Z eno točko dnevnega reda je blaznik prihajal navzkriž, in sicer še celo zelo občutno in v lastno škodo, to je bila večerja. Bolniki so namreč večerjali ob petih popoldne, ko je bil blaznik sredi najživahnejšega telefoniranja. Ker pa je bilo zaradi najstrožjega reda v zavodu prepovedano hraniti komu jed, je bil mož vsak dan ob svojo večerjo. Tako je ostal lačen.
Na zvonce je pritiskal tudi, ko je bil čas za večerjo. Mož ni šel na večerjo, četudi je bil lačen.