Jnda̱ na tquienndaˈna yuu ljooˈndye ntˈomcheⁿ ncˈiaana, quia joˈ ntyˈiaana na jnda̱ tquieˈcañom cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na jndyendye nacañoom naⁿˈñeeⁿ. Ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, na cwilaˈñˈeeⁿˈ ndyueena ñˈeⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 És mikor a tanítványokhoz ment vala, nagy sokaságot láta körülöttök, és írástudókat, a kik azokkal versengenek vala.


ˈO manquiuˈjndaaˈndyoˈ cwitjo̱o̱cheⁿ na cwilaˈyuˈyoˈ, tyojaachuunaˈ ˈo chaˈcwijom na nchjaaⁿˈyoˈ na cweˈ tyolaˈtˈmaaⁿˈndyoˈtoˈyoˈ joo na cweˈ nnˈaⁿ ñelˈa na xonda̱a̱ nlaˈneiⁿnaˈ. 	 Tudjátok, hogy pogányok voltatok, vitetvén, a mint vitettetek, a néma bálványokhoz.


Ndoˈ xeⁿ na cwitaⁿˈyoˈ sa̱a̱ tileicatoˈñoomˈyoˈ, machˈeenaˈ na ljoˈ ee tixcwe cwitaⁿˈyoˈ, ee ˈo ñeˈquiom ˈnaⁿ lueeˈyoˈ cha na nlaˈcatsuuˈyoˈ joonaˈ yuu na queeⁿ nˈom seiiˈyoˈ. 	 Kéritek, de nem kapjátok, mert nem jól kéritek, hogy gerjedelmeitekre költsétek azt.


Ndoˈ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ñequio nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ, quia jndyena ñˈoommeiⁿˈ jlaˈjmeiⁿˈndyena. 	 Fel is indíták a sokaságot és a város elõljáróit, kik hallják vala ezeket.


Chaˈna catsuutsja jeeⁿ wjee ndaaˈndyooyoˈ, maluaaˈ matseijomnaˈ ˈo. Chiuu nlˈaˈyoˈ na nlaneiⁿˈyoˈ ñˈoom ya ndoˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ tooˈcheⁿ natia. Ee cantyjati na matseitiuu tsˈaⁿ naquiiˈ tsˈoom, mantyja joˈ ñˈoom na cwicaluiˈ ˈñom. 	 Mérges kígyóknak fajzatai, mi módon szólhattok jókat, holott gonoszak vagytok? Mert a szívnek teljességébõl szól a száj.


Sa̱a̱ tsjo̱o̱ nda̱a̱na na tiquilˈa nnˈaⁿ romanos na cweˈ nncueˈto tsˈaⁿ. Najndyee nntjomndye nnˈaⁿ watsˈiaaⁿ nluena ljoˈ sˈaa tsˈaⁿ. Ndoˈ mati nquii tsˈaⁿ nntsoom ljoˈ sˈaaⁿ. 	 Kiknek azt felelém, hogy nem szokásuk a rómaiaknak, hogy valamely embert halálra adjanak, mielõtt a vádlott szembe nem állíttatik vádlóival, és alkalmat nem nyer a vád felõl való mentségére.


ee na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ, nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ nlaˈtˈmaaⁿˈndyena ˈo meiⁿ xotseitjo̱o̱naˈ ˈnaⁿ na nleilˈueeˈndyoˈ. 	 Hogy a kívülvalók iránt tisztességesen viselkedjetek, és semmi szükséget ne érezzetek.


Cweˈ joˈ, xuee na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ, tˈmaⁿti nlcoˈwiˈnaˈ ˈo nchiiti nnˈaⁿ tsjoom Tiro ñˈeⁿ Sidón. 	 Hanem Tírusnak és Sídonnak tûrhetõbb lesz állapota az ítéletkor, hogynem néktek.


Ndoˈ tjaweeˈ tsˈom tsaⁿtya na luaaˈ sˈaa moso tiaaˈñeeⁿ, ee na jndo̱ˈ tsˈoom tsˈiaaⁿ na sˈaaⁿ. Ee nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancuewaa, jndo̱ˈti nˈomna quiiˈntaaⁿ ncˈiaana, nchiiti nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ naxuee. 	 És dícséré az úr a hamis sáfárt, hogy eszesen cselekedett, mert e világnak fiai eszesebbek a világosságnak fiainál a maguk nemében.


Nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na jleinoom ˈu cwantindyo xuee cha quia na nloˈñomˈnndaˈ jom, tajom cwii cato̱ⁿˈndyoˈ ñˈeⁿñê. 	 rt talán azért vált meg [tõled] ideig-óráig, hogy õt, mint örökkévalót kapd vissza;


Sa̱a̱ yolcu na cwiñequiaandye na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom joona, calˈana chaˈtso nnom tsˈiaaⁿ na ya, ee macanda̱ cantyja ˈnaaⁿ joo joˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈcwijom matseichjoomñenaˈ joona. 	 Hanem, a mint illik az istenfélelmet valló asszonyokhoz, jó cselekedetekkel.


Naⁿˈñeeⁿ tjoomna chaˈxjeⁿ na matseineiⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii. Matsonaˈ: Joo nnˈaⁿ na jnda nquiu Tyˈo̱o̱tsˈom, jnda̱ seijndaaˈñê jndye nnom cwentaana na tjacantyja na ya na meiⁿjom tyoontyˈiaa nnˈaⁿ. Meiⁿ tyoondyena cantyja ˈnaaⁿ joo joˈ, majndeiiticheⁿ na nncˈoomˈ nˈomna chiuu laˈxmaⁿnaˈ. 	 Hanem, a mint meg van írva: A miket szem nem látott, fül nem hallott és embernek szíve meg se gondolt, a miket Isten készített az õt szeretõknek.


Sa̱a̱ jndye nnˈaⁿ ntyˈiaatquia na cwiˈoona ndoˈ taˈjnaaⁿˈ naⁿˈñeeⁿ joona na ˈoowinomna. Ndoˈ jlaˈtyuaaˈti naⁿˈñeeⁿ, jnaⁿna njoomna tyˈecaˈna, tyˈenquiandyena ˈndyoo ndaaluee. Joona tquiejndyeena yuu na wjaa Jesús ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. 	 A sokaság pedig meglátá õket, a mint mennek vala, és sokan megismerék õt; és minden városból egybefutának oda gyalog, és megelõzék õket, és hozzá gyülekezének.


Jluiiˈâ tsjoom Tiroˈñeeⁿ, saayâ squia̱a̱yâ tsjoom Tolemaida. Joˈ joˈ jluiiˈâ wˈaandaa. Saanquiaayâ na xmaⁿndye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tsjoomˈñeeⁿ ndoˈ ljooˈndyô̱ ñˈeⁿndyena cwii xuee. 	 Mi pedig a hajózást bevégezvén, Tirusból eljutánk Ptolemaisba; és köszöntvén az atyafiakat, nálok maradánk egy napig.


Meiiⁿ na ticˈo̱o̱ⁿndyo̱ ñˈeⁿndyoˈ, sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ espíritu ˈnaⁿya mˈaaⁿya ñˈeⁿndyoˈ, ñequio xueeˈ Ta Jesucristo jnda̱ tuˈxa̱ⁿya tsˈaⁿ na luaaˈ machˈee. 	 Mert én távol lévén ugyan testben, de jelen lévén lélekben, már elvégeztem, mintha jelen volnék, hogy azt, a ki ekként ezt cselekedte,


’Sa̱a̱ jeˈ na nncjo̱lcwa̱ˈa na mˈaaⁿˈ. Ndoˈ matseina̱ⁿya ñˈoommeiiⁿ yocheⁿ na ndi mˈaaⁿya tsjoomnancuewaañe, cha juu na mˈaaⁿya na neiⁿya, canda̱a̱ˈ nlaˈxmaⁿna juunaˈ. 	 Most pedig te hozzád megyek; és ezeket beszélem a világon, hogy õk az én örömemet teljesen bírják õ magokban.


Xocjaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿ tsˈaⁿ xeⁿ ticatseiyuˈya tsˈom ñˈeⁿñê, ee cha na nntseicandyooˈñenaˈ tsˈaⁿ ñˈeⁿñê, macaⁿnaˈ na catseiyuˈ na mˈaaⁿ ndoˈ na tˈmaⁿ naya nntsˈaaⁿ juu na xcweti malˈue jom. 	 Hit nélkül pedig lehetetlen Istennek tetszeni; mert a ki Isten elé járul, hinnie kell, hogy õ létezik és megjutalmazza azokat, a kik õt keresik.


Ndoˈ Zacarías, tsotye yuˈndaa, tooˈ quiiˈ tsˈoom mˈaaⁿ Espíritu Santo. Tyoñequiaaⁿ ñˈoom na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ tsˈoom. Tsoom: 	 És Zakariás, az õ atyja beteljesedék Szent Lélekkel, és prófétála mondván:


Jnda̱ joˈ tyˈelcweeˈ ángelesˈñeeⁿ cañoomˈluee. Quia joˈ nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta quiooˈ njmeiⁿˈ jluena nda̱a̱ ncˈiaana: —Cjaaya Belén. Tsaacantyˈiaaya chiuu waa na jnda̱ tuii na luaaˈ maˈmo̱ⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ya. 	 És lõn, hogy mikor elmentek az angyalok õ tõlök a mennybe, mondának a pásztoremberek egymásnak: Menjünk el mind Bethlehemig, és lássuk meg e dolgot, a melyet az Úr megjelentett nékünk.


Joo ncueeˈñeeⁿ tjomndyenndaˈ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na jndyendye. Ndoˈ tjaaˈnaⁿ na cwileiñˈom naⁿˈñeeⁿ na nlcwaˈna. Joˈ chii tˈmaⁿ Jesús nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, tsoom nda̱a̱na: 	 Azokban a napokban, mivelhogy fölötte nagy volt a sokaság, és nem volt mit enniök, magához szólította Jézus az õ tanítványait, és monda nékik:


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, mati tyˈena na mˈaaⁿ. Tyoqueⁿya nˈomna na tyoñequiana jnaaⁿˈ Jesús. 	 tt] állanak vala pedig a fõpapok és az írástudók, teljes igyekezettel vádolván õt.


Quia na jnda̱ teixuee, tjomndye ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee ñequio nnˈaⁿ na cwijndooˈ tsˈiaaⁿ watsˈom tˈmaⁿ ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Tyˈeñˈomna Jesús na mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwiluiindyena nˈiaaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos. Jlue naⁿˈñeeⁿ nnoom: 	 És a mint nappal lett, egybegyûle a nép véneinek tanácsa, fõpapok és írástudók: és vivék õt az õ gyülekezetükbe,


Macweˈ jnaaⁿˈ na nmeiiⁿˈ cwilˈaˈyoˈ, joˈ chii majndyendyoˈ ˈo wiiˈyoˈ ndoˈ tijnda̱ˈyoˈ, hasta ntˈom ncˈiaaˈyoˈ jnda̱ tja̱. 	 Ezért van ti köztetek sok erõtlen és beteg, és alusznak sokan.


joˈ chii jñoomna nnˈaⁿ na tyˈequeⁿ cwenta ñˈoom na matseineiiⁿ. Tyolˈa naⁿˈñeeⁿ na ya nnˈaⁿndyena, cha nntyˈiaana aa nntseineiiⁿ ñˈoom na quio majuutinaˈ nnda̱a̱ nlaˈquioona jom lˈo̱ gobiernom na cuˈxeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ jom. 	 Annakokáért vigyázván õ reá, leselkedõket küldének ki, a kik igazaknak tetteték magokat, hogy õt megfogják beszédében; hogy átadják a felsõbbségnek és a helytartó hatalmának.


Quia joˈ toˈñom Simeón yuˈndaa, teiˈcaljoom juu lˈo̱o̱ⁿ. Tyolcweeⁿˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tsoom: 	 Akkor õ karjaiba vevé õt, és áldá az Istent, és monda:


Joˈ chii teicantyja Pablo, seintyjaaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ na calaˈcheⁿna. Matsoom: —ˈO nnˈaaⁿya tsjaaⁿ Israel ñˈeⁿ ntˈomndyoˈ ˈo na mati cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, candyeˈyoˈ ñˈoom na nntsjo̱o̱: 	 Pál azért felkelvén és kezével intvén, monda: Izráelnek férfiai, és ti, kik félitek az Istent, halljátok meg.


Quia joˈ tsoom nnom tsˈaⁿ na ntjeiⁿ ncˈee: —ˈU re, matsjo̱o̱ya njomˈ, quicantyjaˈ. Catseilcwiindyuˈ tsuee ˈnaⁿˈ. Cjaˈtoˈ waˈ. 	 Mondom néked, kelj föl, vedd fel a te nyoszolyádat, és eredj haza.


Ncˈe na luaaˈ, ˈo nnˈaⁿya na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, caljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom, ñecwiitco titsawintyjeˈyoˈ na cwindyeˈntjomˈyoˈ nnom Ta Jesús ee manquiuˈjndaaˈndyoˈ na jeeⁿ ticweˈ tsˈiaaⁿˈndyo juu tsˈiaaⁿ natsˈaⁿ nnoom. 	 Azért szerelmes atyámfiai erõsen álljatok, mozdíthatatlanul, buzgólkodván az Úrnak dolgában mindenkor, tudván, hogy a ti munkátok nem hiábavaló az Úrban.


Ntyˈiaaⁿˈaⁿ na jeeⁿ wiˈ cwitjoom naⁿˈñeeⁿ na ñjomndye wˈaandaa, ee matseilcweˈtyaˈ jndye juunaˈ. Jeeⁿ cwilaˈjnda̱na na cwicantyjaandyena nˈoom palaˈ cwentaaˈ wˈaandaaˈñeeⁿ. Chaˈna ñequiee na cwitsjoom jnaaⁿ tjacaⁿ nnom ndaaluee. Tueeˈcañoom na mˈaⁿna, ndooˈ cweˈ nncwinoomˈm joona. 	 És látá õket, a mint veszõdnek az evezéssel; mert a szél szembe fú vala velök; és az éj negyedik szakában hozzájuk méne a tengeren járva; és el akar vala haladni mellettük.


Quia joˈ tˈmaⁿ Jesús cwii tyochjoo, tqueeⁿ juu xcwe quiiˈntaaⁿyâ. 	 És elõhíván Jézus egy kis gyermeket, közéjök állítja vala azt,


—Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom nandye cañoomˈluee, matseijomnaˈ juunaˈ chaˈna cwii rey na tˈmaⁿ xuee sˈaa na ncoco tiˈjnda. 	 Hasonlatos a mennyeknek országa a királyhoz, a ki az õ fiának menyegzõt szerze.


ˈO nnˈaⁿya, tilaˈncjooˈndyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ nacjoo ncˈiaaˈyoˈ cha ticaⁿnaˈ na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo ee nqueⁿ cwiluiiñê na macuˈxeeⁿ nnˈaⁿ, ndoˈ mamˈaaⁿcˈeeñê na nntsˈaaⁿ naljoˈ. 	 Ne sóhajtozzatok egymás ellen, atyámfiai, hogy el ne ítéltessetek: ímé a Bíró az ajtó elõtt áll.


Quia joˈ tyˈeñˈomna Jesús jo nnom nquii tyee na cwiluiitquieñe nda̱a̱ ntyjentyeeñe. Joˈ joˈ tjomndye chaˈtsondye ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsjoom ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 És vivék Jézust a fõpaphoz. És oda gyûlének mindnyájan a fõpapok, a vének és az írástudók.


Seineiⁿ cheⁿnqueⁿ, tsoom: “Ntyjii chiuu nntsˈaa, nntseityuiiˈa nda̱ˈ yuu na cwicañjom na cwiweˈ ndoˈ nntsˈaa ntˈomcheⁿ na ntˈmaⁿti. Joˈ joˈ nntseiwa̱ chaˈtso na tueˈ ñequio ntˈomcheⁿ ˈnaⁿya. 	 És monda: Ezt cselekszem: Az én csûreimet lerontom, és nagyobbakat építek; és azokba takarom minden gabonámat és az én javaimat.


Jnda̱ na tso Pablo ñˈoomwaaˈ mana tˈoomˈndye nnˈaⁿ judíos. Jndye ñˈoom cwityolaˈneiⁿ cheⁿnquieena nda̱a̱ ncˈiaana. 	 És mikor ezeket mondotta, elmenének a zsidók, magok között sokat vetekedve.


Ndoˈ tyomˈaaⁿ Saulo joˈ joˈ, seijomñê na jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ Esteban. Majuu xuee na jlacueeˈna Esteban jnaⁿnaˈ cwajndii tyontyjo̱ nnˈaⁿ Jerusalén tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ joˈ joˈ. Joˈ chii chaˈtsondyena tyotˈoomˈndyena chaˈwaa tsˈo̱ndaa Judea ñequio tsˈo̱ndaa Samaria. Macanda̱ nquiee apóstoles tîcatˈoomˈndyena. 	 Saulus pedig szintén javallta az õ megöletését. És támada azon a napon nagy üldözés a jeruzsálemi gyülekezet ellen, és mindnyájan eloszlának Júdeának és Samáriának tájaira, az apostolokat kivéve.


ee waa cwii na yati na jnda̱ seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nlaˈxmaaⁿya cha ñequiiˈcheⁿ nlaˈxmaⁿna na canda̱a̱ˈndyena ñˈeⁿndyo̱. 	 Mivel Isten mi felõlünk valami jobbról gondoskodott, hogy nálunk nélkül tökéletességre ne jussanak.


Tˈo̱o̱ nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê, jluena: —Tsaⁿmˈaaⁿ jñoom Jesús. Cwiluiiñê profeta na jnaaⁿ tsjoom Nazaret tsˈo̱ndaa Galilea. 	 A sokaság pedig monda: Ez Jézus, a galileai Názáretbõl való próféta.


’Tilatjomˈyoˈ ˈnaⁿ na jndanaˈ nnom tsjoomnancue yuu mˈaⁿ cantyˈua na nlaˈndaaˈ joonaˈ, ndoˈ yuu na nlquii chˈmeiⁿ, ndoˈ yuu na nnda̱a̱ nncˈooquieˈ naⁿcantyˈue na nntjeiiˈna joonaˈ. 	 Ne gyûjtsetek magatoknak kincseket a földön, hol a rozsda és a moly megemészti, és a hol a tolvajok kiássák és ellopják;


Cañoomˈluee mˈaⁿ ndyee na cwitjeiˈyuuˈndye cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ: Nquii Tsotya̱a̱ya, ndoˈ Nquii na cwiluiiñe ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ Espíritu Santo. Ndoˈ ndyeendye joona ñecwii cwiluiindyena. 	 Mert hárman vannak, a kik bizonyságot tesznek a mennyben, az Atya, az Íge és a Szent Lélek: és ez a három egy.


Luaa waa ñˈoom na matsa̱ˈntjo̱ⁿ: Cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ, chaˈxjeⁿ mˈaaⁿya na candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo. 	 Ez az én parancsolatom, hogy szeressétek egymást, a miképen én szerettelek titeket.


Cˈomˈtyeⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ tyeⁿ mˈaⁿ nchˈiooˈ tsˈoom quiiˈ tyuaa. Ndoˈ catsanaˈjnda̱ˈyoˈ cantyja na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿñê. Calˈaˈyoˈ chaˈxjeⁿ ñˈoom na tˈmo̱ⁿ tsˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ. Ndoˈ ñequiiˈcheⁿ quiaˈyoˈ na jeeⁿ quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso nnom na matioˈnaaⁿñê ˈo. 	 ggyökerezvén és tovább épülvén Õ benne, és megerõsödvén a hitben, a miképen [arra] taníttattatok, bõvölködvén abban hálaadással.


Joˈ chii majño̱o̱ⁿya Timoteo na mˈaⁿˈyoˈ, cwiluiiñê jndaaya na jeeⁿ matseicaña̱a̱ⁿ ndoˈ na jnda ntyjiiya jom, jom nntsˈaaⁿ na nncjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ chiuu waa na jo̱mˈaaⁿ na matseixmaⁿya cwentaaˈ Cristo Jesús chaˈxjeⁿ na maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ cwii cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjeeⁿˈeⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Azért küldtem hozzátok Timótheust, ki nékem szeretett és hû fiam az Úrban, a ki eszetekbe juttatja néktek az én útaimat a Krisztusban, a mint mindenütt, minden gyülekezetben tanítok.


Nquii Espíritu na matseixmaⁿ Cristo na tyomˈaaⁿ quiiˈ nˈomna, tyuaaˈ tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ nawiˈ na ntjom Cristo ndoˈ na nda̱quia nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ juu. Tcuu tcuu tyolˈueena ˈñeeⁿ tsˈaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ na tˈmo̱ⁿ Espíritu nda̱a̱na ndoˈ cwaaⁿ xjeⁿ nncwjeeˈ. 	 omozódván, hogy mely vagy milyen idõre jelenté [azt] ki a Krisztusnak õ bennök levõ Lelke, a ki eleve bizonyságot tett a Krisztus szenvedéseirõl és az azok után való dicsõségrõl.


Cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ljoˈ na sˈaa welooya Abraham, joˈ na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom na tacatseixmaaⁿ jnaⁿ ee na tquiaaⁿ tiˈjnaaⁿ Isaac na cueˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 vagy] Ábrahám, a mi atyánk, nem cselekedetekbõl igazíttatott-é meg, felvivén Izsákot, az õ fiát az oltárra?


Meiⁿ ticalasˈandyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ na nnduˈyoˈ: “Jaa tjaa na teincuuˈ nacjooya ee Abraham cwiluiiñê weloo welooya.” Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiiⁿ cweˈ ljo̱ˈmeiiⁿ nnda̱a̱ nntseicwaqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na nluiindyenaˈ tsjaaⁿ Abraham na jndyowicantyjooˈ, quia joˈ nˈndiinaˈ ˈo. 	 És ne gondoljátok, hogy így szólhattok magatokban: Ábrahám a mi atyánk! Mert mondom néktek, hogy Isten eme kövekbõl is támaszthat fiakat Ábrahámnak.


ˈO manquiuˈjndaaˈndyoˈ quia cwitjomndye nnˈaⁿ na nleinom, chaˈtsondyena cwileinomna, sa̱a̱ macanda̱ juu tsˈaⁿ na nncueeˈjndyee nlaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ juu. Quia joˈ calaˈjnda̱ˈyoˈ chaˈxjeⁿ matseijndeii tsaⁿˈñeeⁿ. Cjooˈyaya nˈomˈyoˈ na cwindyeˈntjomˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha mati nntseitˈmaaⁿˈñê ˈo. 	 Nem tudjátok-é, hogy a kik versenypályán futnak, mindnyájan futnak ugyan, de egy veszi el a jutalmat? Úgy fussatok, hogy elvegyétek.


Jnda̱ joˈ ntyˈiaya cwii tio canchiiˈ na jeeⁿ tˈmaⁿnaˈ ndoˈ ntyˈiaya nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na wacatyeeⁿ nacjooˈ juunaˈ. Tsjoomnancue ñˈeⁿ tsjo̱ˈluee jnda̱ tsuuñˈeⁿnaˈ jo nnoom. 	 És láték egy nagy fehér királyiszéket, és a rajta ûlõt, a kinek tekintete elõl eltûnék a föld és az ég, és helyök nem találtaték.


Na ntyˈiaana cwii yuscu, queeⁿ nˈomna jom, tyoojaacjoona na cwilaˈtjo̱o̱ndyena. Nnˈaⁿ na tityeⁿ cwilaˈyuˈ, cwiˈoochoondyena naⁿˈñeeⁿ na nˈndye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Laxmaⁿna nnˈaⁿ na queeⁿ nˈom ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ na ñeˈcuaanaˈ lueena. Laxmaⁿna nnˈaⁿ na nlcoˈwiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A kiknek szemei paráznasággal telvék, bûnnel telhetetlenek; elhitetik az állhatatlan lelkeket, szívök gyakorlott a telhetetlenségben, átok gyermekei;


Matso Jesucristo: —Mayuuˈcheⁿ matyuaaˈ nncua̱ˈcaño̱o̱ⁿya. Nndyo̱ñˈo̱ⁿya naya na matyˈiomnaˈ na nntoˈñoom nnˈaⁿ, ndoˈ nñequiaya joˈ nnom cwii cwii tsˈaⁿ cantyjati na sˈaa. 	 ímé hamar eljövök; és az én jutalmam velem [van,] hogy megfizessek mindenkinek, a mint az õ cselekedete lesz.


Sa̱a̱ ˈo nnˈaⁿya, ticalaxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na jaaⁿñe, joˈ chii juu xuee na nncwjeeˈnndaˈ Ta Jesús xocatseijomnaˈ juunaˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ chaˈna quia na nncwjeeˈ tsaⁿnchˈue waaˈ tsˈaⁿ. 	 ti, atyámfiai, nem vagytok sötétségben, hogy [az] a nap tolvaj módra lep[het]ne meg titeket.


Ñequio Cristo sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtsoti na mˈaⁿ cañoomˈluee ñequio tsjoomnancue. Ntˈom ya cwintyˈiaanda̱a̱ya ndoˈ ñˈeeⁿˈ ntˈom na tileicantyˈiaaya, chaˈna cantyja na cwitsa̱ˈntjom ángeles, ndoˈ chaˈna joo na cwiluiitquiendye na nchii nnˈaⁿ joo. Ñˈeⁿ Cristo sˈaaⁿ chaˈtsoñˈeⁿ, cha catseitˈmaaⁿˈñenaˈ juu cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso nmeiⁿˈ. 	 Mert Õ benne teremtetett minden, a mi van a mennyekben és a földön, láthatók és láthatatlanok, akár királyi székek, akár uraságok, akár fejedelemségek, akár hatalmasságok; mindenek Õ általa és Õ reá nézve teremttettek;


Ee cwiluiindyo̱ tsˈiaaⁿ na machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ tqueeⁿxcoom jaa cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús cha na calˈaaya chaˈtso nnom na matyˈiomyanaˈ na ndyuˈñeeⁿcheⁿ seijndaaˈñê na calˈaaya. 	 rt az Õ alkotása vagyunk, teremtetvén [Általa] a Krisztus Jézusban jó cselekedetekre, a melyeket elõre elkészített az Isten, hogy azokban járjunk.


ee na nlaˈxmaaⁿya juunaˈ, nntseijomnaˈ jaa chaˈcwijom tsˈaⁿ na cwee liaaˈ, nchii chaˈna tsˈaⁿ na ñecaseiˈñe. 	 Ha ugyan felöltözötten is mezíteleneknek nem találtatunk!


Isaí tsotye David tsaⁿ na tyoluiiñe rey, David toˈñoom scuuˈ tsˈoo Urías, tˈoom ndana Salomón. 	 Isai nemzé Dávid királyt; Dávid király nemzé Salamont az Uriás feleségétõl;


Sa̱a̱ tsˈaⁿ na tijndaaˈya ntyjii aa mayuuˈ na ya na nlcwaˈ tsˈaⁿ cwii nnom nantquie ndoˈ xeⁿ nlcwaaⁿˈaⁿ joˈ, nntsˈaayuunaˈ jnaaⁿˈaⁿ waa, ee chaˈtso ljoˈ na machˈee tsˈaⁿ ndoˈ ticaljeiiyaaⁿ aa mayuuˈ na ya joˈ, maxjeⁿ jnaⁿ joˈ machˈeenaˈ. 	 ki pedig kételkedik, ha eszik, kárhoztatva van, mert nem hitbõl [eszik.] A mi pedig hitbõl nincs, bûn az.


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —Ja na cwiluiindyo̱ tsaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee waa na jndo̱ na nntsjo̱o̱ ljoˈ calˈa nnˈaⁿ meiiⁿ xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya. 	 És monda nékik: Az embernek Fia ura a szombatnak is.


Tintseicjeendyuˈ na nndioˈ lˈo̱ˈ cjooˈ cwii tsˈaⁿ na nluiitquieñe tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, cha xeⁿ waa na matseitjo̱o̱ñê tixocatsˈaanaˈ na nntˈuii jnaaⁿˈaⁿ ˈu. ˈU cwjiˈndyuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ chaˈtso nnom natia. 	 A kézrátevést el ne hirtelenkedd, se ne légy részes a más bûneiben; tenmagadat tisztán tartsd.


Nnom tyuaawaa jeeⁿ neiⁿncooˈ mˈaⁿˈyoˈ ndoˈ cwilˈaˈyoˈ chaˈxjeⁿ na ˈo lˈue nˈomˈyoˈ, cwilaˈcaˈmeiiⁿndyoˈ chaˈcwijom quiooˈ na nntseicueeˈ tsˈaⁿ. Ndoˈ jnda̱ tueˈntyjo̱ xuee na nncwjeˈyoˈ. 	 Dõzsöltetek e földön és dobzódtatok; szívetek legeltettétek mint áldozás napján.


Ndoˈ nqueⁿ na ljoom caso canchiiˈ ñequio sondaro ˈnaaⁿˈaⁿ jnaⁿndyena tiaˈñeeⁿ. Tˈuena quiooˈjndii tquiee ñequio quiooˈjndii na jnda̱ we. Juu tsaⁿ na jnda̱ we joˈ, tyoñequiaa ñˈoom cantu, tyochˈee ˈnaaⁿ tˈmaⁿ cantyja najndeii quiooˈjndii tquiee. Tyonquiuˈnnˈaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈtso nnˈaⁿ na tquiandye na tyocañoom ljeii ˈnaaⁿˈ quiooˈñeeⁿ lueena oo cantaana, ndoˈ tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena na jluiˈtsjaaⁿˈñe juuyoˈ. Quia joˈ nqueⁿ na ljoom caso canchiiˈ tjoomˈm wendye naⁿˈñeeⁿ na tandoˈ naquiiˈ ndaaluee chom yuu na cwico ljo̱ˈ sufra̱. 	 És megfogaték a fenevad, és õ vele együtt a hamis próféta, a ki a csodákat tette õ elõtte, a melyekkel elhitette azokat, a kik a fenevad bélyegét felvették, és a kik imádták annak képét: õk ketten elevenen a kénkõvel égõ tüzes tóba vettetének:


Seiˈno̱ⁿˈ Jesús ñˈoom na tyomˈaaⁿˈ nˈomna. Tsoom nda̱a̱na: —Xeⁿ mˈaaⁿ cwii gobiernom na cwito̱ⁿˈndye nnˈaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ, ntˈom cwiˈoo nacjoomˈm ndoˈ ntˈom cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, ndoˈ na luaaˈ waa xocaljooˈñetyeeⁿ tsˈiaaⁿ. Ndoˈ chaˈna nnˈaⁿ na ñecwii tsjoom oo nnˈaⁿ na ñeˈcwii wˈaa, xeⁿ cwilaˈntjaˈndyena, maxjeⁿ nnto̱ⁿˈndyena. Ndoˈ na ljoˈ cwilaˈtyuiiˈndye cheⁿnquieena. 	 Jézus pedig, tudva az õ gondolataikat, monda nékik: Minden ország, a mely magával meghasonlik, elpusztul; és egy város vagy háznép sem állhat meg, a mely meghasonlik magával.


ˈO ntseindaaya, ˈo laxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ jnda̱ tantjomˈyoˈ naⁿˈñeeⁿ na cweˈ cantu ñˈoom cwiñequia, ee nqueⁿ na mˈaaⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈ jndeiityeeⁿcheⁿ nchiiti juu na mˈaaⁿ naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ na laxmaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue. 	 Ti az Istentõl vagytok fiacskáim, és legyõztétek azokat; mert nagyobb az, a ki bennetek van, mint az, a ki e világban van.


Quia joˈ tso patrom nnoom: “Cjaˈ jo nˈom nato ntˈmaⁿ ñequio chaˈtso nato cajneiⁿ. Catsaˈ na jndeiˈnaˈ na nñequio nnˈaⁿ cha na nntooˈ wˈaya. 	 kor monda az úr a szolgának: Eredj el az utakra és a sövényekhez, és kényszeríts bejõni [mindenkit], hogy megteljék az én házam.


Tso Ta Jesús: —Jweˈñeeⁿ meiiⁿ na wiˈñe sa̱a̱ ¿aa cwiqueⁿˈyoˈ cwenta na tsoom na nncwañomˈtoom yuscuˈñeeⁿ? 	 Monda pedig az Úr: Halljátok, mit mond e hamis bíró!


Ee tyomˈaaⁿya na ñejndo̱ˈa ndoˈ tquiaˈyoˈ na tcwaaˈa. Tyomˈaaⁿya na ñeˈcˈua ndaa ndoˈ tquiaˈyoˈ na tˈua. Tyomaˈno̱o̱ⁿya cwii cwii tsjomˈyoˈ yuu na ticataˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ ja ndoˈ toˈñoomˈyoˈ ja naquiiˈ lˈaˈyoˈ. 	 Mert éheztem, és ennem adtatok; szomjúhoztam, és innom adtatok; jövevény voltam, és befogadtatok engem;


Joˈ chii tyotseiˈnaⁿˈaⁿ chaˈtso na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ ndyuaa Egipto. Tˈoom na jndo̱ˈ tsˈoom na tyotseineiiⁿ ndoˈ na tyochˈeeⁿ. 	 És Mózes taníttaték az Égyiptombeliek minden bölcseségére; és hatalmas vala beszédben és cselekedetben.


Tîcatio̱o̱ xuu ˈo na cateiˈxeˈyoˈ ja, sa̱a̱ ntˈomndyoˈ ˈo cwitjeiˈyoˈ cwenta na taˈntjo̱ⁿya ˈo ñequio cwii na tquiuˈnnˈaⁿnaˈ ˈo chaˈcwijom tyuuˈndyoˈ ñˈeⁿ cwii teiⁿcoˈ. 	 De ám legyen, hogy én nem voltam terhetekre; hanem álnok lévén ravaszsággal fogtalak meg titeket.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, quia cwitjomndyoˈ na nlajomndyoˈ na nlcwaˈyoˈ ndoˈ nncweˈyoˈ na cwicañjom nˈomˈyoˈ na tueˈ Ta Jesús, cwindoˈyoˈ cwii ndoˈ cwii xˈiaaˈyoˈ. 	 Azért atyámfiai, mikor egybegyûltök az evésre, egymást megvárjátok.


cha tjaa ˈñeeⁿ nnda̱a̱ nntso na ñequio xueeya seitsˈoomndyo̱ jom. 	 Hogy valaki azt ne mondja, hogy a magam nevére kereszteltem.


ˈU nnteiˈjndeiˈ naⁿˈñeeⁿ na nlaˈno̱ⁿˈna cha tacalˈana yuu na tia ee joˈ matseijomnaˈ chaˈcwijom macˈeⁿ tsˈaⁿ yuu na jo̱o̱ⁿñe. Sa̱a̱ nlˈana yuu na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ee joˈ matseijomnaˈ chaˈna macˈeⁿ tsˈaⁿ yuu na xueeñe. Ndoˈ nncˈoomeintyjeeˈna na mˈaⁿna nacje ˈnaaⁿˈ Satanás, nncˈomna nacje ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Cantyja na nlaˈyuˈna ñˈeⁿndyo̱ joˈ na nntseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya jnaaⁿna ndoˈ maxjeⁿ matjom nndaana chaˈxjeⁿ cwicandaa ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ ljuˈ naquiiˈ nˈom.” 	 Hogy megnyissad szemeiket, hogy setétségbõl világosságra és a Sátánnak hatalmából az Istenhez térjenek, hogy bûneiknek bocsánatát és a megszenteltettek között osztályrészt nyerjenek az én bennem való hit által.


Ndoˈ na ljoˈ njñomnnaaⁿˈaⁿ Jesucristo, tsaⁿ na nncwjiˈnˈmaaⁿñe ˈo, ee teiyo seijndaaˈñê na luaaˈ nntsˈaaⁿ. 	 És elküldje a Jézus Krisztust, a ki néktek elõre hirdettetett.


Ndoˈ tˈo̱o̱ nnˈaⁿ na nda jom. Jluena: —Manquiuuyâ na ndaayâ jom, ndoˈ manquiuuyâ na tuiiñê na nchjaaⁿˈaⁿ. 	 Felelének nékik annak szülei és mondának: Tudjuk, hogy ez a mi fiunk, és hogy vakon született:


Mati quiaˈyoˈ na xmaⁿndye tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na cwitjomndye wˈaana. Xmaⁿñe Epeneto, tsaⁿ na jeeⁿ jnda ntyjiiya. Jom tsˈaⁿ najndyee na seiyuˈ ñˈeⁿ Cristo ndyuaa Acaya. 	 És köszöntsétek azt a gyülekezetet, mely az õ házokban van. Köszöntsétek az én szerelmetes Epenétusomat, a ki Akhája zsengéje a Krisztusban.


Jnda̱ teinom na nmeiiⁿˈ, jndiiya na teicˈuaa jndyee cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na jndyendye na mˈaⁿ cañoomˈluee. Cwiluena: Aleluya. Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaya tseixmaaⁿ na cwiluiˈnˈmaaⁿndyo̱. Matyˈiomnaˈ na calawa̱a̱ndya̱a̱ya jom, ee nqueⁿ tseixmaaⁿ najneiⁿ. 	 És ezek után hallám mintegy nagy sokaságnak nagy szavát az égben, a mely ezt mondja vala: Aleluja! az idvesség és a dicsõség, és a tisztesség és a hatalom az Úré, a mi Istenünké!


Ee na luaaˈ waa tsˈiaaⁿ na toˈño̱ⁿ, matseijndo̱ya na matsˈaa juunaˈ ñequio najndeii na mañequiaa Cristo na matseixmaⁿya. 	 A mire igyekezem is, tusakodván az Õ ereje szerint, mely én bennem hatalmasan munkálkodik.


Quia joˈ cwiicheⁿ cwii ndiiˈ jlaˈjndaaˈndyena na nntˈuena jom, sa̱a̱ tîcanda̱a̱ lˈana, tjaaⁿ. 	 Ismét meg akarák azért õt fogni; de kiméne az õ kezökbõl.


Jnda̱ na tjoomˈm lqueeⁿ wjaⁿ. Nntsom, nneiⁿncooñê, mmaaⁿñê, cweˈ laaˈtiˈ cwiwinom jndye xuee, jndye tsjom. Ndoˈ lqueeⁿˈñeeⁿ nncˈoomnaˈ, wjaawindyenaˈ sa̱a̱ tsaⁿˈñeeⁿ ticatseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ chiuu cwiluiiyuu na cwiˈoowijnda̱naˈ. 	 És alszik és fölkel éjjel és nappal; a mag pedig kihajt és felnõ, õ maga sem tudja miképen.


Sa̱a̱ capeitaⁿ seiyoomˈm ñˈoom na tso tsˈaⁿ na maleiñˈoom wˈaandaa ñequio tsˈaⁿ na ˈnaaⁿˈ juunaˈ. Ñˈoom na tso Pablo tîcatseiñˈoomˈñê. 	 De a százados inkább hisz vala a kormányosmesternek és a hajótulajdonosnak, hogynem annak, a mit Pál mond vala.


Ee maxjeⁿ nleitquiooˈ na ljoˈ juu xuee na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso na cweˈ wantyˈiuuˈ tyolˈana. Matyˈioom tsˈiaaⁿ Jesucristo na cuˈxeeⁿ nnˈaⁿ cantyja na jlaˈtjo̱o̱ndyena chaˈxjeⁿ maˈmo̱ⁿ ñˈoom naya na mañequiaya nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Azon a napon, melyen az Isten megítéli az emberek titkait az én evangyéliomom szerint a Jézus Krisztus által.


Jeˈ jnda̱ ndyee ndiiˈ na majo̱cando̱o̱ˈa ˈo. Ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsonaˈ quia na mˈaⁿ we ndyee nnˈaⁿ na manquiujndaaˈndye cwii nnom na matseiˈtjo̱o̱ñe tsˈaⁿ, maxjeⁿ nntˈuiityeⁿnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Ezúttal harmadszor megyek hozzátok. Két vagy három tanú vallomása alapján megáll minden dolog.


Sa̱a̱ Jesús tîcato̱o̱ˈñê. Sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tandoˈxcoom. 	 De a kit Isten feltámasztott, az nem látott rothadást.


Taˈxˈeena nnoom, jluena: —ˈU Maestro na maˈmo̱o̱ⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ, ˈndii Moisés ñˈoom lua̱a̱yâ na matsonaˈ xeⁿ nncueˈ cwii tsaⁿsˈa ndoˈ nljoñe scoomˈm na tjaaˈnaⁿ ntseinda, quia joˈ tyjee tsˈooˈñeeⁿ cocoom ñˈeⁿ scuuˈ xioom. Nncˈom ntseinaaⁿ ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ cha nntseinoomñê na tjaa ntseinda xioom tˈom. 	 ndván: Mester, Mózes megírta nékünk, ha valakinek testvére meghal, kinek felesége volt, és magzatok nélkül hal meg, hogy annak testvére elvegye [annak] feleségét, és támasszon magot az õ testvérének.


Ee ntyˈiaanda̱a̱yâ xjeⁿ na nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom tˈmaⁿ seitˈmaaⁿˈñe jom, tso: “Luaa nquii tiˈJndaaya na jeeⁿ candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya jom, ñˈeⁿ jom jeeⁿ neiⁿya.” 	 Mert a mikor az Atya Istentõl azt a tisztességet és dicsõséget nyerte, hogy hozzá a felséges dicsõség ilyen szózata jutott: Ez az én szeretett Fiam, a kiben én gyönyörködöm:


Ndoˈ xeⁿ ticalˈue tsˈom yuscu na ñjom ˈnaⁿ xqueeⁿ, quia joˈ cateinquiˈ xqueeⁿ. Sa̱a̱ ncˈe na jeeⁿ tˈmaⁿ matseijnaaⁿˈnaˈ jom na nno̱ⁿ soxqueeⁿ oo na nnteinquiˈ caseii, quia joˈ cañjom ˈnaⁿ xqueeⁿ. 	 Mert ha az asszony nem fedi be fejét, nyiretkezzék is meg, hogy ha pedig éktelen dolog asszonynak megnyiretkezni, vagy megberetváltatni, fedezze be az õ fejét.


Nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na tyoñequiaa Juan tsaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na cwilaˈnaaⁿ nnˈaⁿ fariseos, mˈaⁿna na cwilaˈcwejndoˈndyena cwii xuee. Ndoˈ ntˈomndye joona tyˈentyjaaˈna Jesús, taˈxˈeena nnoom, jluena: —Nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaa Juan cwilaˈcwejndoˈndyena ndoˈ majoˈti cwilˈa nnˈaⁿ fariseos, sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaaˈ, tyoolaˈcwejndoˈndyena. ¿Chiuu na tyoolˈana? 	 A János és a farizeusok tanítványai pedig bõjtölnek vala. Odamenének azért és mondának néki: Mi az oka, hogy Jánosnak és a farizeusoknak tanítványai bõjtölnek, a te tanítványaid pedig nem bõjtölnek?


Ndoˈ tˈuena jom, tjeiiˈna jom nnom ntjom. Joˈ joˈ jlaˈcueeˈna jom. 	 És megfogván õt, kiveték a szõlõn kívül és megölék.


Ndoˈ mati seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na tyuiiˈ tsjoom Sodoma ñˈeⁿ Gomorra na tco ñˈeⁿnaˈ cweˈ tsjaaˈ ˈndiinaˈ. Sˈaaⁿ na ljoˈ cha na mˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na quia nncˈom na talˈana chaˈxjeⁿ tyolˈa naⁿˈñeeⁿ. 	 [ha] Sodoma és Gomora városait elhamvasztotta, végromlásra kárhoztatta, például tévén azokra nézve, a kik istentelenkedni fognak;


’Nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio ˈo nnˈaⁿ fariseos na cwilˈaˈyaˈyoˈ na jeeⁿ yannˈaⁿndyoˈ cweˈ cha queⁿ nnˈaⁿ cwenta. Cantyja ˈnaⁿˈ ˈo jndye nnˈaⁿ wjaachuuñenaˈ na meiⁿchjoo ticaliuna na tisˈa cwilˈana. Matseijomnaˈ ˈo chaˈna ndeiˈluaa na jnda̱ tsu. Meiiⁿ cwico̱ˈ nnˈaⁿ nacjoonaˈ sa̱a̱ ticaliuna na ndeiˈluaa joˈ.” 	 Jaj néktek képmutató írástudók és farizeusok! mert olyanok vagytok, mint a sírok, a melyek nem látszanak, és az emberek, a kik azokon járnak, nem tudják.


¿Aa nntsˈaacheⁿnaˈ na nñequiaaˈ na quianlˈuaaˈ mosoˈ ncˈe na seicana̱a̱ⁿ ñˈoom na sa̱ˈntjomˈ jom? Matseitiuu xocatsaˈ na ljoˈ. 	 Avagy megköszöni-é annak a szolgának, hogy azt mívelte, a mit néki parancsolt? Nem gondolom.


Calaˈno̱ⁿˈyoˈ na nquii Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee malaaˈtiˈ jeeⁿ xueeⁿ ˈo. Tilˈue tsˈoom na nntsuundye meiⁿcwiindye joo nnˈaⁿ na titˈmaⁿti cwiluiindye. 	 Ekképen a ti mennyei Atyátok sem akarja, hogy egy is elveszszen e kicsinyek közül.


Xjeⁿˈñeeⁿ ntˈom nnˈaⁿ jnaⁿna tsˈo̱ndaa Judea, tquiocuena Antioquía. Tyotˈmo̱o̱ⁿna nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilayuˈ joˈ joˈ. Tyoluena na jndeiˈnaˈ na calˈa naⁿˈñeeⁿ costumbre chaˈxjeⁿ ñˈoom na sa̱ˈntjom Moisés na calˈa nnˈaⁿ judíos ñequio yoˈndaa na naⁿnom. Ee xeⁿ ticalacanda̱ naⁿˈñeeⁿ joˈ, jluena na xocaluiˈnˈmaaⁿndye naⁿˈñeeⁿ. 	 Némelyek pedig, kik Júdeából jöttek alá, így tanítják vala az atyafiakat: Ha körül nem metélkedtek Mózes rendtartása szerint, nem idvezülhettek.


Jnda̱ na jndye nnˈaaⁿˈ nqueⁿ na luaaˈ matjoom, tyˈecˈomna jom na jndeiˈnaˈ ee cwilue nnˈaⁿ na jnda̱ seintjeiⁿnaˈ jom. 	 A mint az övéi ezt meghallák, eljövének, hogy megfogják õt; mert azt mondják vala, hogy magán kívül van.


Joˈ jnaⁿ José tsjoom Nazaret, tsˈo̱ndaa Galilea. Tjawaaⁿ tsˈo̱ndaa Judea, tsjoomˈ David na jndyu Belén. Ee juu José cwiluiiñê tsjaaⁿ David. 	 Felméne pedig József is Galileából, Názáret városából Júdeába,a Dávid városába, mely Bethlehemnek neveztetik, mivelhogy a Dávid házából és háznépe közül való volt;


Ncˈe na luaaˈ, tyˈioom tsˈiaaⁿ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na mañequiaa ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ndoˈ tsˈaⁿ na majñoom tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ, na caˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos ñˈoom na xcweti na calaˈyuˈya nˈomna, ñˈoom na mayuuˈ matseina̱ⁿ, nchii cweˈ cantu. 	 A mi végett rendeltettem én hirdetõvé és apostollá (igazságot szólok a Krisztusban, nem hazudok), pogányok tanítójává hitben és igazságban.


’Jeeⁿ lˈue tsjaaⁿˈ, sa̱a̱ xeⁿ nluiˈ na chjeⁿˈnaˈ, ¿ljoˈ ñˈeⁿ cwii nleichjeⁿˈnndaˈnaˈ? 	 Jó a só: de ha a só megízetlenül, mivel sózzák meg?


’Quia joˈ meiⁿnquia na lˈue nˈomˈyoˈ na calˈa nnˈaⁿ ñˈeⁿndyoˈ majoˈti calˈaˈ ˈo ñˈeⁿndye joona. Ee laaˈtiˈ matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyoñeˈquia profetas tandyo xuee. 	 A mit akartok azért, hogy az emberek ti veletek cselekedjenek, mindazt ti is úgy cselekedjétek azokkal; mert ez a törvény és a próféták.


’Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseijndo̱ˈ tsˈom cwii yucachjoo na catsˈaa natia, tsaⁿˈñeeⁿ yati xeⁿ cjuˈnaˈ jom tsˈom ndaaluee na chuˈtyeⁿ xtyoomˈm cwii tsjo̱ˈsuu tˈmaⁿ. 	 A ki pedig megbotránkoztat egyet e kicsinyek közül, a kik én bennem hisznek, jobb annak, hogy malomkövet kössenek a nyakára, és a tenger mélységébe vessék.


Najndyee matseijndo̱ˈa tsˈomˈ na matyˈiomnaˈ na cataaⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ jaa, ndoˈ calana̱a̱ⁿya nnoom cwentaa chaˈtsondye nnˈaⁿ. Quiaaya na quianlˈuaaⁿˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿna. 	 Intelek azért mindenek elõtt, hogy tartassanak könyörgések, imádságok, esedezések, hálaadások minden emberekért,


Juu tsˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿñeti quiiˈntaaⁿˈyoˈ, tsaⁿˈñeeⁿ maxjeⁿ matsonaˈ na candiˈntjoom nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Hanem a ki a nagyobb közöttetek, legyen a ti szolgátok.


Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. Nncueˈntyjo̱ xjeⁿ ndoˈ jeˈ maweˈntyjo̱naˈ quia na nndye nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ jndye ja na cwiluiindyo̱ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿndyo̱ nñequia na nntaˈndoˈna. 	 Bizony, bizony mondom néktek, hogy eljõ az idõ, és az most vagyon, mikor a halottak hallják az Isten Fiának szavát, és a kik hallják, élnek.


Ticatsˈaanaˈ ntyjii na nncwjiiˈa cwenta cwanti ya tsˈiaaⁿ na nlˈa ntˈomcheⁿ, macanda̱ ntyjiiya na Tyˈo̱o̱tsˈom ñeteilˈueeˈñê ja na nncwantjo̱ⁿya nnˈaⁿ na nchii judíos cwentaaⁿˈaⁿ, cha nlaˈcanda̱a̱ˈndyena jo nnoom. Ñetantjo̱ⁿya joona ñequio ñˈomˈndyo̱ya, ndoˈ ñequio ljoˈ na ñentyˈiaana chiuu waa na tyomˈaaⁿya quiiˈntaaⁿna. 	 Mert nem merek szólni semmirõl, a mit nem Krisztus cselekedett volna általam a pogányoknak engedelmességére, szóval és tettel.


Ee profetas, waa ñˈoom na jlaˈljeiina na matsonaˈ: “Mˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ.” Luaaˈ ñeˈcatsonaˈ na ticwii cwii tsˈaⁿ na jnda̱ jndii ñˈoom na maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ jnda̱ seiˈno̱ⁿˈ juunaˈ, tsaⁿˈñeeⁿ nntioñe lˈo̱o̱ya. 	 Meg van írva a prófétáknál: És mindnyájan Istentõl tanítottak lesznek. Valaki azért az Atyától hallott, és tanult, én hozzám jõ.


Quia matseita̱a̱ˈ tsˈom tsˈaⁿ ˈo, nchii mati nlcweˈ ˈo ñˈoom wiˈ cjooˈ tsaⁿˈñeeⁿ. ˈO cataⁿˈyoˈ na Tyˈo̱o̱tsˈom catioˈnaaⁿñê juu. 	 Áldjátok azokat, a kik titeket kergetnek; áldjátok és ne átkozzátok.


Ee cwinduˈyoˈ: Jâ tyandyô̱, jnda̱ teitˈaaˈ ˈnaaⁿyâ. Meiⁿ cwii tjaa na cwimatseitjo̱o̱naˈ jâ. Sa̱a̱ ticaliuˈyoˈ na ˈo laˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na ntyˈiaaˈndye. Laˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na wiˈ cwitjoom, ndoˈ nnˈaⁿ na jñeeⁿˈndye. Laˈxmaⁿˈyoˈ na nchjaaⁿˈyoˈ ndoˈ na ñecantseiˈndyoˈ. 	 Mivel ezt mondod: Gazdag vagyok, és meggazdagodtam és semmire nincs szükségem; és nem tudod, hogy te vagy a nyomorult és a nyavalyás és szegény és vak és mezítelen:


Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na ñequiiˈcheⁿ matseitjo̱o̱ñe, matseixmaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿjndii. Ee cantyjati xjeⁿ na jnaⁿjndyeecheⁿnaˈ chaˈtso, tsaⁿjndii jnaⁿ matseixmaaⁿ. Ndoˈ jnda̱ jndyo Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom na nntseityueeⁿˈeⁿ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ tsaⁿjndii. 	 A ki a bûnt cselekszi az ördögbõl van; mert az ördög kezdettõl fogva bûnben leledzik. Azért jelent meg az Istennek Fia, hogy az ördög munkáit lerontsa.


Ndoˈ joo yolcu na tijndo̱ˈ nˈom jluena nda̱a̱ ncˈiaana na jndo̱ˈ nˈom: “Jeeⁿ ˈo leii, cateijndeiˈyaˈyoˈ seitye na cwileiˈñˈomˈyoˈ ee majaanduuˈ chom ˈnaaⁿyâ.” 	 A bolondok pedig mondának az eszeseknek: Adjatok nékünk a ti olajotokból, mert a mi lámpásaink kialusznak.


Juu na tyowaa na cho̱ˈjnaaⁿya nnom ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ, na tyoqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈnaaⁿˈnaˈ jaa, seicanduuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sˈaaⁿ na mawinom tsˈoom ee na tyˈioom juunaˈ tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Az által, hogy eltörölte a parancsolatokban ellenünk szóló kézírást, a mely ellenünkre volt nekünk, és azt eltette az útból, odaszegezvén azt a keresztfára;


Sa̱a̱ jeˈ jeˈ cwiwitquiooˈ xcweyanaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ ee ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na tyolaˈneiⁿ profetas na tyondyeˈntjom nnoom, cantyjati xjeⁿ na tyotsa̱ˈntjom Nqueⁿ na ticantycwii na mˈaaⁿ. Juu ñˈoom waantyˈiuuˈñeeⁿ jnda̱ seicano̱o̱ⁿ cha nnˈaⁿ meiⁿnquia ndyuaa nnda̱a̱ nlaˈyuˈna ndoˈ nlaˈcanda̱na jo nnoom. 	 Most pedig megjelentetett a prófétai írások által, az örök Isten parancsolata szerint, a hitben való engedelmesség végett minden pogányoknak tudomására adatván,


Ndoˈ tˈo̱ Pedro, matsoom: —Xoquia̱ Ta. Ee meiⁿjom tyooquia̱ cwii nnom na cweˈ cwantindyo oo na tiljuˈ tseixmaⁿnaˈ jo njomˈ nncuˈ. 	 Péter pedig monda: Semmiképen sem, Uram; mert sohasem ettem semmi közönségest, vagy tisztátalant.


Sa̱a̱ ˈo tiñeˈcalayuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ cweˈ ncˈe nchii cwiluiindyoˈ canmaⁿ ntsma̱a̱ⁿˈa. 	 De ti nem hisztek, mert ti nem az én juhaim közül vagytok. A mint megmondtam néktek:


Tyˈo̱o̱tsˈom tqueeⁿˈñê jaa na laˈxmaaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. Ntˈomndyo̱ jaa tjeiiˈñê quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ judíos ndoˈ ntˈom tjeiiˈñê quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ gentiles. 	 A kikül el is hívott minket nemcsak a zsidók, hanem a pogányok közül is,


Ee jnda̱ tueˈntyjo̱ juu xuee na tˈmaⁿti na matseiwˈiityeeⁿ jâ cantyja ˈnaaⁿˈ jnaaⁿyâ. Ndoˈ tjaa ˈñeeⁿ juu na nnda̱a̱ nluiiˈñe na ticatˈuiinaˈ juu joˈ. 	 Mert eljött az õ haragjának ama nagy napja; és ki állhat meg?


Mati tsonndaˈ Jesús nda̱a̱na: —Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, matseijomnaˈ chaˈxjeⁿ na cwiluii quia na majuˈ tsˈaⁿ lqueeⁿ trigo nomtyuaa. 	 És monda: Úgy van az Isten országa, mint mikor az ember beveti a magot a földbe.


Joona ticalaxmaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue chaˈxjeⁿ ja meiⁿ ticatseixmaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Nem e világból valók, a mint hogy én sem e világból vagyok.


Sa̱a̱ jeˈ na tyjeeˈ tiˈjndaˈ luaaˈ na tjatseico̱o̱ⁿ ˈnaⁿˈ ñequio lculjaaˈ, jndaˈjom quioˈjndyo chjoo na tˈmeiiⁿñe jnda̱ seicueˈ cwentaaⁿˈaⁿ.” 	 Mikor pedig ez a te fiad megjött, a ki paráznákkal emésztette föl a te vagyonodat, levágattad néki a hízott tulkot.


Seixueeñenaˈ ndiocheⁿ nacañoomna, ndoˈ jlaˈneiⁿna ñˈeⁿñê cantyja na nlaˈcueeˈ nnˈaⁿ jom quia na nncjaⁿ Jerusalén. 	 Kik dicsõségben megjelenvén, beszélik vala az õ halálát, melyet Jeruzsálemben fog megteljesíteni.


Ndoˈ tˈo̱ Cornelio matsoom: —Xuee jeˈ jnda̱ ñequiee xuee maxjeⁿmeiiⁿ tyomˈaaⁿya naquiiˈ wˈaya. Matseicwejndoˈndyo̱ ndoˈ matseina̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈna quilˈaˈ ˈo nnˈaⁿ judíos na ticwii xuee na ndyee na matmaaⁿ. Juu xjeⁿˈñeeⁿ teitquiooˈñe cwii tsˈaⁿ no̱o̱ⁿ na jeeⁿ caxuee liaaˈ. 	 És Kornélius monda: Negyednaptól fogva mind ez óráig bõjtöltem, és kilencz órakor imádkozám az én házamban; és ímé egy férfiú álla meg elõttem fényes ruhában,


Ee ángeles na lˈa jnaⁿ tîcatseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. Tioom joona naquiiˈ bˈio yuu na jaaⁿñe, na chuˈtyeⁿndyena lˈuaancjo na caljooˈndyetyeⁿna joˈ joˈ na nncwindooˈna hasta quia na nncuˈxeeⁿ chaˈtso. 	 Mert ha nem kedvezett az Isten a bûnbe esett angyaloknak, hanem mélységbe taszítván, a sötétség lánczaira adta oda õket, hogy fenntartassanak az ítéletre;


Ee mayuuˈ yocheⁿ na cwitando̱o̱ˈa ñequio seiiˈa nmeiiⁿñe, cwilaˈncjooˈndyo̱ ee queeⁿ nˈo̱o̱ⁿya na nncˈo̱o̱ⁿya wˈaaxco na waanaˈ cañoomˈluee, 	 Azért is sóhajtozunk ebben, óhajtván felöltözni erre a mi mennyei hajlékunkat;


Ndoˈ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro seicoomˈm ˈndyoo tyochjooˈñeeⁿ na tintseineiⁿ nnom meiⁿcwii tsˈaⁿ na jnda̱ seicandii jom ñˈoomwaaˈ. Jnda̱ chii jñoom tyochjooˈñeeⁿ. 	 Az ezredes tehát elbocsátá az ifjat, meghagyván néki, hogy el ne mondd senkinek, hogy ezeket megjelentetted nékem.


Pablo ñˈeⁿ Silas tyˈena teiˈnomna tsjoom Anfípolis ñˈeⁿ tsjoom Apolonia. Jnda̱ chii tquiena tsjoom Tesalónica yuu waa cwii watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. 	 Miután pedig általmentek Ámfipolison és Apollónián, Thessalonikába érkeztek, a hol volt a zsidóknak zsinagógájok.


Quia joˈ jâ na canchooˈcwiindyô̱ saayâ tsˈo̱ndaa Galilea. Saawaayâ cwii ta yuu na jnda̱ seicandii Jesús na catsaayâ. 	 A tizenegy tanítvány pedig elméne Galileába, a hegyre, a hová Jézus rendelte vala õket.


Ndoˈ xeⁿ mañequiaaⁿ na macandaaˈ tsˈaⁿ na candiˈntjom quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, catsˈaa tsˈiaaⁿˈñeeⁿ ñequio na xcweeˈ tsˈom. Ndoˈ juu tsˈaⁿ na macandaaˈ na maˈmo̱ⁿ nda̱a̱ ncˈiaaˈ, queⁿñe tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 Akár szolgálat, a szolgálatban; akár tanító, a tanításban;


Joˈ chii calcweˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ cataˈndyoˈxcweˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha nntseicanoomˈm jnaⁿˈyoˈ ndoˈ na nñequiaaⁿ na ntseixconaˈ cantyja na cwitsaamˈaⁿˈyoˈ joo nnoom. 	 Bánjátok meg azért és térjetek meg, hogy eltöröltessenek a ti bûneitek, hogy így eljõjjenek a felüdülés idei az Úrnak színétõl.


Ndoˈ catseicandiiya cantyja ˈnaaⁿˈ tiempo na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na nluiˈnˈmaaⁿndye añmaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Hogy hirdessem az Úrnak kedves esztendejét.


Chaˈtso nnˈaⁿ tsjoom Jope jndyena na luaaˈ tuii, ndoˈ jndyendyena tyolayuˈna ñequio Ta Jesús. 	 És tudtára lõn az egész Joppénak; és sokan hivének az Úrban.


Sa̱a̱ ñˈoom na macanda̱, cwii ndoˈ cwiindyoˈ ˈo cˈoom na jnda ntyjii scuuˈ chaˈxjeⁿ na jnda ntyjiiñe cheⁿnquii ndoˈ mati ˈo naⁿlcu calaˈlˈueeˈndyoˈ sˈaaˈyoˈ. 	 nem azért ti is egyen-egyen, ki-ki az õ feleségét úgy szeresse, mint önmagát; az asszony pedig [meglássa,] hogy félje a férjét.


Xuee quia na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ quiaaⁿ na nncˈoom na wiˈ tsˈoom juu. ˈU ntyjiˈ na jeeⁿ tˈmaⁿ teijneiⁿ jâ tsjoom Éfeso. 	 Az Úr engedje meg néki, hogy találjon irgalmasságot az Úrnál ama napon. És hogy mily nagy szolgálatot tett Efézusban, te jobban tudod.


Sa̱a̱ tsˈaⁿ na ticaluiiñe cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom titseiñˈoomˈñe ñˈoom na matseijndaaˈñe Espíritu na cwiluiiñê ee ndooˈ ntyjii tsaⁿˈñeeⁿ na cweˈ ñˈoom na tilˈue joonaˈ. Ee manda̱ tsˈaⁿ na matseixmaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu, juu nnda̱a̱ nntseiˈno̱ⁿˈ. 	 Érzéki ember pedig nem foghatja meg az Isten Lelkének dolgait: mert bolondságok néki; meg sem értheti, mivelhogy lelkiképen ítéltetnek meg.


Titseixmaⁿya na nncuˈxa̱ⁿya nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ. Ncjoˈyoˈ laˈxmaⁿˈyoˈ na nntuˈxeⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Mert mi közöm ahhoz, hogy a kívülvalókról is ítéletet tegyek? avagy ti nem a belüllévõk fölött tesztek-é ítéletet?


Juu na ya na ñeˈcatsˈaa, ticatsˈaa joˈ, ñequiiˈcheⁿ natia na tiñeˈcatsˈaa, juu joˈ matsˈaa. 	 Mert nem a jót cselekeszem, melyet akarok; hanem a gonoszt cselekeszem, melyet nem akarok.


Ndoˈ cwiicheⁿ ñˈoom na teiljeii matsonaˈ: ˈO nnˈaⁿ na nchii judíos, cˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ ñequio nnˈaⁿ na maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiindye cwentaaⁿˈaⁿ. 	 És ismét azt mondja: Örüljetek pogányok az õ népével együtt.


Ndaa winomwaa cwiluiiñenaˈ nioomˈa na ñequio juunaˈ maqua̱ⁿtya̱ⁿya ñˈoom xco cha nnda̱a̱ ntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿ jndyendye nnˈaⁿ. 	 Mert ez az én vérem, az új szövetségnek vére, a mely sokakért kiontatik bûnöknek bocsánatára.


Juu ñˈoom nayaˈñeeⁿ matseicandiinaˈ chiuu machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom na maqueeⁿ jaa na tjaa jnaⁿ laxmaaⁿya jo nnoom ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Jesucristo. Ee waa ñˈoomˈm na teiljeii na matsonaˈ na ljoˈ: “Nquii tsˈaⁿ na maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na tjaa jnaⁿ tseixmaⁿ, catseiyuˈya tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿñê.” 	 Mert az Istennek igazsága jelentetik ki abban hitbõl hitbe, miképen meg van írva: Az igaz ember pedig hitbõl él.


Jnda̱ na jndye nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ na luaaˈ ñˈoom tso Jesús, jlaˈxcwiinndaˈna ljo̱ˈ na nntueeˈna nacjoomˈm. 	 Ismét köveket ragadának azért a zsidók, hogy megkövezzék õt.


Ee jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ na tiñeˈcatueeˈndyecje, majndeiiticheⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cwilue najndeiˈnaˈ na caluii ˈnaaⁿ ntjaaⁿ naⁿnom, jndye ñˈoom na cweˈ cwilaˈneiⁿtonaˈ na cwinquioˈnnˈaⁿnaˈ nnˈaⁿ. 	 Mert van sok engedetlen, hiába való beszédû és csaló, kiváltképen a körülmetélkedésbõl valók,


Tyˈena tquiena tsjoom Capernaum. Quia na tueˈntyjo̱ xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ judíos quia joˈ tjaquieeˈ Jesús naquiiˈ watsˈom. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 És bemenének Kapernaumba; és mindjárt szombatnapon bemenvén a zsinagógába, tanít vala.


Catseitˈmaⁿ tsˈomˈ jâ natia na jnda̱ lˈaayâ chaˈxjeⁿ jâ cwilatˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿyâ nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nda̱a̱yâ. 	 És bocsásd meg a mi vétkeinket, miképen mi is megbocsátunk azoknak, a kik ellenünk vétkeztek;


Tyootsuuˈ nˈo̱o̱ⁿyâ ˈo jo nnom nquii Tsotya̱a̱ya na jeeⁿ xcweeˈ nˈomˈyoˈ na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ. Joˈ chii jndye tsˈiaaⁿ na ya cwileitquiooˈ na cwilˈaˈyoˈ. Ndoˈ jeeⁿ cwiqueⁿya nˈomˈyoˈ na cwiteiˈjndeiˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ ncˈe na wiˈ nˈomˈyoˈ joona. Ndoˈ tîcaˈndyeˈncˈuaaˈndyoˈ na wiˈ na cwitjomˈyoˈ ncˈe na ntyjaaˈ nˈomˈyoˈ Ta Jesucristo. 	 Szüntelenül emlegetve a ti hitetek munkáját, és a ti szeretetetek fáradozását, és a mi Urunk Jézus Krisztus felõl való reménységeteknek állhatatosságát, az Isten elõtt, a mi Atyánk elõtt:


Tso Jesús nda̱a̱na: —Quiolajomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱ ndoˈ ja nntsˈaa na nlaˈtjomˈyoˈ nnˈaⁿ tachii cweˈ calcaa. 	 És monda nékik: Kövessetek engem, és azt mívelem, hogy embereket halásszatok.


ˈO yolcu na mˈaⁿ sˈaaˈyoˈ, malaˈtiˈ catueˈndyoˈcjeˈyoˈ nda̱a̱na cha ˈñeeⁿ joona na tyoolaˈyuˈ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ncˈoolaˈno̱ⁿˈna na mayuuˈ juunaˈ ncˈe na cwiqueⁿnaˈ cwenta chiuu mˈaⁿˈyoˈ joo nda̱a̱na meiiⁿ tyoonduˈyoˈ nda̱a̱na, 	 Hasonlóképen az asszonyok engedelmeskedjenek az õ férjöknek, hogy ha némelyek nem engedelmeskednének is az ígének, feleségük magaviselete által íge nélkül is megnyeressenek;


Ndoˈ na luaaˈ waa, ˈñeeⁿ juu na lˈue tsˈoom na nncˈoom na wiˈ tsˈoom maxjeⁿ joˈ nntsˈaaⁿ, ndoˈ ˈñeeⁿ juu na nntsˈaaⁿ na nntseiquieˈ tsˈom, maxjeⁿ joˈ nluii. 	 Annakokáért a kin akar könyörül, a kit pedig akar, megkeményít.


Naⁿˈñeeⁿ tyoluena na maxjeⁿ wiˈ nntjom Cristo, nquii na nncwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ. Nncueeⁿˈeⁿ ndoˈ nncwandoˈxcoom. Jom tsˈoo najndyee na nncwandoˈxco na chaˈtso nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. Cantyja na nncwandoˈxcoom mˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ judíos ndoˈ nda̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos na nquii Cristo, tsaⁿ na nncwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ, jnda̱ jndyo. 	 Hogy a Krisztusnak szenvedni kell, hogy mint a halottak feltámadásából elsõ, világosságot fog hirdetni e népnek és a pogányoknak.


Matso Felipe nnoom: —Ta, quiaaˈ na nntyˈiaanda̱a̱yâ Tsotyeˈ, quialjoˈcheⁿ nljoya nˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Monda néki Filep: Uram, mutasd meg nékünk az Atyát, és elég nékünk!


Sa̱a̱ xeⁿ nlco tsˈiaaⁿˈñeeⁿ, nntsuuñê cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ. Nqueⁿ nluiˈnˈmaaⁿñê, sa̱a̱ cweˈ ñetomti joˈ. Ndoˈ na luaaˈ nntjoom nntseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈcwijom na ncˈuaaˈ chii jluiiˈñê naquiiˈ chom. 	 Ha valakinek a munkája megég, kárt vall. Õ maga azonban megmenekül, de úgy, mintha tûzön keresztül.


Ncueeˈñeeⁿ nnto̱ˈ nnˈaⁿ na nluena nda̱a̱ ntsjo̱: “Catquiaandyoˈ nacjooyâ”, ndoˈ nluena nda̱a̱ nta: “Calaˈcata̱ˈyoˈ jâ.” 	 Akkor kezdik mondani a hegyeknek: Essetek mi reánk; és a halmoknak: Borítsatok el minket!


ee cwiljoya tsˈo̱o̱ⁿ meiiⁿ na cato̱ⁿˈnaˈ ja ñˈeⁿ Cristo, ndoˈ meiiⁿ nncjuˈwiˈnaˈ añmaaⁿya xeⁿ na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nnteijndeiinaˈ nnˈaⁿya na mañeˈcwii tsjaaⁿ cwiluiindyo̱ ñˈeⁿndyena. 	 rt kívánnám, hogy én magam átok legyek, [elszakasztva] a Krisztustól az én atyámfiaiért, a kik rokonaim test szerint;


Sa̱a̱ machˈeenaˈ xjeⁿ tsˈaⁿ quia na mañequiaañê nnom juu natia na matseiqueeⁿ tsˈoom, ndoˈ juu na matseiqueeⁿ tsˈoom mawjaañˈoomnaˈ jom xjeⁿ ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Hanem mindenki kísértetik, a mikor vonja és édesgeti a tulajdon kívánsága.


Jesús tˈo̱o̱ⁿ, matsoom nnom: —Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ya njomˈ. Xeⁿ ticaluiiñe tsˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ndaatioo ndoˈ ñequio Espíritu, tixocanda̱a̱ nncjaquieeˈñê cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Felele Jézus: Bizony, bizony mondom néked: Ha valaki nem születik víztõl és Lélektõl, nem mehet be az Isten országába.


Quia na ntyˈiaaˈ Jesús joona, tsoom nda̱a̱na: —Catsalaˈcaˈmo̱ⁿndyoˈ nda̱a̱ ntyee. Ndoˈ yocheⁿ na cwiˈoona, jliuna cwa jnda̱ ljuuˈndyena tycuˈñeeⁿ. 	 És mikor õket látta, monda nékik: Elmenvén mutassátok meg magatokat a papoknak. És lõn, hogy míg odamenének, megtisztulának.


Herodes tcuu tcuu tyolˈueeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ sa̱a̱ tîcaljeiiⁿ juu, Jnda̱ joˈ chii tyowajndooñê sondaro ndoˈ sa̱ˈntjoom na cwje naⁿˈñeeⁿ. Jnda̱ joˈ jlueeⁿˈeⁿ ndyuaa Judea. Tjaaⁿ Cesarea na nncˈoomñê joˈ joˈ. 	 ródes pedig mikor elõkérte õt és nem találta, kivallatván az õröket, parancsolá, hogy kivégeztessenek. És lemenvén Júdeából Czézáreába, [ott] idõzött.


Jnda̱ ncue na tsoom na luaaˈ, quia joˈ teiqueeⁿ, ntyˈiaaⁿˈaⁿ na meintyjeeˈ Jesús joˈ joˈ, sa̱a̱ ticwajnaⁿˈaⁿ na nquii Jesús joˈ. 	 mikor ezeket mondotta, hátra fordula, és látá Jézust [ott] állani, és nem tudja vala, hogy Jézus az.


Ee cwantindye joona ñeˈcatˈuena jom, sa̱a̱ meiⁿcwii tsˈaⁿ tîcatˈuii jom. 	 Némelyek pedig közûlök akarják vala õt megfogni, de senki sem veté reá a kezét.


Sa̱a̱ Pedro yacheⁿ jndeiiˈ ñˈoom tˈo̱o̱ⁿ: —Meiiⁿ cˈio̱ ñˈeⁿndyuˈ, sa̱a̱ tijoom cwjiˈndyo̱ cantyja ˈnaⁿˈ. Ndoˈ chaˈtso ncˈiaaⁿˈaⁿ majoˈti jluena. 	 Õ pedig annál inkább erõsíti vala: Ha veled együtt kell is meghalnom, semmiképen meg nem tagadlak téged. Hasonlóképen szólanak vala a többiek is.


Ee na teijaaⁿ ñeˈquioomˈ. Ndoˈ juu liaa tco na ntyjatyˈio naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ tyˈiooˈxcwenaˈ. 	 És meghomályosodék a nap, és a templom kárpitja középen ketté hasada.


Macweˈ joˈ na maco̱ˈa xtya̱ya jo nnom Tsotye Taya Jesucristo, 	 Ezokáért meghajtom térdeimet a mi Urunk Jézus Krisztusnak Atyja elõtt,


Ee chaˈxjeⁿ na macoˈ tsueechom matseixueenaˈ cwii ntyjaaˈ tsjo̱ˈluee xjeⁿ cwiicheⁿ ntyjaaˈnaˈ, maluaaˈ nntseijomnaˈ quia na nndyo̱o̱nndaˈa na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Mert miként a felvillanó villámlás az ég aljától az ég aljáig fénylik; úgy lesz az embernek Fia is az õ napján.


Ndoˈ yocheⁿ na tsacoˈndiiˈndyoˈ, quiaˈyoˈ ñˈoom, canduˈyoˈ na jnda̱ tueˈntyjo̱ na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. 	 Elmenvén pedig prédikáljatok, mondván: Elközelített a mennyeknek országa.


Cwitana cwii luantsa xco jo nnom tio na wacatyeeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ jo nda̱a̱ ñequiee naⁿ na tandoˈ, ndoˈ jo nda̱a̱ ntquiuu nchooˈ ñequiee nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye. Ndoˈ tjaa ˈñeeⁿ juu na nnda̱a̱ nntseiˈnaaⁿˈ luantsaˈñeeⁿ, macanda̱ nquiee nnˈaⁿ na cwii siaⁿnto waljooˈ wenˈaaⁿ nchooˈ ñequiee meiⁿndye. Ee quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue, macanda̱ joona na jnda̱ tjeiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És énekelnek vala mintegy új éneket a királyiszék elõtt, és a négy lelkes állat elõtt és a Vének elõtt; és senki meg nem tanulhatja vala azt az éneket, csak a száz negyvennégy ezer, a kik áron vétettek meg a földrõl.


Chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ na cwiqueⁿ joona xjeⁿ nnˈaⁿ, matˈuiinaˈ ˈnaⁿ na cwintycwii na mawilˈueeˈñe tsˈaⁿ, ñequiiˈcheⁿ laˈxmaⁿnaˈ ñˈoom na cwiqueⁿ nnˈaⁿ na matsa̱ˈntjomnaˈ ñequio ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ naⁿˈñeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 (A mik mind a velök való élés által elfogyasztásra vannak rendelve), az emberek parancsolatai és tanításai szerint?


¿ˈÑeeⁿ cwiluiindyuˈ na matseiˈncjooˈndyuˈ ljoˈ machˈee cwiicheⁿ xˈiaˈ na matseiyuˈ? Ee nquii na matsa̱ˈntjom jom nntso na aa xcwe aa tixcwe machˈeeⁿ. Nljoñeya tsaⁿˈñeeⁿ ee waa najndeii na matseixmaⁿ Jesús na matsa̱ˈntjom jom. 	 Te kicsoda vagy, hogy kárhoztatod a más szolgáját? Az õ tulajdon urának áll vagy esik. De meg fog állani, mert az Úr által képes, hogy megálljon.


Ndoˈ juu xjeⁿˈñeeⁿ, nntaⁿˈyoˈ nnoom ñequio xueya cha catseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja. Ndoˈ quia ljoˈcheⁿ meiⁿ taxocaⁿnaˈ na nntseityˈoondyo̱ nnom jom na nñequiaaⁿ ñˈoom na cwitaⁿˈyoˈ, 	 Azon a napon az én nevemben kértek majd: és nem mondom néktek, hogy én kérni fogom az Atyát ti érettetek;


Ndoˈ tyolaˈtyˈoondye naⁿjndiiˈñeeⁿ nnom Jesús na ticajñoom joona yuu na wiˈ nntjoomna. 	 És kérék õt, hogy ne parancsolja nékik, hogy a mélységbe menjenek.


Quia joˈ mana jluiˈ Pedro quiiˈntaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. Jeeⁿcheⁿ ndyaˈ tyotyˈioom na jnda ntyjeeⁿ. 	 És kimenvén Péter, keservesen síra.


ˈÑeeⁿ ˈo na ñexˈuee, jeˈ tanchˈueeti, jeˈ catsˈaayaaⁿ tsˈiaaⁿ na yati cha nncuaa ljoˈ na nnda̱a̱ nnteijneiⁿ ntˈomcheⁿ na matseitjo̱o̱naˈ joona. 	 A ki oroz vala, többé ne orozzon; hanem inkább munkálkodjék, cselekedvén az õ kezeivel azt, a mi jó, hogy legyen mit adnia a szûkölködõnek.


Jnda̱ joˈ jndiiya cwiicheⁿ jndyee na teicˈuaa cañoomˈluee. Matso: —ˈO nnˈaⁿya na laˈxmaⁿˈyoˈ cwentaya, caluiˈyoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ cha tintsˈaanaˈ na mati ˈo nlaˈjomndyoˈ jnaaⁿna, ndoˈ joˈ joˈ nntjomˈyoˈ nawiˈ tˈmaⁿ na nntjoomna. 	 És hallék más szózatot a mennybõl, a mely ezt mondja vala: Fussatok ki belõle én népem, hogy ne legyetek részesek az õ bûneiben, és ne kapjatok az õ csapásaiból:


Ndoˈ na ljoˈ ¿ˈñeeⁿ joo nntueeˈ jnaⁿ nacjoona? ¿Aa nntsˈaa Cristo? Xocatsˈaaⁿ ee nqueⁿ tquiaañê na tueeⁿˈeⁿ cwentaaya ndoˈ tandoˈxcoom jnda̱ na tueeⁿˈeⁿ. Jeˈ wacatyeeⁿ ntyjaaˈ tsˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya na macaaⁿ ñˈoom ˈnaaⁿya nnom. 	 Kicsoda az, a ki kárhoztat? Krisztus az, a ki meghalt, sõt a ki fel is támadott, a ki az Isten jobbján van, a ki esedezik is érettünk:


Ndoˈ ncˈe na luaaˈ, meiiⁿ na cwiluiiñe Cristo Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ ljeiiⁿ na tcaⁿnaˈ na catseicanda̱a̱ˈñê jo nnom, 	 Ámbár Fiú, megtanulta azokból, a miket szenvedett, az engedelmességet;


Naasón jnda Aminadab, Aminadab jnda Aram, Aram jnda Esrom, Esrom jnda Fares, Fares jnda Judá, 	 z] Aminádábé, [ez] Arámé, [ez] Esroné, [ez] Fáresé, [ez] Júdáé.


¿ˈÑeeⁿ juu cwiluiiñe na cantuñe? Nquii tsˈaⁿ na mañequiaa ñˈoom na nquii Jesús nchii cwiluiiñê Cristo. Tsaⁿˈñeeⁿ cwiluiiñe tsˈaⁿ na mˈaaⁿ nacjooˈ Cristo ee maljoˈyu macwjiˈñe cantyja ˈnaaⁿˈ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Jnaaⁿ Jesucristo. 	 Ki a hazug, ha nem az, a ki tagadja hogy a Jézus a Krisztus? Ez az antikrisztus, a ki tagadja az Atyát és a Fiút.


’Manquiuˈyoˈ tsˈaⁿ na maleichuu lˈo̱ tsˈiaaⁿ cwentaaˈ tiaˈ, waa najneiⁿ. Joˈ na ya machˈeeⁿ cwenta waⁿˈaⁿ. Ndoˈ tjaaˈnaⁿ ljoˈ nntjoom ˈnaaⁿˈaⁿ na niom. 	 Mikor az erõs fegyveres õrzi az õ palotáját, a mije van, békességben van;


cha nñequiaa cheⁿnqueⁿ tmaaⁿˈñeeⁿ nnoom na neiⁿncooˈ caxuee tseixmaⁿnaˈ, na tjaa yuu na cwajndii cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ meiⁿ tjaaˈnaⁿ na cantseiiⁿˈnaˈ meiⁿ tjaa cwiicheⁿ na nljeiˈ na ticuaaya cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, na ñequiiˈcheⁿ tseixmaⁿnaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ canda̱a̱ˈñˈeⁿ matseixmaⁿnaˈ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Hogy majd Önmaga elébe állítsa dicsõségben az egyházat, úgy hogy azon ne legyen szeplõ, vagy sömörgözés, vagy valami afféle; hanem hogy legyen szent és feddhetetlen.


Ndoˈ tso cwiicheⁿ tsˈaⁿ nnom moso: “Ja jnda̱ seijndaya ˈom ljo quiooˈndyo na nlˈa tsˈiaaⁿ ndoˈ jeˈ jo̱cantyˈia aa ndyaaˈ ya nlˈayoˈ. Joˈ chii catsaˈ cwii nayaˈñeeⁿ na catsuˈ nnoom na catseitˈmaⁿ tsˈoom ja.” 	 És másik monda: Öt iga ökröt vettem, és elmegyek, hogy azokat megpróbáljam; kérlek téged, ments ki engem!


Cweˈ joˈ tintseintycwiiˈñe tsˈaⁿ nnom saaⁿˈaⁿ, nnom scoomˈm sa̱a̱ ñequiiˈcheⁿ wanaaⁿ na nlaˈljondyoˈ xeⁿ waa ñˈoom na jnda̱ tˈmaⁿˈyoˈ na ñeˈcalaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ nchii na jndye xuee, tintsˈaanaˈ na tileicalaˈquii nˈomˈyoˈ ndoˈ na ljoˈ nntsˈaa Satanás na nlaˈtjo̱o̱ndyoˈ. 	 Ne foszszátok meg egymást, hanemha egyenlõ akaratból bizonyos ideig, hogy ráérjetek a bõjtölésre és az imádkozásra, azután ismét együvé térjetek, hogy a Sátán meg ne kísértsen titeket, mivelhogy magatokat meg nem tartóztathatjátok.


Juu tsˈaⁿ na tˈoomjndyee sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom juu ñˈeⁿ tsˈo, tyotseixmaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tyuaa. Sa̱a̱ nquii tsˈaⁿ na jnda̱ we cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom, tseixmaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ cañoomˈluee. 	 Az elsõ ember földbõl való, földi; a második ember, az Úr, mennybõl való.


Juu Epafras, cwii ncjoˈyoˈ, matseicwanoom na xmaⁿndyoˈ. Cwiluiiñê tsˈaⁿ na mandiˈntjom nnom Cristo Jesús. Ñequiiˈcheⁿ matseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ na nncwintyjeˈtyeⁿˈyoˈ jo nnom ndoˈ ñequio na xcweeˈ nˈomˈyoˈ na nlˈaˈyoˈ yuu na lˈue tsˈom. 	 Köszönt titeket Epafrás, ki ti közületek való, Krisztusnak szolgája, mindenkor tusakodván ti érettetek imádságaiban, hogy megállhassatok tökéletesen és teljes meggyõzõdéssel az Istennek minden akaratjában.


Jom tˈo̱o̱ⁿ, tsoom nda̱a̱na: —Juu ñˈoom na tqueⁿ Moisés, ¿ljoˈ matsonaˈ na calˈaˈyoˈ? 	 Õ pedig felelvén, monda nékik: Mit parancsolt néktek Mózes?


Jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿ Jesús lˈuuyâ nnoom: —Xeⁿ luaaˈ waa na nntseityeⁿnaˈ tsˈaⁿ ñˈeⁿ scoomˈm, quia joˈ yati na tincoco tsˈaⁿ. 	 Mondának néki tanítványai: Ha így van a férfi dolga az asszonynyal, nem jó megházasodni.


Quia joˈ tqueeⁿˈñê juu, tsoom nnom: “¿Chiuu waayuu ñˈoom na mandii cantyja ˈnaⁿˈ? Quiaaˈ cwenta tsˈiaaⁿ na macheˈ ee maˈndiinaˈ ˈu na mˈaaⁿˈ mosotquiee.” 	 Hívá azért azt, és monda néki: Mit hallok felõled? Adj számot a te sáfárságodról; mert nem lehetsz tovább sáfár.


Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na tileicatseiˈno̱ⁿˈ cantyja ˈnaⁿya, majuˈwiˈnaˈ juu chaˈcwijom tsˈaⁿ na toomñe na tiooñe nacjooˈ tsjo̱ˈ. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na tiñeˈcatseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱, maxjeⁿ nlcoˈwiˈnaˈ jom. Nntseijomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈcwijom tsˈaⁿ na tioo cwii tsjo̱ˈ tˈmaⁿ nacjooˈ, na seitiuujnda̱a̱naˈ juu. 	 Valaki erre a kõre esik, szétzúzatik; a kire pedig ez esik reá, szétmorzsolja azt.


Mati macantyjaaˈ tsˈom Félix na nntso Pablo nnoom aa xoquiñoom sˈom cha nntseicandyaañê tsaⁿˈñeeⁿ. Joˈ chii jndye ndiiˈ tyoqueeⁿˈñê Pablo na tyolaˈneiⁿna. 	 Egyszersmind pedig azt is reményli vala, hogy Pál pénzt ad néki, hogy õt szabadon bocsássa: ezért gyakrabban is magához hivatván õt, beszélget vala véle.


Ndoˈ taxˈa̱a̱yâ nnoom, lˈuuyâ: —ˈU Maestro, ¿ˈñeeⁿ juu seitjo̱o̱ñe nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ na tuiiñe tsaⁿmˈaaⁿˈ na nchjaaⁿˈaⁿ? ¿Aa nqueⁿ oo aa nnˈaⁿ na nda jom? 	 És kérdezék õt a tanítványai, mondván: Mester, ki vétkezett, ez-é vagy ennek szülei, hogy vakon született?


ˈO tyootjomˈyoˈ chaˈna tjoom nnˈaⁿ Israel. Joona tyˈentyjaaˈna sjo̱ Sinaí quia tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom ljeii naqui nda̱a̱na. Juu sjo̱ˈñeeⁿ tyowaa chom na tyoˈoowandiiˈndye. Quia waa cweˈ na jo̱o̱ⁿñe, quia waa jaaⁿ ntom ndoˈ jndeii tyomˈaaⁿ jndye, 	 Mert nem járultatok megtapintható hegyhez, és lángoló tûzhöz, és sûrû homályhoz, és sötétséghez, és szélvészhez,


Jnda̱ joˈ, teinoomˈ ˈom siaⁿnto nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, ñejom teitquiooˈñê nda̱a̱na na majndyendyeti naⁿˈñeeⁿ ndicwaⁿ cwitaˈndoˈna jeˈ sa̱a̱ ntˈom jnda̱ tja̱. 	 Azután megjelent több mint ötszáz atyafinak egyszerre, kik közül a legtöbben mind máig élnek, némelyek azonban el is aludtak;


Maluaaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na matseiyuˈya tsˈomˈ ñˈeⁿñê xeⁿ tjaaˈnaⁿ tsˈiaaⁿ cochˈeenaˈ ñˈeⁿndyuˈ quia joˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na ticwandoˈnaˈ naquiiˈ tsˈomˈ. 	 Azonképen a hit is, ha cselekedetei nincsenek, megholt õ magában.


Ntyˈiaandyoˈ ˈo nnˈaⁿ na tixcwe cwilˈaˈyoˈ. ¿Aa ticaliuˈyoˈ na tsˈaⁿ na mˈaaⁿ na ya ñˈoom juu ñequio tsjoomnancue machˈeenaˈ na jnoomˈm Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Parázna férfiak és asszonyok, nem tudjátok-é, hogy a világ barátsága ellenségeskedés az Istennel? A ki azért e világ barátja akar lenni, az Isten ellenségévé lesz.


Joˈ chii jluena nnoom: —¿Quia joˈ ˈñeeⁿ cwiluiindyuˈ? Catsuˈ cha ya nntˈo̱o̱yâ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jñoom jâ. ¿Chiuu matsuˈ cheⁿnncuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na matseiˈxmaⁿˈ? 	 Mondának azért néki: Kicsoda vagy? Hogy megfelelhessünk azoknak, a kik minket elküldöttek: Mit mondasz magad felõl?


Chii tˈmaⁿ Jesús nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Tsoom nda̱a̱na: —Na mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, yuscumˈaaⁿˈ tsˈaⁿ na jnda̱ tueˈ saaˈ ndoˈ jeeⁿ jñeeⁿˈñê, sa̱a̱ tˈmaaⁿˈti tjoomˈm tsˈom castom, nchiiti chaˈtso ntˈomcheⁿ. 	 Akkor elõszólítván tanítványait, monda nékik: Bizony mondom néktek, hogy ez a szegény özvegy asszony többet vetett, hogynem mind a többi, a kik a perselybe vetettek vala.


Nñoom ndoˈ nntseicwjeⁿ joona. Ndoˈ nñeˈquiaaⁿ ntjom ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. Jnda̱ na jndyena na seineiⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ, jluena: —Tijoom cwancueeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na caluii na luaaˈ. 	 megy és elveszti azokat a munkásokat, és a szõlõt másoknak adja. És mikor ezt hallották, mondának: Távol legyen [az]!


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —Cwa, catsaˈyoˈ. Mana jluiˈna, tyˈequieˈnomna naquiiˈ nˈom calcuˈñeeⁿ. Ndoˈ chaˈwaa tmaaⁿˈ calcuˈñeeⁿ tmaⁿˈnquioyoˈ, mana teiˈtyuˈyoˈ ˈndyoo ndaaluee. Tja̱yoˈ quiiˈ ndaa. 	 És monda nékik: Menjetek. Azok pedig kimenvén, menének a disznónyájba: és ímé az egész disznónyáj a meredekrõl a tengerbe rohana, és oda vesze a vízben.


Ee ticwii cwii tsˈaⁿ na machˈee natia, jeeⁿ jnoomˈm ja na cwiluiindyo̱ naxueeñe. Tsaⁿˈñeeⁿ tiñeˈcatseijomñê ñˈeⁿndyo̱ ja, ee jeeⁿ nquiaⁿˈaⁿ na nntseicano̱o̱ⁿya natia na machˈeeⁿ. 	 Mert minden, a ki hamisan cselekszik, gyûlöli a világosságot és nem megy a világosságra, hogy az õ cselekedetei fel ne fedessenek;


Ndoˈ joo nnˈaⁿ na cwiwilˈueeˈndye ˈnaⁿ na cwilaˈxmaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancuewaañe, matsonaˈ na cˈomna chaˈcwijom na ticajnda nquiuna ljoˈ laˈxmaⁿnaˈ, ee juu na matseixmaⁿ tsjoomnancuewaañe mawjaantycwiinaˈ. 	 És a kik élnek e világgal, mintha nem élnének: mert elmúlik e világnak ábrázatja.


Ee nncwjiˈyuuˈndyuˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ. Nntsuˈ nda̱a̱na cantyja na jnda̱ ntyˈiaˈ jom ndoˈ na jnda̱ jndiˈ ñˈoom na seineiiⁿ njomˈ. 	 Mert leszel néki tanúbizonysága minden embernél azok felõl, a miket láttál és hallottál.


Ndoˈ jndiiya teicˈuaa quiiˈntaaⁿ ñequiee naⁿ na taˈndoˈ na catseineiⁿ tsˈaⁿ, tso: —We tsuaˈxjo lqueeⁿ trigo, na jndanaˈ cwii denario, chaˈxjeⁿ na mawantjom tsˈaⁿ na cwii xuee. Ndoˈ yom tsuaˈxjo lqueeⁿ cebada na jndanaˈ cwii denario, sa̱a̱ tintsaˈ na nntseitjo̱o̱naˈ seitye ñequio winom. 	 És hallék a négy lelkes állat közt szózatot, a mely ezt mondja vala: A búzának mérczéje egy dénár, és az árpának három mérczéje egy dénár; de a bort és az olajt ne bántsd.


Ndoˈ jnda̱ na jluiˈna watsˈom, tyˈena waaˈ Simón ñˈeⁿ Andrés, ndi ñˈeⁿ Jacobo ñˈeⁿ Juan. 	 És a zsinagógából azonnal kimenvén, a Simon és András házához menének Jakabbal és Jánossal együtt.


Sa̱a̱ xeⁿ ˈo tiñeˈcalaˈyuˈyoˈ ñˈoom na seiljeiⁿ, quia joˈ ¿chiuu ya nlˈaˈyoˈ na nlaˈyuˈyoˈ ñˈoom na matseina̱ⁿ? 	 Ha pedig az õ írásainak nem hisztek, mimódon hisztek az én beszédeimnek?


Ee naquiiˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsonaˈ: Quiiˈ tsjoom Sión maqua̱ⁿya cwii tsjo̱ˈ na tseixmaⁿnaˈ tsjo̱ˈ nquii tsiaⁿtsjo̱ˈ wˈaa. Matso Tyˈo̱o̱tsˈom: Ja tjeiiˈa jom cwentaya ndoˈ jeeⁿ ndyaˈ jnda cwiluiiñê; Meiⁿˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñˈeⁿñê, tijoom xuee nntsˈaanaˈ na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na ñentyjaaˈ tsˈom jom. 	 Azért van meg az Írásban: Ímé szegeletkövet teszek Sionban, a mely kiválasztott, becses; és a ki hisz abban, meg nem szégyenül.


Tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —Joo canndye maniom lueˈwˈaayoˈ ndoˈ cantsaa na cwimaˈntyja mati maniom cantquiaayoˈ, sa̱a̱ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee meiⁿ yuu na nncwajndya̱, tjaaˈnaⁿ. 	 És monda néki Jézus: A rókáknak vagyon barlangjok és az égi madaraknak fészkük; de az ember Fiának nincs hová fejét lehajtani.


Jeˈ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, ljoo jnda̱ tyja̱caño̱o̱ⁿya naquiiˈ ntaaⁿˈyoˈ na tˈmaⁿti cwiluiindyo̱ nchiiti juu watsˈom tˈmaⁿ na jeeⁿ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ. 	 Mondom pedig néktek, hogy a templomnál nagyobb van itt.


ˈO nnˈaaⁿya, cantyja ˈnaaⁿˈ na nncwjeeˈnndaˈ Ta Jesucristo cwentaaya ndoˈ na nntjomndyo̱ yuu na mˈaaⁿ, cwitaaⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ 	 Kérünk pedig titeket, atyámfiai, a mi Urunk Jézus Krisztus eljövetelére és a mi õ hozzá leendõ egybegyûlésünkre nézve,


Ee naquiiˈ ñˈoomˈm na teiljeii matsonaˈ chiuu tsoom nnom rey ndyuaa Egipto. Tsoom: “Ja tquiaya na cwiluiindyuˈ rey, cha cantyja ˈnaⁿˈ nleitquiooˈ na jndo̱ya ndoˈ cha nnˈaⁿ na chaˈwaa tsjoomnancue caliuna chiuu tˈmaⁿ tseixmaⁿ xueya.” 	 Mert azt mondja az írás a Faraónak, hogy: Azért támasztottalak téged, hogy megmutassam benned az én hatalmamat, és hogy hirdessék az én nevemet az egész földön.


Sa̱a̱ tyolaˈqueeⁿ nˈomna na lquiena cwii joo na yati yuu na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Joˈ chii tijnaaⁿˈaⁿ na cwiluena na cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaana, ee jnda̱ seijndaaˈñê cwii tsjoom yuu na nncˈomna. 	 Így azonban jobb után vágyódnak, tudniillik mennyei után; azért nem szégyenli õket az Isten, hogy Istenöknek neveztessék, mert készített nékik várost.


Joˈ chii xeⁿ ndicwaⁿ wandoˈ saaⁿˈaⁿ ndoˈ nncˈo̱o̱ⁿ ˈndyoo cwiicheⁿ tsaⁿsˈa quia joˈ matsonaˈ na jom yuscu na cweˈ mˈaaⁿya ñˈeⁿ tsaⁿsˈaˈñeeⁿ. Sa̱a̱ xeⁿ na jnda̱ tueˈ saaⁿˈaⁿ quia joˈ wanaaⁿ na nncoconnaaⁿˈaⁿ ndoˈ xocatsonaˈ na cweˈ mˈaaⁿyaaⁿ ñˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Azért tehát az õ férjének életében paráznának mondatik, ha más férfihoz megy; ha azonban meghal a férje, szabaddá lesz a törvénytõl, úgy hogy nem lesz parázna, ha más férfihoz megy.


Jndii tsaⁿˈñeeⁿ na seineiⁿ Pablo. Ndoˈ nquiee ntyˈiaaⁿˈaⁿ juu, ee seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tseixmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ na matseiyuˈya tsˈom na nlcoˈyanaˈ juu. 	 Ez hallá Pált beszélni: a ki szemeit reá függesztvén, és látván, hogy van hite, hogy meggyógyul,


Ndoˈ quia na jnda̱ tso Jesús ñˈoomwaaˈ, cwii naⁿˈñeeⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom na tyomˈaⁿ joˈ joˈ tquiaa tsaⁿˈñeeⁿ ndaˈ watmeiⁿ jom. Tso tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —¿Aa laaˈtiˈ mawˈo̱ˈ ˈndyoo nquii tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ ntyee cwentaaya? 	 Mikor pedig õ ezeket mondja vala, egy a poroszlók közül, a ki ott áll vala, arczul üté Jézust, mondván: így felelsz-é a fõpapnak?


Ncˈe na ljoˈ, jaa nnˈaⁿ na cwilayuuˈa laˈxmaaⁿya na cateixˈa̱a̱ya joona na nnteijndeiiya na cwiˈoonquiana ñˈoom na mayuuˈ. 	 Nékünk azért be kell fogadnunk az ilyeneket, hogy munkatársaikká lehessünk az igazságban.


Jndyendye nnˈaⁿ tyˈentyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ. Ndoˈ seinˈmaaⁿ chaˈtso nnˈaⁿwii joˈ joˈ. 	 És követé õt nagy sokaság, és meggyógyítá ott õket.


Ndoˈ mati nquii Espíritu Santo macwjiˈyuuˈñê na ljoˈ nda̱a̱ya, na tsoom: 	 Bizonyságot tesz pedig errõl mi nékünk a Szent Lélek is, mert minekutána elõre mondotta:


Joˈ chii tacalaneiⁿˈyoˈ cantu, cwii ndoˈ cwiindyoˈ catseineiⁿ ñˈoom na mayuuˈ ñˈeⁿ ncˈiaaˈ ee chaˈtsondyo̱ cwiluiindyo̱ cwii cwii nnom ljoˈ na tjacañjoomˈñe seiiˈ Cristo. 	 Azért levetvén a hazugságot, szóljatok igazságot, kiki az õ felebarátjával: mert egymásnak tagjai vagyunk.


Sa̱a̱ quia jndyena na luaaˈ tso Jesús, quia joˈ chaˈtso nnˈaⁿ na tooˈndye watsˈom, jeeⁿcheⁿ ndyaˈ jlaˈwjeena. 	 És betelének mindnyájan haraggal a zsinagógában, mikor ezeket hallották.


Jnda̱ chii ntyˈiaaⁿˈaⁿ ndiocheⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na meindyuaandye nacañomˈm, tsoom nda̱a̱na: —Queⁿˈyoˈ cwenta, ncjoˈyoˈ cwiluiindyoˈ tsondyo̱ ñequio ndyentyjo̱. 	 Azután elnézvén köröskörül a körülötte ülõkön, monda: Ímé az én anyám és az én testvéreim.


Nntsˈaacheⁿnaˈ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na nncwaxˈeeⁿ: “¿Chiuu nluiiyuu na nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱? ¿Chiuu mmaⁿˈ seiˈ na nlaˈxmaⁿna?” 	 De mondhatná valaki: Mi módon támadnak fel a halottak? és minémû testtel jönnek ki?


Tsoti Pedro: —ˈO nnˈaⁿya Israel, candyeyaˈyoˈ na nntsjo̱o̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús tsaⁿ na jnaⁿ Nazaret. Tquiooˈ na nquii Tyˈo̱o̱tsˈom jñom jom ee jndye nnom tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ sˈaaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na nchii na nnda̱a̱ nnluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa, meiⁿ xocjaantyjo̱o̱ˈ nˈom nnˈaⁿ chiuu tuiiyuu. Ndoˈ ˈo manquiuˈyoˈ na ljoˈ ee cantyja najndeii na matseixmaⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ na tyochˈee Jesús ˈnaaⁿ tˈmaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Izráelita férfiak, halljátok meg e beszédeket: A názáreti Jézust, azt a férfiút, a ki Istentõl bizonyságot nyert elõttetek erõk, csudatételek és jelek által, melyeket õ általa cselekedett Isten ti köztetek, a mint magatok is tudjátok.


Nquiee apóstoles ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilayuˈ tsˈo̱ndaa Judea, jndyena na mati nnˈaⁿ na nchii judíos jnda̱ toˈñoomna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Meghallák azonban az apostolok és a Júdeában levõ atyafiak, hogy a pogányok is bevették az Istennek beszédét.


Mati cˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ ndoˈ calajomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱ na mˈaaⁿya na neiⁿya. 	 Azonképen ti is örüljetek, és örüljetek együtt velem.


Ee nchii naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ nncueeˈnaˈ. Maxjeⁿ tsˈom tsiaⁿˈaⁿ nncueeˈnaˈ, jnda̱ chii nnteiⁿˈeⁿ juunaˈ. Luaaˈ tsoom na maˈmo̱o̱ⁿ na ya nlcwaˈ tsˈaⁿ chaˈtso nnom nantquie. 	 Mert nem a szívébe megy be, hanem a gyomrába; és az árnyékszékbe kerül, a mely minden eledelt megtisztít.


Quia joˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tsjoom Antioquía tyˈioomna tsˈiaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. Joˈ chii tyˈena. Teinomna ndyuaa Fenicia ñequio Samaria. Tyolacandiina nnˈaⁿ na cwilayuˈ joˈ joˈ na mati nnˈaⁿ na nchii judíos macwilcweˈ nˈom, macwilayuˈna. Ndoˈ quia na jndye naⁿˈñeeⁿ na ljoˈ, chaˈtsondyena tquiaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿna. 	 Õk tehát kikísértetvén a gyülekezettõl, általmentek Fenicián és Samárián, elbeszélve a pogányok megtérését; és nagy örömet szerzének az összes atyafiaknak.


Luaa waa ñˈoom na tyonda̱a̱yâ na tyoñequiaa Jesucristo na cwitˈmo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ, cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom na xueeñe meiⁿ tjaaˈnaⁿ na matseixmaaⁿ na jaaⁿ. 	 És ez az az üzenet, a melyet tõle hallottunk és hirdetünk néktek, hogy az Isten világosság és nincsen õ benne semmi sötétség.


Ndoˈ matso Jesús nnom: —ˈO maxjeⁿ tixocalaˈyuˈyoˈ na waa najndo̱ xeⁿ ticantyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ na nntsˈaa yuu na xocanda̱a̱ na nluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa. 	 Monda azért néki Jézus: Ha jeleket és csodákat nem láttok, nem hisztek.


Waa ñˈoom na cwiindyoˈ ˈo mañˈoom tsondyee tˈmaⁿ ndoˈ na ljoˈ meiⁿ nnˈaⁿ na tyoolaˈtˈmaaⁿˈndye Tyˈo̱o̱tsˈom tiquilˈana na luaaˈ. 	 Általában hallatszik köztetek paráznaság, még olyan paráznaság is, a milyen a pogányok között sem említtetik, hogy valaki atyjának feleségét elvegye.


Jluiˈ Jesús tsjoomˈñeeⁿ, tjalcweeⁿˈeⁿ ndyuaa tsjomˈm. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê tyˈena ñˈeⁿñê. 	 És kiméne onnét, és méne az õ hazájába, és követék õt az õ tanítványai.


Ndoˈ quia na tueeˈcañoom Simón Pedro joˈ joˈ, na cwijndyontyjo̱o̱ⁿ naxa̱ⁿˈa, jom tjaqueⁿˈeⁿ hasta naquiiˈcheⁿ tseiˈtsuaa. Mati ntyˈiaaⁿˈaⁿ joo liaaˈñeeⁿ na ñechuˈtyjooñe Jesús meindyuaanaˈ joˈ joˈ. 	 gjöve azután Simon Péter [is] nyomban utána, és beméne a sírba: és látá, hogy a lepedõk ott vannak.


Mati ntyˈiaaⁿˈaⁿ cwii yuscu na jnda̱ ljoñe, na jeeⁿ jñeeⁿˈñe. Tsaⁿˈñeeⁿ tjacjoomˈm we tsjo̱ˈñjeeⁿ na ticajndanaˈ joˈ joˈ. 	 Láta pedig egy szegény özvegy asszonyt is, hogy abba két fillért vete.


Matso: “Ja cwiluiindyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaˈ weloˈ Abraham tsaⁿ na ñetˈoom teiyoticheⁿ, ñˈeⁿ Isaac, ñˈeⁿ Jacob.” Quia na jndii Moisés na ljoˈ, teiñê na macatyˈueeⁿ. Meiⁿ tîcˈoomtˈmaaⁿˈñê tsˈoom na nntyˈiaaⁿˈaⁿ. 	 Én vagyok a te atyáidnak Istene, Ábrahámnak Istene, és Izsáknak Istene, és Jákóbnak Istene. Mózes pedig megrémülvén, nem meré megnézni.


Ndoˈ joˈ joˈ tyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ. Ndoˈ mati tyˈioomna cwiicheⁿ we tsˈaⁿ noomˈnaaⁿ. Cwii cwii tsˈaⁿ ñoom tsˈoomˈnaaⁿ na cwii ntyjaaⁿˈaⁿ, ndoˈ mˈaaⁿñê xcwe. 	 A hol megfeszíték õt, és õ vele más kettõt, egyfelõl, és másfelõl, középen pedig Jézust.


Quia joˈ cwii na ntquieeˈ ángelesˈñeeⁿ na tyoleiˈcho ntquieeˈ watso, tyjeˈcañoom ja. Tsoom no̱o̱ⁿ: —Candyoˈ luaa ndoˈ mˈmo̱o̱ⁿya njomˈ na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ tsjoom tˈmaⁿˈñeeⁿ na wacatyeeⁿnaˈ cjooˈ jndye ndaa. Juu tsjoomˈñeeⁿ matseijomnaˈ chaˈcwijom cwii sculjaaˈ. 	 És jöve egy a hét angyal közül, a kinél a hét pohár vala, és szóla velem, mondván nékem: Jövel, és megmutatom néked a nagy paráznának kárhoztatását, a ki a sok vizen ül;


Joˈ chii catjeiˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿyâ na cwiluiindyô̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nnom Cristo, ndoˈ na cwitˈmo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ nnˈaⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na wantyˈiuuˈ tyomˈaⁿnaˈ. 	 Úgy tekintsen minket az ember, mint Krisztus szolgáit és Isten titkainak sáfárait.


Joˈ chii tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro sa̱ˈntjoom na cˈooñˈom naⁿˈñeeⁿ Pablo naquiiˈ wˈaa yuu cwicˈeeⁿna. Matsoom: —Catjaˈyoˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ cha nntsoom ljoˈ sˈaaⁿ ee ñeˈcaljeiiya chiuu na jeeⁿ jlaˈxuaa nnˈaⁿ nacjoomˈm. 	 Parancsolá az ezredes, hogy vigyék õt a várba, mondván, hogy korbácsütésekkel vallassák ki õt, hogy megtudhassa, mi okért kiabáltak úgy reá.


Ticwii cwiindyoˈ ˈo, caljoya tsˈom chiuu waa na jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na matseixmaⁿ quia na tˈmaaⁿ juu. Luaaˈ waa ñˈoom na mañequiaaya nda̱a̱ nnˈaⁿ chaˈtso ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjeeⁿˈeⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Csak a mint kinek-kinek adta az Isten, a mint kit-kit elhívott az Úr, úgy járjon. És minden gyülekezetben ekképen rendelkezem.


Sa̱a̱ juu tsaⁿntjom na nchii cwiluiiñê tyˈoyoˈ ee cweˈ machˈeeⁿ cwenta jooyoˈ, noomˈm na ndyocwjeeˈcañoom lobo. Quia joˈ maˈñeeⁿ canmaⁿˈñeeⁿ, maleinoom. Ndoˈ juu loboˈñeeⁿ mantyjo̱ ndoˈ matˈuii jooyoˈ. 	 A béres pedig és a ki nem pásztor, a kinek a juhok nem tulajdonai, látja a farkast jõni, és elhagyja a juhokat, és elfut: és a farkas elragadozza azokat, és elszéleszti a juhokat.


Tsˈaⁿ na maqua̱ⁿ na tjaa jnaⁿ tseixmaⁿ, nncˈoom cantyja ˈnaⁿya ncˈe na matseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿndyo̱; sa̱a̱ xeⁿ lcweˈntyaaⁿˈaⁿ cantyja ˈnaⁿya, xocˈo̱o̱ⁿya na neiⁿya jom. 	 Az igaz pedig hitbõl él. És a ki meghátrál, abban nem gyönyörködik a lelkem.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. Juu maná na tquiaa Moisés nchii cwiluiiñenaˈ tyooˈ na jnaⁿ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ nquii Tsotya̱ya mañequiaaⁿ juu na mayuuˈ na jnaⁿ na mˈaaⁿ cañoomˈluee na matseijomnaˈ juu chaˈna tyooˈ. 	 Monda azért nékik Jézus: Bizony, bizony mondom néktek: nem Mózes adta néktek a mennyei kenyeret, hanem az én Atyám adja majd néktek az igazi mennyei kenyeret.


Matsˈaa chaˈtso nmeiⁿˈ ncˈe ñˈoom naya na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cwiluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ cha mati nntseijomndyo̱ ñequio naya na cwitoˈñoom nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Ezt pedig az evangyéliomért mívelem, hogy részestárs legyek abban.


Sa̱a̱ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tjantyˈeetinaˈ, tjawijndyendyeti nnˈaⁿ tyolayuˈ. 	 Az Istennek ígéje pedig növekedik és terjed vala,


Ee tjaaweeˈ tsˈoom na matseicañeeⁿ nnˈaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ na juu na jeeⁿ cajnda na tseixmaⁿ Cristo na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom, mati mˈaaⁿ joˈ cwentaˈ ˈo. Juu ñˈoom wantyˈiuuˈñeeⁿ, luaa maˈmo̱ⁿnaˈ: Cristo mˈaaⁿñê naquii nˈomˈyoˈ, na juu joˈ mañequiaanaˈ na cwicantyjaaˈ nˈomˈyoˈ na nlaˈjomndyoˈ na nluiitˈmaⁿñê. 	 kikkel az Isten meg akarta ismertetni azt, hogy milyen nagy a pogányok között eme titok dicsõségének gazdagsága, az [tudniillik,] hogy a Krisztus ti köztetek van, a dicsõségnek ama reménysége:


Tsˈaⁿ na machˈee cwenta ˈndyootsˈa tiomˈñeeⁿ, matseicanaaⁿñe na nncwinoom. Ndoˈ joo canmaⁿˈñeeⁿ na mateixˈeeⁿ cwitaˈjnaaⁿˈyoˈ jñeeⁿˈeⁿ. Macwjeeⁿˈeⁿ ncueeyoˈ, wjaachom jooyoˈ. 	 nek az ajtónálló [ajtót] nyit; és a juhok hallgatnak annak szavára; és a maga juhait nevökön szólítja, és kivezeti õket.


Tilaˈnchqueeⁿˈndyoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na laˈxmaⁿˈyoˈ. Cjooˈ nˈomˈyoˈ na cwindyeˈntjomˈyoˈ nnom Jesucristo. 	 igyekezetben ne [legyetek] restek; lélekben buzgók [legyetek;] az Úrnak szolgáljatok.


Ee nñeˈquia nnˈaⁿ cwenta ja luee nnˈaⁿ gentiles, nlaˈjnaaⁿˈna ja, cwajndii ñˈoom na nluena cjoya ndoˈ njñomna ndaajnaⁿˈ ja. 	 Mert a pogányok kezébe adatik, és megcsúfoltatik, és meggyaláztatik, és megköpdöstetik;


Tiñeˈquiandyoˈ na nntjeiiˈ naⁿmˈaⁿˈ naya ˈnaⁿˈyoˈ na jeeⁿ jndanaˈ na cweˈ cwilˈayana na jeeⁿ nioomˈ nˈomna ndoˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena ángeles. Joona cwitiiˈndyena cantyja ˈnaaⁿ ñˈoom na tyoontyˈiaana na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cwilaˈsˈandyena ncˈe ñˈoom na mˈaaⁿˈ nˈom nquieena. 	 Senki tõletek a pálmát el ne vegye, kedvét találván alázatoskodásban és az angyalok tisztelésében, a melyeket nem látott, olyakat tudakozván, ok nélkül felfuvalkodván az õ testének értelmével.


Ee cantyja na sˈaaⁿ, tˈmo̱ⁿnaˈ chiuu waa najndeii na matseixmaaⁿ. Sˈaaⁿ na tˈoomˈndye nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye cheⁿnquiee cantyja na cwilaˈtiuu. 	 Hatalmas dolgot cselekedék karjának ereje által, elszéleszté az õ szívök gondolatában felfuvalkodottakat.


Jnda̱ wjaawindyooˈ na nntuˈxeⁿndyoˈ. Ee ˈo laˈxmaⁿˈyoˈ chaˈcwijom lqueeⁿ na ndicwaⁿ cwajndii. Luaa tsˈiaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ lqueeⁿ. Matseicueeñe tsˈaⁿ lqueeⁿ trigo, cha ya ya nljuˈnaˈ. Quia na jnda̱ ljuˈya lqueeⁿˈñeeⁿ, mana nntseiweeⁿ joonaˈ tsˈom tsa̱ˈ. Sa̱a̱ lqueeⁿ lueˈ ñˈeⁿ toˈ njñoom chom joˈ. Maluaaˈ matseijomnaˈ na machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom. Nnˈaⁿ na ya cwilˈa macoˈñoom joona sa̱a̱ nnˈaⁿ na tisˈa cwilˈa, nntseicoom joona ñequio chom na tijoom canduuˈ. 	 Kinek szórólapátja kezében van, és megtisztítja szérûjét; és a gabonát az õ csûrébe takarja, a polyvát pedig megégeti olthatatlan tûzzel.


cha nlueeⁿˈeⁿ na nncjaanquiuˈnnˈaaⁿ Gog ñˈeⁿ Magog, joˈ joˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ chaˈwaa tsjoomnancue. Ndoˈ nntseitjoom sondaro ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ na nlˈana tiaˈ. Jndyendyena hasta matseijomnaˈ chaˈna jndye teiˈ ˈndyoo ndaaluee. 	 És kimegy, hogy elhitesse a föld négy szegletén lévõ népeket, a Gógot és a Magógot, hogy egybegyûjtse õket háborúra, a kiknek száma, mint a tenger fövenye.


Jluiˈ yuscuˈñeeⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ, taxˈeeⁿ nnom tsoñeeⁿ: —Naⁿ, ¿ljoˈ nlcaaⁿˈa? Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ nnom jnaaⁿ: —Caⁿˈ xqueⁿ Juan, tsaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ. 	 Az pedig kimenvén, monda az õ anyjának: Mit kérjek? Ez pedig mondja: A Keresztelõ János fejét.


’¿Chiuu na cwinduˈyoˈ na Ta ja quia na cwiˈmaⁿˈyoˈ ja ndoˈ tiñeˈcalacanda̱ˈyoˈ ñˈoom na matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ? 	 Miért mondjátok pedig nékem: Uram! Uram! ha nem mívelitek, a miket mondok?


Tsoom: —Queⁿˈyoˈ cwenta, macwitsaawaaya Jerusalén. Ndoˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nñequiaa tsˈaⁿ cwenta ja luee ntyee na cwiluiitquiendye, ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés na nlaˈjndaaˈndyetyeⁿna na nncˈio̱ ndoˈ nñeˈquiana cwenta ja luee nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Mondván: Ímé, felmegyünk Jeruzsálembe, és az embernek Fia átadatik a fõpapoknak és az írástudóknak, és halálra kárhoztatják õt, és a pogányok kezébe adják õt;


Ncˈe na tjacantyja na wiˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jaa, juu na nnaⁿ nandyeticheⁿ, njñoom juu na nntseixueeñe jo nda̱a̱ya. 	 A mi Istenünk nagy irgalmasságáért, a melylyel meglátogatott minket a naptámadat a magasságból,


Quia na tyomˈaaⁿ Jesús cwii tsjoom, tyjeeˈcañoom cwii tsaⁿsˈa na chaˈwaañe chuu tycu lepra. Quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ Jesús, tjacwanquioom nomtyuaa, sˈaaⁿ tyˈoo, tsoom: —Ta, ntyjii na ˈu nnda̱a̱ nntseinˈmaⁿˈ ja, xeⁿ lˈue tsˈomˈ. 	 lõn, hogy mikor az egyik városban vala, ímé [vala ott] egy poklossággal teljes ember: és mikor meglátta Jézust, arczra borulva kéré õt, mondván: Uram, ha akarod, megtisztíthatsz engem!


Manquiujndaaˈndyoˈ quia tjo̱nquiajndya̱a̱ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ, tˈo̱o̱ⁿya na wiiˈa. 	 Tudjátok pedig, hogy testem erõtelensége miatt hirdettem néktek az evangyéliomot elõször.


Jnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ, joˈ na ja Pablo mˈaaⁿya pra̱so cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús cha cateijndeiinaˈ ˈo nnˈaⁿ gentiles, 	 ért [vagyok] én, Pál, a Krisztusnak foglya ti érettetek, a pogányokért;


Ncˈe na luaaˈ, chaˈwaati xuee calaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ nqueⁿ na ticantycwii na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom, nqueⁿ na wanoomˈm ndoˈ na wanoomˈm, nqueⁿ na leicanda̱a̱ ntyˈiaa tsˈaⁿ jom, na macanda̱ nqueⁿ cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na jndo̱ˈ tsˈoom. 	 Az örökkévaló királynak pedig, a halhatatlan, láthatatlan, egyedül bölcs Istennek tisztesség és dicsõség örökkön örökké! Ámen.


¿Aa ticjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ na jnda̱ tsjo̱o̱ya ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ quia na ñetˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ? 	 Nem emlékeztek-é, hogy megmondtam néktek ezeket, a mikor még ti nálatok valék?


Mantyjiiya chiuu waa tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya na cwilˈaˈyoˈ. Cantyˈiaˈyoˈ, jnda̱ seicanaaⁿndyo̱ cwii chaˈcwijom ˈndyootsˈa jo nda̱a̱ˈyoˈ cha nnda̱a̱ nntjeiˈyuuˈndyoˈ cantyja ˈnaⁿya, ndoˈ tjaa ˈñeeⁿ juu nnda̱a̱ nntseicuˈ. Ee meiiⁿ titˈmaⁿ waa na jnda̱ˈyoˈ, sa̱a̱ cwilacanda̱ˈyoˈ ñˈoomya meiⁿ tyootjeiˈndyoˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 Tudom a te dolgaidat (ímé adtam elõdbe egy nyitott ajtót, a melyet senki be nem zárhat), hogy kevés erõd van, és megtartottad az én beszédemet, és nem tagadtad meg az én nevemet.


’Jndye nnˈaⁿ hasta ndiocheⁿ tsjoomnancue nncˈomna na jndoona ˈo ncˈe na mˈaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya. Joˈ na nlaˈquioo nnˈaⁿ ˈo luee nnˈaⁿ na nntaˈwiˈna ˈo, ndoˈ nlaˈcwjeena ˈo. 	 Akkor nyomorúságra adnak majd benneteket, és megölnek titeket; és gyûlöletesek lesztek minden nép elõtt az én nevemért.


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na maniom na maleichuu, nloˈñomti. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na tjaaˈnaⁿ na cuaa lˈo̱, nluiˈñˈeⁿ cwanti na maleiñˈoom. 	 s] [õ monda]: Mert mondom néktek, hogy mindenkinek, a kinek van, adatik; a kinek pedig nincs, még a mije van is, elvétetik tõle.


Ee waa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: “Tincwjaaˈndyuˈ bosa ˈndyoo quiooˈjndyo na machˈee tsˈiaaⁿ.” Ndoˈ mati waa cwiicheⁿ ñˈoom na matsonaˈ: “Naⁿntjom laxmaⁿna na nntoˈñoomna na cwitantjomna.” 	 Mert azt mondja az Írás: A nyomtató ökörnek ne kösd be a száját; és: Méltó a munkás a maga jutalmára.


Ee cantyja na cwilˈa naⁿˈñeeⁿ cwitˈmo̱o̱ⁿna na juu ljeiiˈñeeⁿ teiljeiinaˈ naquiiˈ nˈomna ee juu na mˈaaⁿˈ nˈomna maˈmo̱ⁿnaˈ na ljoˈ. Juu joˈ macwjiˈyuuˈñenaˈ na manquiuna quia cwilˈana yuu na ya, ndoˈ yuu na tia. 	 Mint a kik megmutatják, hogy a törvény cselekedete be van írva az õ szívökbe, egyetemben bizonyságot tévén arról az õ lelkiismeretök és gondolataik, a melyek egymást kölcsönösen vádolják vagy mentegetik.)


Manquiuuya na chaˈtso na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom hasta xjeⁿ jeˈcheⁿ jeeⁿ cwitcweenaˈ nawiˈ cwitjoom joonaˈ chaˈxjeⁿ maquiinaˈ yuscu na matseincuii. 	 Mert tudjuk, hogy az egész teremtett világ egyetemben fohászkodik és nyög mind idáig.


Quia joˈ teitquiooˈ cwii ˈnaaⁿ tˈmaⁿ tsjo̱ˈluee na maˈmo̱ⁿnaˈ chiuu cwinluii. Ntyˈiaya cwii yuscu cweⁿ ñeˈquioomˈ chaˈcwijom liaⁿˈaⁿ. Meintyjeeⁿˈeⁿ nacjooˈ chiˈ ndoˈ ñjom cwii corona xqueeⁿ na chuuˈ canchooˈwe cancjuu. 	 És láttaték nagy jel az égben: egy asszony, a ki a napba vala felöltözve, és lábai alatt vala a hold, és az õ fejében tizenkét csillagból korona;


Mati Satanás xeⁿ mato̱ⁿˈñe cheⁿnqueⁿ, quia joˈ ¿chiuu nntsˈaayuunaˈ na nljotyeⁿ cantyja na matsa̱ˈntjoom? Luaaˈ matsjo̱o̱ya ee ˈo cwinduˈyoˈ na ja macwjiiˈa naⁿjndii naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ ncˈe Beelzebú. 	 És a Sátán is ha õ magával meghasonlik, mimódon állhat meg az õ országa? mert azt mondjátok, hogy én a Belzebúb által ûzöm ki az ördögöket.


Teinom chaˈna quinˈoom xuee na tyotsaayâ chii squia̱a̱yâ ndaaluee Adria. Lomañjaaⁿ majuˈ jndye wˈaandaa na wjaanaˈ. Chaˈna xcwe tsjom ndoˈ jlaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ na cwileiñˈom wˈaandaa na manndyooˈ nntsquia̱a̱yâ yuu mˈaaⁿ tyuaa. 	 Mikor pedig a tizennegyedik éjszaka eljött, a mint ide s tova hányatánk az Ádrián, éjféltájban észrevevék a hajósok hogy valami szárazföld közelget hozzájok.


Jnda̱ joˈ nnˈaⁿ na cwileiñˈom wˈaandaa jlaˈtiuuna na nleiˈnomna. Joˈ chii tyˈena sta wˈaandaa. Cweˈ lˈayana na ndooˈ cwitueeˈna ncjo naquiiˈ ndaaluee na nlˈanaˈ na nncjaameintyjeˈcheⁿ wˈaandaa. Sa̱a̱ tiyuuˈ, ee xuljoo cwitueeˈna quiiˈ ndaaluee na nleiˈnomna. 	 A hajósok pedig mikor el akarának menekülni a hajóból, és a csolnakot lebocsáták a tengerre, annak színe alatt, mintha a hajó orrából vasmacskákat akarnának vetni,


Ee ljeii na tqueⁿ Moisés, tîcanda̱a̱ nlqueⁿnaˈ na tjaa jnaⁿ laxmaaⁿya ee tjaaˈnaⁿ najndeii na matseixmaⁿnaˈ cha nlaˈcanda̱a̱ya juunaˈ ee laˈxmaaⁿya nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye. Sa̱a̱ yuu na tîcanda̱a̱ nntsˈaa juunaˈ, nquii Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ sˈaaⁿ. Ee jñoom Jnaaⁿ na tsˈaⁿ chaˈna jaa nmeiiⁿ, na juu nncueˈ cwentaa jnaaⁿya. Ndoˈ na ljoˈ seijndaaˈñê na cwintycwii najndeii na matseixmaⁿ jnaⁿ na cˈo̱o̱ⁿya nacje ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Mert a mi a törvénynek lehetetlen vala, mivelhogy erõtelen vala a test miatt, az Isten az õ Fiát elbocsátván bûn testének hasonlatosságában és a bûnért, kárhoztatá a bûnt a testben.


Tquiana winom na nncˈom na tjoomˈnaˈ ñequio cwii nasei na ja. Sa̱a̱ taticˈom quia ljeiiⁿ na tjoomˈ naseiˈñeeⁿ. 	 Méreggel megelegyített eczetet adának néki inni; és megízlelvén, nem akara inni.


Nquiuˈyoˈ na mañequiaa ljeii na tqueeⁿ na wanaaⁿ na cwilˈaˈyoˈ costumbreˈñeeⁿ meiⁿ xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya. Ndoˈ na luaaˈ waa, chiuu na cwilaˈwjeeˈyoˈ ja ncˈe na juu xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya seinˈmaⁿya cwii tsˈaⁿ na wiiˈ. 	 Ha körülmetélhetõ az ember szombaton, hogy a Mózes törvénye meg ne romoljon; én rám haragusztok-é, hogy egy embert egészen meggyógyítottam szombaton?


Ee xeⁿ ˈu na ntyjiˈ chiuu wanaaⁿ na nntsaˈ, mawacatyeⁿˈ cwii joo yuu na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ cwii na cweˈ nnˈaⁿ lˈa, ndoˈ cwii tsˈaⁿ na tityeⁿ na matseiyuˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ ˈu joˈ, nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na macheˈ na luaaˈ, nncˈomtˈmaaⁿˈñe tsˈoom na mati lcwaaⁿˈaⁿ ˈnaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ tyˈo̱o̱ˈñeeⁿ. 	 Mert ha valaki meglát téged, a kinek ismereted van, hogy a bálványtemplomnál vendégeskedel, annak lelkiismerete, mivelhogy erõtelen, nem arra indíttatik-é, hogy megegye a bálványáldozatot?


Sa̱a̱ ticwii cwii tsˈaⁿ na mandii ñˈoom na matsjo̱o̱ ndoˈ titseicanda̱ joonaˈ, matseijomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈna cwii tsˈaⁿ na tijndo̱ˈ tsˈom na sˈaa waaˈ nacjooˈ teiˈ. 	 És valaki hallja én tõlem e beszédeket, és nem cselekszi meg azokat, hasonlatos lesz a bolond emberhez, a ki a fövényre építette házát:


cha meiiⁿ na cweˈ cwantindyo cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿyâ jeˈ, sa̱a̱ juu xuee quia na nncwjeeˈnndaˈ Ta Jesús na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱, ˈo nnda̱a̱ nlaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ jom cantyja ˈnaaⁿyâ chaˈxjeⁿ jâ nlaˈtˈmaaⁿˈndyô̱ jom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 A minthogy némi részben el is ismertétek rólunk, hogy dicsekvéstek vagyunk, a miképen ti is nékünk az Úr Jézus napján.


Jnda̱ joˈ taxˈeeⁿ nnom cwiicheⁿ, tsoom: “Ndoˈ ˈu jeˈ, ¿cwanti chujnaⁿˈ?” Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: “Ja cho̱jnaⁿ cwii siaⁿnto xuu lqueeⁿ trigo.” Quia joˈ tsoom nnom: “Luaa coˈñomˈ tsom na chuunaˈ cwanti chujnaⁿˈ. Catseiljeiˈxcoˈ na ñeˈñequieenˈaaⁿ xuu lqueeⁿ trigo chujnaⁿˈ.” 	 Azután monda másnak: Te pedig mennyivel tartozol? Az pedig monda: Száz kórus búzával. És monda annak: Vedd a te írásodat, és írj nyolczvanat.


ndoˈ teitquiooˈñê nnom Pedro nda̱ joˈ nda̱a̱ chaˈtso apóstoles. 	 És hogy megjelent Kéfásnak; azután a tizenkettõnek;


To̱ˈna na tyoñequiana jnaaⁿˈaⁿ. Jluena: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ jnda̱ jliuuyâ na matseiˈnaⁿˈaⁿ nˈom nnˈaⁿ ndyuaayâ. Ee quitsoom na ticwanaaⁿ na nñeˈquiaayâ tsˈiaaⁿnda̱a̱yâ nnom César. Ndoˈ manquiityeeⁿ matsoom na cwiluiiñê Cristo ndoˈ rey jom. 	 És kezdék õt vádolni, mondván: Úgy találtuk, hogy ez a népet félrevezeti, és tiltja a császár adójának fizetését, mivelhogy õ magát ama király Krisztusnak mondja.


Xjeⁿˈñeeⁿ juu na machˈee na cwiwje nnˈaⁿ ndoˈ ñequio tsjoom lˈoo, tjoomˈm joonaˈ ndaaluee chom. Juu ndaaluee chom tseixmaⁿnaˈ na jnda̱ we na cwiwje nnˈaⁿ. 	 A pokol pedig és a halál vettetének a tûznek tavába. Ez a második halál, a tûznek tava.


Ndoˈ ntˈom naⁿˈñeeⁿ tˈuena mosoomˈm, cwajndii tjaaˈna joo hasta jlaˈcwjeena mosoˈñeeⁿ. 	 A többiek pedig megfogván az õ szolgáit, bántalmazák és megölék õket.


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tsjoom Roma, quia na jndyena na mañjomndyô̱ nato, quia joˈ ntˈomndye joona tquiocatjomndyena jâ xjeⁿ tsjoom Foro de Apio ndoˈ ntˈomndye joona tquiocatjomndye jâ cwii joo na jndyu Tres Tabernas. Jnda̱ na ntyˈiaaˈ Pablo naⁿˈñeeⁿ tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tyˈoomtˈmaaⁿˈñê tsˈoom. 	 Onnét is az atyafiak, mikor a mi dolgainkat meghallották, nékünk elõnkbe jövének Appii Forumig és Tres Tabernaeig. És mikor Pál meglátta õket, hálákat adván az Istennek, bátorságot võn.


Joˈ chii cjooˈ nˈomˈyoˈ na cˈomˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ nnˈaⁿ ndoˈ mati cantyjaaˈ nˈomˈyoˈ na nquii Espíritu Santo nñequiaaⁿ na nndaˈyoˈ na nnda̱a̱ nlˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, majndeiiticheⁿ na nnda̱a̱ nñequiaˈyoˈ ñˈoomˈm. 	 vessétek a szeretetet, kívánjátok a lelki [ajándékokat,] leginkább pedig, hogy prófétáljatok.


Matseijomnaˈ chaˈna cwii lqueeⁿ mostaza na nnomˈ tsˈaⁿ. Tjaaˈnaⁿ cwiicheⁿ lqueeⁿ na cachjooti na cwinom nnˈaⁿ. 	 A mustármaghoz, a mely mikor a földbe vettetik, minden földi magnál kisebb,


Chaˈtso nmeiⁿˈ machˈeeⁿ cha meiⁿcwii tsˈaⁿ tincwjiˈsˈañe tincwjiˈscuñe cheⁿnquii jo nnoom. 	 Hogy ne dicsekedjék õ elõtte egy test sem.


’ˈO nnˈaⁿ Jerusalén na cwilacwjeˈyoˈ profetas ndoˈ majñoomˈ ljo̱ˈ nnˈaⁿ na majño̱o̱ⁿya na mˈaaⁿˈ. Jndye ndiiˈ ñentyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ na nntseitjo̱ⁿya ntseindaˈ chaˈxjeⁿ matseitjom caxtixquie ntseinaaⁿ nacjeeˈ ntsqueeⁿ. Sa̱a̱ ˈu cwaaⁿ tquiaandyuˈ. 	 Jeruzsálem! Jeruzsálem! ki megölöd a prófétákat, és megkövezed azokat, a kik te hozzád küldettek, hányszor akartam egybegyûjteni a te fiaidat, miképen a tyúk az õ kis csirkéit az õ szárnyai alá, és ti nem akarátok!


Ee chaˈtsondyoˈ ˈo na jnda̱ teitsˈoomndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, cwiwˈaaˈndyoˈ cantyja na matseixmaaⁿ chaˈxjeⁿ na cwee tsˈaⁿ liaa. 	 Mert a kik Krisztusba keresztelkedtetek meg, Krisztust öltöztétek fel.


Jlaˈcweena cwii liaa colo catsiooˈ jom. Tyolaˈtyjoondyena lˈo̱o̱ nioom, lˈana cwii tsei, tioomna juunaˈ xqueeⁿ. 	 És bíborba öltözteték õt, és tövisbõl font koszorút tevének a fejére,


Sa̱a̱ nqueⁿ tsoom no̱o̱ⁿ: “Juu naya na matseixmaⁿya, macwiwijndeiinaˈ cantyjati na macaⁿnaˈ ˈu, ee tˈmaⁿti cwiwitquiooˈ juu najndo̱ quia na mateijndeiya tsˈaⁿ yuu na tileicanda̱a̱ nntsˈaaⁿ.” Luaaˈ tsoom. Joˈ chii mˈaaⁿya na neiⁿya ndoˈ matseitˈmaaⁿˈndyo̱ meiiⁿ na nquiu nnˈaⁿ na cje matsˈaa, cha juu najndeii na cwiluiiñe Cristo nleitquiooˈ na mˈaaⁿnaˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 És ezt mondá nékem: Elég néked az én kegyelmem; mert az én erõm erõtlenség által végeztetik el. Nagy örömest dicsekeszem azért az én erõtelenségeimmel, hogy a Krisztus ereje lakozzék én bennem.


Chaˈtso nawiˈmeiiⁿ na cwiwino̱o̱ⁿyâ tsˈiaaⁿˈnaˈ na cateijndeiinaˈ ˈo, cha na majndye nnˈaⁿ nntoˈñoomna naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ na ljoˈ jndye joona nñequiana na quianlˈuaaⁿˈaⁿ cha catseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom. 	 rt minden ti érettetek [van,] hogy a kegyelem sokasodva sokak által a hálaadást bõségessé tegye az Isten dicsõségére.


Ndoˈ joona, quia jnda̱ jlaˈtˈmaaⁿˈndyena jom, tyˈelcweeˈna Jerusalén na jeeⁿcheⁿ ndyaˈ neiiⁿna. 	 Õk pedig imádván õt, visszatérének nagy örömmel Jeruzsálembe;


ndoˈ chaˈxjeⁿ tˈmaaⁿˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ majuˈñecje nnom Cristo, maluaaˈ macaⁿnaˈ na joo yolcu na jnda̱ tˈunco catueeˈndyecjena nda̱a̱ sˈaana. 	 miképen az egyház engedelmes a Krisztusnak, azonképen az asszonyok is [engedelmesek legyenek] férjöknek mindenben.


Jnda̱ na jluiˈna quiiˈ ndaatioo, nquii Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom tjañˈoom Felipe. Ndoˈ tsˈaⁿ Etiopíaˈñeeⁿ taticantyˈiaaˈtyeeⁿ Felipe, sa̱a̱ tjaaⁿ nato na mawjaⁿ ñequio na neiiⁿˈ tsˈoom. 	 kor pedig a vízbõl feljöttek, az Úrnak Lelke elragadá Filepet; és többé nem látta õt a komornyik, mert [tovább] méne az õ útján örömmel.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —Calaˈtiuuˈyoˈ, xeⁿ mˈaaⁿ cwiindyoˈ ˈo na mˈaaⁿ catsmaⁿ tsmeiⁿˈ, ndoˈ xeⁿ nncjuˈnaˈ juuyoˈ tsˈom tsueˈtsjoom, ¿aa nchii nntseityuaˈ na wjaˈcwjiˈ juuyoˈ meiiⁿ juu xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ? 	 Õ pedig monda nékik: Kicsoda közületek az az ember, a kinek van egy juha, és ha az szombatnapon a verembe esik, meg nem ragadja és ki nem vonja azt?


Cantyjati xuee na jnaⁿ tsjoomnancue, meiⁿjom ndiiˈ tyoondye nnˈaⁿ na ñetˈoom cwii tsˈaⁿ na sˈaa na ya mantyˈiaaˈ cwii tsˈaⁿ na tuiiñe na nchjaaⁿˈ. 	 Öröktõl fogva nem hallaték, hogy vakon szülöttnek szemeit valaki megnyitotta volna.


Luaaˈ matseijndaaˈndyo̱ cha mati nnˈaⁿ na nchii judíos nlˈueena ja na cwiluiindyo̱ na matsa̱ˈntjo̱ⁿya. Chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ na quia nlaxmaⁿ cwentaya nlˈueena ja. 	 Hogy megkeresse az embereknek többi része az Urat, és a pogányok mindnyájan, a kik az én nevemrõl neveztetnek. Ezt mondja az Úr, ki mindezeket megcselekszi.


Ndoˈ seineiⁿticheⁿ Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. Tsoom: —Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, ja cwiluiindyo̱ ˈndyootsˈa tiom na cwiˈooquieˈ canmaⁿ. 	 Újra monda azért nékik Jézus: Bizony, bizony mondom néktek, hogy én vagyok a juhoknak ajtaja.


Chaˈwaañê caxueeñê chaˈcwijom chomtsuee. Ndoˈ canchiiˈ liaⁿˈaⁿ chaˈna canchiiˈ tsaaⁿ. 	 A tekintete pedig olyan volt, mint a villámlás, és a ruhája fehér, mint a hó.


Ncˈe na luaaˈ, meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na titseicanda̱ cwii ñˈoommeiiⁿ na cachjoonaˈ, ndoˈ maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ ncˈiaaⁿˈaⁿ ya meiiⁿ tilaˈcanda̱na juunaˈ, tjaa yuu lˈueñê cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ ˈñeeⁿ juu na matseicanda̱ ñˈoommeiiⁿ ndoˈ naljoˈ maˈmo̱ⁿ na calˈa ncˈiaaˈ, juu matseijndaaˈñenaˈ na tˈmaⁿ lˈueñe cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Valaki azért csak egyet is megront e legkisebb parancsolatok közül és úgy tanítja az embereket, a mennyeknek országában a legkisebb lészen; valaki pedig cselekszi és úgy tanít, az a mennyeknek országában nagy lészen.


Cwii xuee na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye naⁿˈñeeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ cwilacweˈjndoˈndyena, juu xjeⁿˈñeeⁿ tso Espíritu Santo nda̱a̱na: —Catjeiiˈndyo̱ˈyoˈ Bernabé ñˈeⁿ Saulo na nncˈoona tsˈiaaⁿ na tˈio̱ⁿya joona. 	 Mikor azért azok szolgálának az Úrnak és bõjtölének, monda a Szent Lélek: Válaszszátok el nékem Barnabást és Saulust a munkára, a melyre én õket elhívtam.


Ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ jaa nnˈaⁿ judíos ñequio nnˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseos tqueⁿna ñˈoom na jndeiˈnaˈ. Sa̱ˈntjomna xeⁿ mˈaaⁿ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ntyjii yuu mˈaaⁿ Jesús, catseicandii tsaⁿˈñeeⁿ joona, cha na nnda̱a̱ nntˈuena jom. 	 A papi fejedelmek pedig és a farizeusok is parancsolatot adának, hogy ha valaki megtudja, hogy hol van, jelentse meg, hogy õt megfogják.


Taxˈeeⁿ nda̱a̱na, matsoom: —¿Yuu cwijom tyˈiuˈyoˈ jom? Jluena nnoom: —Ta, candyoˈ cantyˈiaˈ. 	 És monda: Hová helyeztétek õt? Mondának néki: Uram, jer és lásd meg!


Tso Jesús nnoom: —ˈU Judas, ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, ¿aa maˈtiooˈ cwenta ja luee nnˈaⁿ ñequio na maˈuaˈ ntsmaaⁿˈa? 	 Jézus pedig monda néki: Júdás, csókkal árulod el az embernek Fiát?


Ee nnco̱ jeeⁿ neiⁿncooˈ ntyjii ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tquiaaⁿ nnom Moisés, 	 Mert gyönyörködöm az Isten törvényében a belsõ ember szerint;


catˈmo̱o̱ⁿna nda̱a̱ ntyjelcuna na titquiendye na cˈom na wiˈ nˈom sˈaa ñˈeⁿ nda, 	 Hogy megokosítsák az ifjú asszonyokat, hogy férjöket és magzataikat szeressék,


Tˈo̱ Jesús, matsoom: —ˈO nnˈaⁿ na tiñeˈcalaˈyuˈyoˈ ndoˈ quieˈ nˈomˈyoˈ, hasta cwanti yo na macaⁿnaˈ na cˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ ndoˈ na matseiquii tsˈo̱o̱ⁿya quiondyoˈ. Jnda̱ joˈ tsoom nnom tsotye tyochjooˈñeeⁿ: —Candyoˈñˈoomˈ tiˈjndaˈ ñjaaⁿ. 	 lelvén pedig Jézus, monda: Óh hitetlen és elfajult nemzetség! meddig leszek köztetek, és [meddig] tûrlek titeket? Hozd ide a te fiadat!


Majuu tmaaⁿˈñeeⁿ jnda̱ na tjacue ñeˈquioomˈ, tquieˈcho nnˈaⁿ nnˈaⁿwii ñˈeⁿ nnˈaⁿ na maleichuu jndyetia na mˈaaⁿ Jesús. 	 Estefelé pedig, a mikor leszállt a nap, mind õ hozzá vivék a betegeseket és az ördöngõsöket;


Juu tsˈaⁿ na waa cwii tsˈiaaⁿ na matseixmaⁿ, macaⁿnaˈ na cwitquiooˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ na cwiluiiñê tsˈaⁿ na matseicanda̱. 	 A mi pedig egyébiránt a sáfárokban megkívántatik, az, hogy mindenik hívnek találtassék.


Sa̱a̱ tîcaliuna naⁿˈñeeⁿ, joˈ chii tyˈeñˈomna Jasón ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Ñequio na jndeiˈnaˈ tyˈechona naⁿˈñeeⁿ jo nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ tsjoomna. Jndeii tyolaxuaana, jluena: —Joo naⁿnom na cwilaˈñˈeeⁿˈndyena nnˈaⁿ na chaˈwaa tsjoomnancue, mati ñjaaⁿ jnda̱ tquiena. 	 Mikor pedig õket nem találák, Jásont és némely atyafiakat vonszolák a város elõljárói elé, kiáltozva, hogy ezek az országháborítók itt is megjelentek;


Juu ñˈoom Agar maˈmo̱ⁿnaˈ sjo̱ Sinaí na mˈaaⁿnaˈ ndyuaa Arabia, na juu sjo̱ˈñeeⁿ matseijomnaˈ chaˈna Jerusalén na waa jeˈ, ee nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ cwindyeˈntjomtyeⁿna nnom ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Mert Hágár a Sinai hegy Arábiában, hasonlatos pedig a mostani Jeruzsálemhez, nevezetesen fiaival együtt szolgál.


Xeⁿ mˈaaⁿ scuˈ, tintseityuiiˈ ljeii na tmaˈcoˈ jom. Sa̱a̱ xeⁿ tjaaˈnaⁿ scuˈ, ticalˈueˈ tsˈaⁿ na nluiiñe scuˈ. 	 Feleséghez köttettél? Ne keress elválást. Megszabadultál feleségedtõl? Ne keress feleséget.


Cantyja ˈnaaⁿˈ na waa quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ judíos, nnˈaⁿ na cwitoˈñoom diezmo, joona nnˈaⁿ na cwiwje, sa̱a̱ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda̱ teiljeii matseineiⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Melquisedec na chaˈcwijom na ndicwaⁿ wanoomˈm. 	 És itt halandó emberek szednek tizedet, ott ellenben az, a ki bizonyság szerint él:


Cwii tsˈaⁿ na jndyu Jairo na cwiluiitquieñe cantyja ˈnaaⁿˈ watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos, tyjeˈcañoom tsaⁿˈñeeⁿ joˈ joˈ. Quia na ljeiiⁿ Jesús, tcoomˈm xtyeeⁿ jo nnom. 	 És ímé, eljöve a zsinagóga fõk egyike, névszerint Jairus, és meglátván õt, lábaihoz esék,


ee cwii cwii tsˈaⁿ na cwiluiiñe jnda Tyˈo̱o̱tsˈom cwii canda̱a̱ manaⁿñe ñequio na tixcwe na matseixmaⁿ tsjoomnancue. Cwinaⁿndyo̱ ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Cristo. 	 Mert mindaz, a mi az Istentõl született, legyõzi a világot; és az a gyõzedelem, a mely legyõzte a világot, a mi hitünk.


Quia joˈ nntyˈiaa chaˈtsondye nnˈaⁿ Nquii na maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na nncwjiˈnˈmaaⁿñê joo.” 	 És meglátja minden test az Istennek szabadítását.


Tyolaxuaana tyoluena: —Chiuu sa ˈo nnˈaⁿ na luaaˈ ñeˈcalˈaˈyoˈ. Mannˈaⁿ jâ chaˈna ˈo. Tquioñˈo̱o̱ⁿyâ ñˈoom naya na nndyeˈyoˈ cha caˈndyeˈyoˈ nmeiⁿˈ na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo. Calatˈmaaⁿˈndyoˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ ee jom tqueeⁿ cañoomˈluee ñequio tsjoomnancue ñequio ndaaluee ndoˈ chaˈtso nnom na cwilaxmaⁿnaˈ. 	 [ezt] mondván: Férfiak, miért mívelitek ezeket? Mi is hozzátok hasonló természetû emberek vagyunk, és azt az örvendetes izenetet hirdetjük néktek, hogy e hiábavalóktól az élõ Istenhez térjetek, ki teremtette a mennyet, a földet, a tengert és minden azokban valókat:


Ndoˈ Pablo ñˈeⁿ Bernabé majoˈti lˈana tsjoom Iconio. Tyˈequieˈna naquiiˈ watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Tyoñequiana ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Jeeⁿ ya tyolaˈneiⁿna. Joˈ chii jndyendye nnˈaⁿ judíos jlayuˈ ndoˈ mati ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Lõn pedig Ikóniumban, hogy õk együtt menének be a zsidók zsinagógájába, és prédikálának, úgyannyira, hogy mind zsidóknak, mind görögöknek nagy sokasága lõn hívõvé.


Tjawindye jnda̱ lqueeⁿ, tjaˈmeiiⁿndyenaˈ, quia joˈ chii teitquiooˈ na ñˈeeⁿˈ lqueeⁿ jnda̱a̱ naquiiˈ ntjomˈñeeⁿ. 	 Mikor pedig felnevekedék a vetés, és gyümölcsöt terme, akkor meglátszék a konkoly is.


Jndii Herodes, tsˈaⁿ na mˈaaⁿ gobiernom, chaˈtso na tyochˈee Jesús. Tˈmaⁿ seiñˈeeⁿˈnaˈ jom na tyolue ntˈom nnˈaⁿ na Juan jnda̱ wandoˈnndaˈ. 	 Meghallá pedig Heródes a negyedes fejedelem, mindazokat, a mik õ általa történtek: és zavarban volt, mivelhogy némelyek azt mondák, hogy János támadt fel a halálból;


Ee ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom matseineiⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Luaa matsonaˈ: Ja majño̱o̱ⁿñetya̱ya cwii moso ˈnaⁿya na wjaajndyee jo njomˈ. Jom nncwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaⁿˈ, cha nncˈomcˈeendye nnˈaⁿ quia na nncueˈcañoomˈ. 	 Mert õ az, a kirõl meg van írva: Ímé én elküldöm az én követemet a te orczád elõtt, a ki megkészíti elõtted a te útadat.


Sa̱a̱ nchii cweˈ na jeeⁿ nioomñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nntseicaña̱a̱ⁿ ñˈoom na jnda̱ tsoom na nntsˈaaⁿ chaˈxjeⁿ cwilaˈtiuu ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ, sa̱a̱ mˈaaⁿ nioomcheⁿ tsˈoom, ee ticalˈue tsˈoom na nntsuuñe meiⁿcwii tsˈaⁿ. Jom lˈue tsˈoom na chaˈtsondye nnˈaⁿ calcweˈ nˈomna jnaaⁿna. 	 Nem késik el az ígérettel az Úr, mint némelyek késedelemnek tartják; hanem hosszan tûr érettünk, nem akarván, hogy némelyek elveszszenek, hanem hogy mindenki megtérésre jusson.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —Nchii nnco̱ matseijndaaˈndyo̱ ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿya. Nqueⁿ na jñoom ja seijndaaˈñê chiuu catsjo̱o̱ya. 	 Felele nékik Jézus és monda: Az én tudományom nem az enyém, hanem azé, a ki küldött engem.


Quia joˈ tso Jesús nnoom: —ˈU jndaaya, ncˈe na matseiˈyuˈyaˈ tsˈomˈ ñˈeⁿndyo̱ joˈ na jnda̱ nˈmaⁿˈ. Cjaˈ na meiⁿncwii ñomtiuu tancˈoomˈ. 	 És õ monda néki: Bízzál leányom, a te hited megtartott téged; eredj el békességgel!


Sa̱a̱ jeˈ jeˈ, xeⁿ na ntˈomndye naⁿˈñeeⁿ tîcalaˈyuˈya nˈomna, ¿aa joˈ chii mati jom taxotseicana̱a̱ⁿ ñˈoom ˈñom? 	 De hát hogy ha némelyek nem hittek? Vajjon azoknak hitetlensége nem teszi-é hiábavalóvá az Istennek hûségét?


Sa̱a̱ ja mawajnaⁿˈa jom, ee jnaaⁿya jo nnoom, ndoˈ manquiityeeⁿ jñoom ja quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Én azonban ismerem õt, mert õ tõle vagyok, és õ küldött engem.


Joˈ chii lˈuuyâ nnoom: —ˈU ta na maˈmo̱o̱ⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱yâ, tyoowijndye xuee na jlaˈjndaaˈndye nnˈaⁿ judíos na njñomna ljo̱ˈ ˈu, ndoˈ ¿aa joˈ wjaˈnndaˈ? 	 Mondának néki a tanítványok: Mester, most akarnak vala téged megkövezni a Júdabeliek, és újra oda mégy?


Cweˈ jnaaⁿˈ na tyotseina̱ⁿya ñˈoommeiⁿˈ joˈ na tˈue nnˈaⁿ judíos ja naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ na nlaˈcueeˈna ja. 	 Ezekért akartak engem megölni a zsidók, megfogván a templomban.


Ndoˈ staaⁿ teiljeii ñˈoom na cweˈ tjañoomˈ na matseicajndyunaˈ jom. Matsonaˈ: “Luaañe tseixmaⁿ tsjoom tˈmaⁿ Babilonia. Cwiluiiñê tsondyee lculjaaˈ, ndoˈ xˈee chaˈtso na cwajndii na cwiluii tsjoomnancue.” 	 És az õ homlokára egy név vala írva: Titok; a nagy Babilon, a paráznáknak és a föld útálatosságainak anyja.


Taqueⁿ Jesús ndoˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ na cwitsaantyjo̱o̱yâ naxeeⁿˈeⁿ. Taxˈeeñê nda̱a̱yâ, tsoom: —¿Aa waa na nlˈaˈyoˈ ja? Ndoˈ lˈuuyâ nnoom: —Rabí, ¿cwaaⁿ wˈaa nncjaˈmeintyjeˈ jeˈ? Ñˈoom rabí matsonaˈ tsˈaⁿ na maˈmo̱ⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jézus pedig hátrafordulván és látván, hogy követik azok, monda nékik:


Ndoˈ Pedro majndye xuee ljooˈñê tsjoomˈñeeⁿ waaˈ tsˈaⁿ na jndyu Simón tsˈaⁿ na matseito̱o̱ˈñe ntjaⁿ. 	 És lõn, hogy õ több napig marada Joppéban egy Simon nevû tímárnál.


’ˈO nnˈaⁿ fariseos ñˈeⁿ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo ee cweˈ cwilˈaˈyaˈyoˈ na jeeⁿ ya nnˈaⁿndyoˈ. ˈO mantyjo̱ˈyoˈ ˈnaaⁿ lˈoo na cweˈ ñeˈcatjeiˈtoˈyoˈ luee yolcu na jnda̱ tja̱ sˈaa. Sa̱a̱ majuu xjeⁿˈñeeⁿ teincoo ñˈoom cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha ticaˈmo̱ⁿnaˈ na wiˈndyoˈ. Cweˈ joˈ na tˈmaⁿti nlcoˈwiˈnaˈ ˈo quia na nncuˈxeeⁿ ˈo. 	 Jaj néktek képmutató írástudók és farizeusok, mert felemésztitek az özvegyek házát, és színbõl hosszan imádkoztok; ezért annál súlyosabb lesz a ti büntetéstek.


talaˈquieˈ nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ ñelˈa nnˈaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ Israel, na tyolaˈwendyena nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tyoqueⁿna xjeⁿ jom quia na tyomˈaⁿna ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈom. 	 Meg ne keményítsétek a ti szíveteket, mint az elkeseredéskor, a kísértés ama napján a pusztában,


Ee ljoˈ na queeⁿ tsˈom seiiˈ tsˈaⁿ mˈaaⁿnaˈ nacjooˈ Espíritu, ndoˈ Espíritu wjaamˈaaⁿ nacjooˈ na queeⁿ tsˈom seiiˈ tsˈaⁿ. Ndoˈ we ndiiˈ nmeiⁿˈ mˈaⁿ ndiaaˈndye. Ncˈe na luaaˈ waa, tixocanda̱a̱ nlˈaˈyoˈ ljoˈ na lˈue nˈomˈyoˈ. 	 Mert a test a lélek ellen törekedik, a lélek pedig a test ellen; ezek pedig egymással ellenkeznek, hogy ne azokat cselekedjétek, a miket akartok.


Ndoˈ tjeiiⁿˈeⁿ naⁿˈñeeⁿ naquiiˈ watsˈiaaⁿ. 	 És elûzé õket a törvényszék elõl.


Lqueeⁿ na tquiaa tsˈom nato, joˈ joˈ nnˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Mantyja ndyo tsaⁿjndii, macwjeeⁿˈeⁿ ñˈoomˈñeeⁿ naquiiˈ nˈomna cha tilaˈyuˈna, tiluiˈyana. 	 Az útfélen valók pedig azok, a kik hallják; aztán eljõ az ördög, és kikapja az ígét az õ szívökbõl, hogy ne higyjenek és ne idvezüljenek.


Quia joˈ tsoti ángelˈñeeⁿ no̱o̱ⁿ: —Ndaa na tcoˈnaˈ na ntyˈiaˈ na cwitjom yuu na wacatyeeⁿ sculjaaˈñeeⁿ, joˈ joˈ maˈmo̱ⁿnaˈ nnˈaⁿ na jndyendye na jnaⁿ ticwii cwii ndyuaa, ndoˈ ticwii cwii nnom nnˈaⁿ na tjachuiiˈndye, ñequio ticwii cwii nnom na tjachuiiˈ ñˈoom na cwilaˈneiⁿna. 	 És monda nékem: A vizek, a melyeket láttál, a hol a parázna ül, népek azok és sokaságok és nemzetek és nyelvek.


Joˈ chii maqueⁿndyo̱ na ñequiiˈcheⁿ nncˈo̱o̱ⁿya na ticoˈtianaˈ ntyjiiya jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ticatseitjo̱o̱ndyo̱ meiⁿ nnom jom meiⁿ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Ebben gyakorlom pedig magamat, hogy botránkozás nélkül való lelkiismeretem legyen az Isten és emberek elõtt mindenkor.