, aneb na vždy shodí. 

Žilt jsem dost dlouho. Dráha mého žití 
se ztrácí v suchu, v listí usvadlém, 



72 



Makbeth. 



a to, co má provázet sešlý věk, 

tož čest, poslušnost, láska, hojnost přátel, 

mně odepřeno ; místo toho však 

jen kletby znám, ne hlasné, přec dost hloubné, 

jen pocty hubou, dech, a ty by rádo 

jich srdce odepřelo, jen že nesmí. 

Seytone! 

Seyton vystoupí. 

Seyt. Co libo. Milosti? 

Makb. Co víc nového? 

Seyt. Vše stvrzeno, jak posel to vyprávěl. 

Makb. Chci bojovat, až spadne maso s hnátů. 
Podej mi zbraň! 

Seyt. To ještě netřeba. 

Makb. Chci na sebe ji vložit. 

Vyprav víc jezdců vyzpytovat kraj, 
a na kůl s každým, kdo o bázni cekne. 

Mé brnění! — Nuž doktore, 
co dělá nemocná? 

Lék. Ne snad tak nemocna, 

leč více stižena děsnými sny, 
kteréž jí poklid kradou. 

Makb. Zbav ji toho! 

Což nelze tobě zléčit chorou mysl, 
strast vkořeněnou vyrvat z paměti, 
zporaínky trudné smazat v knize mozku, 
a kazijedem zapomětlivosti 
vymýtit z těsných prsou škodnou hmotu, 
jež hrozí srdce zdusit? 

Lék. Nemocný 

so v takém stavu musí léčit sám. 

Makb. Psům zahoď svoje léky, — nechci jích. 
Vlož na mne brnění, — podej mi berlu. 

Již pošli, Seyťne! — Ano, doktore, 
jak pravím, thanové mne opouštějí. 

Nu pospěš, SeyCnel — Kdybys, doktore, 




Jednání V. Výjev 4. 



73 



z mé země moče poznal její neduh, 
a pomoh 1 jí zas k bývalému zdraví, 
toC bych tí zatleskal až v ozvěnu, 
jenž zas by tleskala. Zahoď to, pravím. 

Znáš hákou reveň, sennu, aneb jiné 
snad čistidlo, jež odtud Angličany 
by vytisklo? Snad o nich slyšels? 

Lék . Ano, 

mfij pane. Z královských to vašich příprav 
jsme něco zvěděli. 

Makb. (h Seytonovi, jeni mu chce podat Sítí). 

Přines to za mnou. 

Mne smrti děs, ni zkázy nezasáhne, 

dokud les Birnamský sem nepřitáhne. (Odejde.) 

Lék. Kdybych byl pryč, a Dunsinanu prost, 
nevrátil bych se víc za žádný skvost. (Odejde.) 

Výjev čtvrtý. 

Krajina u Dunsinanu. Na blízku les. 

Vystoupí s bubny a prapory Malkolm, starý Siward 
a jeho syn, Makduff, Menteth, Cathness, Angus, 
Lenoz, Rosse a vojsko. 

Malk. Čas, doufám, už se blíží, strýcové, 
že ložnicím se vrátí bezpečnost. 

Ment To nepochybujem’. 

Stic. Jaký to les před námi? 

Ment Birnamský. 

Malk. Necht každý vojín utne ratolest 
a nese před sebou. Tak zastíníme 
našeho voje čety, zvědavost 
špehýřft klamajíce. 

Vojín. Stane se. 

Síto. Dle doslechu mešká prý ukrutník 
na Dunsinang, směle čekaje, 
že tam jej oblehnem'. 




74 



Makbeth. 



Malk. To poslední 

jest jeho útulek ; neb v celé zemi 
se proti němu zbouřil všechen lid, 
a vojsko nucením jen najaté 
mu slouží, citu k němu neznajícím 

Maká . Náš spravedlivý hněv buď průvodčím 
statného výkonu, dokažme tedy 
vojenskou udatnost. 

Siw. Jet v blízku čas, 

* 

jenž spravedlivým rozsudkem ukáže,'' 
co k majetku, a co nás k dluhu váže. 

Myšlének hloubavost jest klamu zdroj, 
k jistému konci pouze vede boj. 

Taktéž i my chcem kráčet jemu vstříc. (Odejdou.) 

Výjev pátý. 

Dunsinan. Na hradě. 

Vystoupí Makbeth, Seyton, vojáci s bubny a prapory. 

Makb. Ven na hradby vyvěste prapor náš! 
Volání slyším stálé: Jdou, již jdou! 

Ten pevný hrad jich obleháním zhrdá. 

Necht leží zde, až hlad a mor je shltí. 

Ba, kdyby s nimi tam ti nebyli, 
jenž náležejí k nám, pak bychom směle 
jim vyšli vstříc, tož vousy proti vousům, 
a zahnali je domů. — Co ten hluk? 

( Ženské bědování %a scénou.) 
Seyt. To nářek žen, můj pane. 

Makb. Ját ponenáhlu bázni odvykl. 

Bylt druhdy čas, že jsem se zimou trás\ 
když noční skřek se ozval, z děsné bajky 
můj vlas se vyježil, a napnut stál 
jak živý. Teď jsem strachem překrmen, 
a hrúfca, spřízněna mé vraždné mysli, 
mne dél už neděsí. — Proč byl ten křik? 



Jednání V. Výjev 5. 



75 



Seyt . Jef, Milost pane, mrtva královna. 

Makb. Tat mohla pozděj umřít. 

Na tuto zvěst by zbylo dosti času. 

Ten zítřek, zítřek, a ten zítřek zas, 
skrovným se plouží krokem od dne ke dni, 
až k poslednímu slovci časnosti, 
a každý náš včerejšek svítil bláznům 
ve smrtnou zetlelost. — Nuž, shasni, shasni, 
ty malá svíce! — Co jest život ten? 

Jen mim ojdouci stiň, jen chudý herec, 
jenž na divadle hodinu as řádí, 
pak nejsa slyšán víc; ba život ten 
jest jak povídka, plná hluku, vzteku, 
ji* vypravuje blb, a význam její — nic. 

Vystoupí posel. 

Ty máš cos na jazyku, rychle mluv! 

Posel. Můj milostivý pane, 
přináším o tom zprávu, co jsem viděl, 
a nevím přec jak mluvit. 

Makb . Mluv jak můžeš. 

Posel. Na vršku stál jsem stráží, k Birnamu 
se dívaje, v tom náhle spatřil jsem, 
že počal les se hýbat. 

Makb. Otroku a lháři 1 (Dd mu poliček.) 

Posel. Necht zhynu, pane, tomu-Ii tak není. 

Na dálku as tří mil jest spatřiti, 
jak pravím, stoupající háj. 

Makb . To jestlis lhal, na stromě nejbližším 
máš viset za živa, až uschneš hladem. 

Však pravda-li, pak málo na to dbám, 
když se mnou naložíš týmž spůsobem. 

Ta tam má odvaha, a již počínám 
klást v pochybu ten ďáblův dvojsmysl, 
v němž lež má oděv pravdy. „Neděs se, 
dokud až k Dunsinanu nepřitáhne 




76 



Makbeth. 



les Birnamský. a A nyní v skutku les 
na Dunsinan už táhne. Do zbraně 1 
Vojáci, do zbraně, a v pole ven ! 

To v pravdě-li, jak pravil, k zjevu jde, 
pak nelze prchat víc, ni meškat zde. 

Již se mně hnusí toho slunce plání, 
a radš bych viděl světa ztroskotání. 

Zazvoňte na poplach 1 Pojd zkázo! Větře důj 1 
S krunýřem na plecech chci padnout ve hrob svój. 
(Odejdou.) 

Výjev šestý. 

Krajina před hradem. 

Vystoupí s bubny a prapory Malkolm, starý Siward, 
Makduff a vojsko s ratolestmi. 

Malk . Jsme v blízku dost. Zahoďte listnatá 
svá stínidla, a jací jste, se zjevte. 

Náš předvoj veďte vy, můj vzácný ujče, 
se strýcem mým, tož čackým vaším synem. 

Náš statný MakdufF a my ostatní 
chccm’ podniknout co zbyde k vykonání, 
dle úmluvy. 

Síto. Již s Bohem vám! 

Voj tyranův-li před večerem najdem', 
chcem’ zbiti jej, neb sami v bitvě zajdem’. 

Malk . Necht zavzní hlahol trub! Jich plný zvuk 
buď mocným hlasatelem smrtných muk. (Odejdou.) 

Výjev sedmý. 

Jiná část krajiny. 

Vystoupí Makbeth. 

Makb. Jsemt ku kolu uvázán. Nelze prchnout, 
jak. medvěd uštvaný musím se rvát. 

Ai, kdož tu jest, jejž nezrodila žena? 

Jen toho mám se báti, jiných nic. 



Jednání V. Výjev 7. 



77 



Vystoupí mladý Siward. 

Mladý Siw. Tvé jméno? 

Makb. Poděsíš se, slyše je. 

Mladý Siw. Ó nikoli, a kdybys palčivějším 
se jménem honosil než samo peklo. 

Makb. Mé jméno Makbeth. 

Mladý Siw . Jménem hnusnějším 

nemůže ďábel sám se honosit. 

Makb . Ni jménem strašlivějším. 

Ml. Siw. To hnusný ukrutnice lžeš! Svým mečem 
tvou lež dokázat chci. 

(Bojuji. Mladý Siward padne.} 

Makb. Tys ženou zrozen. 

Jef směšná zbroj, i meč ten nemá ceny, 

jímž máchá muž, jenž narozen jest z ženy. ( Odkvapi .) 



Válečný ryk . Vystoupí Makdufl^ v 

Makd. V té straně lomoz. Zjev se< úfyntiííče ! 
Driv padneš-li, než má tě stihne ráná^v 
duch ženy mé, mých dětí duchové,, , 

mne věčně budou kárat. Nelze mi 
porážet bídné Kerny, jichžto paže 
jsou najata, by nesla kopí svá. 

Buď ty, ó Makbethe, aneb svůj meč 
s neuštěrbeným ostřím vrazím zpátky 
zas v jeho pochvu. Tam tě najdu snad! 

Ten silný břinkot zbraní prohlašuje, 
že jakýs velmož lam. Ó štěstí přej 
ho dostihnout! Víc nežádám. (Odkvapi.) 



Vystoupí Malkolm a starý Siward. 

Siw. Tou cestou, pane. IIrad se volně vzdal. 
Lid tyranův jest v boji na dvou stranách, 
a thanové statečně stojí k nám. 

Dne toho výsledek se k vám již kloní, 
a málo práce zbývá. 



78 



Maklfeth. 



Malk. Potkali jsme též se 

s nepřáteli, jenž pouze na oko 
se s námi bili. 

Siw. Bacte na hrad, pane. 

Makbeth se vrátí. 

Makb . Proč bych si na římského blázna hrál, 
a zboď se vlastním mečem, pokud vidím 
dost životů, jimž rány lip se hodí. 

Makdnff se vrátí. 

Makd. Stůj, stůj, pse pekelný! 

Makb . Tys ze všech lidí 

ten jediný, jemuž jsem se vyhýbal. 

Již ustup, duše má jest krví tvou 
až příliš stižena. 

Makd. Ba nemám slov ; 

řeč má jest v meči mém, ty lotře krvavější 
nad všechen výraz. (Potýkají sc.) 

Makb. Jlarná práce tvá. 

Spíš prosekl bys břitkým mečem svým 
vzduch netělesný, než bys ranil mne. 

Na lebky ranitelné sklon svou zbraň. 

Můj život v kouzlu jest, a nikomu, 
kdo z ženy zrozen, podlehnout nemůže. 

Makd. Pak zoufej nad tím kouzlem, 
a ďábel, jemuž sloužils, necht li řekne, 
že Makduff z lůna matky vyřezán. 

Makb. Buď proklet jazyk, jenž mi takto děl, 
neb lepší část mé mužnosti mi schromil. 

O nevěř nikdo kejklům pekelným, 
jenž potměšilým dvojsmyslem nás mámí, 
jenž uchu včštným slibem lahodí, 
a naší naději jej zruší. Nechci 
já s tebou zápasit. 

Makd. Pak vzdej se, babo, 

a žij, bys sloužil světu pro odiv. 



Jednáni V. „ Výjev 7. 



79 



Jak obraz zvláštních šelem, tak i tvůj 
na žerdi budcm’ nosit s podpisem: 

Zde vizte ukrutníka. 

Makb . Vzdát se nechci, 

bych líbal prach před mladým Malkolmem, 
a kletbou láje nebyl k smrti štván. 

Ač les Birnamský stoupil k Dunsinanu, 
a ty, můj soku, z ženy nezrozen, 
přec zkusím posledek. Na prsa svá 
štít vrhám mohutný. Bij, zjev svou zlost, 
a budiž klet, kdo zvolá: Stůj, již dost. 

(Odejdou bojujíce.) 

* 

Útěk Makbelhových vojínů. Vystoupí s bubny a pra- 
pory Malkolm, starý Siward, Rosse, Lenox, Angus, 
Menteth, Cathness a vojáci. 

Malk . Ó kéžby, přátelé, jichž pohřešujem’, 
zas vrátili se zdrávi. 

Siw. Něco musí zhynout, 

a lze-li soudit z těch, jež vidím zde, 
ten slavný den jest koupen nedraze. 

Malk. Váš vzácný syn, a Makduíí též zde schází. 

Rosse. Syn váš, můj pane, splatil dluh vojínův. 
Ont pouze žil, pokud se nestal mužem; 
jak mile však dokázal, že jím jest 
svou statností, tož v neústupném boji, 
jak muž též umřel. 

Siw, Mrtev tedy? 

Rosse. Ano, 

a odnešen byl z pole. Žalost svou 
nesmíte odměřit dle jeho ceny, 
sic neměla by konce. 

Siw. Má rány v předu? 

Rosse. Auo, na čele. 

Siw. Nuž, stal sc tedy božím bojovníkem. 
Kdybych měl tolik synů, co mám vlasů, 



80 



Makbeth. 



smrt krásnější bych nemolT přáti jim ; 
a tak mu odzvoníno. 

Malk. Hoden jest 

většího smutku, ten mu složím já. 

Sitr. Většího není hoden. Veleli Bůh, 
by slavně paď, a zaplatil svůj dluh. 

Bůh budiž s ním ! Zde nová útěcha. 

Vystoupí Makdnff s Makbethotou Matou na žerdi. 

Makd . (3 sláva tobě, králi! neb tys jím. 

Zde viz na žerdi hlavu ukrutníka. 

Zem opět svobodna. Vidím tě skvosty 
obklopeného slavné říše té, 
a všem jim v srdcích pozdrav klokotá, 
jemuž já hlasu dávám provoláním: 

At žije Skotský král! 

Všichni . At žije Skotský král! 

Malk . Na dlouho nechci časem plýtvati, 
bych s láskou každého zde jednotlivce 
neúčtoval, a s ním se nesrovnal. 

Vy, thanové a milí strýcové, 
od chvíle té jste hrabata, tož první, 
k té důstojnosti v Skotsku povýšení. 

Co dále v této době stát se má, 
tož: volat přátely zpět z vyhnanství, 
kamž uhnuli se léčkám bdělé zlosti, 
pak pohnat před soud kruté nástroje 
zbitého kata, strestat pekelnou 
tu královnu, jež, jak se vůbec dí, 
prý násilím na vlastní život sáhla, 
já řku, o všecko to, a co i víc 
snad potřebno, nám. Bfih-li bude přáti, 
dle míry, času, místa, chceme dbáti. 

Tak děkujíce všem, již bez prodlení 
ve Skón vás zveme k svému nastolení. 



Připomenutí. 



Tragédie „Makbeth“ vyšla tiskem ponejprv roku 
1623 ve foliové sbírce Shakespearových děl. Původ její 
klade se obyčejně na rok 1606, avšak důvody právě 
pro tento rok nejsou úplně přesvědčující. Jen tolik zdá 
se býti jisto, že „Makbeth sepsán byl mezi lety 1603 
a 1610. Roku 1603 totiž dosedl Jakub I. na králov- 
ský stolec anglický, spojiv tak království své Skotské 
s Anglickým, ku kterémužto poslednímu náleželo také 
Irsko. Před, touto události nemohla býti napsána patrná 
narážka na ni, jenž leží ve slovech Makbethovýeh (jedn. 
4. výj. 1.): 

„Some 1 see 

that two-fold balls and treblc sceptrcs carry. w 

(Někteří 

tri nesou žezla a dvě jablka.) *) 

Teprv pak po roce 1610 nemohla býti napsána proto, 
poněvadž máme obšírnou zprávu od Dr. Formana o pro- 
vozování toho kusu v Londýnském divadle Globe v so- 
botu dne 20. dubna téhož roka. **) 

Makbeth, jakkoli často vřaděn bývá mezi histo- 
rická dramata Shakespearova, náleží bez odporu mezi 
jeho tragédie, kdež vedle Leara zaujímá přední místo 
co pravé mistrovské dílo nejenom básníka našeho, 
nýbrž lidského ducha vůbec. Vysoká cena této tragé- 
die, jmenovitě podivuhodná hlubokost a psychologická 

*) Viz poznamenání 15. 

**) Viz „The pictorial Edition of the works of Shakspere. 
Edited by Charles Knight. London 4 * (1838 — 1841). 

# 



6 



82 



Připomenutí. 



důslednost u vývinu charakteru hlavních osob, došly 
záhy spravedlivého uznání. *) 

Látku k Makbethu čerpal Shakespeare ze známé 
Holingshedovy kroniky, v níž celý děj tragédie jest 
obsažen a z níž místy doslovně vypsal řeči jednajících 
osob, což jmenovitě platí o celém 3. výjevu 4. jednání 
mezi Malkolmem a MakdufTcm. Jediný z hlavních cha- 
rakterů, jejž básník původně vytvořil, jest lady Mak- 
bethová, a v té vrcholí jeho geniálnost, zračící se v ce- 
lém ústrojí tragédie. 

Mistrem u docílení efektu osvědčil se Shakespeare 
uvedením na jeviště čarodějnic v době, kde víra a ta- 
jemné působení kouzel a pronásledování čarodějnic byly 
v největším květu. Všecky řeči Hekatiny a tří sester 
Čarodějnic vztahují se k běžným toho času pověrám, 
i musiltě scénický účinek vystoupení čarodějnic za časů 
Shakespearových býti ohromný, docela jiný nežli za 
našich dnů, kde vzdělaní diváci v oněch výjevech ob- 
divují se pouze mistrovskému umění básníkovu, kdežto 
tatéž třída současníků Skakespearových spatřovala v tom 
kus opravdového, skutečného života. 




*) Víz „A philosophical Analysis and Qžustration oř some oř 
Shakespeare’* remarkable Characters, by Wm, Richardaon. London, 
1774 .“ 






/ 



Poznamenání. 



83 



Poznamenáni. 



Str. 1. l ) Za nerozlučné téměř společnice čarodějnic 
považovány byly v dobách panující o nich pověry kočky 
a ropuchy Čili zemské žáby. 

Str. 2. ") Kernové sluli lehká, Gallowglassové těžká 
pěchota starodávních Gálů irských. 

Str. 3. 3 ) Thune, thejne , starým Skotům tolik co An- 
gličanům hrd. 

Str. 3. 4 ) Šatní Colmes’ inch , t. j. svátého Kolumbána 
ostrov, malý ostrůvec v zátoce Edinburské s opatstvím 
sv. Kolumbána; nyní slově skráceně Inchcomb. 

Str. 5. 5 ) Panství Glamisské bylo dědičné v rodině 
Nakbethově a připadlo naň úmrtím otce jeho Sinela, 
o němžto měl již zprávu, jak vysvitá z jeho nejbližší řeči. 

Str. 15. ®) Toto místo jest velmi temné, i nebylo do- 
savad vhodně vyloženo. 

Str. 15. *) Slovo ňermií (poustevník) v originálu zna- 
mená zde tolik co modlitel. 

Str. 23. 8 ) V originálu jest nepřeložitelná hříčka se 
slovy gild (pozlatití) a guilt (vina). 

Str. 29. 9 ) Makbeth byl nejbližší příbuzný obou princů. 

Str. 38. 10 ) Tvar přírody (nature’s copy), t. co život. 

Str. 40. n ) Rozumí se tabule v podobě podkovy, kde 
v středu jsou místa čestná pro přední hodovníky, při obou 
výběžcích pro ostatní hosti. 

Str. 41. 1S ) T. j. není-li hostitel veselé mysli a hosti 
často nepobízí, ztrácí pohoštění cenu. 

Str. 43. 13 ) Žízním (toe thirst ), nejspíše tolik jako: 
podejte pít. 

Str. 45 a 47. 14 ) Dle Steevense vztahuje se první mí- 
sto k té okolnosti, že Makbeth požádal Makduffa, aby mu 
byl nápomocen stavětí hrad Dunsinan; Makduff poslal ře- 
meslníky, ale svou osobu svěřiti Makbethovi netroufal si. 
Od té doby uzavřel prý tento jeho zkázu. Tak vypravují 
staré kroniky, a tento výklad zcela hodil hy se k otázce 







Poznamenání. 

lady Makbethové: „Poslal jste k nému? u a k Makbethové 
odpovědi na to : „Tak jsem to slyšel. Chci však k němu 
poslat. Ni jediného není, v jehož domě bych neměl vý- 
zvědách," čímž patrné chce říci: „Já to zvěděl od svých 
vyzvědačů v jeho domě, ale pro lepší jistotu ještě k ně- 
mu pošlu." Avšak odporuje výklad tento řeči Lenoxově 
(str. 47): „Pro ňáké volné slovo prý, a že se nedostavil 
k slavnosti , paď MakdufT u tyrana v nemilost." A přece 
ono první místo nemůže se vztahovati k nepřítomnosti 
MakdufTové u hostiny, o které nepotřeboval se Makbeth 
dovídali teprv od jiných. Poněkud snad by se ta neshoda 
vyrovnati dala, kdybychom přijali, že MakdufT popudil na 
se hněv Mnkbethův dvojím nedostavením se: jednou ke 
stavbě, podruhé k hostině. Na ono první by se pak mo- 
hlo vztaho\ati to „háké volné slovo" co příkrá odpověď 
v té příčině daná. 

Str 53. !S ) Banquo pokládá se za praotce rodu Stuar- 
tů, z něhož pošel Jakub I., který spojil v jednu říši Skot- 
sko i Anglicko, ku kterémužto poslednímu náleželo též 
Irsko. Toto místo jest patrný pochiebek prvnímu králi 
„Veliké Britanie a Irska", tehdáž panujícímu. 

Str. 63. l6 ) The evil aneb the kings evil (neduh, ne- 
duh králův; doslovné možná ovšem říci zlota) nazýváno 
vole, jakéž dle domnění králové Angličtí zázračným sph- 
sobem hojili. 

Str. 63. ,7 ) Totiž co krajana poznal jej po kroji. 

Str.- 66 ,8 ) On nemá dítek ! t. nemohu se mu po- 
mstili podobným sp&sobem. 

Str. 66. ,9 ) Totiž: mohl bych plakat jako žena a na- 
říkat tak hojnými slovy, jakými se vychvaluje chvastoun. 




4 

\ 



% 




