Xjeⁿˈñeeⁿ teitquiooˈñe cwii ángel cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom. Meintyjeeˈ ángelˈñeeⁿ ntyjaaˈ tio ntyjaya yuu na cwico suu. 	 Néki pedig megjelenék az Úrnak angyala, állván a füstölõ oltár jobbja felõl.


Quia joˈ ángel na jnda̱ ntquieeˈ tjo̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ntu ˈnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ teicˈuaa na jndeii cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ cañoomˈluee. Cwilue: Ticwii cwii ndyuaa na ñesa̱ˈntjomndye cheⁿnquieenaˈ, jeˈ mˈaⁿnaˈ nacje ˈnaaⁿˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaya ñequio Jnaaⁿ Cristo. Jom ticantycwii cantyja na matsa̱ˈntjoom. 	 A hetedik angyal is trombitála, és nagy szózatok lõnek a mennyben, a melyek ezt mondják vala: E világnak országai a mi Urunkéi és az õ Krisztusáéi lettek, a ki örökkön örökké uralkodik.


Ndoˈ na ljoˈ, titseitjo̱o̱naˈ ˈo meiⁿcwii nnom na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom cha cwicanda̱a̱ cwilˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ yocheⁿ na cwimeiⁿndoˈyoˈ na nncueeˈ xuee quia na nncwjeeˈnndaˈ Ta Jesucristo. 	 Úgy, hogy semmi kegyelmi ajándék nélkül nem szûkölködtök, várván a mi Urunk Jézus Krisztusnak megjelenését,


Jndyomeintyjeeⁿˈeⁿ nacañoomˈ ncˈee Jesús. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matyˈioom ndoˈ cwiquiaa ndaannoom nacjooˈ ncˈee Jesús. Ñequio sooxqueeⁿ tyoweeˈñê ncˈee Jesús. Tyoˈom ncˈee ndoˈ tyoñˈoomñê ncheⁿˈ cachiˈñeeⁿ. 	 megállván hátul az õ lábainál sírva, könnyeivel kezdé öntözni az õ lábait, és fejének hajával törlé meg, és csókolgatá az õ lábait, és megkené [drága] kenettel.


Yati na tinlquiˈ seiˈ, tincˈuaˈ winom ndoˈ tintsaˈ cwii nnom na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nntseilcweˈtyaˈnaˈ cwii xˈiaˈ na matseiyuˈ, oo na nntseiquioonaˈ jom na nntsˈaaⁿ jnaⁿ oo na nntsˈaanaˈ na tityeⁿ matseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 nem enni húst és nem inni bort, sem semmit nem [tenni,] a miben a te atyádfia megütközik vagy megbotránkozik, vagy erõtelen.


Nquii Ta Jesucristo cwentaaya quiaaⁿ na nlaˈxmaⁿˈyoˈ naya na matseixmaaⁿ. 	 A mi Urunk Jézus Krisztusnak kegyelme veletek! Ámen.


Ncˈe na ljoˈ matsonaˈ na caⁿˈa nda̱a̱ nnˈaaⁿya nmeiiⁿ na nncˈoojndyeena na mˈaⁿˈyoˈ na nlaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ sˈommeiⁿˈ na jnda̱ jnduˈyoˈ na nñequiaˈyoˈ. Ndoˈ na luaaˈ, joo sˈommeiⁿˈ cwiñequiaˈyoˈ joonaˈ ñequio na xcweeˈ nˈomˈyoˈ, nchii cweˈ na jndeiiˈ ndyua̱a̱yâ. 	 Szükségesnek véltem azért utasítani az atyafiakat, hogy elõre menjenek el hozzátok, és készítsék el elõre a ti elõre megígért adományotokat, hogy az úgy legyen készen, mint adomány, és nem mint ragadomány.


quia joˈ ¿chiuu na tîcjaˈcaˈndiiˈ sˈom ˈnaⁿya banco yuu na nncwantjomnaˈ cha quia na nndyo̱o̱nndaˈa, nncoño̱ⁿ sˈom ˈnaⁿya mandiñˈeeⁿ tsˈiaaⁿnda̱a̱naˈ?” 	 ért nem adtad azért az én pénzemet a [pénzváltók] asztalára, és én megjövén, kamatostól kaptam volna azt vissza?


Ee tyotso Moisés nda̱a̱ welooya na ñetˈom teiyo: “Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom njñoom cwii nnˈaⁿˈyoˈ na mˈaⁿˈyoˈ na nñequiaa ñˈoomˈm chaˈxjeⁿ na jñoom ja. Queⁿˈyoˈ cwenta chaˈtso ñˈoom na nntseineiⁿ tsaⁿˈñeeⁿ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Mert Mózes ezt mondotta az atyáknak: Prófétát támaszt néktek az Úr, a ti Istenetek a ti atyátokfiai közül, mint engem; azt hallgassátok mindenben, a mit csak szólánd néktek.


Ee tsˈaⁿ na maqueⁿtyeⁿ cwii ñˈoom nacjooˈ nquii na macwjiˈ xueeˈ tio naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ, nchii macanda̱ cantyja ˈnaaⁿˈ tioˈñeeⁿ maqueⁿtyeⁿ ñˈoom, maxjeⁿ mawˈatˈmaⁿtonaˈ chaˈtso ˈnaⁿ na cwicantyjo nacjooˈnaˈ. 	 A ki azért az oltárra esküszik, esküszik arra és mindazokra, a mik azon vannak.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na jnda ntyjiiya, matsonaˈ na cˈo̱o̱ⁿya na jnda nquiuuya ncˈiaaya na cwilaˈyuˈ. Juu joˈ cwinaⁿnaˈ na mˈaaⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. Joˈ chii cwii cwii tsˈaⁿ na mˈaaⁿ na jnda ntyjii ncˈiaaˈ na cwilayuˈ, cwiluiiñe jnaaⁿ ndoˈ mawajnaaⁿˈ jom. 	 Szeretteim, szeressük egymást: mert a szeretet az Istentõl van; és mindaz, a ki szeret, az Istentõl született, és ismeri az Istent.


Manquiuuya juu na ñejlaˈxmaaⁿya na tyolˈaaya jnaⁿ, tyˈioomnaˈ joˈ tsˈoomˈnaaⁿ ñˈeⁿ Cristo, cha juu na machˈeenaˈ na cwilaˈtjo̱o̱ndyo̱ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, catyuiiˈ najndeii na matseixmaⁿnaˈ na nndyaandyo̱ na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nnom jnaⁿ chaˈxjeⁿ mandiˈntjomtyeⁿ cwii tsˈaⁿ nnom tsˈaⁿ na seijnda jom. 	 Tudván azt, hogy a mi ó emberünk õ vele megfeszíttetett, hogy megerõtelenüljön a bûnnek teste, hogy ezután ne szolgáljunk a bûnnek:


Ee Juan tyotseitsˈoomñê nnˈaⁿ ñequio ndaatioo, sa̱a̱ ˈo tajndye xuee ndoˈ njñom Tyˈo̱o̱tsˈom Espíritu Santo naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Luaaˈ waa na nleitsˈoomndyoˈ. 	 Hogy János ugyan vízzel keresztelt, ti azonban Szent Lélekkel fogtok megkereszteltetni nem sok nap mulva.


Ndoˈ nnˈaⁿ ndyuaa Licaonia, quia na ntyˈiaana na luaaˈ sˈaa Pablo, to̱ˈna tyolaˈxuaana ñequio ñˈoomna. Tyoluena: —Cwa we ntyˈo̱o̱ chaˈna nnˈaⁿ jnda̱ tquiecañomna jaa. 	 A sokaság pedig mikor látta, a mit Pál cselekedett, felkiálta, likaóniai nyelven mondván: Az istenek jöttek le mihozzánk emberi ábrázatban!


Calaˈnˈmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿwii ñequio nnˈaⁿ na cho tycu lepra. Calanlcwiˈyoˈ lˈoo. Catjeiˈyoˈ naⁿjndii naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. Chaˈxjeⁿ na jnda ˈo na cweˈyu naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, malaaˈtiˈ quiaˈ ˈo na nndaa ntˈomcheⁿ. 	 Betegeket gyógyítsatok, poklosokat tisztítsatok, halottakat támasszatok, ördögöket ûzzetek. Ingyen vettétek, ingyen adjátok.


Sa̱a̱ ntˈom lqueeⁿ tquiaanaˈ yuu na ya tsˈo. Tˈoomnaˈ, tyˈewijnda̱naˈ, jndye lqueeⁿ tueˈ. Ntˈom tjeiˈnaˈ cwii xuu waljooˈ yom tsˈoom lqueeⁿ trigo na cwii tsˈoom lqueeⁿ tjacjuˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ ntˈom tjeiˈnaˈ we xuu waljooˈ xcwe na cwii tsˈoom lqueeⁿ tjacjoomˈm. Ndoˈ ntˈom tjeiˈnaˈ ñequiee xuu na cwii tsˈoom lqueeⁿ na tjacjoomˈm. 	 Némely pedig a jó földbe esék; és ád vala nevekedõ és bõvölködõ gyümölcsöt, és némely hoz vala harmincz annyit, némely hatvan annyit, némely pedig száz annyit.


Ee Jonás tyomˈaaⁿñê ndyee xuee ndoˈ ndyee tsjom tsˈom tsiaaˈ catscaa tˈmaaⁿ. Maluaaˈ matseijomnaˈ na nntjo̱ⁿ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. Ee ndyee xuee ndoˈ ndyee tsjom nljooˈndyo̱ naquiiˈ tseiˈtsua. 	 Mert a miképen Jónás három éjjel és három nap volt a czethal gyomrában, azonképen az embernek Fia is három nap és három éjjel lesz a föld gyomrában.


Jachˈee xuee quia na tyootaˈjnaⁿˈyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, tyondyeˈntjomˈtyeⁿˈyoˈ nda̱a̱ ntyˈo̱o̱nˈom na tyolue nnˈaⁿ na jeeⁿ tˈmaⁿ ñˈoom laˈxmaⁿ, meiiⁿ tiyuuˈ na laˈxmaⁿnaˈ nqueⁿ. 	 Ámde akkor, mikor még nem ismertétek az Istent, azoknak szolgáltatok, a mik természet szerint nem istenek;


Luaa waa na maˈmo̱ⁿnaˈ na juu na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa matseicanda̱a̱ˈñenaˈ na tixolaˈcatyuendyo̱ juu xuee quia na nncuˈxeeⁿ nnˈaⁿ, ncˈe na mˈaaⁿya tsjoomnancue chaˈna Jesucristo. 	 Azzal lesz teljessé a szeretet közöttünk, hogy bizodalmunk van az ítélet napjához, mert a mint õ van, úgy vagyunk mi is e világban.


Quia joˈ jlue naⁿˈñeeⁿ nda̱a̱na: —Jeeⁿ sa, mayuuˈcheⁿ jnda̱ mawandoˈxco Ta Jesús, ee jnda̱ teitquiooˈñê nnom Simón. 	 Kik ezt mondják vala: Feltámadott az Úr bizonynyal, és megjelent Simonnak!


Ee ntyjaaˈya cwii tsˈo̱o̱ⁿ na tixonquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaa cwii na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nluiˈjnaaⁿˈndyo̱, xeⁿ nchii ñequio na tˈmaⁿya tsˈo̱o̱ⁿ nnda̱a̱ nntseina̱ⁿ nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ ndoˈ na majeˈ ndoˈ ˈiocha luaaˈ nleitquiooˈ cantyja ˈnaⁿya na tjacantyja na tˈmaⁿ cwiluiiñe Cristo, meiiⁿ na nncwando̱ˈtya̱ oo meiiⁿ na nntseicueeˈtonaˈ ja. 	 Amaz én esengõ várásom és reménységem szerint, hogy semmiben meg nem szégyenülök, hanem mint mindenkor, úgy most is nagy bátorsággal fog magasztaltatni Krisztus az én testemben, akár életem, akár halálom által.


Jndaaˈya ntyjiˈ na nnda̱a̱ nntsaˈ na nncjaˈchuundyuˈ nnˈaⁿ na laxmaⁿ na nchjaaⁿ, ndoˈ na cwiluiindyuˈ chom na matseixueeñenaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na jaaⁿñe. 	 És azt hiszed magadról, hogy te a vakoknak vezetõje, a sötétségben levõknek világossága,


Cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈ na mˈaⁿna wˈaancjo. Cˈoomˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿna na chaˈcwijom ncjoˈyoˈ mˈaⁿˈyoˈ joˈ joˈ ñˈeⁿndyena, mati cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na wiˈ cwiwinomna na chaˈcwijom nncjoˈyoˈ wiˈ cwiwinomˈyoˈ. 	 Emlékezzetek meg a foglyokról, mint fogolytársak, a gyötrõdõkrõl, mint a kik magatok is testben vagytok.


Meiiⁿ na manndyooˈ nnda̱a̱ˈ cwii sianto chuuˈ Abraham, ndoˈ ntyjeeⁿ na manndyooˈ na nncwjena ñequio scoomˈm Sara ndoˈ jeeⁿ jnda̱ tquiendyena na nncˈoomya ndana, sa̱a̱ maxjeⁿ ticantycwii na tyotseiyuˈya cwii tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És hitében erõs lévén, nem gondolt az õ már elhalt testére, mintegy százesztendõs lévén, sem Sárának elhalt méhére;


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiiⁿ na tsˈaⁿ na ya ñˈoom ˈu ñˈeⁿñe, xoquintyjaaⁿ na nnteijneiⁿ ˈu. Cweˈ ee na jndeiiˈ ˈndyoˈ, joˈ na nnquicantyjatoom na nñequiaaⁿ chaˈtso na macaⁿnaˈ ˈu. 	 Mondom néktek, ha azért nem fog is felkelni és adni néki, mert az barátja, de annak tolakodása miatt felkél és ád néki, a mennyi kell.


Luaaˈ ñˈoom na cweˈ tjañoomˈ na seineiⁿ Jesús nda̱a̱na. Sa̱a̱ tîcalaˈno̱ⁿˈna ljoˈ ñeˈcatsonaˈ. 	 Ezt a példázatot mondá nékik Jézus; de õk nem értették, mi az, a mit szól vala nékik.


Meiⁿ ticaliuˈyoˈ na yati xeⁿ na cueˈ cwii tsaⁿsˈa cwentaa chaˈtsondye nnˈaⁿ ndyuaaya, cha tintsˈaa gobiernom na cwja̱a̱ya na chaˈtsondyo̱. 	 Meg sem gondoljátok, hogy jobb nékünk, hogy egy ember haljon meg a népért, és az egész nép el ne vesszen.


’Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na macwjiˈyuuˈñe cantyja ˈnaⁿya jo nda̱a̱ nnˈaⁿ, mati ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nncwjiˈyuuˈndyo̱ na mawajnaⁿˈa tsaⁿˈñeeⁿ jo nda̱a̱ ángeles cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mondom pedig néktek: Valaki vallást tesz én rólam az emberek elõtt, az embernek Fia is vallást tesz arról az Isten angyalai elõtt;


Nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, jnaⁿna Jerusalén, tquiena na mˈaaⁿ Jesús. 	 És hozzá gyûlének a farizeusok és némelyek az írástudók közül, a kik Jeruzsálembõl jöttek vala.


Ndoˈ toˈñoom sondaro tsjo̱ˈñjeeⁿˈñeeⁿ. To̱ˈna, tyotˈoomna ñˈoom chaˈxjeⁿ na jnda̱ jndyena na caluena. Cweˈ joˈ hasta jeˈcheⁿ ndicwaⁿ cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ judíos na tyˈecantyˈuee nnˈaⁿ seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ Jesús. 	 Azok pedig fölvevén a pénzt, úgy cselekedének, a mint megtanították õket. És elterjedt ez a hír a zsidók között mind e mai napig.


Wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo ncˈe ñˈoom na mayuuˈ na waanaˈ quiiˈ nˈo̱o̱ⁿya na ñequiiˈcheⁿ nncˈoomnaˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 Az igazságért, a mely megmarad bennünk, és velünk lesz mindörökké:


Nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye na ya cwileiˈchoondyena tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, matsonaˈ na canda̱a̱ˈ calaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ joona. Majndeiiticheⁿ nquieena na laxmaⁿna na cwiñequiana ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na cwitˈmo̱o̱ⁿna juunaˈ. 	 A jól forgolódó presbiterek kettõs tisztességre méltattassanak, fõképen a kik a beszédben és tanításban fáradoznak.


Teityˈionndaˈ Jesús ndaaluee. Quia na jlueeⁿˈeⁿ wˈaandaa, jndyendye nnˈaⁿ toˈñoomna jom ñequio na neiiⁿna, ee chaˈtsondyena mameiˈndooˈna jom. 	 És lõn, hogy mikor Jézus visszatért, a nép örömmel fogadá õt; mert mindnyájan várják vala õt.


Ee xeⁿ cwilaˈseiˈna ˈo ncˈe cwii nnom na tia na jnda̱ lˈaˈyoˈ, ¿yuu waa naya ˈnaⁿˈyoˈ meiiⁿ na mˈaⁿˈyoˈ na cwiljoya nˈomˈyoˈ na cwicachoˈyoˈ? Sa̱a̱ xeⁿ cwilaˈquii nˈomˈyoˈ quia na cwicachoˈyoˈ jnaaⁿˈ na lˈaˈyoˈ yuu na ya, luaaˈ jeeⁿ xcwe jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 rt micsoda dicsõség az, ha vétkezve és arczul veretve tûrtök? de ha jót cselekedve és [mégis] szenvedve tûrtök, ez kedves dolog Istennél.


Jnda̱nquia tjo̱ tsˈo̱ndaa Siria ñequio ndyuaa Cilicia. 	 Azután mentem Siriának és Ciliciának tartományaiba.


Candyeˈyoˈ ñˈoom na matsjo̱o̱ luaa, ˈo nnˈaⁿ na quinduˈyoˈ: “ˈIocha luaaˈ, nntsaaya tsjoomwaa oo tsjoomwaaˈ, joˈ joˈ nncˈo̱o̱ⁿya cwii chu na nlaˈjndaa ndoˈ nnda̱a̱ na nntantjo̱o̱ⁿ sˈom.” 	 Nosza immár ti, a kik azt mondjátok: Ma vagy holnap elmegyünk ama városba, és ott töltünk egy esztendõt, és kalmárkodunk, és nyerünk;


Nquii tyee na cwiluiitquieñe ñequio chaˈtso nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ˈyoˈ manquiuna na toˈño̱ⁿ carta lueena na nncjo̱ñˈo̱ⁿya na mˈaⁿ nnˈaaⁿya nnˈaⁿ judíos na mˈaⁿ tsjoom Damasco. Tjo̱cacho̱o̱ya nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na mˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ na nñequiona wˈaancjo ñjaaⁿñe Jerusalén na nntioomna cantyja na cwilaˈyuˈna ñˈeⁿ Jesús. 	 Miképen a fõpap is bizonyságom nékem, és a véneknek egész tanácsa; kiktõl leveleket is vévén az atyafiakhoz, Damaskusba menék, hogy az odavalókat is fogva hozzam Jeruzsálembe, hogy bûnhõdjenek.


Sa̱a̱ Jesús ñemaaⁿˈcheeⁿ mˈaaⁿ. Meiⁿcwii ñˈoom ticˈo̱o̱ⁿ. Quia joˈ juu tyee na cwiluiitquieñe taxˈeeñennaaⁿˈaⁿ, tsoom: —¿Aa ˈu cwiluiindyuˈ Cristo, Jnda nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyô̱? 	 pedig hallgat vala, és semmit sem felele. Ismét megkérdezé õt a fõpap, és monda néki: Te vagy-é a Krisztus, az áldott [Isten] Fia?


Ndoˈ chaˈwaati xuee na cwii mˈaaⁿtya̱a̱ya, nncˈo̱o̱ⁿya naquiiˈ na jnda̱ tqueⁿljoomˈm jaa. Nndya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nnoom cantyja na matyˈiomyanaˈ. 	 Szentségben és igazságban õ elõtte a mi életünknek minden napjaiban.


Luaa ñˈoom na mayuuˈ: xeⁿ mˈaaⁿ tsˈaⁿ na macantyjaaˈ tsˈoom na nluiitquieñê jo nnom tmaaⁿˈ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, jeeⁿ xcwe na macantyjaaˈ tsˈoom. 	 Igaz ez a beszéd: Ha valaki püspökséget kiván, jó dolgot kíván.


Jnda̱ joˈ tquio ntˈom nnˈaⁿ saduceos na mˈaaⁿ Jesús. Naⁿˈñeeⁿ ticalaˈyuˈna na nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. Taˈxˈeena nnoom, jluena: 	 És jövének hozzá Sadduczeusok, a kik azt mondják, hogy nincsen feltámadás. És megkérdezék õt, mondván:


Ndoˈ jnda̱ tja̱ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ mati tueˈ yuscu. 	 Legutoljára pedig az asszony is meghala.


Majoˈti sˈaa cwii tsˈaⁿ levita. Jnda̱ na mawjaawiñoomˈm joˈ joˈ ndoˈ ljeiiⁿ juu, majoˈti tjanquiaañê chii teinoomˈm. 	 sonlóképen egy Lévita is, mikor arra a helyre ment, és [azt] látta, elkerülé.


Ndoˈ matsˈia joˈ jndeii sˈeii, teincwiiˈ tsiaⁿtsjo̱ˈ wˈaancjo. Xjeⁿˈñeeⁿ chaˈtso ndyueelˈa wˈaancjoˈñeeⁿ jnaaⁿ cheⁿnquieenaˈ ndoˈ mati lˈuaancjo na ñjoom chaˈtso pra̱so jnaⁿˈnaˈ. 	 És hirtelen nagy földindulás lõn, úgyannyira, hogy megrendülének a tömlöcz fundamentomai; és azonnal megnyílának az ajtók mind, és mindnyájoknak a bilincsei feloldódnak.


Manquiiti Tyˈo̱o̱tsˈom, nqueⁿ na mañequiaaⁿ na tjaa ñomtiuu mˈaaⁿ tsˈaⁿ jo nnoom, jom queⁿño̱o̱ⁿ ˈo na canda̱a̱ˈndyoˈ. Cwañomˈm chaˈwaa espíritu ˈnaⁿˈyoˈ, ñequio añmaaⁿˈyoˈ ndoˈ seiiˈyoˈ cha caljooˈ joonaˈ na meiⁿcwii jnaⁿ tilaxmaⁿnaˈ hasta xjeⁿ na nncwjeeˈnndaˈ Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 Maga pedig a békességnek Istene szenteljen meg titeket mindenestõl; és a ti egész valótok, mind lelketek, mind testetek feddhetetlenül õriztessék meg a mi Urunk Jézus Krisztus eljövetelére.


Quia joˈ tyolaˈneiⁿ cheⁿnquieena ñˈeⁿ ncˈiaana, tyoluena: —Xeⁿ nlˈuuya na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jnaⁿnaˈ, quia joˈ nntsoom: “¿Chiuu na tîcalaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿñê?” 	 ok pedig tanakodának magok közt, mondván: Ha [ezt] mondjuk: Mennybõl; [azt] fogja mondani: Miért nem hittetek tehát néki?


Jnda̱ joˈ seicoom joonaˈ. Tjawa tsioomsuuˈñeeⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na tjoomˈnaˈ ñequio ñˈoom na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ nnoom na laˈxmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 És felméne a tömjén füstje a szentek könyörgéseivel az angyal kezébõl az Isten elébe.


Nnˈaⁿ na jndyendye tˈo̱o̱na nnoom, jluena: —ˈU tsaⁿjndii matseixmaⁿˈ. ¿ˈÑeeⁿ tsˈaⁿ maqueⁿñe na nntseicueeˈ ˈu? 	 Felele a sokaság és monda: Ördög van benned. Ki akar téged megölni?


ˈO nnˈaⁿya na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, jnda̱ seiqueeⁿnaˈ tsˈo̱o̱ⁿ na nntseiljeiya cwii ñˈoom cwentaˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu na tjoomˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom jaa, sa̱a̱ jeˈ maqua̱ⁿya cwenta na macaⁿnaˈ na catseijndo̱ˈa nˈomˈyoˈ na cjooˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu na cwilayuˈya nˈo̱o̱ⁿya na juunaˈ ñejom tquiaaⁿ na laxmaⁿ nnˈaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Szeretteim, mivelhogy minden igyekezettel azon vagyok, hogy írjak néktek a közös üdvösség felõl, kénytelen voltam, hogy intõleg írjak néktek, hogy tusakodjatok a hitért, a mely egyszer a szenteknek adatott.


Jnda̱ ñeeⁿ xuee na tuii na luaaˈ quia joˈ jâ nnˈaⁿ na tˈmaⁿ Jesús na calajomndyô̱ ñˈeⁿñê tyomˈaaⁿnndaaˈâ wˈaaˈñeeⁿ, ndoˈ quia ljoˈcheⁿ mati ñˈeⁿ Tomás. Ndoˈ tyjeeˈcañoom Jesús naquiiˈ ntaaⁿyâ na ndi ta̱ˈ ndyueelˈa. Tsonnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱yâ: —Cˈomˈyoˈ na tjaa ñomtiuu. 	 És nyolcz nap múlva ismét benn valának az õ tanítványai, Tamás is õ velök. Noha az ajtó zárva vala, beméne Jézus, és megálla a középen és monda: Békesség néktek!


Ndoˈ mayuuˈ na tco̱o̱ˈwiˈa nnˈaⁿ naquiiˈ tsjoom Jerusalén. Jndye nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tio̱o̱ⁿya wˈaancjo ñˈoom ndyuee ntyee na cwiluiitquiendye. Ndoˈ mati seijomndyo̱ na tja̱ naⁿˈñeeⁿ. 	 Mit meg is cselekedtem Jeruzsálemben: és a szentek közül én sokat börtönbe vettettem, a fõpapoktól való felhatalmazást megnyervén. Sõt mikor megölettetének, szavazatommal hozzájárultam.


Ndoˈ tyˈeñˈom sondaroˈñeeⁿ Jesús naquiiˈcheⁿ watsˈiaaⁿ cwentaaˈ gobiernom. Joˈ joˈ tjomndye chaˈtso ncˈiaana. 	 A vitézek pedig elvivék õt az udvar belsõ részébe, a mi az õrház; és összehívák az egész csapatot.


Tomás, tsaⁿ na cwilacajndyuuyâ catyeⁿnquiee, juu cwii jâ nnˈaⁿ na canchooˈwendyô̱ na tˈmaⁿ Jesús na calajomndyô̱ ñˈeⁿñê, matso tiˈñeeⁿ nda̱a̱yâ: —Mati cjaaya cha mañejom cwja̱a̱ya ñˈeⁿñê. 	 Monda azért Tamás, a ki Kettõsnek mondatik, az õ tanítványtársainak: Menjünk el mi is, hogy meghaljunk vele.


Jnda̱ na jndye nnˈaⁿ judíos ñˈoommeiⁿˈ sˈaanaˈ na tîcatjoomˈnndaˈ na jlaˈneiⁿna cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Újra hasonlás lõn a zsidók között e beszédek miatt.


Ja nñequiaya na tˈmaⁿ nntseixmaⁿˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom cañoomˈluee. Ñˈoom na nntsuˈ na ticatyˈiomnaˈ na calˈa nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancuewaa, ñˈoomˈñeeⁿ nntseixˈiaaˈñenaˈ ñequio ñˈoom na ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ ñˈoom na nntsuˈ na wanaaⁿ na calˈa nnˈaⁿ mati nntseixˈiaaˈñenaˈ ñequio juu ñˈoom na ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És néked adom a mennyek országának kulcsait; és a mit megkötsz a földön, a mennyekben is kötve lészen; és a mit megoldasz a földön, a mennyekben is oldva lészen.


Quia joˈ tyˈelcweeˈna Jerusalén na ñetˈomna ta na jndyu Olivos. Juu taˈñeeⁿ tquia mˈaaⁿnaˈ ñequio tsjoom Jerusalén chaˈna tquia na wanaaⁿ na nntseicaañe tsˈaⁿ judío xuee na cwitaˈjndyeena. 	 kor megtérének Jeruzsálembe a hegyrõl, mely hívatik Olajfák [hegyének,] mely Jeruzsálem mellett van, egy szombat[napi] járóföldre.


Quia joˈ tˈmaⁿna naⁿˈñeeⁿ. Sa̱ˈntjomna na meiⁿcwii ñˈoom talaˈneiⁿti naⁿˈñeeⁿ, tantˈmo̱o̱ⁿna ñequio xueeˈ Jesús. 	 Azért beszólítván õket, megparancsolák nékik, hogy teljességgel ne szóljanak és ne tanítsanak a Jézus nevében.


Cweˈ joˈ mawaxˈa̱a̱ya nda̱a̱ˈyoˈ ¿chiuu waayuu na cwiluiiñe Cristo tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ ee manquiiti David tsoom na juu cwiluiiñe Ta na matsa̱ˈntjom jom? Ndoˈ jndyendye nnˈaⁿ ñequio na neiiⁿna tyondyena ñˈoom na seineiiⁿ. 	 Tehát maga Dávid nevezi õt Urának, mimódon fia hát néki? És a nagy sokaság örömest hallgatja vala õt.


Quia na tueeˈntyjo̱ xjeⁿ na nlcwaˈna natmaaⁿ jñoom mosoomˈm na cjaacatso nda̱a̱ nnˈaⁿ na maqueeⁿˈñê: “Aa ndyeˈyoˈ, cjaaya, ee chaˈtso jnda̱ maya waa.” 	 És elküldé szolgáját a vacsora idején, hogy megmondja a hivatalosoknak: Jertek el, mert immár minden kész!


Ndoˈ mati ˈo nnˈaⁿ na cjeti mˈaⁿˈyoˈ, catueˈndyoˈcjeˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Matsonaˈ na chaˈtsondyoˈñˈeⁿˈyoˈ catueˈndyoˈcjeˈyoˈ nda̱a̱ ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈyuˈ ñequio na nioomˈ nˈomˈyoˈ, ee waa ljeii na matsonaˈ: Mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nacjoo nnˈaⁿ na cwitjeiiˈsˈandye, cwitjeiiˈlcundye, sa̱a̱ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwitueeˈndyecje mañequiaaⁿ naya na matseixmaaⁿ. 	 Hasonlatosképen ti ifjabbak engedelmeskedjetek a véneknek: mindnyájan pedig, egymásnak engedelmeskedvén, az alázatosságot öltsétek fel, mert az Isten a kevélyeknek ellene áll, az alázatosaknak pedig kegyelmet ád.


Sa̱a̱ yolcu na jnda̱ ljondye na titquiendye, tintseiljeiˈ ncueena, ee quia na wjaachuunaˈ joona na neiⁿnco nquiuna na ñecˈomnndaˈna na we caˈna quia joˈ ñeˈcˈunconndaˈna. Ndoˈ joˈ nntjeiiˈndyena na macanda̱ Cristo cwicantyjaaˈ nˈomna. 	 A fiatalabb özvegyasszonyokat pedig mellõzd; mert ha gerjedeznek Krisztus ellenére, férjhez akarnak menni:


Sa̱a̱ ˈo tacˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na teincoondyoˈ na nnˈaⁿ, ˈo tsaamˈaⁿˈyoˈ nacje ˈnaaⁿˈ Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom, xeⁿ na mayuuˈcheⁿ Espíritu na cwiluiiñê mˈaaⁿñe naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Tsˈaⁿ na ticatseixmaⁿ Espíritu na cwiluiiñe Cristo tyooluiiñe cwentaaⁿˈaⁿ. 	 De ti nem vagytok testben, hanem lélekben, ha ugyan az Isten Lelke lakik bennetek. A kiben pedig nincs a Krisztus Lelke, az nem az övé.


Ndoˈ tcoˈ xˈiaaⁿˈaⁿ xtye jo nnoom. Sˈaa tyˈoo nnoom, tso: “Macaⁿˈa ñˈomtˈmaⁿ tsˈom njomˈ na nncwindoˈyaˈ ndoˈ nntio̱o̱ⁿ na cho̱jnaⁿ njomˈ.” 	 Leborulván azért az õ szolgatársa az õ lábai elé, könyörög vala néki, mondván: Légy türelemmel hozzám, és mindent megfizetek néked.


Sa̱a̱ xuee na cwiwjaatinaˈ jo̱tsˈaa chaˈxjeⁿ jnda̱ ñesˈaa cha nntseitsaaⁿˈñenaˈ na nntjeiiˈsˈandye cheⁿnquiee naⁿˈñeeⁿ na cwiluena na ljoˈyu cwilˈana tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ na cwilˈaayâ. 	 a mit cselekszem, cselekedni is fogom, hogy elvágjam az alkalmat az alkalomkeresõk elõl; hogy a mivel dicsekesznek, olyanoknak találtassanak [abban], mint mi is.


Ndoˈ jom majndaaˈya ntyjeeⁿ na lˈo̱o̱ⁿ jnda̱ tquiaa Tsotyeeⁿ na meiⁿcwii tintjoom na nchii ñˈoomˈ nquii. Mantyjeeⁿ na jnaaⁿ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ na majoˈ wjaalcweeⁿˈeⁿ. 	 Tudván Jézus, hogy az Atya mindent hatalmába adott néki, és hogy õ az Istentõl jött és az Istenhez megy,


Ee ja nchii ñequiiˈcheⁿ nncˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ sa̱a̱ ndyeñeeⁿˈ ñequiiˈcheⁿ mˈaⁿna quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Mert a szegények mindenkor veletek lesznek, de én nem leszek mindenkor veletek.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Cristo, manquiuˈyoˈ chiuu waa na matsa̱ˈntjom ljeii na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Moisés, na juu ljeiiˈñeeⁿ taxoqueⁿtinaˈ xjeⁿ tsˈaⁿ na jnda̱ tueˈ. 	 Avagy nem tudjátok-é atyámfiai, mert törvényismerõkhöz szólok, hogy a törvény uralkodik az emberen, a míg él?


Quia na jñeeⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús, jñoom ntˈom nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos na cˈoocalˈana tyˈoo na candyoya Jesús na nntseinˈmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ mosoomˈm. 	 Az pedig, mikor hallott Jézus felõl, hozzá küldé a zsidók véneit, kérvén õt, hogy jõjjön el és gyógyítsa meg az õ szolgáját.


Ee cjañjoomˈ nˈomˈyoˈ jaachˈeeti xuee tyomˈaaⁿ Teudas. Tyotsoom na jom tsˈaⁿ na tˈmaⁿ cwiluiiñe, ndoˈ chaˈna ñequiee siaⁿnto naⁿnom jlaˈjomndyena ñˈeⁿñê. Sa̱a̱ jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ jom, ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na jlaˈjomndye ñˈeⁿñê tˈoomˈndyena. Mana ntycwii cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Mert ez idõnek elõtte felkelt Theudás, azt mondván, hogy õ valaki, kihez mintegy négyszáz embernyi tömeg csatlakozott; õ megöletett, és mindnyájan, a kik csak követték õt, eloszlottak és semmivé lettek.


Luaa waa na nnda̱a̱ nlaˈno̱ⁿˈyoˈ aa ndyaˈ mayuuˈ na nquii Espíritu Santo maˈmo̱o̱ⁿ ñˈoom na mañequiaa tsˈaⁿ. Ticwii cwii tsˈaⁿ na macwjiˈyuuˈñe na nquii Jesús na cwiluiiñê Cristo tuiiñê na tsˈaⁿ jom, tsaⁿˈñeeⁿ matseixmaⁿ Espíritu na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cˈoomñe quiiˈ nˈo̱o̱ⁿya. 	 Errõl ismerjétek meg az Isten Lelkét: valamely lélek Jézust testben megjelent Krisztusnak vallja, az Istentõl van;


Xmaⁿñe nomnnˈaaⁿya Trifena ñˈeⁿ Trifosa na cwilˈana tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Ta Jesucristo. Ndoˈ xmaⁿñe nomnnˈaⁿya Pérsida, jom jeeⁿ jnda ntyjiiya. Jeeⁿ maqueⁿñê na machˈeeⁿ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Ta Jesús. 	 Köszöntsétek Trifénát és Trifósát, kik munkálódnak az Úrban. Köszöntsétek a szerelmetes Persist, ki sokat munkálódott az Úrban.


Jnda̱ joˈ seilcwiiñe Jesús tsom na chuu ljeiiˈñeeⁿ ndoˈ seilcweeⁿˈeⁿ juunaˈ nnom tsˈaⁿ na mandiˈntjom. Jnda̱ chii tjacwacatyeeⁿ. Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na tooˈndye watsˈomˈñeeⁿ jeeⁿ tyontyˈiaana nnoom. 	 És behajtván a könyvet, átadá a szolgának, és leüle. És a zsinagógában mindenek szemei õ reá valának függesztve.


Ndoˈ chaˈtsondyoˈ cˈomˈyoˈ ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na ñecwii cwilaˈtiuuˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ joona. Cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ chaˈcwijom ñenquii tsˈaⁿ ntseinda ˈo. Calˈaˈyoˈ na jndati nquiuˈyoˈ ntˈomcheⁿ ñequio na ntyˈiaandyoˈ ñˈeⁿndyena. 	 gezetre mindnyájan [legyetek] egyértelmûek, rokonérzelmûek, atyafiszeretõk, irgalmasak, kegyesek:


Ndoˈ ncˈe na ljoˈ, nntsˈaanaˈ na nlaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na catioˈnaaⁿñê ˈo. Nncˈomna na jnda nquiuna ˈo ncˈe cantyja ˈnaaⁿˈ juu naya na matseixmaaⁿ, joˈ na cwilˈaˈyoˈ naya joona. 	 Mikor érettetek könyörögve õk is vágyakoznak utánatok az Istennek rajtatok való bõséges kegyelme miatt.


Seinˈmeiiⁿˈ tsaⁿnchjaaⁿˈñeeⁿ luaˈnnoom, tsoom: —Mantyˈia nnˈaⁿ ndooˈ ntyjii chaˈcwijom nˈoom joona, sa̱a̱ cwiˈoocaˈna. 	 Az pedig föltekintvén, monda: Látom az embereket, mint valami járkáló fákat.


Sa̱a̱ joona nioom tyuena, ee jlaˈtiuuna na cweˈ ncwaaⁿˈaⁿ joˈ cwintyˈiaana. 	 Megrémülvén pedig és félvén, azt hivék, hogy valami lelket látnak.


Judá jnda Joana, Joana jnda Resa, Resa jnda Zorobabel, Zorobabel jnda Salatiel, Salatiel jnda Neri, 	 z] Joannáé, [ez] Rhésáé, [ez] Zorobábelé, [ez ]Saláthielé, [ez] Nérié,


Quia joˈ teitquiooˈ chom ntsuee, jndeii teicˈuaa, ndoˈ jeeⁿ tyolaˈxuaa ntsuee. Jndeii tyotsˈeii. Cantyjati na mˈaⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue, tijoom ñesˈeii chaˈna sˈeii luaaˈ. 	 És lõnek zendülések és mennydörgések és villámlások; és lõn nagy földindulás, a milyen nem volt, mióta az emberek a földön vannak, ilyen földindulás, ilyen nagy.


Nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Jesucristo, quiana na canda̱a̱ˈya ntoˈñoomˈyoˈ naya na laˈxmaⁿna ñequio na meiⁿcwii ñomtiuu tincˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na. 	 Kegyelem néktek és békesség Istentõl, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól.


Sa̱a̱ najndyee quiandyoˈ na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo. Ndoˈ calˈaˈyoˈ yuu na matyˈiomyanaˈ chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈoom, quia joˈ nñequiaaⁿ chaˈtso nmeiⁿˈ na macaⁿnaˈ ˈo. 	 Hanem keressétek elõször Istennek országát, és az õ igazságát; és ezek mind megadatnak néktek.


Quia joˈ jlaˈxcwiina ljo̱ˈ na njñomna jom. Meiⁿ tiqueⁿna cwenta teiño̱o̱ⁿ xcwe quiiˈntaaⁿna. Mana jlueeⁿˈeⁿ watsˈom tˈmaⁿ ˈnaaⁿna. 	 Köveket ragadának azért, hogy reá hajigálják; Jézus pedig elrejtõzködék, és kiméne a templomból, átmenvén közöttük; és ilyen módon eltávozék.


Calˈaˈyoˈ cwii nayaˈñeeⁿ na cateijndeiˈyoˈ nomnnˈaaⁿya Febe. Jom mandiˈntjoom quiiˈntaaⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tsjoom Cencrea. 	 Ajánlom pedig néktek Fébét, a mi nénénket, ki a Kenkhréabeli gyülekezetnek szolgálója:


Luaa matjoom, matˈuii jndyetia jom, ndoˈ machˈee na jndeii matseixuaⁿ. Cwiteiñê ndoˈ cwicaluiˈ chomˈ ˈñom. Ncˈuaaˈ maˈndii jom xeⁿ jnda̱ seityˈuiiñe jom. 	 És ímé a lélek megragadja õt, és hirtelen kiált; és szaggatja õt, annyira, hogy tajtékot túr, és nehezen megy el tõle, szaggatván õt.


Ndoˈ taˈxˈeena nnoom: —¿Chiuu ˈu tsˈaⁿ na matyˈiooˈ? Tsoom nda̱a̱na: —Jnda̱ tyˈeñˈomna nqueⁿ na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom ja, meiⁿ ticaljeiiya yuu tyˈequeⁿna jom. 	 És mondának azok néki: Asszony mit sírsz? Monda nékik: Mert elvitték az én Uramat, és nem tudom, hova tették õt.


Tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ chaˈtsondye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ tyotjeiiˈya joona. Ndoˈ ˈio ndi ˈio tyocwjiˈnˈmaaⁿñeticheⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. Joˈ chii tjawitˈmaⁿti tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Dícsérve az Istent, és az egész nép elõtt kedvességet találva. Az Úr pedig minden napon szaporítja vala a gyülekezetet az idvezülõkkel.


Quia waa cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ jâ, quia waa ticueeˈ nˈomna jâ. Quia waa cwiluena na ya nnˈaⁿndyô̱, ndoˈ quia waa cwiluena na tia nnˈaⁿndyô̱. Quia waa cwiluena na cantundyô̱ meiiⁿ ñˈoom na mayuuˈ cwilana̱a̱ⁿyâ. 	 Dicsõség és gyalázat által, rossz és jó hír által; mint hitetõk, és igazak;


Na ñejndyowanaˈ, meiⁿto̱ⁿˈ ñetˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ wjeeˈyoˈ jom xjeⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈcheⁿ ncˈe natia na ñelˈaˈyoˈ, sa̱a̱ jeˈ jnda̱ tqueeⁿ ˈo na cwiljoya tsˈoom ñˈeⁿndyoˈ, 	 teket is, kik hajdan elidegenültek és ellenségek valátok gonosz cselekedetekben [gyönyörködõ] értelmetek miatt, most mégis megbékéltetett.


Tˈmo̱o̱ⁿ na juu ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiyo teiljeii matsonaˈ na maxjeⁿ jndeiˈnaˈ na cwajndii nntjom Cristo. Nntyˈioom nnˈaⁿ jom tsˈoomˈnaaⁿ, maxjeⁿ nncueeⁿˈeⁿ jnda̱ chii nncwandoˈxcoom. Tsoti Pablo: —Jndyocwjiˈyuuˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús nda̱a̱ˈyoˈ, jom cwiluiiñê Cristo. 	 Megmagyarázva és kimutatva, hogy a Krisztusnak szükség volt szenvedni és feltámadni a halálból; és hogy ez a Jézus a Krisztus, a kit én hirdetek néktek.


Tjatjatyeeⁿ chjoowiˈ ˈndyoo ndaaluee. Tueeˈcañoom Jacobo ñˈeⁿ tyjee tsaⁿˈñeeⁿ na jndyu Juan. Joona ntseinda Zebedeo. Mˈaⁿna tsˈom wˈaandaa, cwilaˈyo̱na lquiˈtsaⁿ ˈnaaⁿna. 	 És onnan egy kevéssé elébb menve, látá Jakabot, a Zebedeus fiát és annak testvérét, Jánost, a mint a hajóban azok is a hálókat kötözgetik vala.


Ee ticatsonaˈ na nncweˈyoˈ na njom waso na cwiwe nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñequio Cristo, ndoˈ mati nncweˈyoˈ cwii na matseixmaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿ naⁿjndii. Meiⁿ ticatsonaˈ na nlcwaˈyoˈ na cwilaˈjomndyoˈ ñequio Cristo, ndoˈ mati nlcwaˈyoˈ cwii na matseixmaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿ naⁿjndii. 	 Nem ihatjátok az Úr poharát és az ördögök poharát; nem lehettek az Úr asztalának és az ördögök asztalának részesei.


Ndoˈ tyˈe we naⁿˈñeeⁿ. Quia na tquiena tsjoomˈñeeⁿ jliuna chaˈxjeⁿ na jnda̱ tsoom nda̱a̱na. Joˈ joˈ jlaˈjndaaˈndyena nantquie na nlcwaˈna na nlaˈtˈmaaⁿˈndyena xuee pascua. 	 Elmenének azért az õ tanítványai, és jutának a városba, és úgy találák, a mint nékik megmondotta, és elkészíték a húsvéti bárányt.


Quia joˈ ¿chiuu nncuaa? ¿Aa ncˈe na ticˈo̱o̱ⁿya xjeⁿ ˈnaaⁿˈ ljeiiˈñeeⁿ, joˈ chii nlaˈtjo̱o̱ndyo̱tya̱a̱ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom? ¿Aa nlˈaa na ljoˈ ncˈe na cwicandaaya naya na matseixmaaⁿ? Jeeⁿ ticˈoomˈnaˈ joˈ. 	 Mit is tehát? Vétkezzünk-é mivelhogy nem vagyunk törvény alatt, hanem kegyelem alatt? Távol legyen.


Ndoˈ matso Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos na jnda̱ macwilaˈyuˈ ñˈeⁿñê: —Xeⁿ cwiljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ ñequio ñˈoom naya quia joˈ mayuuˈcheⁿ na cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na cwilajomndyoˈ ñˈoom na mañequiaya. 	 Monda azért Jézus a benne hívõ zsidóknak: Ha ti megmaradtok az én beszédemben, bizonynyal az én tanítványaim vagytok;


Xcwe na cwintyˈiaana ndoˈ seichuiiˈnaˈ jom jo nda̱a̱na. Sˈaanaˈ na jeeⁿ caxuee nnoom chaˈcwijom nnom ñeˈquioomˈ. Ndoˈ seicwaqueⁿnaˈ liaⁿˈaⁿ na canchiiˈ chaˈna nntyˈiaaˈ tsˈaⁿ chom lámpara. 	 És elváltozék elõttök, és az õ orczája ragyog vala, mint a nap, ruhája pedig fehér lõn, mint a fényesség.


Cantyja ˈnaⁿˈ ˈo, jo nnom nquii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom, quitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ na tixocalaˈtiuuˈyoˈ na waa cwiicheⁿ chiuu ya cha nlaˈxmaⁿˈyoˈ na tjaa jnaⁿˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee nqueⁿ nncuˈxeeⁿ tsˈaⁿ na matseiñˈeeⁿˈñe ˈo cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ, tjacwenta ˈñeeⁿ cwiluiiñe tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Bizodalmam van az Úrban ti hozzátok, hogy más értelemben nem lesztek; de a ki titeket megzavar, elveszi az ítéletet, bárki legyen.


Ndoˈ Saulo tjanaⁿjndeiityeeⁿ na tyoñequiaaⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tyoˈmo̱o̱ⁿ na mayuuˈ na Jesús cwiluiiñê Cristo. Joˈ na tjatseiñˈeeⁿˈñenaˈ nnˈaⁿ judíos na mˈaⁿ Damasco. 	 Saulus pedig annál inkább erõt võn, és zavarba hozta a Damaskusban lakó zsidókat, bebizonyítván, hogy ez a Krisztus.


Ndoˈ ˈo manquiuˈyoˈ yuu na majo̱ ndoˈ mati cwitaˈjnaⁿˈyoˈ nato. 	 És hogy hová megyek én, tudjátok; az útat is tudjátok.


Jnda̱ joˈ tso Jesús nda̱a̱na: —Nncwaxˈa̱ cwii ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ, xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya, ¿aa wanaaⁿ na cateijndeii tsˈaⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ na wiˈ matjom oo aa ticateijneiⁿ juu? ¿Aa cwjiˈnˈmaaⁿñê xˈiaaⁿˈaⁿ cha ticueˈ oo aa caˈñeeⁿ na cueˈ? 	 Monda azért nékik Jézus: Valamit kérdek tõletek: Szabad-é szombaton jót tenni, vagy rosszat tenni? az életet megtartani, vagy elveszteni?


ˈU matseitiuuˈ na jeeⁿ ˈnaⁿˈ na mˈmo̱ⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na tijndo̱ˈ nˈom cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na cwiluiindyuˈ chaˈcwijom maestro ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na tijndye nquiu cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ee ñequio ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ na maleiñˈoomˈ, waa ñˈoom na matsonaˈ chiuu na nluii ndoˈ tseixmaⁿnaˈ ñˈoom na mayuuˈ. 	 A balgatagok tanítója, a kiskorúak mestere vagy, bírván a törvényben az ismeret és igazság formáját.


Sa̱a̱ quia na jlueeⁿˈeⁿ taleicatseineiiⁿ, joˈ na jlaˈno̱ⁿˈna na waa na tcoˈnaˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ naquiiˈ watsˈom. Cweˈ tyotsˈo̱o̱ lˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na. Ee jnda̱ ta̱ˈ na matseineiiⁿ. 	 kijövén, nem szólhata nékik; eszökbe vevék azért, hogy látást látott a templomban; mert õ [csak] integetett nékik, és néma maradt.


Quia joˈ tjañjoomˈ tsˈoom, seitioom: “Jndye moso mˈaⁿ waaˈ tsotya̱, hasta maˈndiinaˈ nantquie na cwicwaˈna. Ndoˈ ja ñjaaⁿ mˈaaⁿya, mañeˈcˈio̱ya na ñeˈjndo̱ˈa. 	 Mikor aztán magába szállt, monda: Az én atyámnak mily sok bérese bõvölködik kenyérben, én pedig éhen halok meg!


Ee mawaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: Ja wando̱ˈa, matso nquii Tyˈo̱o̱tsˈom, ncˈe naljoˈ joˈ chii chaˈtsondye nnˈaⁿ nntaˈna cantyena jo no̱o̱ⁿya, ndoˈ nlaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na jndooˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Mert meg van írva: Élek én, mond az Úr, mert nékem hajol meg minden térd, és minden nyelv Istent magasztalja.


Matsotyeeⁿcheⁿ: —Cweˈ ncˈe joˈ na jnda̱ tsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ macanda̱ nnda̱a̱ ntseijomñe tsˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱ quia mañequiaa Tsotya̱ya na caluii na ljoˈ. 	 És monda: Azért mondtam néktek, hogy senki sem jöhet én hozzám, hanemha az én Atyámtól van megadva néki.


Xeⁿ nnda̱a̱ nntseina̱ⁿya ntˈomcheⁿ nnom ñˈoom na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ, meiiⁿ ñˈoom na cwilaˈneiⁿ ángeles, sa̱a̱ ticˈo̱o̱ⁿ na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya nnˈaⁿ, matseijomnaˈ cantyja ˈnaⁿya chaˈcwijom na cˈuaa tsomˈ na cwitjo̱ˈ oo chaˈcwijom ncjo cañjeeⁿ na cantseiiⁿ jndyeenaˈ. 	 Ha embereknek vagy angyaloknak nyelvén szólok is, szeretet pedig nincsen én bennem, olyanná lettem, mint a zengõ ércz vagy pengõ czimbalom.


Quia joˈ teintyjeeˈ nquii tyee na cwiluiitquieñe xcwe quiiˈ ntaaⁿna, taxˈeeⁿ ˈndyoo Jesús, tsoom: —¿Aa maxjeⁿ meiⁿcwii ñˈoom ticˈo̱ˈ? ¿Chiuu waayuu cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na cwitueeˈna nacjoˈ? 	 Akkor a fõpap odaállván a középre, megkérdé Jézust, mondván: Semmit sem felelsz-é? Miféle bizonyságot tesznek ezek te ellened?


Ndoˈ nlue nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ: —Chaˈtso ˈnaⁿ na tyolaqueeⁿ nˈomˈyoˈ, jnda̱ ntycwii cantyja ˈnaaⁿnaˈ. Ndoˈ chaˈtsoti ˈnaⁿ na yati na quitˈmaⁿ nˈomˈyoˈ ñequio chaˈtso na neiⁿnco nquiuˈyoˈ, jnda̱ tsuundyoˈ cantyja ˈnaaⁿnaˈ. Tajom nntsˈaanndaˈnaˈ chaˈxjeⁿ na ñetˈomˈyoˈ. 	 És a gyümölcs, a mit a te lelked kívánt, eltávozott tõled, és minden a mi ínyes és pompás, eltávozott tõled, és többé azokat meg nem találod.


Quia joˈ, ¿aa ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Jesucristo joˈ chii machˈeenaˈ na tjaa yuu cwilˈue ljeii na tqueⁿ Moisés? Meiⁿchjoo nchii joˈ, ee mañequio na cwilaˈyuˈya cwii nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Jesucristo cwitjeiˈyuuˈndyo̱ na lˈue ljeiiˈñeeⁿ. 	 A törvényt tehát hiábavalóvá tesszük-é a hit által? Távol legyen! Sõt inkább a törvényt megerõsítjük.


Ndoˈ nntyjeeˈ lueena ˈu cha tincjaañjom ljo̱ˈ ncˈeˈ. 	 És: Kezökben hordoznak téged, hogy valamikép meg ne üssed lábadat a kõbe.


Quia na mˈaaⁿya quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ judíos, matsˈaa chaˈna cwii joona na mˈaⁿna nacje ˈnaaⁿˈ ljeii na tquiaa Moisés cha nncwantjo̱ⁿya joona cwentaaˈ Cristo, meiiⁿ ticˈo̱o̱ⁿya nacje ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 És a zsidóknak zsidóvá lettem, hogy zsidókat nyerjek meg; a törvény alatt valóknak törvény alatt valóvá, hogy a törvény alatt valókat megnyerjem;


macaⁿˈa cwii nayaˈñeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ juu tiˈjndaaya Onésimo, na tuiiñexcoom ñjaaⁿñe yuu na mˈaaⁿya wˈaancjo. 	 Kérlek téged az én fiamért, a kit fogságomban szûltem, Onésimusért,


Joˈ chii quia na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na taˈndoˈxco Jnaaⁿ na tueˈ, najndyee tioˈnaaⁿñê ˈo na jñoom juu na mˈaⁿˈyoˈ cha tincwiindyoˈ ˈo nlcweˈ nˈomˈyoˈ natia na cwilˈaˈyoˈ. 	 Az Isten az õ Fiát, Jézust elsõ sorban néktek támasztván, elküldé õt, hogy megáldjon titeket, mindegyikõtöket megtérítvén bûneitekbõl.


Ee mawaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeiinaˈ na tyoñequiaa Isaías teiyo. Matsonaˈ: ˈU yuscu na titsjaaⁿndyuˈ na tjaaˈnaⁿ ntseindaˈ, jndeii catseixuaˈ na neiⁿˈ, ˈu na ticaljeiˈ chiuu nlquiinaˈ tsˈaⁿ na nntseincuii, jndeii catseixuaˈ na mancoˈ na neiⁿˈ, ee jndyendyeti ntseinda yuscu na tyootseincuii nchiiti chaˈtsondye tyjelcoom. 	 Mert meg van írva: Ujjongj te meddõ, ki nem szûlsz; vígadozzál és kiálts, ki nem vajudol; mert sokkal több az elhagyottnak magzatja, mint a kinek férje vagyon.


Sa̱a̱ jeˈ nnco̱ matsjo̱o̱ nndyeˈyoˈ: Calˈaˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿ na jndoo ˈo. Ndoˈ calaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwitaˈwiˈ ˈo. 	 Én pedig azt mondom néktek: Szeressétek ellenségeiteket, áldjátok azokat, a kik titeket átkoznak, jót tegyetek azokkal, a kik titeket gyûlölnek, és imádkozzatok azokért, a kik háborgatnak és kergetnek titeket.


Quia na tio̱o̱ lˈo̱o̱ya nacjoˈ, jndaˈ juu najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cha nnda̱a̱ nndiˈntjomˈ nnoom. Cwilˈueeˈndyuˈ juu nayaˈñeeⁿ. 	 Minekokáért emlékeztetlek téged, hogy gerjeszd fel az Isten kegyelmi ajándékát, a mely benned van az én kezeimnek rád tétele által.


Meiⁿcwii tsˈaⁿ tsjoomnancue ticalatˈmaaⁿˈndyoˈ na nnduˈyoˈ nnom na tsotyeˈyoˈ juu chaˈna quinduˈyoˈ na Tsotyeˈyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee ñeˈcwii mˈaaⁿ na cwiluiiñe Tsotyeˈyoˈ, nqueⁿ na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 Atyátoknak se hívjatok senkit e földön; mert egy a ti Atyátok, a ki a mennyben van.


Quia jnda̱ seityuiiˈ Cristo chaˈtsoñˈeⁿ na cwilaˈxmaⁿ na cwiqueⁿ xjeⁿ, ñequio chaˈtso na cwitsa̱ntjom, quia joˈ nntycwii chaˈtsoñˈeⁿ. Nda̱ joˈ nquii na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom, nñequiaaⁿ cwenta joˈ lˈo̱ Tsotyeeⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Aztán a vég, mikor átadja az országot az Istennek és Atyának; a mikor eltöröl minden birodalmat és minden hatalmat és erõt.


Ee tseixmaaⁿ na nntsa̱ˈntjoom hasta xjeⁿ na jnda̱ tjuˈcje Tsotyeeⁿ nacjeeˈ ncˈeeⁿ chaˈtso na cwiˈoo nacjoomˈm. 	 Mert addig kell néki uralkodnia, mígnem ellenségeit mind lábai alá veti.


Sa̱a̱ ntˈom nnˈaⁿ na cwilayuˈ na cwilaxmaⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ judíos na jndyu fariseos teicantyjana. Tyoluena: —Jndeiˈnaˈ na calˈa naⁿˈñeeⁿ costumbre na cwilˈaa jaa nnˈaⁿ judíos ñequio yoˈndaa na naⁿnom ndoˈ calˈuuya nda̱a̱na na calacanda̱a̱ˈndyena chaˈtso ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Elõállának azonban némely hivõk a farizeusok szerzetébõl valók közül, mondván, hogy körül kell metélni õket, és megparancsolni, hogy a Mózes törvényét megtartsák.


Ee juu naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cwicaluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ cwiwitquiooˈnaˈ nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ, 	 Mert megjelent az Isten idvezítõ kegyelme minden embernek,


Joˈ chii matyˈiomnaˈ na cˈo̱o̱ⁿya na wandoˈ nˈo̱o̱ⁿya ndoˈ queⁿndyo̱cheⁿncjo̱o̱ya xjeⁿ cantyja ˈnaaⁿya jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee ticatsonaˈ na cˈo̱o̱ⁿya chaˈcwijom na cwindaaya chaˈna ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ. 	 Ne is aludjunk azért, mint egyebek, hanem legyünk éberek és józanok.


Ndoˈ xcwe ncueesuaˈ quia tueeˈ xueeˈñeeⁿ. Jesús mˈaaⁿ watsˈom tˈmaⁿ ˈnaaⁿna. Manoom naquiiˈ cwii wˈaa cwentaaˈ watsˈomˈñeeⁿ na cweˈ wanaaⁿ ndiocheⁿ na sˈaa Salomón. 	 És Jézus a templomban, a Salamon tornáczában jár vala.


Juunaˈ tquioñˈom ndacantyjo welooya quia na jndyochuu Josué joona ndyuaameiiⁿñe, ndyuaa na seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nndaana. Joˈ chii tjeiiⁿˈeⁿ nnˈaⁿ na ñetˈom ndyuaameiiⁿñe cha ljooˈndye welooya juunaˈ. Ndoˈ ljooñe tyoleiñˈomtina wˈaaliaaˈñeeⁿ hasta quia na tyomˈaaⁿ David. 	 Melyet a mi atyáink átvévén, be is hoztak Józsuéval, mikor birodalmukba vették a pogányokat, kiket kiûzött az Isten a mi atyáink színe elõl, mind a Dávidnak napjaiig;


Nnˈaⁿ na cwiluiindye waaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ¿aa nnda̱a̱ nleijom ñˈoom joona ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye ˈnaⁿ na nchii jom cwiluiindyenaˈ? Ee ˈo cwiluiindyoˈ watsˈom ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ, chaˈxjeⁿ tsoom: Ja nncˈo̱o̱ⁿ naquiiˈ nˈomna, ndoˈ nncono̱o̱ⁿya quiiˈntaaⁿna. Ja nntseixmaⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaana, ndoˈ joona nluiindyena tmaaⁿˈ cwentaya. 	 Vagy mi egyezése Isten templomának bálványokkal? Mert ti az élõ Istennek temploma vagytok, a mint az Isten mondotta: Lakozom bennök és közöttük járok; és leszek nékik Istenök, és õk én népem lesznek.


Jnaaⁿˈ joˈ jeeⁿ jlaˈwjeena Jesús. Ndoˈ tyoˈmaⁿna ñˈeⁿ ncˈiaana ljoˈ nnda̱a̱ nlˈana jom. 	 Azok pedig eltelének esztelenséggel és beszélgetnek vala egymás közt, hogy mit cselekedjenek Jézussal?


Ncˈe na manquiuˈyoˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñê ˈo, tˈmaⁿ cwiquioo na neiⁿˈyoˈ, meiiⁿ machˈeenaˈ maniom jndye nnom nawiˈ na cwiwinomˈyoˈ jeˈ. Sa̱a̱ tiyo macaⁿnaˈ na nntjomˈyoˈ nmeiⁿˈ, ntyja nncwinomnaˈ. 	 A melyben örvendeztek, noha most kissé, ha meg kell lenni, szomorkodtok különféle kísértések között,


¿Aa ñeˈcatseicueˈ ja, chaˈna seicueˈ tsˈaⁿ Egipto wja?” 	 ak nem akarsz engem [is] megölni, miképen megöléd tegnap az égyiptomit?


Ndoˈ quia jnda̱ to̱ˈa na matseina̱ⁿya nda̱a̱na toˈñoomna Espíritu Santo naquiiˈ nˈomna chaˈxjeⁿ na toˈño̱o̱ⁿ jaa jom xueeˈñeeⁿcheⁿ. 	 Mikor pedig én elkezdtem szólni, leszálla a Szent Lélek õ reájok, miképen mi reánk is kezdetben.


Catseijnduˈ cha nlaˈyuˈ nnˈaⁿ. Tyeⁿcaljooˈndyuˈ cantyja na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na matseixmaⁿˈ na ticantycwii na wandoˈ añmaⁿ ˈnaⁿˈ ee macweˈ joˈ tqueeⁿˈñê ˈu, ndoˈ na tjeiˈyuuˈndyuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na matseiyuˈyaˈ tsˈomˈ nda̱a̱ jndyendye nnˈaⁿ. 	 Harczold meg a hitnek szép harczát, nyerd el az örök életet, a melyre hívattattál, és szép vallástétellel vallást tettél sok bizonyság elõtt.


Canduˈyoˈ na xmaⁿndye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na mˈaⁿ Laodicea. Mati xmaⁿñe Ninfas ñequio tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na cwitjomndye waⁿˈaⁿ. 	 Köszöntsétek az atyafiakat, kik Laodiczeában vannak, és Nimfást és a gyülekezetet, mely az õ házánál van.


Ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈ tsjoom tquiana jnaaⁿˈaⁿ nnom Pilato. Ndoˈ meiiⁿ na cwiqueⁿna ñˈoom nacjoomˈm sa̱a̱ jom meiⁿcwii ñˈoom tîcˈo̱o̱ⁿ. 	 És mikor vádolák õt a fõpapok és a vének, semmit sem felele.


Mantyja tandoˈnndaˈ ndoˈ mañoomˈ teicantyja. Sa̱ˈntjom Jesús na quiana na nlcwaˈ yuscuchjooˈñeeⁿ. 	 visszatére annak lelke, és azonnal fölkele; és [õ] parancsolá, hogy adjanak néki enni.


Sa̱a̱ joona yacheⁿ jlaˈcheⁿna. Quia joˈ toˈñoom tsˈaⁿwiiˈ, seinˈmaaⁿ juu ndoˈ tsoom nnom: —Ya xeⁿ na wjaˈtoˈ waˈ. 	 Azok pedig hallgatának. És õ megfogván azt, meggyógyítá és elbocsátá.


Tso Simón Pedro nda̱a̱yâ: Jo̱cwjiiˈa catscaa. Lˈuuyâ nnoom: —Cwitsaayâ ñˈeⁿndyuˈ. Quia joˈ saayâ, tuo̱o̱yâ tsˈom wˈaandaa. Sa̱a̱ juu tsjomˈñeeⁿ meiⁿcwii catscaa tîcatjeiiˈâ. 	 Monda nékik Simon Péter: Elmegyek halászni. Mondának néki: Elmegyünk mi is te veled. Elmenének és azonnal a hajóba szállának; és azon az éjszakán nem fogtak semmit.


Quia ljoˈcheⁿ nlˈueˈyoˈ ja sa̱a̱ taxocaliuˈyoˈ ja. Ndoˈ yuu na nncˈo̱o̱ⁿya, ˈo xocanda̱a̱ nntsquieˈcañomˈyoˈ. 	 Kerestek majd engem, és nem találtok meg, és a hol én vagyok, ti nem jöhettek oda.


Ndoˈ quia ntyˈiaaⁿˈaⁿ Jesús na mawjaawinom joˈ joˈ, matsoom nda̱a̱yâ: —Cantyˈiaˈyoˈ, luaaˈ tsˈaⁿ na cwiluiiñe catsmaⁿ tsmeiⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 ránézvén Jézusra, a mint [ott] jár vala, monda: Ímé az Isten Báránya!


¿Aa nchii najndyee nntsuˈ nnoom?: “Cwa catseijndaaˈndyuˈ jeˈ, catseiñˈoomˈndyuˈ na nlcwaaˈa. Xeⁿ jnda̱ tcwaaˈa ndoˈ jnda̱ tˈua, quia ljoˈcheⁿ nlcwaˈ ndoˈ nncˈuaˈ.” 	 Sõt nem ezt mondja-e néki: Készíts vacsorámra valót, és felövezvén magadat, szolgálj nékem, míg én eszem és iszom; és azután egyél és igyál te?


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom, cantyja ˈnaaⁿˈ najndeii na cwiluiiñê, mañequiaaⁿ na cwicandaaya chaˈtso na macaⁿnaˈ jaa cha nnda̱a̱ nncˈo̱o̱ⁿya jo nnoom ndoˈ cha nnda̱a̱ nlajomndyo̱ cantyja na cwiluiiñê. Machˈeeⁿ na ljoˈ ncˈe nqueⁿ na maqueeⁿˈñê ˈo na jeeⁿ ndyaˈ tˈmaⁿ cwiluiiñe ndoˈ mati ñequio chaˈtso naya na tˈmaⁿ na machˈeeⁿ. 	 Mivelhogy az õ isteni ereje mindennel megajándékozott minket, a mi az életre és kegyességre való, Annak megismerése által, a ki minket a saját dicsõségével és hatalmával elhívott;


Tyomanom Jesús chaˈwaa tsˈo̱ndaa Galilea. Tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ naquiiˈ lanˈom ˈnaaⁿna. Tyoñequiaaⁿ ñˈoom naya cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ tyotseinˈmaaⁿ nnˈaⁿ chaˈtso nnom ntycu na wiina. 	 És bejárá Jézus az egész Galileát, tanítva azok zsinagógáiban, és hirdetve az Isten országának evangyéliomát, és gyógyítva a nép között minden betegséget és minden erõtlenséget.


Matsoom: —Luaa matseiˈno̱ⁿˈa ˈo re, xeⁿ nntsaatya̱a̱ya nntjo̱o̱ⁿya nata̱ˈ, ndoˈ tˈmaⁿ nntsuundyo̱. Nchii macanda̱ canchuu ñequio wˈaandaa, sa̱a̱ mati ncjo̱o̱ya nncwja̱a̱ya. 	 Ezt mondván nékik: Férfiak, látom, hogy nemcsak a teréhnek és a hajónak, hanem a mi életünknek is bántódásával és nagy kárával fog történni e hajózás.


Ndoˈ jnda̱ na ntyˈiaaⁿˈaⁿ na luaaˈ, quia joˈ sˈaaⁿ lˈuaa tsjaˈjneiⁿ, jnda̱ chii jleintyjo̱o̱ⁿ naⁿˈñeeⁿ. Tjeiiⁿˈeⁿ chaˈtsondye joona chˈeeⁿˈ tachˈeⁿ watsˈomˈñeeⁿ. Mati canmaⁿ ñˈeⁿ quioondyo. Ndoˈ seicantqueeⁿ meiⁿsa na cwileiˈcho nnˈaⁿ na cwilaˈjndyoondye sˈom joˈ joˈ. Seiquiaⁿ sˈom ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 És kötélbõl ostort csinálván, kiûzé mindnyájokat a templomból, az ökröket is a juhokat is; és a pénzváltók pénzét kitölté, az asztalokat pedig feldönté;


Ndoˈ Pablo ñˈeⁿ Silas, chaˈna xcwe tsjom to̱ˈna tyolaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, tyotana luantsa, ndoˈ pra̱so na tooˈndye ñˈeⁿndyena naquiiˈ wˈaancjo, tyondyeendye naⁿˈñeeⁿ. 	 Éjféltájban pedig Pál és Silás imádkozván, énekkel dicsõíték az Istent. A foglyok pedig hallgatják vala õket.


Tso Jesús nda̱a̱na: —Jeˈ jeˈ nnduˈyoˈ no̱o̱ⁿ ñˈoomwaañe na cweˈ wjaañoomˈ na matsonaˈ: “ˈU tsˈaⁿ na machˈee nasei, catseinˈmaⁿndyuˈ cheⁿnncuˈ.” Ndoˈ cwaaⁿti nnduˈyoˈ no̱o̱ⁿ: “Tsˈiaaⁿ na cwindya̱a̱yâ na ñesaˈ tsjoom Capernaum, mati catsaˈ joonaˈ ñjaaⁿñe ndyuaa tsjomˈ.” 	 És monda nékik: Bizonyára azt a példabeszédet mondjátok nékem: Orvos, gyógyítsd meg magadat! A miket hallottunk, hogy Kapernaumban történtek, itt a te hazádban is cselekedd meg azokat.


Nnco̱ Pablo na matseiljei xueya na matsjo̱o̱ya na xmaⁿndyoˈ. 	 A köszöntés a saját kezemmel, a Páléval.


Mancjoˈyoˈ jñomˈyoˈ nnˈaⁿ na mˈaaⁿ ndoˈ ñˈoom na tjeiˈyuuˈñê cantyja ˈnaⁿya, ñˈoom na mayuuˈ juunaˈ. 	 Ti elküldtetek Jánoshoz, és bizonyságot tett az igazságról.


Ee jnda̱ teiquieˈ nˈomˈyoˈ. Jnda̱ sˈaanaˈ ñˈeⁿndyoˈ chaˈcwijom na candaaˈyoˈ. Ndoˈ jnda̱ sˈaanaˈ chaˈcwijom na nchjaaⁿˈyoˈ. Jeeⁿ cachjoo cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Joˈ na matseijomnaˈ ˈo na ndooˈ nchjaaⁿˈyoˈ ndoˈ na candaaˈyoˈ. Joˈ chii xolcweˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ na luaaˈ waa xocatseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya jnaⁿˈyoˈ. 	 Mert megkövéredett e népnek szíve, és füleikkel nehezen hallanak, és szemeiket behunyják; hogy szemeikkel ne lássanak, füleikkel ne halljanak, szívükkel ne értsenek és meg ne térjenek, és meg ne gyógyítsam õket.


Joˈ joˈ tjameintyjeeˈ cwii tsˈaⁿ na wiiˈ jo nnoom na ndiiˈ tcooˈ. 	 És ímé egy vízkóros ember vala õ elõtte.


Sa̱a̱ tjantyˈeeti ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Ndoˈ jndyendye nnˈaⁿ tyoˈoontyjaaˈ na nndye ñˈoom na tyoñequiaaⁿ. Mati ñeˈcanˈmaaⁿna ntycu na wiina. 	 A hír azonban annál inkább terjedt õ felõle; és nagy sokaság gyûle egybe, hogy õt hallgassák, és hogy általa meggyógyuljanak az õ betegségeikbõl.


Ljeii na tqueⁿ Moisés tqueⁿnaˈ nnˈaⁿ tsˈiaaⁿ ntyee na ticanda̱a̱ˈ laˈxmaⁿna. Sa̱a̱ ñˈoom na nda̱nquia tqueⁿtyeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom matyˈiomnaˈ tsˈiaaⁿ nquii Jnaaⁿ na tjaa yuu ntycwii na tseixmaaⁿ na canda̱a̱ˈñê. 	 Mert a törvény gyarló embereket rendel fõpapokká, de a törvény után való esküvés beszéde örök tökéletes Fiút.


ˈO patrom na mˈaⁿ moso ˈnaⁿˈyoˈ na cwindyeˈntjomtyeⁿna nda̱a̱ˈyoˈ, calˈaˈyoˈ ñˈeⁿndyena ljoˈ na matyˈiomyanaˈ ee manquiuˈyaˈyoˈ cañoomˈluee mˈaaⁿ cwii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom ˈo na nñequiaˈyoˈ cwenta nnoom. 	 Ti urak, a mi igazságos és méltányos, a ti szolgáitoknak megadjátok, tudván, hogy néktek is van Uratok mennyekben.


Ndoˈ xuee jnda̱ ndyee chaˈtso lˈo̱o̱ tsˈiaaⁿ cwentaaˈ wˈaandaa ncjo̱o̱yâ tyotjeiiˈâ joonaˈ ñequio lua̱a̱yâ, tyotua̱a̱ˈâ joonaˈ tsˈom ndaaluee. 	 És harmadnap tulajdon kezeinkkel hányók ki a hajó felszerelését.


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ cwitsjoom tyoquiena watsˈom tˈmaⁿ na nndyena ñˈoom na nñequiaaⁿ. 	 És kora reggel hozzá megy vala az egész nép, hogy õt hallgassa a templomban.


quia joˈ caˈndiiˈ ˈnaⁿˈ joˈ joˈ, chii cjaˈ, catsaˈjndyeeˈ na caljoyaandyoˈ ñˈeⁿ xˈiaˈ. Nda̱nquia, chii candyoˈnndaˈ na nñequiaaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Hagyd ott az oltár elõtt a te ajándékodat, és menj el, elébb békélj meg a te atyádfiával, és azután eljövén, vidd fel a te ajándékodat.


Tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ ñˈoom na toˈño̱ⁿya na tˈmaⁿti tseixmaⁿnaˈ, na tueˈ Cristo cwentaaˈ jnaaⁿya chaˈxjeⁿ cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii, 	 Mert azt adtam elõtökbe fõképen, a mit én is úgy vettem, hogy a Krisztus meghalt a mi bûneinkért az írások szerint;


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ jlaˈjomndyena na ljoˈ. Joˈ tjeiiˈndyena Esteban, tsˈaⁿ na matseiyuˈya tsˈom ndoˈ tooˈ naquiiˈ tsˈoom mˈaaⁿ Espíritu Santo. Ndoˈ mati Felipe, Prócoro, Nicanor, Timón ñequio Parmenas. Mati tjeiiˈndyena Nicolás, tsˈaⁿ tsjoom Antioquía. Jom nchii tsˈaⁿ judío sa̱a̱ jaachˈee xuee matseijomñê ñˈoom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ judíos. 	 És tetszék e beszéd az egész sokaságnak: és kiválaszták Istvánt, ki hittel és Szent Lélekkel teljes férfiú vala, Filepet, Prokhórust, Nikánórt, Timónt, Párménást és Nikolaust, ki Antiókhiából való prozelitus vala;


Quia joˈ tyˈeñˈomna juu tsˈaⁿ na ñetˈoom na nchjaaⁿˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos na laˈxmaⁿ tmaaⁿˈ fariseos. 	 Vivék õt, a ki elõbb még vak volt, a farizeusokhoz.


Canchooˈwe ndyueelˈa na niom tatiom, tuiinaˈ ñˈeⁿ ta̱ˈ perlas. Cwii cwii ˈndyootsˈa tuiinaˈ ñˈeⁿ cwii ta̱ˈ perla tˈmaⁿ. Ndoˈ nataa tˈmaⁿ tsjoomˈñeeⁿ tuiinaˈ ñˈeⁿ sˈomcajaⁿ ya. Macoˈnaˈ luiˈ chaˈna machˈee cwii tsioo na caxuee. 	 A tizenkét kapu pedig tizenkét gyöngy; minden egyes kapu egy-egy gyöngybõl vala; és a város utczája tiszta arany, olyan mint az átlátszó üveg.


Jnda̱ na ntyˈiaaˈ Simón na joo nnˈaⁿ na jñom Tyˈo̱o̱tsˈom tioona lueena nacjoo naⁿˈñeeⁿ, toˈñoomna Espíritu Santo naquiiˈ nˈomna, quia joˈ seiqueeⁿnaˈ tsˈoom na mati jom ñeˈcatsˈaaⁿ na ljoˈ. Joˈ chii tsoom nda̱a̱na na sˈom nñequiaaⁿ. 	 Mikor pedig látta Simon, hogy az apostolok kézrátétele által adatik a Szent Lélek, megkínálá õket pénzzel,


Ndoˈ ángel cwentaaˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom mañoomˈ sˈaa na teiwiiˈ Herodes ee tîcatseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom. Tueeⁿˈeⁿ na tcwaˈ canti jom. 	 És azonnal megveré õt az Úrnak angyala, azért, hogy nem az Istennek adá a dicsõséget; és a férgektõl megemésztetvén, meghala.


Quia joˈ naquiiˈ wˈaacheⁿ nncˈo̱o̱ⁿ, nntsoom: “Jeeⁿ sa ˈu, tañeˈquicantyja, ee jnda̱ seicuˈtya̱ⁿ ˈndyootsˈa, ndoˈ jnda̱ mawaya cjooˈ jnduu. Mati ntseindaaya jnda̱ jndana. Joˈ chii xonda̱a̱ na nnteijndei na maco̱ⁿˈ.” 	 Az pedig onnét belõlrõl felelvén, ezt mondaná: Ne bánts engem: immár az ajtó be van zárva, és az én gyermekeim velem vannak az ágyban; nem kelhetek fel, és nem adhatok néked?


Teiqueⁿ Jesús, ntyˈiaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Seitiaaⁿˈaⁿ Pedro, tsoom: —Quindyo̱o̱ˈ nacañomya ˈu na matseijomndyuˈ ñˈeⁿ Satanás. Ee ñˈoom na matseiˈtiuuˈ jnaⁿnaˈ cweˈ cantyja na cwilaˈtiuu nnˈaⁿ, nchii cantyja na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És õ megfordulván és az õ tanítványaira tekintvén, megfeddé Pétert, mondván: Távozz tõlem Sátán, mert nem gondolsz az Isten dolgaira, hanem az emberi dolgokra.


Ee chaˈtso nnˈaⁿ na mˈaⁿ watsˈiaaⁿ ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ, manquiuyana na mˈaaⁿya wˈaancjo ncˈe na majo̱ntyjo̱ya cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo. 	 Annyira, hogy a Krisztusban híressé lett az én fogságom a testõrség egész házában és minden mások elõtt;


Teijneiⁿ nnˈaⁿ na nquiu na tjo̱o̱ndye jom. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na nquiu na tjaa ljoˈ cotseitjo̱o̱naˈ joo, tîcateijneiⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 Éhezõket töltött be javakkal, és gazdagokat küldött el üresen.


Sa̱a̱ meiiⁿ xeⁿ cwiwinomˈyoˈ nawiˈ na jnda̱ lˈaˈyoˈ naya, matioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo. Meiⁿ ncwii tsˈaⁿ tincˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ juu, tilaˈcatyuendyoˈ. 	 ha szenvedtek is az igazságért, boldogok [vagytok, ]azoktól való félelembõl pedig ne féljetek, se zavarba ne essetek;


Jnda̱ na jluiˈ Jesús tyuaatcwii, jndyocatjomñe cwii tsˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ jom. Tsaⁿˈñeeⁿ jnda̱ sˈaa xuee na matseixmaaⁿ naⁿjndii naquiiˈ tsˈoom. Tacocweⁿ liaa ndoˈ tacocˈeeⁿ na waa wˈaa. Macˈeⁿyom yuu na cwijaacantyˈiuuˈndye lˈoo. 	 És mikor õ kiment a földre, jöve elébe a városból egy ember, kiben ördögök voltak sok idõtõl fogva, sem ruhába nem öltözött, sem házban nem lakott, hanem a sírboltokban.


Joˈ chii lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom na nleitquiooˈya nda̱a̱ nnˈaⁿ na mantoˈñoomna juu na nndaana na jnda̱ tsoom na nntoˈñoomna, ee na nntseicanda̱a̱ˈñê ñˈoom na jnda̱ tqueⁿtyeeⁿ, meiⁿ xocatseichueeⁿˈeⁿ ñˈoom na jnda̱ tsoom. Joˈ chii cha na mˈmo̱ⁿnaˈ na mayuuˈ juu ñˈoomˈñeeⁿ, seityeⁿñê cheⁿnqueⁿ ñˈoomtyeⁿ nacjoomˈm. 	 Miért is az Isten, kiválóbban megakarván mutatni az ígéret örököseinek az õ végzése változhatatlan voltát, esküvéssel lépett közbe,


Ee jnda̱ macwindya̱a̱yâ na mati ˈo cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Jesucristo, ndoˈ na jnda nquiuˈyoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mivelhogy hallottuk a ti hiteteket a Krisztus Jézusban, és a szeretetet, a melylyel minden szentekhez vagytok,


Calaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿyâ. Mˈaaⁿyâ na titia nquiuuyâ jo nnoom ndoˈ lˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na ñequiiˈcheⁿ calˈaayâ chaˈtso chaˈxjeⁿ na matyˈiomyanaˈ. 	 Imádkozzatok érettünk. Mert úgy vagyunk meggyõzõdve, hogy jó lelkiismeretünk van, igyekezvén mindenekben tisztességesen forgolódni.


’Macweˈ joˈ xeⁿ cantyja na mantyˈiaˈ wjaañˈoomnaˈ ˈu na matseiˈtjo̱o̱ndyuˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, queⁿˈ cheⁿnncuˈ xjeⁿ chaˈcwijom na macwjiˈ tsˈom njomˈ ndoˈ matquieˈ juunaˈ cha taxocatseitjo̱o̱ndyuˈtiˈ. Ee ñecuaa meiiⁿ na tacanda̱a̱ˈndyuˈ sa̱a̱ nncuˈ nluiˈnˈmaaⁿndyuˈ. Ndoˈ xeⁿ tiñeˈqueⁿˈ cheⁿnncuˈ xjeⁿ cantyja ˈnaⁿˈ, meiiⁿ na canda̱a̱ˈndyuˈ ñeˈcˈoomˈ, meiⁿchiuucheⁿ bˈio nncjuˈnaˈ ˈu. 	 Ha pedig a te jobb szemed megbotránkoztat téged, vájd ki azt és vesd el magadtól; mert jobb néked, hogy egy vesszen el a te tagjaid közül, semhogy egész tested a gyehennára vettessék.


Quia joˈ taxˈee Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, tsoom: —Quia na nncwjeeˈnndaˈ nquii tsˈaⁿ na ˈnaaⁿˈ ntjomˈñeeⁿ, ¿ljoˈ cwilatiuuˈyoˈ na nntsˈaaⁿ ñequio nnˈaⁿ na cwilˈa tsˈiaaⁿ nnom tyuaaⁿˈaⁿ? 	 Mikor azért megjõ a szõlõnek ura, mit cselekszik ezekkel a munkásokkal?


Quia joˈ yuu waa jeˈ na mateijndeiinaˈ tsˈaⁿ meiiⁿ chaˈwaa tsjoomnancue cuaanaˈ na ˈnaaⁿˈaⁿ xeⁿ nntsuu añmaaⁿˈaⁿ ndoˈ matseityuiiˈñe cheⁿnqueⁿ. 	 rt mit használ az embernek, ha mind e világot megnyeri [is], õ magát pedig elveszti vagy magában kárt vall?


Tso Jesús: —Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, yuscumˈaaⁿˈ na jnda̱ ljoñe, ndoˈ jñeeⁿˈñê, sa̱a̱ tˈmaaⁿˈti tquiaaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, nchiiti na tquia chaˈtsondye ntˈomcheⁿ. 	 És monda: Igazán mondom néktek, hogy e szegény özvegy mindenkinél többet vete:


Quia joˈ jluiˈna naquiiˈ tseiˈtsuaa. Jndeii tyˈelcweeˈna ndoˈ cwiteindyena, ndooˈ nquiuna na tanchii joona. Ndoˈ cweˈ na jeeⁿ tyuena, joˈ na seitsaⁿˈnaˈ joona, meiⁿ tîcaluena nnom meiⁿcwii tsˈaⁿ chiuu tuii. 	 És nagyhamar kijövén, elfutának a sírbolttól, mert félelem és álmélkodás fogta vala el õket; és senkinek semmit sem szólának, mert félnek vala.


Quia joˈ teiˈtyˈio̱o̱nndaaˈâ jndaa Jordán ñˈeⁿ Jesús yuu ñetˈoomjndyee Juan na tyotseitsˈoomñê nnˈaⁿ. Ndoˈ majndye xuee ñetˈo̱o̱ⁿyâ joˈ joˈ ñˈeⁿ Jesús. 	 És újra elméne túl a Jordánon, arra a helyre, a hol János elõször keresztelt vala; és ott marada.


Quia joˈ toˈño̱ⁿ libro chjooˈñeeⁿ na ndiiˈ tsˈo̱ ángel, ndoˈ tcwaaˈa juunaˈ. Ndoˈ quiiˈ ˈndyo̱ sˈaanaˈ na chi ntyjii chaˈcwijom tsiomˈ cantyˈi sa̱a̱ tsˈom tsia jeeⁿ ja sˈaanaˈ. 	 Elvevém azért a könyvecskét az angyal kezébõl, és megevém azt; és az én számban olyan édes vala mint a méz; és mikor megettem azt, megkeseredék az én gyomrom.


Cantyja ˈnaⁿˈyoˈ ñequio ntˈomche ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, ñecwii xjeⁿ matsˈaaya ñˈeⁿndyoˈ chaˈxjeⁿ ñequio joona. Macanda̱ tîcaⁿˈaⁿ na cateiˈxeˈyoˈ ja. Calatˈmaⁿ nˈomˈyoˈ ja na machˈeenaˈ nquiuˈyoˈ na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ seitjo̱o̱ndyo̱ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Mert micsoda az, a miben megkárosodtatok a többi gyülekezetek mellett, hanem ha az, hogy én magam nem voltam néktek terhetekre? Bocsássátok meg nékem ezt az igazságtalanságot!


Ndoˈ Jesús chaˈna ntquiuu nchooˈ qui choomˈm quia na to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ tsˈiaaⁿ na jñom Tyˈo̱o̱tsˈom jom. Tyolue nnˈaⁿ jnda José jom. Ndoˈ José jnda Elí, 	 ga Jézus pedig mintegy harmincz esztendõs volt, mikor [tanítani] kezdett, ki, a mint állítják vala, a József fia vala, [ez pedig] a Hélié,


Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ na cweˈ tomti naⁿnom, chaˈna ˈom meiⁿndyena. Quia joˈ tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ canchooˈwe: —Canduˈyoˈ nda̱a̱ naⁿmˈaⁿˈ na cwindyuaandyena xjeⁿ ntmaaⁿˈ na wenˈaaⁿ wenˈaaⁿ nchooˈ qui na cwii cwii tmaaⁿˈ. 	 rt valának [ott] mintegy ötezeren férfiak. Monda pedig az õ tanítványainak: Ültessétek le õket csoportokba ötvenével.


Mati mamˈaⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwiluiindyena canmaⁿ ntsma̱a̱ⁿˈa na ticˈomna tmaaⁿˈwaa. Mati joona cwiluiindyo̱ na cjo̱cacho̱o̱ya, ndoˈ nnquiontyjo̱na na nncwaⁿya joona. Ndoˈ nncuaa na ñeˈcwii tmaaⁿˈ, ndoˈ ñeˈcwii tsˈaⁿ na nnteixˈee joona. 	 s juhaim is vannak nékem, a melyek nem ebbõl az akolból valók: azokat is elõ kell hoznom, és hallgatnak majd az én szómra; és lészen egy akol [és] egy pásztor.


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na macwaaⁿ ˈo cwiluiiñê na mayomˈm, maxjeⁿ nntseicana̱a̱ⁿ chaˈtso nmeiⁿˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 az, a ki elhivott titeket és õ meg is cselekszi [azt.]


Tso tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —¿Cwaaⁿ ljeii? Tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —Tintseicueˈ tsˈaⁿ. Tincˈomˈyaˈ ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ. Tinchˈueeˈ ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ. Tintseineiⁿˈ cantu nacjooˈ tsˈaⁿ. 	 Monda néki: Melyeket? Jézus pedig monda: Ezeket: Ne ölj; ne paráználkodjál; ne lopj; hamis tanubizonyságot ne tégy;


Quia joˈ jndeii seineiⁿ tsotye tyochjoo, tso: —Ja matseiyuˈa. Cateijndeiˈ ja na nntseiyuˈyatya̱. 	 A gyermek atyja pedig azonnal kiáltván, könnyhullatással monda: Hiszek Uram! Légy segítségül az én hitetlenségemnek.


Ee naⁿmˈaⁿˈ jnda̱ jlaˈquieˈ nˈomna, cha ticoˈxcwenaˈ cantyja na cwilaˈtiuuna. Ndoˈ tañeˈquiandyena na nndyena cha tintsˈaanaˈ na nlaˈno̱ⁿˈna. Ndoˈ cwilˈa nquieena chaˈcwijom ticajndooˈna cha ticaⁿnaˈ na nlqueⁿna cwenta. Joona cwilˈayana nmeiⁿˈ cha ticalcweˈ nˈomna, tincwjiˈnˈmaaⁿndyo̱ joona. 	 Mert megkövéredett e népnek szíve, és füleikkel nehezen hallottak, és szemeiket behunyták; hogy valami módon ne lássanak szemeikkel, és ne halljanak füleikkel, és ne értsenek szívükkel, és meg ne térjenek, és meg ne gyógyítsam õket.


Macaⁿˈa nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nncˈomˈtiˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ, ñequio na jndo̱ˈti nˈomˈyoˈ ndoˈ na nlaˈno̱ⁿˈtiˈyoˈ chaˈtso, 	 És azért imádkozom, hogy a ti szeretetetek még jobban-jobban bõvölködjék ismeretben és minden értelmességben;


Tso no̱o̱ⁿ: —Ja maxjeⁿ mˈaaⁿya najndyee cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncuaa tsjoomnancue ndoˈ jo̱mˈaaⁿtya̱ya meiiⁿ na tacuaanaˈ. Cwa, catseiljeiˈtcuundyuˈ cantyja na mantyˈiaˈ njomˈ. Catsaˈ libro, ndoˈ catseicwanomˈ juunaˈ ndyuaa Asia ntquieeˈ tsjoom na mˈaⁿ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. Cjaanaˈ tsjoom Éfeso, Esmirna, Pérgamo, Tiatira, Sardis, Filadelfia, ñequio Laodicea. 	 A mely ezt mondja vala: Én vagyok az Alfa és az Omega, az Elsõ és Utolsó; és: A mit látsz, írd meg könyvben, és küldd el a hét gyülekezetnek, a mely Ázsiában van, Efézusban, Smirnában, Pergámumban, Thiatirában, Sárdisban, Filadelfiában és Laodiczeában.


Tyotseicana̱a̱ⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na tyˈiom tsˈiaaⁿ jom chaˈxjeⁿ tyotseicanda̱ Moisés quiiˈ waaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A ki hû ahhoz, a ki õt rendelte, valamint Mózes is az õ egész házában.


’Xjeⁿˈñeeⁿ jnaⁿnaˈ na jndyo cwii jndoˈ tˈmaⁿ chaˈwaa ndyuaa Egipto ñequio ndyuaa Canaán. Tˈmaⁿ nawiˈ tyotjoom nnˈaⁿ. Ndoˈ welooya taticaliuna ljoˈ na nlcwaˈna. 	 Következék pedig éhség Égyiptom és Kanaán egész földére, és nagy nyomorúság; és nem találnak vala eledelt a mi atyáink.


Matso tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —¿Chiuu nntsˈaayo̱ na nntseiˈno̱ⁿˈa ee tjaa ˈñeeⁿ juu mˈmo̱ⁿ no̱o̱ⁿ? Ndoˈ tcaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ na cjawa Felipe tornom ˈnaaⁿˈaⁿ na nncwacatyeeⁿ na cañoomˈm. 	 Õ pedig monda: Mimódon érthetném, ha csak valaki meg nem magyarázza nékem? És kéré Filepet, hogy felhágván, üljön mellé.


Sa̱a̱ majndaaˈ na nluii na ljoˈ: najndyee tandoˈxco Cristo, nda̱ joˈ quia na nncwjeeˈnnaaⁿˈaⁿ, nntaˈndoˈxco nquiee nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Mindenki pedig a maga rendje szerint. Elsõ zsenge a Krisztus; azután a kik a Krisztuséi, az õ eljövetelekor.


Joˈ chii ñequiiˈcheⁿ laˈxmaaⁿya na calaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo, cwii na jeeⁿ cjaaweeˈ ntyjeeⁿ na nlˈuuya: Caluiitˈmaⁿndyuˈ. 	 Annakokáért õ általa vigyünk dícséretnek áldozatát mindenkor Isten elé, azaz az õ nevérõl vallást tevõ ajkaknak gyümölcsét.


Chaˈtsoti na mˈaⁿ, mˈaⁿ ncˈe na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ laxmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. Jom lˈue tsˈoom na chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwiluiindyena ntseinaaⁿ, calaˈjomndyena na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom. Ncˈe na ljoˈ, seijndaaˈñê na tquiinaˈ Jesús cha nntseixmaⁿ na canda̱a̱ˈñe, nquii na macwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ. 	 Mert illendõ vala, hogy a kiért minden és a ki által minden, sok fiakat vezérelvén dicsõségre, az õ idvességök fejedelmét szenvedések által tegye tökéletessé.


Sa̱a̱ jnda̱ tsjo̱o̱ya ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ cha quia na nncueˈntyjo̱ xjeⁿˈñeeⁿ nncjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na jnda̱ tsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. ’Tîcatsjo̱o̱ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ quia na to̱ˈjndya̱a̱ tsˈiaaⁿ na maleiñˈo̱ⁿya ncˈe mˈaaⁿya ñˈeⁿndyoˈ. 	 Ezeket pedig azért beszéltem néktek, hogy a mikor eljõ az az idõ, megemlékezzetek róluk, hogy én mondtam néktek. De ezeket kezdettõl fogva nem mondottam néktek, mivelhogy veletek valék.


Jnda̱ chii cwiicheⁿ ñˈoom tjañoomˈ seineiⁿ Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, tsoom: —Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom matseijomnaˈ juunaˈ chaˈna ndaaljoˈ na seitjoomˈ yuscu ñˈeⁿ ndyee tsuaˈxjo jnda̱a̱ tyooˈ. Seicandeiiˈnaˈ chaˈwaa tsqueeⁿ tyooˈ. 	 Más példázatot is mondott nékik: Hasonlatos a mennyeknek országa a kovászhoz, a melyet vévén az asszony, három mércze lisztbe elegyíte, mígnem az egész megkele.


Quia joˈ seijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈomna na ticjaañˈoomnaˈ joona cantyja ˈnaaⁿ ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ fariseos. Ndoˈ seijoomˈñê ñˈoomˈñeeⁿ ñequio ndaaljoˈ na cwiluii tyooˈ. Tsoom nda̱a̱na: —Cˈomˈcˈeendyoˈ na calˈaˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿˈ tyooˈ ˈnaaⁿ nnˈaⁿ fariseos ñequio Herodes ee ndaaljoˈ ˈnaaⁿna tisˈa laxmaⁿnaˈ. 	 És õ inti vala õket, mondván: Vigyázzatok, õrizkedjetek a farizeusok kovászától és a Heródes kovászától!


Ndoˈ tsoom nda̱a̱na: —Ndoˈ ˈo jeˈ, ¿ˈñeeⁿ juu cwinduˈyoˈ na cwiluiindyo̱? Tˈo̱ Pedro, tsoom: —ˈU cwiluiindyuˈ nquii Cristo na jnaⁿˈ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És monda nékik: Hát ti kinek mondotok engem? Felelvén pedig Péter, monda: Az Isten ama Krisztusának.


Nquii tsˈaⁿ na jnda̱ tquii seiiˈa ndoˈ jnda̱ tˈuu nioomˈa tseixmaⁿ na ticantycwii na wandoˈ. Ndoˈ xuee na macanda̱ nntsˈaaya na nncwandoˈxcoom. 	 A ki eszi az én testemet és iszsza az én véremet, örök élete van annak, és én feltámasztom azt az utolsó napon.


ˈO nnˈaⁿ Samaria jeeⁿ cachjoo cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ cweˈ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈtoˈyoˈ jom. Sa̱a̱ jâ nnˈaⁿ judíos cwilaˈno̱o̱ⁿˈyayâ ˈñeeⁿ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyô̱. Ee cantyja ˈnaaⁿyâ joˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ. 	 Ti azt imádjátok, a mit nem ismertek; mi azt imádjuk, a mit ismerünk: mert az idvesség a zsidók közül támadt.


Ee naⁿmˈaⁿˈ nchii na candyeena chaˈxjeⁿ na cwilaˈtiuuˈyoˈ, ee jeˈ quia tueeˈcheⁿ na ñjeeⁿ na cwitsjoom. 	 Mert nem részegek ezek, a mint ti állítjátok; hiszen a napnak harmadik órája van;


Sa̱a̱ tîcanajnda̱na ndoˈ tacwanaaⁿ na nljooˈndyena cañoomˈluee. 	 De nem vehetének diadalmat, és az õ helyök sem találtaték többé a mennyben.


Ndoˈ jeˈ, ncˈe na cwitoˈñoomˈyoˈ ñˈoom na mayuuˈ, joˈ na ljuˈ añmaaⁿˈyoˈ cha xcweeˈ nˈomˈyoˈ cwilˈaˈyoˈ na cwilawiˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈ. Ndoˈ matsonaˈ na cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ cwii ndoˈ cwiindyoˈ ñequio na ljuˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ ñequio chaˈwaa na jnda̱ˈyoˈ. 	 Lelketeket az igazság iránt való engedelmességben képmutatás nélkül való atyafiúi szeretetre tisztítván meg a Lélek által, egymást tiszta szívbõl buzgón szeressétek;


Ndoˈ juu na cwicantyjaaˈya nˈo̱o̱ⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom, tacatsˈaanaˈ nquiuuya na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo joˈ, ee jnda̱ seicatooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya ñequio juu na candyaˈ tsˈoom jaa ee jnda̱ tquiaaⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya. 	 A reménység pedig nem szégyenít meg; mert az Istennek szerelme kitöltetett a mi szívünkbe a Szent Lélek által, ki adatott nékünk.


Chaˈtso na cwitaⁿˈyoˈ ñequio xueya, joˈ joˈ nntsˈaa. 	 Ha valamit kértek az én nevemben, én megcselekszem azt.


Sa̱a̱ manncueˈntyjo̱ xjeⁿ, ndoˈ jeˈ mamaweˈntyjo̱ na joo nnˈaⁿ na mayuuˈcheⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye Tsotya̱ya, macaⁿnaˈ na calaˈtmaaⁿˈndyena jom cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu na cwiluiiñê ndoˈ ñequio na mayoona. Ee lˈue tsˈom Tsotya̱ya na luaaˈ calaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ jom. 	 De eljõ az óra, és az most vagyon, amikor az igazi imádók lélekben, és igazságban imádják az Atyát: mert az Atya is ilyeneket keres, az õ imádóiul.


Ndoˈ naⁿnchjaaⁿ ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na tileicˈoocaˈ, tquieˈcañomna watsˈom tˈmaⁿ na mˈaaⁿ Jesús. Seinˈmaaⁿ joona. 	 És menének hozzá vakok és sánták a templomban; és meggyógyítá õket.


Sa̱a̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa, tˈmo̱o̱ⁿ na jeeⁿ ya machˈeeⁿ ndoˈ na candyaˈ tsˈoom nnˈaⁿ, 	 De mikor a mi megtartó Istenünknek jóvolta és az emberekhez való szeretete megjelent,


Ee nnˈaⁿ na wiˈndye ndoˈ nnˈaⁿ na cwinquioˈnnˈaⁿ, yacheⁿ cwajndiiti nñequioˈnnˈaⁿndye ntyjeena. 	 A gonosz emberek pedig és az ámítók nevekednek a rosszaságban, eltévelyítvén és eltévelyedvén.


’Sa̱a̱ ˈo cˈomˈcˈeendyoˈ, ee mˈaⁿ nnˈaⁿ na nñeˈquia cwenta ˈo luee nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ lanˈom ndoˈ joona nntsa̱ˈntjomna na catjaaˈ nnˈaⁿ ˈo naquiiˈ lanˈom. Mati nlˈa nnˈaⁿ na jndeiˈnaˈ nncwintyjeˈjnaⁿˈyoˈ jo nda̱a̱ gobiernom ñequio jo nda̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom ncˈe na laxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya. Ndoˈ na luaaˈ nntjomˈyoˈ, nñequiaanaˈ na ˈo nntjeiˈyuuˈndyoˈ ñˈoom naya ˈnaⁿya nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. 	 Nyomorúságoknak kezdetei ezek. Ti pedig vigyázzatok magatokra: mert törvényszékeknek adnak át titeket, és gyülekezetekben vernek meg titeket, és helytartók és királyok elé állítanak én érettem, bizonyságul õ nékik.


Ndoˈ na luaaˈ nlˈana, nntseicano̱o̱ⁿnaˈ ñˈomtiuu ˈnaaⁿna. Ndoˈ ˈu jeˈ, quia na nntyˈiaˈ na ljoˈ, nntseiˈndaaˈnaˈ ntyjiˈ chaˈcwijom na nncwicandiˈ espada ˈu. 	 Sõt a te lelkedet is általhatja az éles tõr; hogy sok szív gondolatai nyilvánvalókká legyenek.


Quia matseiˈwˈiiˈ xˈiaˈ, tintseitjo̱o̱ndyuˈtiˈ nnoom na jndaaˈjom nntseicamaaⁿndyuˈ na tincjaˈcwaaⁿˈyaˈ jom. 	 Ám haragudjatok, de ne vétkezzetek: a nap le ne menjen a ti haragotokon;


ndoˈ jnda̱ na tajnaaⁿˈna chaˈtso nmeiⁿˈ, xeⁿ cwitjeiiˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, xonda̱a̱ nlcweˈnndaˈ nˈomna, ee na luaaˈ lˈana cwityˈioomxcona Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈoomˈnaaⁿ na cwiluiˈjnaaⁿñê nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ. 	 És elestek, ismét megújuljanak a megtérésre, mint a kik önmagoknak feszítik meg az Istennek ama Fiát, és meggyalázzák õt.


Tintsuuˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na matsonaˈ: “Chjoowiˈ ndaaljoˈ matseicandeiiˈñˈeⁿnaˈ chaˈwaa tsqueeⁿtyooˈ.” 	 Kis kovász az egész tésztát megkeleszti.


Najndyee na tjo̱meintyja̱a̱ˈa jo nda̱a̱ naⁿmanˈiaaⁿ ñjaaⁿ na ntseinchuˈa ñˈoom na waa nacjoya, tjaa ˈñeeⁿ na seijomñe ñˈeⁿndyo̱. Chaˈtsondyena ˈndyena ja. Ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ na ticwjaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿna na luaaˈ lˈana. 	 Elsõ védekezésem alkalmával senki sem volt mellettem, sõt mindnyájan elhagytak; ne számíttassék be nékik.


Ee jnda̱ sˈaaya cwii nnom na maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ˈyoˈ cha mati calˈaˈyoˈ ñequio ntˈomcheⁿ chaˈxjeⁿ jnda̱ sˈaaya ˈo. 	 Mert példát adtam néktek, hogy a miképen én cselekedtem veletek, ti is akképen cselekedjetek.


Tuii tsiaⁿtsjo̱ˈ tatiom tsjoomˈñeeⁿ ñˈeⁿ canchooˈwe ljo̱ˈ na jeeⁿ ntˈmaⁿ. Ndoˈ canchooˈwe apóstoles, teiljeii xueeˈ cwii cwii joona nacjooˈ cwii cwii tsjo̱ˈñeeⁿ. 	 És a város kõfalának tizenkét alapja vala, és azokon a Bárány tizenkét apostolának nevei.


Sa̱a̱ xeⁿ nntsquieˈyoˈ cwii tsjoom na tiñeˈcatoˈñoom nnˈaⁿ ˈo, meiⁿ tiñeˈcandyena ñˈoom ndyueˈyoˈ, quia na nluiˈyoˈ tsjoomˈñeeⁿ, calaquiaˈyoˈ tsˈojnda̱a̱ na chuuˈ ncˈeeˈyoˈ cha na nncwjiˈyuuˈñenaˈ nacjoo naⁿˈñeeⁿ na tîcatoˈñoomna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, xuee na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, tˈmaⁿti nawiˈ nntjoom nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ, nchiiti na nntjoom nnˈaⁿ tsjoom Sodoma ñˈeⁿ Gomorra. 	 A kik pedig nem fogadnak titeket, sem nem hallgatnak rátok, onnét kimenvén, verjétek le a port lábaitokról, bizonyságul õ ellenök. Bizony mondom néktek: Sodomának vagy Gomorának tûrhetõbb lesz a dolga az ítélet napján, mint annak a városnak.


Quia joˈ jnaⁿ Jesús tsˈo̱ndaa Galilea, tjaaⁿ jndaa Jordán na nntseitsˈoomñe Juan jom. 	 Akkor eljöve Jézus Galileából a Jordán mellé Jánoshoz, hogy megkeresztelkedjék õ általa.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na nmeiiⁿˈ cwinquioˈnnˈaⁿ xocwiyo na luaaˈ cwilˈana ee chaˈxjeⁿ jlaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ na joo we naⁿˈñeeⁿ na tyolaˈwendyena nacjooˈ Moisés tyomˈaⁿna na ntjeiⁿ nqueⁿna, mati chaˈtso nnˈaⁿ nncˈooliu na majoˈti laxmaⁿ naⁿmˈaⁿˈ. 	 De többre nem mennek: mert esztelenségök nyilvánvaló lesz mindenek elõtt, a miképen amazoké is az lett.


’Calˈandyoˈ cwenta na tincjaachunaˈ ˈo na ñoomñoom na nlˈaˈyoˈ, oo na nncˈomˈyoˈ na candyeˈyoˈ, oo na nncuaa ñˈomtiuu ˈnaⁿˈyoˈ ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ ˈo. Cha tintsˈaanaˈ na ticˈomcˈeendyoˈ ndoˈ majndeiito nncwjeeˈcañoom xueeˈñeeⁿ ˈo. 	 De vigyázzatok magatokra, hogy valamikor meg ne nehezedjék a ti szívetek dobzódásnak, részegségnek és ez élet gondjainak miatta, és váratlanul reátok ne jõjjön az a nap:


Ee jom tˈmaⁿ nntseixmaaⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Tixocˈom winom meiⁿ nta na wjeeti. Ndoˈ chaˈwaa naquiiˈ tsˈoom nncˈoom Espíritu Santo meiiⁿ na ndi njoom tsˈom tsiaaˈ tsoñeeⁿ. 	 Mert nagy lészen az Úr elõtt, és bort és részegítõ italt nem iszik; és betelik Szent Lélekkel még az õ anyjának méhétõl fogva.


Tyoñequiaaⁿ ñˈoomˈm nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ Israel. Tyotseicañeeⁿ jâ ñˈoom naya na mañequiaanaˈ na meiⁿcwii ñˈomtiuu ticˈoom naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ ncˈe Jesucristo tsaⁿ na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Azt az ígét, melyet elkülde az Izráel fiainak, hirdetvén békességet a Jézus Krisztus által (õ mindeneknek Ura).


Chaˈxjeⁿ na lˈue nˈomˈyoˈ na calˈa nnˈaⁿ ñˈeⁿndyoˈ, majoˈti calˈaˈ ˈo ñˈeⁿndye joona. 	 És a mint akarjátok, hogy az emberek veletek cselekedjenek, ti is akképen cselekedjetek azokkal.


’Mañequiaanaˈ na neiiⁿ nnˈaⁿ na chjooˈ nˈom cantyja jnaaⁿna, ee quia nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tˈmaⁿ nˈomna. 	 Boldogok, a kik sírnak: mert õk megvígasztaltatnak.


Tintsaˈ na cweˈ ntjeiⁿndyuˈtoˈ, queⁿˈyaˈ cwenta. Na cweˈ na nntso tsˈaⁿ na matseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ cantyja na machˈeeⁿ tyoowitquiooˈ na mayuuˈ na ljoˈ, quia joˈ juu na matseiyuˈya tsˈomˈ, matseixmaⁿnaˈ tsˈoo. 	 Akarod-é pedig tudni, te hiábavaló ember, hogy a hit cselekedetek nélkül megholt?


Ndoˈ jluiˈ naⁿˈñeeⁿ tsjoomna, tyˈena yuu na mˈaaⁿyâ ñˈeⁿ Jesús. 	 Kimenének azért a városból, és hozzá menének.


Joˈ chii cwii cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tyoˈoonajnda̱na na cwilaˈyuˈya nˈomna ndoˈ ˈio ndii ˈio tyˈewijndyendyetina. 	 A gyülekezetek azért erõsödének a hitben, és gyarapodának számban naponként.


sa̱a̱ cweˈ ee na jeeⁿ matseiliooˈ yuscumˈaaⁿˈ ja, nncwaño̱ⁿˈto̱ jom cwitjo̱o̱cheⁿ nntycwii na tˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ ñˈeⁿñê.” 	 Mindazáltal mivelhogy nékem terhemre van ez az özvegyasszony, megszabadítom õt, hogy szüntelen reám járván, ne gyötörjön engem.


Ndoˈ tso patrom nda̱a̱ ntˈomcheⁿ mosoomˈm: “Catjeiˈyoˈ cwii meiⁿwaaˈ lˈo̱o̱ⁿ ndoˈ quiaˈyoˈ juunaˈ lˈo̱ juu tsˈaⁿ na maleiñˈoom qui meiⁿ. 	 Vegyétek el azért tõle a tálentomot, és adjátok annak, a kinek tíz tálentoma van.


Maluaaˈ waa na maˈmo̱ⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii, matsonaˈ: “Adán tsˈaⁿ najndyee, tuiiñe ñˈeⁿ tsˈo ndoˈ sˈaaⁿ na tandoˈ”, sa̱a̱ nquii Adán na macanda̱ cwiluiiñe Espíritu, jom mañequiaaⁿ na cwitaˈndoˈ nnˈaⁿ. 	 Így is van megírva: Lõn az elsõ ember, Ádám, élõ lélekké; az utolsó Ádám megelevenítõ szellemmé.


Ee ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee jndyo̱calˈua̱ ndoˈ jndyo̱cwjiˈnˈmaaⁿndyo̱ nnˈaⁿ na cwitsuundye añmaaⁿ. 	 Mert azért jött az embernek Fia, hogy megkeresse és megtartsa, a mi elveszett.


Ee jnda̱ tqueⁿna cwenta chiuu cwilˈa nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na cwicwaˈ na tyootjeiˈljuuˈndyena chaˈxjeⁿ costumbre na waa ee tyoondyuuˈna chaˈxjeⁿ nquiu naⁿˈñeeⁿ na macaⁿnaˈ. Joˈ chii tyolaˈncjooˈndye naⁿˈñeeⁿ nacjoona. 	 És látván, hogy az õ tanítványai közül némelyek közönséges, azaz mosdatlan kézzel esznek kenyeret, panaszkodának.


sa̱a̱ jeˈ jeˈ tsacwintyjeˈyoˈ na cwilˈaˈyoˈ nmeiⁿˈ. Talawjeeˈyoˈ nnˈaⁿ, talaqueeⁿ nˈomˈyoˈ ntˈomcheⁿ, talata̱a̱ˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿ, talaˈjnaⁿˈyoˈ joona, talaneiⁿˈyoˈ ñˈoomwiˈ. 	 Most pedig vessétek el magatoktól ti is mindazokat; haragot, fölgerjedést, gonoszságot és szátokból a káromkodást és gyalázatos beszédet.


Jaa mˈaaⁿya na candyaˈ nˈo̱o̱ⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe jom tyˈoomjñeeⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa. 	 Mi szeressük õt; mert õ elõbb szeretett minket!


Ee Tyˈo̱o̱tsˈom tîcwañomˈm Jnaaⁿ, tquiaaⁿ na tueˈ juu cwentaaya. Ndoˈ na luaaˈ sˈaaⁿ, maˈmo̱ⁿnaˈ na mati nñequiaaⁿ na nntoˈño̱o̱ⁿya chaˈtso nnom na macaⁿnaˈ jaa chaˈxjeⁿ mañequiaaⁿ na tseixmaⁿ Jnaaⁿ. 	 A ki az õ tulajdon Fiának nem kedvezett, hanem õt mindnyájunkért odaadta, mimódon ne ajándékozna vele együtt mindent minékünk?


Seineiⁿ Jesús cwiicheⁿ ñˈoom na tjañoomˈ. Tsoom nda̱a̱na: —Tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ juu na nntseicwˈaa lámpara jnda̱ chii nntseicoomˈm juunaˈ ñˈeⁿ xuaa oo nncwjaaˈñê juunaˈ nacjeeˈ jnduu. Maxjeⁿ nntseintyja tsˈaⁿ juunaˈ cha na xuee nntyˈiaa nnˈaⁿ na nncˈooquieˈ. 	 Senki pedig, ha gyertyát gyújt, be nem fedi azt valami edénynyel, sem az ágy alá nem rejti; hanem a gyertyatartóba teszi, hogy a kik bemennek, lássák a világot.


’Ndoˈ nqui ndeiˈjndye na tcoˈnaˈ na ntyˈiaˈ na ntyjoo xqueⁿyoˈ cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ nqui nnˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿndye sa̱a̱ tyoonaⁿnaˈ na nntsa̱ˈntjomna. Quia nntoˈñoomna na nntsa̱ˈntjomna cweˈ cwii taⁿˈndyo ñequio juu quiooˈjndii. 	 A tíz szarv pedig, a melyet láttál, tíz király, olyanok, a kik még birodalmat nem kaptak; de hatalmat kapnak mint királyok egy óráig a fenevaddal.


Canduˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoom Sión: “Queⁿˈyoˈ cwenta macwjeeˈcañoom nquii rey na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom ˈo, ticatseitˈmaaⁿˈñe cheⁿnqueⁿ, ee cweˈ snom waˈljoom. Snom chjoo, quiooˈ na maxjeⁿ tsˈiaaⁿˈ na nnchuu xuu.” 	 Mondjátok meg Sion leányának: Ímhol jõ néked a te királyod, alázatosan és szamáron ülve, és teherhordozó szamárnak vemhén.


Juu na macwjiˈnˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ cwilˈueeˈndyoˈ juunaˈ na nncwañoomˈnaˈ ˈo chaˈxjeⁿ tjaⁿxqueⁿ xjoˈ mawañoomˈnaˈ xqueⁿ sondaro ndoˈ mati cwilˈueeˈndyoˈ ñˈoomˈm chaˈxjeⁿ xjo espada na mañequiaa Espíritu Santo nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Az idvesség sisakját is fölvegyétek, és a Léleknek kardját, a mely az Isten beszéde:


Quia joˈ ¿chiuu waa na saacantyˈiaˈyoˈ na saˈyoˈ? ¿Aa ntyˈiaˈyoˈ na cwiluiiñê profeta? Mayuuˈ na joˈ jom. Ndoˈ tˈmaⁿti matseixmaaⁿ, nchiiti meiⁿnquia profeta. 	 Hát mit látni mentetek ki? Prófétát-é? Bizony mondom néktek, prófétánál is nagyobbat.


ˈO nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, manquiuˈyoˈ ndoˈ mati mantyjii Tyˈo̱o̱tsˈom chiuu ñetˈo̱o̱ⁿyâ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. Tyolaˈcanda̱a̱ˈndyô̱ jo nnoom na tyolˈaayâ yuu na matyˈiomyanaˈ ndoˈ meiⁿcwii tsˈaⁿ xonda̱a̱ ntso na jlaˈtjo̱o̱ndyô̱ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 [vagytok] bizonyságok és az Isten, milyen szentül, igazán és feddhetetlenül éltünk elõttetek, a kik hisztek.


Ee jnda̱ jndiiya na jeeⁿ jnda ntyjiˈ Ta Jesús ndoˈ matseiyuˈya tsˈomˈ ñˈeⁿñê ndoˈ na wiˈ tsˈomˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na jnda̱ tqueⁿljuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nˈom. 	 Mert hallom a te szeretetedet és ama te hitedet, mely van benned az Úr Jézushoz, és minden szentek irányában,


Ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na jndyendye tcwaˈ tjacjoo. Jnda̱ chii jlaˈtjo̱o̱ⁿyâ ntaⁿˈ ntyooˈ ñequio calcaa na ˈndiinaˈ. Tooˈ canchooˈwe tsquiee. 	 És mindnyájan evének, és megelégedének; és felszedék a maradék darabokat, tizenkét teli kosárral.


Tˈo̱ Jesús nnoom: —Majoˈndyo ñˈoom na matsuˈ. Ndoˈ mati matseicandiiya ˈo na ˈio cha xuee na cwii wjaatinaˈ nntyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee na mˈaaⁿndyo̱ yuu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja ntyjaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya. Jom tseixmaaⁿ chaˈtso najnda̱. Ndoˈ nntyˈiaˈyoˈ ja na nnaaⁿ cañoomˈluee na nndyo̱cua̱nndaˈa ñequio nchquiu. 	 Monda néki Jézus: Te mondád. Sõt mondom néktek: Mostantól fogva meglátjátok az embernek Fiát ülni az Istennek hatalmas jobbján, és eljõni az égnek felhõiben.


Quia joˈ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos tjaaˈndyena tsei Jesús. Taˈxˈeena nnoom jluena: —¿Cwanti yo na maleichuˈ jâ na matseiñˈeeⁿˈndyuˈ jâ? Xeⁿ na mayuuˈ cwiluiindyuˈ Cristo, ntyjayu catsuˈ nda̱a̱yâ. 	 Körülvevék azért õt a zsidók, és mondának néki: Meddig tartasz még bizonytalanságban bennünket? Ha te vagy a Krisztus, mondd meg nékünk nyilván!


Nquii Lucas, tyonasei, matseicwanoom na xmaⁿndyoˈ. Jeeⁿ jnda ntyjiiya ñˈeⁿñê. Ndoˈ mati tso Demas xmaⁿndyoˈ. 	 Köszönt titeket Lukács, ama szeretett orvos, és Démás.


Ee juu Jonás tyotseixmaaⁿ ˈnaaⁿ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoom Nínive ncˈe na jluiˈnˈmaaⁿñê tsˈom tsiaaˈ catscaa tˈmaaⁿ xuee jnda̱ ndyee na tioyoˈ jom. Maluaaˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nntseixmaⁿya ˈnaaⁿ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ. 	 Mert miképen Jónás jelül volt a Ninivebelieknek, azonképen lesz az embernek Fia is e nemzetségnek.


Ntyˈiaaˈ Jesús na jeeⁿ matyˈioo María, ndoˈ jeeⁿ cwityuee nnˈaⁿ judíos na tquiontyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ. Quia joˈ jeeⁿ seichjooˈnaˈ tsˈom Jesús, ndoˈ seiˈndaaˈna ntyjeeⁿ. 	 zus azért, a mint látja vala, hogy az sír és sírnak a vele jött zsidók [is,] elbúsula lelkében és igen megrendüle.


Tyowaa cwii watsˈom cwentaa nnˈaⁿ judíos na jndyu tmaaⁿˈ nnˈaⁿ mˈaⁿcandyaaˈndye. Naⁿˈñeeⁿ jnaⁿna tsjoom Cirene ñequio tsjoom Alejandría ndoˈ ndyuaa Cilicia ñequio ndyuaa Asia. Ntˈomndye naⁿˈñeeⁿ to̱ˈna tjawa ñˈoom na tyolaˈneiⁿna ñˈeⁿ Esteban. 	 Elõállának azonban némelyek ahhoz a zsinagógához tartozók közül, mely a szabadosokénak, Czirénebeliekének, Alexandriabeliekének és a Czilicziából és Ázsiából valókénak neveztetett, kik Istvánnal vetekednek vala.


Juu capeitaⁿ na meintyjeeˈ ndyeyu jo nnom Jesús, quia jñeeⁿ na seixuaa ndoˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ na luaaˈ tuii na tueˈ tsaⁿˈñeeⁿ, quia joˈ tsoom: —Mayuuˈcheⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ cwiluiiñê Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Látván pedig a százados, a ki vele átellenben áll vala, hogy ekként kiáltva bocsátá ki lelkét, monda: Bizony, ez az ember Isten Fia vala!


Ee ntyjiiya na mawaxjeⁿ na nncˈio̱, chaˈxjeⁿ tˈmo̱ⁿ Ta Jesucristo no̱o̱ⁿ. 	 Mint a ki tudom, hogy hamar leteszem sátoromat, a miképen a mi Urunk Jézus Krisztus is megjelentette nékem.


Tˈo̱ Jesús, matsoom: —Xeⁿ ñequiiˈcheⁿ na matseitˈmaaⁿˈndyo̱ cheⁿnnco̱, maxjeⁿ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo. Juu Tsotya̱ya cwiluiiñê na matseitˈmaaⁿˈñê ja, nqueⁿ na cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ. 	 Felele Jézus: Ha én dicsõítem magamat, az én dicsõségem semmi: az én Atyám az, a ki dicsõít engem, a kirõl ti azt mondjátok, hogy a ti Istenetek,


Ee nchii nquii David tja cañoomˈluee. Joˈ chii maˈmo̱ⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús seneiiⁿ. Ee tso David: Seineiⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Ta na matsa̱ˈntjom ja. Matsoom nnom: “Cajmaⁿˈ jo ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ya ntyjaya 	 Mert nem Dávid ment fel a mennyországba; hiszen õ maga mondja: Monda az Úr az én Uramnak: Ülj az én jobbkezem felõl,


Sa̱a̱ quia tja Pedro tsjoom Antioquía, nnoom tsjo̱o̱ na tixcwe machˈeeⁿ, ee ˈnaⁿ na sˈaaⁿ tcaⁿnaˈ na candiˈtiaaⁿˈaⁿ. 	 Mikor pedig Péter Antiókhiába jött, szemtõl szembe ellene állottam, mivel panasz volt rá.


Juu na cwilaˈntjaˈndyoˈ ñequio ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈyuˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na tˈmaⁿ waa na cwilaˈtjo̱o̱ndyoˈ. Yati caljoya nˈomˈyoˈ nawiˈ na cwilˈana ˈo, meiiⁿ na cwintyˈueena ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Egyáltalán már az is gyarlóság ti bennetek, hogy törvénykeztek egymással. Miért nem szenveditek inkább a bántalmazást? Miért nem tûritek inkább a kárt?


Jnda̱ seina̱ⁿya ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ cha cantyja na cwilajomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱ meiⁿcwii ñomtiuu tancˈoom. Ñequiiˈ nawiˈ nntjomˈyoˈ na mˈaⁿˈyoˈ tsjoomnancue, sa̱a̱ cˈomˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ, ee jnda̱ jnaⁿndyo̱ ñequio juu na matseixmaⁿ tsjoomnancue. 	 Azért beszéltem ezeket néktek, hogy békességetek legyen én bennem. E világon nyomorúságtok lészen; de bízzatok: és meggyõztem a világot.


Luaaˈ tyolˈana. Ndoˈ tsjo̱ˈñjeeⁿ na tyolaˈtjomna tquiana joonaˈ lˈo̱ Bernabé ñˈeⁿ Saulo. Tyˈecho naⁿˈñeeⁿ sˈomˈñeeⁿ na mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cwilayuˈ tsˈo̱ndaa Judea. 	 A mit meg is cselekedének, elküldvén a vénekhez Barnabás és Saulus keze által.


Sa̱a̱ lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ cwii ñˈoom na wantyˈiuuˈ mˈaⁿnaˈ. Tichaˈtsondyo̱ nncwja̱a̱ya sa̱a̱ chaˈtsondyo̱ nntseichuiinaˈ. 	 Ímé titkot mondok néktek. Mindnyájan ugyan nem aluszunk el, de mindnyájan elváltozunk.


Nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiˈootsuundye añmaaⁿ, juu ñˈoom na tyˈioom nnˈaⁿ Cristo tsˈoomˈnaaⁿ, nquiuna ticajndanaˈ, sa̱a̱ jo nda̱a̱ jaa na matsaacaluiˈnˈmaaⁿndyo̱, tseixmaⁿnaˈ ñˈoom najndeii cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mert a keresztrõl való beszéd bolondság ugyan azoknak, a kik elvesznek; de nekünk, kik megtartatunk, Istennek ereje.


Tmaaⁿndye nnˈaⁿ joˈ joˈ. Ndoˈ juu xjeⁿˈñeeⁿ xuee na cwilaˈjndaaˈndye nnˈaⁿ jndíos ˈnaⁿ na nlcaⁿnaˈ joona ee jnda̱ jnaⁿnaˈ xuee na nntaˈjndyeena. 	 És mikor immár este lõn, mivelhogy péntek vala, azaz szombat elõtt való nap,


Maluaaˈ matseijomnaˈ nnˈaⁿ chaˈna nˈoom ntjom. Juu tsˈaⁿ na ya tsˈaⁿñe, machˈeeⁿ yuu na ya, ee naquiiˈ tsˈoom cwinaⁿ na ya na matseitioom. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na wiˈñe, machˈeeⁿ yuu na tisˈa, ee naquiiˈ tsˈoom cwinaⁿ nawiˈ na matseitioom. Ticwii cwii tsˈaⁿ cantyjati na matseitiuu naquiiˈ tsˈom, maxjeⁿ joˈ matseineiⁿ. 	 A jó ember az õ szívének jó kincsébõl hoz elõ jót; és a gonosz ember az õ szívének gonosz kincsébõl hoz elõ gonoszt: mert a szívnek teljességébõl szól az õ szája.


Mati joo ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ maqueⁿljuˈnaˈ nˈomˈyoˈ cha ya nlˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya. 	 Ti már tiszták vagytok ama beszéd által, a melyet szóltam néktek.


Ee tjaa ˈñeeⁿ quichˈee na jndooˈñe cheⁿnquii. Macwaaⁿˈaⁿ nantquie cha nncˈoom na yaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ chaˈxjeⁿ Cristo machˈeeⁿ cwenta jaa tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, maluaaˈ matseijomnaˈ na cateixˈee tsˈaⁿ scoomˈm. 	 Mert soha senki az õ tulajdon testét nem gyûlölte; hanem táplálgatja és ápolgatja azt, miképen az Úr is az egyházat;


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱yâ, tsoom: —Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, mayuuˈcheⁿ quia na nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na nncuaaxco tsjoomnancue, mati ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nncjo̱cajmaⁿya ndio ˈnaⁿya yuu na nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja. Ndoˈ ˈo na jnda̱ macwilaˈjomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱ mati maniom canchooˈwe ndio ˈnaⁿˈyoˈ na nntsaacwindyuaandyoˈ na nntuˈxeⁿˈyoˈ canchooˈwe ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ ntseinda Israel. 	 Jézus pedig monda nékik: Bizony mondom néktek, hogy ti, a kik követtetek engem, az újjá születéskor, a mikor az embernek Fia beül az õ dicsõségének királyi székébe, ti is beültök majd tizenkét királyi székbe, és ítélitek az Izráel tizenkét nemzetségét.


Ñˈeeⁿˈ nnˈaⁿ na tilaˈñˈoomndye na macoˈtianaˈ nquiuna, ndoˈ ncˈe na ljoˈ, juu na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, jnda̱ tyuiiˈnaˈ. 	 Megtartván a hitet és jó lelkiismeretet, melyet némelyek elvetvén, a hit dolgában hajótörést szenvedtek;


Quia ntyˈiaana na mawjaacaⁿ nnom ndaaluee, jlaˈtiuuna jndii cwintyˈiaana. Jndeii tyolaˈxuaana. 	 Azok pedig látván õt a tengeren járni, kisértetnek vélték, és felkiáltának;


quiaaⁿ chaˈtso na macaⁿnaˈ ˈo cha nlaˈxmaⁿˈyoˈ na canda̱a̱ˈndyoˈ jo nnoom na nlˈaˈyoˈ yuu na lˈue tsˈoom. Catsˈaaⁿ ñequiondyô̱ yuu na lˈue tsˈoom ncˈe Jesucristo. Ñequiiˈcheⁿ catseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom. Caluii na ljoˈ. 	 Tegyen készségesekké titeket minden jóra, hogy cselekedjétek az õ akaratát, azt munkálván ti bennetek, a mi kedves õ elõtte a Jézus Krisztus által, a kinek dicsõség örökkön örökké. Ámen.


Cantyja na cwilˈa naⁿmˈaⁿˈ laˈxmaⁿna chaˈna nmo̱ⁿ tˈmaⁿ ndaaluee na mandyontquienaˈ chomˈ na tjoomˈ na cwajndii ntˈa, laˈxmaⁿna chaˈna cancjuu na tijndaaˈ cwaaⁿ ntyja cwiˈoonaˈ. Majndaaˈ na ticantycwii na nljooˈndyetyeⁿ naⁿmˈaⁿˈ yuu na ntomñˈeⁿ najaaⁿ. 	 Tengernek megvadult habjai, a magok rútságát tajtékozók; tévelygõ csillagok, a kiknek a sötétség homálya van fenntartva örökre.


Cwilaljeiiyâ ñˈoom na cwilacwano̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ na maxjeⁿ mˈaaⁿ cwitjo̱o̱cheⁿ na jnaⁿ chaˈtso. Jnda̱ jndya̱a̱yâ na seineiiⁿ ndoˈ jnda̱ ntyˈiaa nda̱a̱yâ jom. Ntyˈiaayaayâ jom ndoˈ jnda̱ tˈua̱a̱ ntyja̱a̱yâ lua̱a̱yâ ñˈeⁿñê, nqueⁿ na cwiluiiñê Ñˈoom na mañequiaa na cwitando̱o̱ˈa. 	 A mi kezdettõl fogva vala, a mit hallottunk, a mit szemeinkkel láttunk , a mit szemléltünk, és kezeinkkel illettünk, az életnek Ígéjérõl.


Quia na jnda̱ tquienndaˈ ndyeenˈaaⁿ nchooˈ qui nchooˈ we naⁿˈñeeⁿ na jñom Jesús, ñequio na neiiⁿna jluena: —Ta, hasta naⁿjndii tueeˈndyecje nda̱a̱yâ ñequio xueˈ. 	 sszatére pedig a hetven [tanítvány] örömmel, mondván: Uram, még az ördögök is engednek nékünk a te neved által!


Tsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Mayuuˈ na jeeⁿ neiⁿncooˈ lˈaa na mantyˈiaˈ. Sa̱a̱ queⁿˈ cwenta, ljo̱ˈmeiⁿˈ xocaljooˈtyeⁿnaˈ nacjoo ncˈiaanaˈ. Maxjeⁿ nntyuiiˈñˈeⁿnaˈ. 	 Jézus pedig felelvén, monda néki: Látod ezeket a nagy épületeket? Nem marad kõ kövön, a mely le nem romboltatik.


Jnda̱ chii to̱ˈ Jesús na matseitiaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ njoom yuu na jndyeti tsˈiaaⁿ sˈaaⁿ na maˈmo̱ⁿnaˈ na tseixmaaⁿ najndeii Tyˈo̱o̱tsˈom ee na tîcalcweˈ nˈom naⁿˈñeeⁿ. Matsoom: 	 Ekkor elkezdé szemökre hányni ama városoknak, a melyekben legtöbb csodái lõnek, hogy nem tértek vala meg:


José ñequio tsondyee Jesús jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna chaˈtso ñˈoom na seineiⁿ Simeón cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. 	 József pedig és az õ anyja csodálkozának azokon, a miket õ felõle mondottak.


Cwii tsˈaⁿ na maˈmo̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés tyjeeˈcañoom na mˈaⁿ nnˈaⁿ saduceosˈñeeⁿ. Tyondiiñecheeⁿ chaˈtso ñˈoom na tyolaˈneiⁿna ndoˈ tyoqueeⁿ cwenta na jeeⁿ xcwe ñˈoom tˈo̱ Jesús nda̱a̱na. Taxˈeeⁿ nnom Jesús, tsoom: —Quiiˈntaaⁿ chaˈtso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsa̱ˈntjomnaˈ, ¿cwaaⁿ cwii joonaˈ na tˈmaⁿti tseixmaⁿnaˈ? 	 Akkor hozzá menvén egy az írástudók közül, a ki az õ vetekedésöket hallotta vala, és tudván, hogy jól megfelele nékik, megkérdezé tõle: Melyik az elsõ minden parancsolatok között?


Tso Jesús nnom: —Nncjo̱, nntseinˈmaⁿya jom. 	 És monda néki Jézus: Elmegyek és meggyógyítom õt.


Jnda̱ chii tjañˈoom tsaⁿjndii Jesús cwii sjo̱ nandye. Joˈ joˈ tˈmo̱o̱ⁿ nnom chaˈtsoti nˈiaaⁿ tˈmaⁿ na mˈaⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue, ñequio na tˈmaⁿ matseitˈmaaⁿˈñenaˈ joo. 	 Ismét vivé õt az ördög egy igen magas hegyre, és megmutatá néki a világ minden országát és azok dicsõségét,


Joˈ chii Pilato seicandyaañê Barrabás chaˈxjeⁿ na taⁿ nnˈaⁿ. Ndoˈ sa̱ˈntjoom na calaˈseiˈ sondaro ˈnaaⁿˈaⁿ Jesús. Jnda̱ joˈ tquiaaⁿ juu lueena na catyˈioomna juu tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Akkor elbocsátá nékik Barabbást; Jézust pedig megostoroztatván, kezökbe adá, hogy megfeszíttessék.


Ee macwilaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu naya na matseixmaⁿ Ta Jesucristo. Ee meiiⁿ ñetˈoom na tjacantyja na tyañê cañoomˈluee, sa̱a̱ ncˈe na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom ˈo sˈaañe cheⁿnqueⁿ na ntyˈiaaˈñeñˈeeⁿ. Ndoˈ na ljoˈ sˈaaⁿ maqueeⁿ ˈo na cwiluiindyoˈ na tyandyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mert ismeritek a mi Urunk Jézus Krisztusnak jótéteményét, hogy gazdag lévén, szegénnyé lett érettetek, hogy ti az õ szegénysége által meggazdagodjatok.


Sa̱a̱ xeⁿ cwilaˈxmaⁿnaˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, quia joˈ tijoom canda̱a̱ na nlatyuiˈyoˈ joonaˈ. Nleitquiooˈto na cwitsaˈyoˈ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ha pedig Istentõl van, ti fel nem bonthatjátok azt; nehogy esetleg Isten ellen harczolóknak is találtassatok.


Juan tsaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ, mˈaaⁿ wˈaancjo quia na jñeeⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na tyochˈee Cristo. Jñoom we nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na cˈootaˈxˈee cwii ñˈoom ˈndyoo Jesús. 	 János pedig, mikor meghallotta a fogságban a Krisztus cselekedeteit, elküldvén kettõt az õ tanítványai közül,


Tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ tˈue nnˈaⁿ judíos jom ndoˈ mawaa na nlaˈcueeˈna jom. Sa̱a̱ quia na jndiiya na jom matseixmaaⁿ tsˈaⁿ tsjoom Roma joˈ na saayâ ñˈeⁿ sondaro ˈnaⁿya. Tjeiiˈndyo̱ jom luee naⁿˈñeeⁿ. 	 Ezt a férfiút, kit a zsidók megfogtak és meg akartak ölni, oda menvén a sereggel, kiszabadítám, megértvén, hogy római.


Ee mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, yocheⁿ na ndicwaⁿ waa tsjo̱ˈluee ñequio tsjoomnancue, xocaˈndiinaˈ meiⁿcwii ljeii cachjoo na ndiiˈnaˈ naquiiˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, hasta xjeⁿ jnda̱ jluiˈljuuˈñˈeⁿnaˈ. 	 Mert bizony mondom néktek, míg az ég és a föld elmúlik, a törvénybõl egy jóta vagy egyetlen pontocska el nem múlik, a míg minden be nem teljesedik.


Ee matseiˈno̱ⁿˈa cantyja ˈnaⁿˈyoˈ na juu na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na candyaˈ tsˈoom nnˈaⁿ, ticalaˈxmaⁿˈyoˈ joˈ. 	 De ismerlek benneteket, hogy az Istennek szeretete nincs meg bennetek:


’ˈÑeeⁿ juu tsˈaⁿ na matseiˈnaaⁿˈ ñˈoommeiiⁿ, catseiˈno̱ⁿˈ ljoˈ ñecatsonaˈ. Juu profeta Daniel, seiljeiⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ juu na jeeⁿcheⁿ ndyaaˈ tiaaˈ na nntseityuiiˈ chaˈtso. Quia na nntyˈiaˈyoˈ na jnda̱ mamˈaaⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ yuu na ljuˈti na cwiluiiñenaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 Mikor azért látjátok majd, hogy az a pusztító utálatosság, a melyrõl Dániel próféta szólott, ott áll a szent helyen (a ki olvassa, értse meg):


Sa̱a̱ joo naⁿˈñeeⁿ jndeiiti jlaˈxuaanndaˈna, jluena: —Catyˈiomˈ jom tsˈoomˈnaaⁿ. Catyˈiomˈ jom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 De azok ellene kiáltának, mondván: Feszítsd meg! Feszítsd meg õt!


Jluena nnoom: —¿Aa ticandiˈ ljoˈ cwilue yocanchˈumˈaⁿˈ? Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, tsoom: —Mandiiya. Ndoˈ ˈo, aa tijoom ñejlaˈnaⁿˈyoˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: ˈU jnda̱ seijndaaˈndyuˈ na yonchˈu ñequio yoˈndaa na ndicwaⁿ cwinteiˈ joona nlaˈtˈmaaⁿˈndyena ja ñequio na xcweeˈ nˈomna. 	 És mondának néki: Hallod, mit mondanak ezek? Jézus pedig monda nékik: Hallom. Sohasem olvastátok-é: A gyermekek és csecsemõk szája által szereztél dicsõséget?


cantyja na tueˈ juu, joˈ cwiluiˈnˈmaaⁿndyo̱, na matseitˈmaⁿ tsˈoom jnaaⁿya. 	 Kiben van a mi váltságunk az Õ vére által, bûneinknek bocsánata;


Cweˈ na nquiaya ˈu, joˈ chii tjo̱, tjo̱catyˈiuya sˈom ˈnaⁿˈ quiiˈ tyuaa. Luaa juunaˈ, coˈñomˈ.” 	 Azért félvén, elmentem és elástam a te tálentomodat a földbe; ímé megvan a mi a tied.


Sa̱a̱ ticatjomndyena na mandiñoomˈ hasta quia jnda̱ seincuii scoomˈm yuˈndaaˈñeeⁿ. Quia joˈ José seicajñoom yuˈndaaˈñeeⁿ Jesús. 	 És nem ismeré õt, míg meg nem szülé az õ elsõszülött fiát; és nevezé annak nevét Jézusnak.


ee ˈo cwilˈueˈyoˈ cwii na maˈmo̱ⁿnaˈ quia matseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ, matseineiⁿ nquii Cristo. Ee quiiˈntaaⁿˈyoˈ nchii cwiluiiñê na tijneiⁿ na nntˈueiiⁿ ˈo. Nqueⁿ waa najneiⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Mert hát az általam szóló Krisztusnak bizonyságát keresitek, a ki irányotokban nem erõtelen, hanem erõs ti bennetek.


Quia joˈ taxˈee Jesús nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê, tsoom: —¿Aa cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ? Tˈo̱o̱yâ nnoom, lˈuuyâ: —Mayuuˈ, Ta, macwilaˈno̱o̱ⁿˈâ. 	 Monda nékik Jézus: Megértettétek-é mindezeket? Mondának néki: Megértettük Uram.


Cantyja ˈnaaⁿˈ Juanˈñeeⁿ na tyotseineiⁿ profeta Isaías, tsoom: Mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ jo ndoˈ yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom na jndeii matseineiⁿ nda̱a̱na. Matso tsaⁿˈñeeⁿ: “Calajndaaˈndyoˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ chaˈcwijom cwii nato na juu joˈ nndyocwjeˈcañoom nquii na cwiluiiñe na nntsa̱ˈntjom ˈo. Cataˈndyoˈxcweˈyoˈ chaˈcwijom na cwilayo̱ˈyoˈ nato na nñoom.” 	 Mert ez az, a kirõl Ésaiás próféta szólott, ezt mondván: Kiáltó szó a pusztában: Készítsétek az Úrnak útját, és egyengessétek meg az õ ösvényeit.


’ˈO nnˈaⁿ na ya ñˈoom ja ñˈeⁿndyoˈ, nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, tincˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈcwjee nnˈaⁿ ee tjaa ljoˈ cwii nnda̱a̱ nlˈatina ñˈeⁿndyoˈ. 	 Mondom pedig néktek én barátaimnak: Ne féljetek azoktól, kik a testet ölik meg, és azután többet nem árthatnak.


Ndoˈ na luaaˈ, nleijndye ˈnaⁿˈyoˈ cha ñequio na xcweeˈ nˈomˈyoˈ nnda̱a̱ nnteijndeiˈyoˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. Ndoˈ quia na nntsañˈo̱o̱ⁿyâ tsjo̱ˈñjeeⁿ na cwiñequiaˈyoˈ nntsˈaanaˈ na joo nnˈaⁿ na matseitjo̱o̱naˈ nñequiana na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Hogy mindenben meggazdagodjatok a teljes jószívûségre, a mely általunk hálaadást szerez az Istennek.


Sa̱a̱ xeⁿ juu tsˈaⁿ na tyootseiyuˈ ñeˈcatseityueeⁿˈeⁿ ljeii na tocoom ñˈeⁿ saaⁿˈaⁿ oo scoomˈm, quia joˈ ñecuaato na caˈñeeⁿ. Quia na luaaˈ waa maxjeⁿ tilˈaaya na jndeiˈnaˈ na caljooˈñe tsˈaⁿ. Ee Tyˈo̱o̱tsˈom lˈue tsˈoom na ticacho̱o̱ya tiaˈ ñequio nnˈaⁿ wˈaaya. 	 Ha pedig a hitetlen elválik, ám váljék el; nem vettetett szolgaság alá a keresztyén férfiú, vagy asszony az ilyen dolgokban. De békességre hívott minket az Isten.


Quia joˈ tsoom nnom Jesús: —ˈU Ta, cjaañjoomˈ tsˈomˈ ja quia na nndyoˈ na nntsa̱ˈntjomˈ. 	 És monda Jézusnak: Uram, emlékezzél meg én rólam, mikor eljõsz a te országodban!


Tˈo̱ Tomás nnoom, tso: —Jeeⁿ ˈu Ta, ˈu cwiluiindyuˈ Tyˈo̱o̱tsˈomya ndoˈ nquii na matsa̱ˈntjom ja. 	 És felele Tamás és monda néki: Én Uram és én Istenem!


Matsoom: —Mandyeˈyoˈ na tyolˈuuyâ nda̱a̱ˈyoˈ ñequio ñˈoom na jndeiˈnaˈ na tantˈmo̱ⁿˈyoˈ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Sa̱a̱ ˈo jeˈ chaˈwaa naquiiˈ Jerusalén jnda̱ manquiu nnˈaⁿ ñˈoom na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ nda̱a̱na. Mati cwinduˈyoˈ na jâ cho̱o̱yâ jnaⁿ na tueˈ Jesús. 	 Mondván: Nem megparancsoltuk-é néktek parancsolattal, hogy ne tanítsatok ebben a névben? És ímé betöltöttétek Jeruzsálemet tudományotokkal, és mi reánk akarjátok hárítani annak az embernek vérét.


¿Aa nchii tsaⁿmˈaaⁿˈ jnda tsˈaⁿ na macuuñe nˈoom? Ndoˈ ¿aa nchii tsoñeeⁿ jndyu María? Ndoˈ ntyjeeⁿ, ¿aa nchii Jacobo, José, Simón ñequio Judas? 	 Nem ez-é amaz ácsmesternek fia? Nem az õ anyját hívják-é Máriának, és az õ testvéreit Jakabnak, Józsénak, Simonnak és Júdásnak?


Tyenquioomˈm tsˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ mañoomˈ tjameintyjeeˈ na matseiconaˈ juu. Teicantyja, to̱ˈ na mandiˈntjom nda̱a̱na. 	 És illeté annak kezét, és elhagyta õt a láz; és fölkele, és szolgála nékik.


’Calaˈno̱ⁿˈyoˈ ˈnaaⁿ na maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈoom higuera. Quia na cwintyˈiaˈyoˈ na cwinteiˈ lˈo̱naˈ ndoˈ cwicandeiˈ tscoˈndaa juunaˈ, quia joˈ cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ na jaawindyooˈ ncueesuaˈ. 	 A fügefáról vegyétek pedig a példát. A mikor ága már zsendül, és levelet hajt, tudjátok, hogy közel van a nyár.


Quia ñetˈo̱o̱ⁿ na tyochjoo ja, tyotseina̱ⁿya, tyotseitiuuya ndoˈ ñetˈoomˈ tsˈo̱o̱ⁿ chaˈxjeⁿ cwii yucachjoo, sa̱a̱ quia na tueˈntyjo̱ chuuˈa ˈndi na ñetˈo̱o̱ⁿya chaˈna joona. 	 Mikor gyermek valék, úgy szóltam, mint gyermek, úgy gondolkodtam, mint gyermek, úgy értettem, mint gyermek: minekutána pedig férfiúvá lettem, elhagytam a gyermekhez illõ dolgokat.


Mana ˈndii Jesús joona, jlueeⁿˈeⁿ tsjoom Jerusalén, tjaaⁿ tsjoom chjoo Betania. Joˈ joˈ ljooˈñê natsjom. 	 És ott hagyván õket, kiméne a városból Bethániába, és ott marada éjjel.


Ndoˈ tsotyeeⁿ nda̱a̱yâ: —Ja quia na jnda̱ mawando̱ˈxco̱ na jnda̱ tyˈio̱, nncjo̱jndya̱a̱ tsˈo̱ndaa Galilea, xeⁿ jnda̱ nntsantyjo̱ˈyoˈ. 	 De föltámadásom után elõttetek megyek majd Galileába.


Ndoˈ ntyˈiaaˈ Pedro ñequio Juan jom. Tso Pedro nnoom: —Aa re sa, cantyˈiaˈ nda̱a̱yâ. 	 Péter pedig mikor szemeit reá vetette Jánossal egyben, monda: Nézz mi reánk!


Quia joˈ seilioom tsˈo̱o̱ⁿ, tˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, tsoom: —Naⁿmˈaⁿ cwiluiindyena tsondyo̱ ñequio ndyentyjo̱. 	 És kinyujtván kezét az õ tanítványaira, monda: Ímé az én anyám és az én testvéreim!


Joˈ chii meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ ˈo na ticaˈndii chaˈtso na matseixmaⁿ nquii, xocanda̱a̱ nntseijomñê ñˈeⁿndyo̱. 	 Ezenképen azért valaki közületek búcsút nem vesz minden javaitól, nem lehet az én tanítványom.


Quia cwintyˈiaˈyoˈ na jnda̱ macwicaluiˈ tscooˈnaˈ, cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ na jnda̱ teindyooˈ ncueesuaˈ. 	 kor immár hajtanak, és [ezt] látjátok, ti magatoktól tudjátok, hogy már közel van a nyár.


Tjaaˈnaⁿ naya ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ na macwjiˈsˈañe cheⁿnquii, sa̱a̱ nntseina̱ⁿtya̱ cantyja ˈnaaⁿˈ joo na tcoˈnaˈ no̱o̱ⁿ ñˈeⁿ joo ñˈoom na tˈmo̱ⁿ Ta Jesucristo no̱o̱ⁿ. 	 A dicsekvés azonban nem használ nékem; rátérek azért a látomásokra és az Úrnak kijelentéseire.


Ndoˈ juu xjeⁿˈñeeⁿ mˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo. Quia joˈ ntyˈiaya na meintyjeeˈ cwii tio cañoomˈluee, wacatyeeⁿ cwii tsˈaⁿ nacjooˈ juunaˈ. 	 azonnal elragadtatám lélekben: és ímé egy királyiszék vala letéve a mennyben, és üle [valaki] a királyiszékben;


Ncˈe na cwiqueⁿˈyoˈ cwenta ñˈoom na tsjo̱o̱ na ticaˈndyencˈuaaˈndyoˈ meiⁿchiuucheⁿ na cwitjomˈyoˈ, joˈ chii mati ja nntsˈaa cwenta ˈo juu xjeⁿ quia na nlcoˈwiˈnaˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancue. 	 vel megtartottad az én béketûrésre [intõ] beszédemet, én is megtartalak téged a megpróbáltatás idején, a mely az egész világra eljõ, hogy megpróbálja e föld lakosait.


Tsjoom Jope tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿscu na matseiyuˈ na jndyu Tabita. Ñequio ñˈoom griego cwiluena jom Dorcas. Tsaⁿˈñeeⁿ ñequiiˈcheⁿ na ya tyochˈeeⁿ ndoˈ tyoteijneiⁿ ndyeñeeⁿˈ. 	 ppéban pedig vala egy nõtanítvány, névszerint Tábitha, mely megmagyarázva Dorkásnak, [azaz zergének] mondatik: ez gazdag vala jó cselekedetekben és alamizsnákban, melyeket osztogatott.


Jlaˈtyeⁿna jom, tyˈeñˈomna jom. Tyˈecatioona cwenta jom lˈo̱ nquii Poncio Pilato na juu cwiluiiñe gobiernom. 	 És megkötözvén õt, elvivék, és átadák õt Ponczius Pilátusnak a helytartónak.


Nquiee nnˈaⁿ na cwiluiindye nˈiaaⁿ tsjoomnancue tîcalaˈno̱ⁿˈna cantyja ˈnaaⁿˈ na luaaˈ seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee xeⁿ jlaˈno̱ⁿˈna na Jesús cwiluiiñê nquii na matsa̱ˈntjom yuu na tjacantyja na jeeⁿ neiⁿncooˈ, quia joˈ tîxocatyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Melyet e világ fejedelmei közül senki sem ismert, mert ha megismerték volna, nem feszítették volna meg a dicsõség Urát:


Ja jnaaⁿya na mˈaaⁿ, tyja̱ˈcaño̱o̱ⁿya tsjoomnancuewaa. Ndoˈ jeˈ jeˈ maˈndiya juunaˈ na manncjo̱lcwa̱ˈa na mˈaaⁿ. 	 Kijöttem az Atyától, és jöttem e világba: ismét elhagyom e világot, és elmegyek az Atyához.


Xjeⁿ na majaacuo̱nnaⁿˈaⁿ tsˈom wˈaandaa, tjatseicandyooˈñe juu tsˈaⁿ na ñeseixmaⁿ jndyetia naquiiˈ tsˈom, macaⁿ na wjaa ñˈeⁿñê. 	 Mikor pedig a hajóba beszállott vala, a volt ördöngõs kéré õt, hogy vele lehessen.


Mawjaawindyooˈ xjeⁿ na nlaˈcueeˈ nnˈaⁿ ja, chaˈcwijom cwilaˈcueeˈna quiooˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom, mawaa mawaa xjeⁿ na nncˈio̱. 	 Mert én immár megáldoztatom, és az én elköltözésem ideje beállott.


Cweˈ tmaaⁿya, xjeⁿ na tyjeˈcañoom Jesús ñequio nnˈaⁿ canchooˈwe na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. 	 Mikor pedig este lõn, oda méne a tizenkettõvel.


Juu Andrésˈñeeⁿ tjacalˈueeⁿ xioom Simón. Matsoom nnom: —Jnda̱ jliuuyâ juu na cwiluiiñe Mesías. (Ñˈoomwaaˈ matsonaˈ Cristo, nquii na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ.) 	 kettõ közül, a kik Jánostól [ezt] hallották és õt követték vala, András volt az egyik, a Simon Péter testvére.


Xjeⁿ na jaacaluiˈ Jesús na waa watsˈom tˈmaⁿ seineiⁿ cwii tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈeⁿñê, tso nnoom: —Maestro, cantyˈiaˈ, jeeⁿ tjacanjoomˈ tsˈiaaⁿ na tuii ñˈeⁿ ljo̱ˈmeiⁿˈ ndoˈ jeeⁿ neiⁿncooˈ lˈaameiⁿˈ. 	 Mikor pedig a templomból kiméne, monda néki egy az õ tanítványai közül: Mester, nézd, milyen kövek és milyen épületek!


Chaˈcwijom na jndeii maleinom tsˈaⁿ cha na ticatˈuii cwii na teincuuˈ jom, maluaaˈ calˈaˈyoˈ na ticˈomˈyaˈyoˈ ñˈeⁿ tsˈaⁿ na cweˈ luaaˈ. Ee ntˈomcheⁿ jnaⁿ na machˈee tsˈaⁿ ticatˈuiinaˈ seiiⁿˈeⁿ, sa̱a̱ tsˈaⁿ na matseitjoomˈñe ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ na cweˈ luaaˈ, matseicwˈaaˈñê jnaⁿ seiiⁿˈeⁿ. 	 Kerüljétek a paráznaságot. Minden bûn, melyet az ember cselekszik, a testen kívül van, de a ki paráználkodik, a maga teste ellen vétkezik.


Nnˈaⁿ na tyondye ñˈoommeiⁿˈ jlaˈtiuuna tyuaaˈ nleitquiooˈ cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, ee manndyooˈ mˈaaⁿ Jesús tsjoom Jerusalén. Joˈ chii, tsotyeeⁿ ñˈoom na tjañoomˈ nda̱a̱na. 	 És mikor azok ezeket hallották, folytatá és monda egy példázatot, mivelhogy közel vala Jeruzsálemhez, és azok azt gondolák, hogy azonnal megjelenik az Isten országa.


ˈU Ta Tyˈo̱o̱tsˈoomyâ na tˈmaⁿ cwiluiindyuˈ, jeeⁿ matsonaˈ na cwitˈmaaⁿˈndyuˈ. ˈU tijoom cantycwii cantyja najnduˈ. ˈU saˈ chaˈtso na niom. Tuiinaˈ ncˈe na lˈue tsˈomˈ ndoˈ ndimˈaⁿnaˈ ncˈe ˈu. 	 Méltó vagy Uram, hogy végy dicsõséget és tisztességet és erõt; mert te teremtettél mindent, és a te akaratodért vannak és teremttettek.


Juu xjeⁿˈñeeⁿ jndeii seixuaa Jesús, tsoom: —Eloi, Eloi, ¿lama sabactani? (Ñˈoommeiiⁿ matsonaˈ: Tyˈo̱o̱tsˈomya, Tyˈo̱o̱tsˈomya, ¿chiuu na maˈndiiˈ ja?) 	 És kilencz órakor fennszóval kiálta Jézus mondván: Elói, Elói! Lamma Sabaktáni? a mi megmagyarázva annyi, mint: Én Istenem, én Istenem! miért hagyál el engemet?


Ndoˈ cwii yuscu na matseiyuˈ, xeⁿ saaⁿˈaⁿ tyootseiyuˈ, sa̱a̱ cwiljoya tsˈom na cwiljooˈñe ñˈeⁿñê, tintseityueeⁿeⁿ ljeii na tocoom ñˈeⁿñe. 	 És a mely asszonynak hitetlen férje van, és ez vele akar lakni, el ne bocsássa azt.


Tsondyee Jesús ñequio ntyjeeⁿ tquieˈcañomna, sa̱a̱ tîcanda̱a̱ nncˈoontyjaaˈna jom ee jeeⁿ jndye nnˈaⁿ. 	 Jövének pedig hozzá az õ anyja és atyjafiai, de nem tudtak hozzá jutni a sokaság miatt.


Joˈ chii calacanda̱ˈyoˈ chiuu waa na to̱ˈ jndyee nnˈaⁿ tsjaaⁿ na tuiindyoˈ. 	 Töltsétek be ti is a ti atyáitoknak mértékét!


Quia tmeiiⁿˈñeyoˈ tsˈaaⁿyoˈ manndyooˈ chaˈna xcwe cancjuu na ntyja tsjo̱ˈluee teiˈcaljoonaˈ, tquiaandye cancjuuˈñeeⁿ nomtyuaa. Ndoˈ juu catsoomjndiiˈñeeⁿ tjameintyjeeˈyoˈ jo nnom yuscuˈñeeⁿ na mawaa xjeⁿ na nntseincuii cha mantyjacheⁿ nlquiiyoˈ jnda xeⁿ jnda̱ tuiiñe. 	 És a farka utána vonszá az ég csillagainak harmadrészét, és a földre veté azokat; és álla az a sárkány a szûlõ asszony elé, hogy mikor szûl, annak fiát megegye.


Nquiee lotya̱a̱ya cantyjati na jlaˈno̱ⁿˈna tyoˈmaⁿna jaa quia na tcaⁿnaˈ, ndoˈ mati nquii Tyˈo̱o̱tsˈom maˈmaaⁿ jaa cha nlcoˈyanaˈ jaa ndoˈ na nlqueⁿnaˈ na ljuˈ nˈo̱o̱ⁿ chaˈxjeⁿ nqueⁿ. 	 Mert ám azok kevés ideig, tetszésök szerint fenyítettek; õ pedig javunkra, hogy szentségében részesüljünk.