Strastno je ljubila gozd. Ure dolgo je strmela na debele sivobele rogovile bukev in razpokana debla hrastov. Nihče ne ve, kaj si je mislila takrat, ko je po uro dolgo stala vrh hriba in strmela po neskončni dolini Save in so se ji pri tem premikale ustnice, kakor bi se z nekom pogovarjala.
Rada je gledala naravo in se pogovarjala sama s sabo. Nihče ni vedel, kakšne so bile njene misli.