Vedno pogosteje je mislila na Toneta in njegovega očeta in bi se že vrnila, če bi bilo njeno srce že zdravo od bolne bolezni do Matevžka. Tako pa je vztrajala kakor v nekih sanjah in se ji je zdelo, da nikakor ne more več nazaj.
Lida se je spominjala Toneta in njegovega očeta, ki bi jo vzela k sebi. Skoraj se je že obrnila in šla nazaj, a se ni znala odločiti. Tako je ostala v mestu še naprej.