ˈO naⁿnom na mˈaⁿ lcuuˈyoˈ, cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ joona. Talˈaˈyoˈ na cweˈ cwilaˈtiaˈtoˈyoˈ joona. 	 Ti férfiak, szeressétek a ti feleségeteket, és ne legyetek irántok keserû kedvûek.


Ndoˈ nnˈaⁿ Israel jeˈ, na tyoqueⁿndyena na nlaˈcanda̱a̱ˈndyena chiuu tˈmaⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés cha queⁿnaˈ joona na tjaa jnaⁿ laˈxmaⁿna, tîcanda̱a̱ nlaˈcanda̱na juunaˈ. 	 Izráel ellenben, mely az igazság törvényét követte, nem jutott el az igazság törvényére.


Joˈ chii tjeiiˈna jom. Jlaˈcwatyuˈna jom cañoomˈluee, tiooñê tsjoomnancuecheⁿ. Mati jlaˈquiaana ángeles tia ñˈeⁿñê. Ee cantyjati na jnaⁿjndyeenaˈ matseicajndyunaˈ jom catsuu tquiee, tsaⁿjndii ndoˈ Satanás. Majom na manquiuˈnnˈaaⁿ chaˈtso nnˈaⁿ tsjoomnancue. 	 vetteték a nagy sárkány, ama régi kígyó, a ki neveztetik ördögnek és a Sátánnak, ki mind az egész föld kerekségét elhiteti, vetteték a földre, és az õ angyalai [is] õ vele levettetének.


Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ jlaˈxuaana: —Catseicueˈ jom. Catseicueˈ jom. Catyˈiomˈ jom tsˈoomˈnaaⁿ. Matso Pilato nda̱a̱na: —Nquii rey na nntsa̱ˈntjom ˈo, ¿aa maxjeⁿ catyˈio̱ⁿya jom tsˈoomˈnaaⁿ? Ntyee na cwiluiitquiendye tˈo̱o̱na, jluena: —Jâ tjaaˈnaⁿ cwiicheⁿ rey na catsa̱ˈntjom jâ, macanda̱ nquii César. 	 Azok pedig kiáltoznak vala: Vidd el, vidd el, feszítsd meg õt! Monda nékik Pilátus: A ti királyotokat feszítsem meg? Felelének a papifejedelmek: Nem királyunk van, hanem császárunk!


Luaa matsonaˈ: Quia na jnda̱ tuii chaˈtso nmeiⁿˈ, nncˈo̱o̱ⁿnndaˈa na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ David na jndyowicantyjooˈ. Matseijndaaˈndyo̱ na cwii joona nntsa̱ˈntjom. 	 Ezek után megtérek és felépítem a Dávidnak leomlott sátorát; és annak omladékait helyreállítom, és ismét felállatom azt:


’Ndoˈ jeˈ jeˈ ˈo nnˈaⁿya maˈndiya ˈo ñequio lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio juu ñˈoom naya na matseixmaaⁿ. Cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ nntsaanajnda̱ˈyoˈ ndoˈ tjom nntoˈñoomˈyoˈ naya na mañequiaaⁿ nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaⁿˈaⁿ. 	 És most, atyámfiai, ajánlak titeket az Istennek és az õ kegyelmessége ígéjének, a ki felépíthet és adhat néktek örökséget minden megszenteltek közt.


Juu na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na candyaˈ tsˈoom nnˈaⁿ, luaa waa cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. Nchii jaa tyˈo̱o̱ⁿ na jnda nquiuuya jom, jom tyˈoom na candyaˈ tsˈoom jaa ndoˈ jñoom Jnaaⁿ cha cantyja ˈnaaⁿˈ juu nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈoom jnaaⁿya. 	 Nem abban van a szeretet, hogy mi szerettük az Istent, hanem hogy õ szeretett minket, és elküldte az õ Fiát engesztelõ áldozatul a mi bûneinkért.


Ncˈe na tyotseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, tqueeⁿ xuee Pascua ndoˈ sa̱ntjoom na calaˈcanda̱a̱ndye nnˈaⁿ Israel niomˈ we ntyja ndyueelˈa lˈaana cha tintseicueeˈ ángel meiⁿcwii tsaⁿsˈa na tuiiñejndyee wˈaaˈñeeⁿ nda nnˈaⁿ Israel. 	 Hit által rendelte a páskát és a vérnek kiontását, hogy az öldöklõ ne illesse az õ elsõszülötteiket.


’ˈO nnˈaⁿ fariseos ñˈeⁿ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo ee cweˈ cwilˈaˈyaˈyoˈ na jeeⁿ ya nnˈaⁿndyoˈ. Matseijomnaˈ ˈo chaˈna ndeiˈluaa na jeeⁿ canchiiˈ lˈa nnˈaⁿ, na cweˈ nacjooˈnaˈ nntyˈiaaˈ tsˈaⁿ na jeeⁿ neiⁿncooˈ sa̱a̱ naquiiˈnaˈ tooˈ ndeii nnˈaⁿ ñequio chaˈtso nnom na tsˈiaaⁿ. 	 Jaj néktek képmutató írástudók és farizeusok, mert hasonlatosak vagytok a meszelt sírokhoz, a melyek kívülrõl szépeknek tetszenek, belõl pedig holtaknak csontjaival és minden undoksággal rakvák.


’Tjaaˈnaⁿ tsˈaⁿ na nnda̱a̱ na cweˈ nncjaaquieeˈto waaˈ tsˈaⁿ na jeeⁿ jndeii na nncwjiˈ ˈnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ xeⁿ nntseityeⁿjñeeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ quia ljoˈcheⁿ nnda̱a̱ nncwjiˈñˈeeⁿ ˈnaaⁿˈ. Maluaaˈ matseijomnaˈ ñˈeⁿndyo̱ ja quia macwjiiˈa naⁿjndii ñˈeⁿ jndyetia naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. 	 Nem rabolhatja el senki az erõsnek kincseit, bemenvén annak házába, hanemha elébb az erõset megkötözi és azután rabolja ki annak házát.


Quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na canda̱a̱ˈ na ntoˈñoomˈyoˈ naya na matseixmaaⁿ. 	 Kegyelem mindnyájatokkal! Ámen!


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱yâ, matsoom: —Meiⁿ nchii jnaaⁿˈ nquii na tuiiñe na nchjaaⁿˈ, meiⁿ nchii jnaaⁿ nnˈaⁿ na nda juu. Luaaˈ tjom cha cantyja ˈnaaⁿˈ caˈmo̱ⁿnaˈ na nquii Tyˈo̱o̱tsˈom waa najndeii na matseixmaaⁿ. 	 Felele Jézus: Sem ez nem vétkezett, sem ennek szülei; hanem, hogy nyilvánvalókká legyenek benne az Isten dolgai.


Majom na nntsˈaaⁿ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom quia na jnda̱ ˈndiinaˈ ja, ee maxjeⁿ mˈaaⁿ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nluiindyo̱. Ja meiⁿ cweˈ na nndiˈntjo̱ⁿya nnoom tilˈuendyo̱. 	 Õ az, a ki utánam jõ, a ki elõttem lett, a kinek én nem vagyok méltó, hogy saruja szíjját megoldjam.


Joˈ chii nncjaacachoom ntˈomcheⁿ ntquieeˈ naⁿjndii na wiˈndyeti, nchiiti jom. Nncˈooquieˈna naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ joˈ joˈ nncˈomna. Tsaⁿˈñeeⁿ manioomti ntjoom na jnda̱ we. 	 Akkor elmegy, és maga mellé vesz más hét lelket, magánál gonoszabbakat, és bemenvén ott lakoznak; és annak az embernek utolsó állapota gonoszabb lesz az elsõnél.


sa̱a̱ xcweti ntyjii na nlcaaⁿˈa cwii ñˈomwiˈ tsˈom ncˈe na wiˈ nˈo̱o̱ⁿ ntyja̱a̱. Ee mannco̱tquia̱ Pablo jeˈ mˈaaⁿya pra̱so ncˈe na tseixmaⁿya cwentaaˈ Cristo Jesús, 	 A szeretetért inkább kérlek, ilyen lévén, mint Pál, a megvénhedett, most pedig foglya is a Jézus Krisztusnak;


’Sa̱a̱ welooya tiñeˈcalacanda̱na ñˈoom na tsoom nda̱a̱na. Tiñeˈcalañˈoomˈndyena jom ndoˈ lˈana na ñeˈcˈoolcweeˈna ndyuaa Egipto. 	 A kinek nem akartak engedni a mi atyáink, hanem eltaszíták maguktól, és szívökben Égyiptom felé fordulának,


Tqueeⁿˈñe Jesús naⁿˈñeeⁿ ndoˈ seineiiⁿ ñˈoom tjañoomˈ nda̱a̱na. Tsoom: —¿Chiuu nntsˈaayuunaˈ na nquii Satanás mawjaⁿ nacjooˈ nqueⁿ na macwjeeⁿˈeⁿ jndyetia ñequio ntyjenaⁿjndiiñê naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ? 	 Õ pedig magához híván azokat, példázatokban monda nékik: Sátán miként tud Sátánt kiûzni?


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, tsoom: “Tsˈaⁿ na jndooˈ ja sˈaa na luaaˈ.” Ndoˈ taˈxˈee naⁿntjomˈñeeⁿ nnoom: “¿Aa lˈue tsˈomˈ na nntsaacatjeiiˈndyô̱ joonaˈ naquiiˈ ntjom ˈnaⁿˈ?” 	 Õ pedig monda nékik: Valamely ellenség cselekedte azt. A szolgák pedig mondának néki: Akarod-é tehát, hogy elmenvén, összeszedjük azokat?


Tijnaaⁿˈa cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ee juunaˈ cwiluiiñenaˈ najneiⁿ na macwjiˈnˈmaaⁿñê meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñˈoom nayaˈñeeⁿ. Najndyee machˈeeⁿ na ljoˈ ñequio nnˈaⁿ judíos ndoˈ mati ñequio meiⁿquia nnˈaⁿ. 	 Mert nem szégyenlem a Krisztus evangyéliomát; mert Istennek hatalma az minden hívõnek idvességére, zsidónak elõször meg görögnek.


Chaˈtsondyena jnda̱ macwilaˈjomndyena nato na tisˈa. Tjaa yuu nnda̱a̱ na nleilˈueeˈñê joona. Meiⁿcwiindye joona ticˈoom na machˈee yuu na ya, meiⁿcwii, meiⁿcwii. 	 Mindnyájan elhajlottak, egyetemben haszontalanokká lettek; nincs, a ki jót cselekedjék, nincsen csak egy is.


Joˈ chii seijndaaˈndyo̱ na maxjeⁿ tîcjo̱ na mˈaⁿˈyoˈ, tintsˈaa na nntseichjooˈnaˈ nˈomˈyoˈ. 	 Azt tettem pedig fel magamban, hogy nem megyek közétek ismét szomorúsággal.


Xeⁿ na mˈaaⁿ cwiindyoˈ ˈo na wiˈ matjom, nchii catsˈaanaˈ na ljoˈ ncˈe na seicueeˈ tsˈaⁿ, oo na machˈuee, oo cwiicheⁿ nnom natia, meiⁿ nchii ncˈe na matiiˈñe cwii nnom ñˈoom ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ. 	 Mert senki se szenvedjen közületek mint gyilkos, vagy tolvaj, vagy gonosztévõ, vagy mint más dolgába avatkozó:


Joˈ chii mˈaaⁿya na neiⁿya meiiⁿ na cje matsˈaa, meiiⁿ cwilaˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ ja, meiiⁿ na matseitjo̱o̱naˈ na nleilˈueeˈndyo̱, meiiⁿ cwintyjo̱ nnˈaⁿ ja, ñequio joo na wiˈ na mawino̱o̱ⁿya ncˈe na cwiluiindyo̱ cwentaaˈ Cristo. Ee quia na majucjenaˈ ja, sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ mˈaaⁿya najndo̱. 	 Annakokáért gyönyörködöm az erõtlenségekben, bántalmazásokban, nyomorúságokban, üldözésekben és szorongattatásokban Krisztusért; mert a mikor erõtelen vagyok, akkor vagyok erõs.


Tˈmaⁿ seitsaⁿˈnaˈ jom na ntyˈiaaⁿˈaⁿ na ljoˈ. Ndoˈ seicandyooˈñê na nntyˈiaaˈyaaⁿ ndoˈ jñeeⁿ na matseineiⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mózes pedig mikor meglátta, elcsodálkozék a látáson. Mikor pedig oda méne, hogy megszemlélje, lõn az Úrnak szava õ hozzá:


Ee tjaaˈnaⁿ cwiicheⁿ nnom ñˈoom na mañequiaatinaˈ na neiⁿya chaˈxjeⁿ quia na mandiiya na joo nnˈaⁿ na cwiluiindye ntseindaaya tyeⁿ cwiljooˈndyena naquiiˈ ñˈoom na mayuuˈ. 	 Nincs annál nagyobb örömem, mintha hallom, hogy az én gyermekeim az igazságban járnak.


Jndye ntˈomcheⁿ ñˈoom tjañoomˈ teilˈueeˈñe Jesús quia tyotseineiiⁿ nda̱a̱ tmaaⁿˈ naⁿˈneeⁿ, cantyjati na nnda̱a̱ nlaˈno̱ⁿˈna. 	 És sok ilyen példázatban hirdeti vala nékik az ígét, úgy a mint megérthetik vala.


Quia joˈ jom na wacatyeeⁿ nacjooˈ nchquiuˈñeeⁿ, tjoomˈm xjo ˈnaaⁿˈaⁿ nnom tsjoomnancue chii tyjeeⁿ ntjom na niom nnom tsjoomnancue, joˈ joˈ nnˈaⁿ joˈ. 	 Bocsátá azért, a ki a felhõn ül vala az õ sarlóját a földre; és learattaték a föld.


Ñequiiˈcheⁿ macjaañjoomˈ tsˈo̱o̱ⁿya na tiomnaˈ ndaa nˈom njomˈ quia na to̱ⁿˈndyo̱ ndoˈ jeeⁿ ñeˈcantyˈianndaˈa ˈu cha nñequiaanaˈ na neiⁿya. 	 Kívánván téged látni, megemlékezvén a te könyhullatásaidról, hogy örömmel teljesedjem be;


Pedro ñˈeⁿ Juan, jnda̱ na jndyaandyena, tyˈena na mˈaⁿ ncˈiaana. Jlaˈcandiina naⁿˈñeeⁿ chaˈtso ñˈoom na tyolue ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈ tsjoom. 	 Mikor pedig elbocsáttattak, menének az övéikhez, és elbeszélék, a miket a fõpapok és a vének mondottak nékik.


Chaˈxjeⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: Meiⁿcwii tjaa ˈñeeⁿ juu cˈoom na machˈee na matyˈiomyanaˈ. 	 A mint meg van írva, hogy nincsen csak egy igaz is;


Tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ cwiicheⁿ na nnda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ macanda̱ nquii Jesús. Ee chaˈwaa nnom tsjoomnancue tjaaˈnaⁿ xueeˈ cwiicheⁿ na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na juu nnda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñe jaa. 	 És nincsen senkiben másban idvesség: mert nem is adatott emberek között az ég alatt más név, mely által kellene nékünk megtartatnunk.


Jnda̱ na jlaˈtjoomˈna ñˈoom ñˈeⁿ ncˈiaana, jlaˈcatsuuna sˈomˈñeeⁿ. Tiomlˈuana cwii taⁿˈ tyuaa na jnda̱a̱ tsˈaⁿ na machˈee ncuaa. Joˈ joˈ lˈana watsˈom tyueˈ yuu na nncˈoocatyˈiuuna lˈoo, nnˈaⁿ na cweˈ cwiquieya tsjoomna. 	 Tanácsot ülvén pedig, megvásárlák azon a fazekasnak mezejét idegenek számára való temetõnek.


Sa̱a̱ meiiⁿ na luaaˈ waa tjaa na cochˈeenaˈ ja, ee meiiⁿ na xcweeˈ nˈomna oo na aa tixcweeˈ nˈomna na cwiñequiana ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, mˈaaⁿya na neiⁿya na ljoˈ. Ndoˈ nncˈo̱o̱ⁿtya̱ya na neiⁿya, 	 rt mit [mondjak?] csakhogy minden módon, akár színbõl, akár szívbõl, a Krisztus prédikáltatik: és én ennek örülök, sõt örülni is fogok.


Joˈ chii tsatsatya̱a̱ya naquiiˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cha nlaˈxmaaⁿya nnˈaⁿ na jnda̱ tquiee nˈom. Caˈndya̱a̱ya cwii ntyja ñˈoom na cweˈ weˈyandyo na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, nchii macanda̱ tomti nlana̱a̱ⁿya ñˈoom na calcweˈ tsˈom tsˈaⁿ jnaaⁿˈaⁿ, ndoˈ mati ñˈoom na cwjiˈñe tsˈaⁿ cantyja na machˈeeⁿ na titseicantyjaaˈ tsˈoom na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nluiˈnˈmaaⁿñê, ndoˈ ñˈoom na macaⁿnaˈ na catseiyuˈya tsˈom tsˈaⁿ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 Annakokáért elhagyván a Krisztusról való kezdetleges beszédet, törekedjünk tökéletességre, nem rakosgatván le újra alapját a holt cselekedetekbõl való megtérésnek és az Istenben való hitnek,


Joo ncueeˈñeeⁿ mˈaⁿya nnˈaⁿ judíos naquiiˈ tsjoom Jerusalén na jeeⁿ queeⁿ nˈom tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Naⁿˈñeeⁿ jnaⁿna chaˈwaa nnom tsjoomnancue. 	 Lakoznak vala pedig Jeruzsálemben zsidók, istenfélõ férfiak, minden nép közül, melyek az ég alatt vannak.


Taˈxˈee Jesús nnom tsotye tyochjoo, tsoom: —¿Cwanti xuee na luaaˈ matjoom? Tˈo̱ tsotyeeⁿ, tso: —Xjeⁿ na cachjooñêcheⁿ jnaⁿnaˈ. 	 És megkérdezé az atyját: Mennyi ideje, hogy ez esett rajta? Az pedig monda: Gyermeksége óta.


ˈNaⁿ na cwitjo̱ˈ chaˈna tsmaaⁿ ñequio arpa, xeⁿ nchii tjachuiiˈ jndyeenaˈ, xotseiˈño̱ⁿˈ tsˈaⁿ cwaaⁿ cwii joonaˈ macjo̱ˈ tsˈaⁿ. 	 Hiszen ha az élettelen hangszerek, akár fuvola, akár czitera, nem adnak megkülönböztethetõ hangokat, mimódon ismerjük meg, a mit fuvoláznak vagy cziteráznak?


’ˈÑeeⁿ juu na ticˈoomñe cantyja ˈnaⁿya, maxjeⁿ mˈaaⁿ nacjoya. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu na ticatseitjom nnˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱, matseilcweeⁿˈeⁿ nnˈaⁿ cha ticalaˈyuˈna ñˈeⁿndyo̱. 	 A ki velem nincs, ellenem van; és a ki velem nem takar, tékozol.


Matso Agripa nnoom: —ˈU cwaaⁿti matseiˈtiuuˈ na cweˈ chjoowiˈ ñˈoom na jnda̱ tsuˈ luaaˈ, manntseiyuˈya ja ñequio Cristo. 	 Agrippa pedig monda Pálnak: Majdnem ráveszel engem, hogy keresztyénné legyek.


Quia na tquiena cwii joo na jndyu Ta Tseiˈxqueⁿ Tsˈoo, tyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ joˈ joˈ ñequio naⁿˈñeeⁿ na wiˈndye, cwii tsaⁿˈñeeⁿ ntyjaaⁿˈaⁿ ntyjaya ndoˈ cwiicheⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ntyjaaⁿˈaⁿ ntyjatymaaⁿˈ. 	 kor pedig elmenének a helyre, mely Koponya [helyének] mondatik, ott megfeszíték õt és a gonosztevõket, egyiket jobbkéz felõl, a másikat balkéz felõl.


Seineiⁿ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom joˈ joˈ. Matsoom: —Calacatoˈyoˈ ljoomeiⁿˈ ñequio ndaatioo. Ndoˈ jlaˈcatooˈ naⁿˈñeeⁿ joonaˈ hasta tooˈ cwijomnaˈ. 	 Monda nékik Jézus: Töltsétek meg a vedreket vízzel. És megtölték azokat színig.


Chaˈna ñjeeⁿ na cwitsjoom tjaaⁿ xcwe quiiˈ tsjoom, joˈ joˈ ljeiiⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cweˈ mandiˈ. 	 És kimenvén három óra tájban, láta másokat, a kik hivalkodván a piaczon álltak vala.


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —Chaˈna jndyetiamˈaⁿˈ, tjaaˈnaⁿ ˈneeⁿ nnda̱a̱ nncwjiˈ joona xeⁿ nchii na nntseineiⁿ tsˈaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na nntseicwejndoˈñe. 	 Õ pedig monda nékik: Ez a faj semmivel sem ûzhetõ ki, csupán könyörgéssel és bõjtöléssel.


Ndoˈ juu tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom naⁿˈñeeⁿ tˈuu chjoowiˈ ndaatioo na jnda̱ seicwaqueⁿ Jesús na winom. Ticaljeii tsaⁿˈñeeⁿ yuu jnaⁿnaˈ sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom joˈ joˈ nquiucheⁿna yuu tjeiiˈna juunaˈ. Quia joˈ tcwaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ tsˈaⁿ na macoco. 	 A mint pedig megízlelé a násznagy a borrá lett vizet, és nem tudja vala, honnét van, (de a szolgák tudták, a kik a vizet merítik vala), szólítá a násznagy a võlegényt,


Oo xeⁿ nlcaaⁿ tseiˈcaxti njomˈ, ¿aa nñequiaaˈyuˈ catsjo̱ nnoom? 	 Avagy ha tojást kér, vajjon skorpiót ád-é néki?


Cantyja ˈnaⁿˈ ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, matseiˈno̱ⁿˈa na cwilaˈxmaⁿˈyoˈ chaˈtso nnom na nnteijndeiinaˈ ncˈiaaˈyoˈ. Ndoˈ mati cwilaˈno̱ⁿˈyaˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na cwilayuuˈa, hasta mati nnda̱a̱ nntˈmo̱ⁿˈyoˈ joonaˈ nda̱a̱ ncˈiaaˈyoˈ. 	 Meg vagyok pedig gyõzõdve atyámfiai én magam is ti felõletek, hogy teljesek vagytok minden jósággal, betöltve minden ismerettel, képesek lévén egymást is inteni.


Jâ nnˈaⁿ na canchooˈwe na tˈmaⁿ Jesús na calajomndyô̱ ñˈeⁿñê tyomaˈno̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿñê. Yocheⁿ na saawiˈno̱o̱ⁿyâ cwii joo, ntyˈiaayâ cwii tsaⁿsˈa xjeⁿ na tuiiñe na nchjaaⁿˈ. 	 És a mint eltávozék, láta egy embert, a ki születésétõl fogva vak vala.


Ndoˈ xeⁿ mˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu na nncwaxˈee nda̱a̱ˈyoˈ chiuu na cwilacanaⁿˈyoˈ juuyoˈ, luaa canduˈyoˈ nnom: “Nquii Ta na matsa̱ˈntjom jâ tjo̱o̱ñê juuyoˈ.” 	 És ha valaki kérdez titeket: Miért oldjátok el? ezt mondjátok annak: Mert az Úrnak szüksége van reá.


Teiqueⁿ Jesús tsoom nnom Pedro: —Quindyo̱o̱ˈ nacañomya ˈu Satanás. Ñeˈcatseitsaⁿˈ ja. ˈU ñeˈcatseiˈnndaˈ tsˈo̱o̱ⁿya ee ñˈoom na matseiˈtiuuˈ jnaⁿnaˈ cweˈ cantyja na cwilaˈtiuu nnˈaⁿ, nchii chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Õ pedig megfordulván, monda Péternek: Távozz tõlem Sátán; bántásomra vagy nékem; mert nem gondolsz az Isten dolgaira, hanem az emberi dolgokra.


Matsoticheⁿ ljeiiˈñeeⁿ: “ˈO na nchii cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ tmaaⁿˈ cwentaya”, naⁿˈñeeⁿ nntseicajndyuˈnaˈ na cwiluiindyena ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ. 	 És lészen, hogy azon a helyen, a hol ez mondatott nékik: Ti nem vagytok az én népem, ott az élõ Isten fiainak fognak hívatni.


Ndoˈ tso Jesús nda̱a̱na: —Jndaˈjom tquioˈcatˈueˈyoˈ ja chaˈcwijom tquioˈyoˈ nacjooˈ cwii tsaⁿcanchˈue na choˈyoˈ ncjo espadas ñˈeⁿ nˈoom nchˈio. 	 Jézus pedig felelvén, monda nékik: Mint egy rablóra, úgy jöttetek-é reám fegyverekkel és botokkal, hogy megfogjatok engem?!


Ndoˈ tˈmaⁿ waa na ticatjoomˈ na jlaˈneiⁿ nnˈaⁿ na jndyendye cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Ee cwantindye joona tyolue: “Ya tsˈaⁿñe tsaⁿmˈaaⁿˈ.” Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ tyolue: “Tiyuuˈ, ee manquiuˈnnˈaaⁿ nnˈaⁿ.” 	 És a sokaságban nagy zúgás vala õ miatta. Némelyek azt mondják vala, hogy jó ember; mások pedig azt mondják vala: Nem, hanem a népnek hitetõje.


Ncˈe na jeeⁿ yañe Tyˈo̱o̱tsˈom, matsonaˈ na manquiuˈyoˈ na tquiaaⁿ tsˈiaaⁿwaa na catsˈaaya juunaˈ naquiiˈntaaⁿˈyoˈ cha na cateijndeiinaˈ ˈo. 	 Ha ugyan hallottátok Isten kegyelmének rendelkezését, melyet nékem adott a ti érdeketekben;


¿Ljoˈ ñeˈcaˈmo̱ⁿnaˈ na matsonaˈ na tjawaaⁿ? Matsonaˈ naljoˈ ee najndyee jndyocueeⁿ nnom tsjoomnancuewaañe. 	 (Az pedig, hogy fölment, mit jelentene mást, mint hogy elõbb le is szállott a föld alsóbb részeire?


Nchii juu cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu tyowaajndyee, tyowaajndyee cantyja ˈnaaⁿˈ tyuaa, jnda̱ joˈ chii tuaa cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu. 	 De nem a lelki az elsõ, hanem az érzéki, azután a lelki.


Tsoom nda̱a̱na: —Meiiⁿ na jeeⁿ cachjoo cwilayuˈya nˈomˈyoˈ cweˈ chaˈna cachjoo cwii tsˈom lqueeⁿ mostaza, nnda̱a̱ nnduˈyoˈ nnom tsˈoom sicómorowaaˈ: “Catyendyuˈ ndoˈ coˈnaˈ ˈu tsˈom ndaaluee.” Ndoˈ maxjeⁿ nntseicanda̱naˈ ñˈomndyueˈyoˈ. 	 Monda pedig az Úr: Ha annyi hitetek volna, mint a mustármag, ezt mondanátok ím ez eperfának: Szakadj ki gyökerestõl, és plántáltassál a tengerbe; és engede néktek.


Quia joˈ ˈñeeⁿ joona, tjannaaⁿˈaⁿ na seineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda̱ ndyee ndiiˈ. Mañejooti ñˈoom tyotseityˈooñê. 	 És ott hagyva õket, ismét elméne és imádkozék harmadszor, ugyanazon beszéddel szólván.


Sa̱a̱ meiⁿnquia tsjoom na nntsquieˈyoˈ na tiñeˈcalaˈljo nnˈaⁿ ˈo, caluiˈyoˈ tsˈom nataa ndoˈ canduˈyoˈ: 	 Valamely városba pedig bementek, és titeket be nem fogadnak, annak utczáira kimenvén, ezt mondjátok:


Joo yolcu na tijndo̱ˈ nˈom quia na tyˈechona xjocanti ˈnaaⁿna, taticˈoochotina seitye na nlco. 	 A kik bolondok valának, mikor lámpásaikat elõvevék, nem vivének magukkal olajat;


Sa̱a̱ jnda̱ jndyo Cristo na cwiluiiñê tyee na tjacantyja cantyja ˈnaaⁿˈ chaˈtso naya na maniom. Juu watsˈom yuu na mandiˈntjoom, yati ndoˈ canda̱a̱ˈti tseixmaⁿnaˈ, meiⁿ nchii nnˈaⁿ lˈa juunaˈ ee nchii tseixmaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue. 	 Krisztus pedig megjelenvén, mint a jövendõ javaknak fõpapja, a nagyobb és tökéletesebb, nem kézzel csinált, azaz nem e világból való sátoron keresztül,


Ja Judas matseiljeiya cartawaañe. Cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na mandiˈntjomtyeⁿ nnom Jesucristo. Tiˈxio̱o̱ya jndyu Jacobo. Cartawaañe matseicwano̱ⁿya juunaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na maˈmaⁿ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom na macwjiˈño̱o̱ⁿ joona na macwjaaˈñê cwentaaⁿˈaⁿ, ncˈe na matseitjoomˈnaˈ joona ñequio Jesucristo. 	 Júdás, Jézus Krisztusnak szolgája, Jakabnak pedig atyafia, az elhívottaknak a kik az Atya Istentõl megszenteltettek és Jézus Krisztustól megtartattak:


Ndoˈ Pedro tˈueeⁿ tsˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ seiweeⁿ juu. Jnda̱ chii tˈmaaⁿ yolcu na jnda̱ ljondye ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilayuˈ. Tˈmo̱ⁿ Pedro yuscuˈñeeⁿ nda̱a̱na na mawandoˈ. 	 És az kezét nyújtva néki, felemelé õt; és beszólítván a szenteket és az özvegyasszonyokat, eleikbe állatá õt elevenen.


’Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom matseijomnaˈ chaˈna castom na ñjom sˈom cajaⁿ na wantyˈiunaˈ quiiˈ tyuaa. Ljeii cwii tsˈaⁿ castomˈñeeⁿ sa̱a̱ tantyˈiunnaaⁿˈaⁿ juunaˈ. Tjaaⁿ na jeeⁿ neiiⁿˈeⁿ, tjacajna̱a̱ⁿ chaˈtso ˈnaaⁿˈaⁿ na niom. Jnda̱ chii seijnaaⁿ tyuaaˈñeeⁿ yuu na ndiiˈ castom. 	 Ismét hasonlatos a mennyeknek országa a szántóföldben elrejtett kincshez, a melyet megtalálván az ember, elrejté azt; és a felett való örömében elmegy és eladván mindenét a mije van, megveszi azt a szántóföldet.


’¿Aa tyoolaˈnaⁿˈyoˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: Majuuto tsjo̱ˈ na tixocwilˈue nquiu luañeⁿ na cwilˈa tsiaⁿtsjo̱ˈ, jnda̱ mawacatyeeⁿnaˈ nqui tsiaⁿtsjo̱ˈ? 	 Ezt az írást sem olvastátok-é? A mely követ az építõk megvetettek, az lett a szeglet fejévé.


ticwiindyoˈ ˈo nnˈaaⁿya, calaˈno̱ⁿˈyoˈ na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom na cˈomˈyoˈ na yandyoˈ ñequio lcuuˈyoˈ, ndoˈ na calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ joona, 	 Hogy mindenitek szentségben és tisztességben tudja bírni a maga edényét,


Ndoˈ na jaawixuee ntyee na cwiluiitquiendye tjomndyena ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsjoom ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio chaˈtso naⁿmanˈiaaⁿ cwentaa nnˈaⁿ judíos. Jlaˈjndaaˈndyena. Jnda̱ joˈ jlaˈtyeⁿna Jesús, tyˈeñˈomna jom. Tyˈecatioona cwenta jom lˈo̱ Pilato. 	 És mindjárt reggel tanácsot tartván a fõpapok a vénekkel és írástudókkal, és az egész tanács, megkötözvén Jézust, elvivék és átadák Pilátusnak.


Ndoˈ naljoˈ nnda̱a̱ nncˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ matsonaˈ na cˈom nnˈaⁿ na laxmaⁿnaˈ cwentaaˈ Ta Jesús, na ñequiiˈcheⁿ cwilˈaˈyoˈ yuu na cjaaweeˈ ntyjeeⁿ, na chaˈtso nnom tsˈiaaⁿ na ya nleitquiooˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ na chaˈcwijom cwiweˈ ntjom, na nncjaachuuñetinaˈ ˈo na yati nntaˈjnaⁿˈyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Hogy járjatok méltóan az Úrhoz, teljes tetszésére, minden jó cselekedettel gyümölcsöt teremvén és nevekedvén az Isten megismerésében;


Sa̱a̱ meiⁿcwii ˈndyoo ñˈoom tîcˈo̱o̱ⁿ cantyja ñˈoom na tueeˈna nacjoomˈm. Joˈ chii sˈaanaˈ na jeeⁿ tjaweeˈ tsˈom Pilato na tîcˈo̱ Jesús. 	 És nem felele néki egyetlen szóra sem, úgy hogy a helytartó igen elcsodálkozék.


Meiⁿ tîcaluiˈjnaaⁿˈndyo̱ quia na tjeiˈsˈaya ˈo nnoom, na tsjo̱o̱ya na ntyjiiyaya na ˈo nlaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ ñˈoom na nntsoom, ndoˈ chaˈxjeⁿ jluiˈyuuˈ chaˈtso ñˈoom na jnda̱ tjeiˈyuuˈndyo̱ nda̱a̱ˈyoˈ, mati chaˈtso ñˈoom na jnda̱ lˈuuyâ nnoom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, jnda̱ jluiˈyuuˈnaˈ. 	 Mert ha dicsekedtem valamit néki felõletek, nem maradtam szégyenben; de a mint ti néktek mindent igazán szólottam, azonképen a mi Titus elõtt való dicsekvésünk is igazsággá lett.


Teincoo cwiicheⁿ xuee nnˈaⁿ na jndyendye na tquio ncuee, jndyena na manndyooˈ na nntsquia̱a̱yâ Jerusalén ñˈeⁿ Jesús. 	 Másnap a nagy sokaság, a mely az ünnepre jött vala, hallván, hogy Jézus Jeruzsálembe jõ,


Jndye ndyu na jnda̱ teinom, ñetˈoomntyˈiu juu ñˈoom nayaˈñeeⁿ sa̱a̱ jeˈ maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom juunaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 udniillik] ama titkot, mely el vala rejtve õsidõk óta és nemzetségek óta, most pedig megjelentetett az Õ szenteinek,


Tˈo̱ Jesús: —¿Aa cweˈ ncˈe na tsjo̱o̱ya na ntyˈiaya ˈu xˈee tsˈoom higuera ˈnaⁿˈ, aa cweˈ joˈ na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱? Maxjeⁿ maniom na jndati laˈxmaⁿnaˈ cantyja ˈnaⁿya na quia wjaˈntyˈiaˈ. 	 Felele Nátánael és monda néki: Rabbi, te vagy az Isten Fia, te vagy az Izráel Királya!


Ee tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñequio Jnaaⁿ, mawaa ñˈoom na macwjiˈyuuˈñenaˈ quiiˈ tsˈom, sa̱a̱ tsˈaⁿ na ticatseiyuˈ ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom machˈee na cantuñê ee ticatseiyuˈ ñˈoom na jnda̱ tjeiˈyuuˈñê cantyja ˈnaaⁿˈ Jnaaⁿ. 	 A ki hisz az Isten Fiában, bizonyságtétele van önmagában. A ki nem hisz az Istennek, hazuggá tette õt; mert nem hitt abban a bizonyságtételben, a melylyel bizonyságot tett Isten az õ Fiáról.


Xuee quia na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, nncwandoˈnndaˈ yuscu na tyotsa̱ˈntjom nnˈaⁿ ndyuaa jo ndoˈ na macaluiˈ caxjuu tsˈoomˈnaaⁿ. Ndoˈ nñequiaaⁿ jnaaⁿ nnˈaⁿ na mˈaaⁿ jeˈ, ee jeeⁿ ndyaˈ tquia jnaaⁿ na ñeˈcañeeⁿ ñˈoomjndo̱ˈtsˈom na tyotseineiⁿ Salomón. Ndoˈ ljoo mˈaaⁿya jeˈ na tˈmaⁿti cwiluiindyo̱, nchiiti Salomón, sa̱a̱ tiñecandyeˈyoˈ ñˈoom na mañequia. 	 A Délnek királynéasszonya felkél majd az ítéletkor e nemzetség férfiaival, és kárhoztatja õket: mert õ eljött a földnek szélérõl, hogy hallhassa a Salamon bölcseségét; és ímé nagyobb van itt Salamonnál.


Meiⁿcwii ñˈoomntjeiⁿ talaneiⁿˈyoˈ, macanda̱ calaneiⁿyoˈ ñˈoom naya na nnteijndeiinaˈ tsˈaⁿ na nncjaawijndeiityeeⁿ, ndoˈ nnˈaⁿ na nndye ñˈoomˈñeeⁿ nntioˈnaaⁿñenaˈ joona. 	 Semmi rothadt beszéd a ti szátokból ki ne származzék, hanem csak a mely hasznos a szükséges építésre, hogy áldásos legyen a hallgatóknak.


Sa̱a̱ xeⁿ na nmeiⁿˈ nntsˈaa, ¿chiuu nntseicanda̱a̱ˈñeyuunaˈ ljeii ˈnaaⁿˈaⁿ na matsonaˈ na tseixmaⁿya na catjo̱ⁿya na luaa? 	 De mi módon teljesednének be az írások, hogy így kell lenni?


Ndoˈ yocheⁿ na mandyotseicandyooˈñe tyochjoo, seiquioo tsaⁿjndii jom ndoˈ sˈaa na jndeii tyoteiñê. Sa̱a̱ seitiaˈ Jesús tsaⁿjndii. Seinˈmaaⁿ tyochjoo jnda̱ chii tquiaaⁿ juu nnom tsotye. 	 A míg pedig az odaméne, azon közben az ördög földhöz üté azt, és megrángatá. De Jézus megdorgálá a tisztátalan lelket, és meggyógyítá a gyermeket, és adá azt az õ atyjának.


Ndoˈ taxˈee Pilato nnoom: —Quia joˈ, ¿Aa cwiluiindyuˈ rey? Tˈo̱ Jesús, matsoom nnom: —Maxjeⁿ joˈ cwiluiindyo̱. Macweˈ joˈ na tuiindyo̱ na jndyo̱o̱ tsjoomnancue, cha cwjiˈyuuˈndyo̱ ñˈoom na mayuuˈ. Ticwii cwii tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈoom na mayuuˈñeeⁿ, tsaⁿˈñeeⁿ mandii ñˈoom na mañequiaya. 	 Monda azért néki Pilátus: Király vagy-é hát te csakugyan? Felele Jézus: Te mondod, hogy én király vagyok. Én azért születtem, és azért jöttem e világra, hogy bizonyságot tegyek az igazságról. Mindaz, a ki az igazságból való, hallgat az én szómra.


Jnda̱ joˈ tjañˈoom tsaⁿjndii Jesús tsjoom Jerusalén ndoˈ tqueⁿ jom xqueⁿ tsiuˈ watsˈom tˈmaⁿ. Tso nnoom: —Xeⁿ ˈu cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, cwa cjuˈndyuˈ jo nacje, 	 Azután Jeruzsálembe vivé õt, és a templom ormára állítván, monda néki: Ha Isten Fia vagy, vesd alá magad innét;


Macaⁿna na caljooˈñetyeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na mayuuˈ na jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ nnoom, cha mati nnda̱a̱ nntseijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈom ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ ñequio ñˈoom na jeeⁿ xcwe ndoˈ na nñequiandye nnˈaⁿ na cwiˈoo nacjooˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A ki a tudomány szerint való igaz beszédhez tartja magát, hogy inthessen az egészséges tudománnyal és meggyõzhesse az ellenkezõket.


Ndoˈ quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ na tjaweeˈ nˈom nnˈaⁿ judíos na tueˈ Jacobo mati tˈueeⁿ Pedro. Luaaˈ tuii xcwe ncuee na cwicwaˈ nnˈaⁿ judíos tyooˈ na tjaaˈnaⁿ ndaaljoˈ tjaquieeˈ. 	 És látván, hogy ez tetszik a zsidóknak, föltette magában, hogy elfogatja Pétert is. (Valának pedig a kovásztalan kenyerek napjai.)


Ndoˈ mati nnˈaⁿ na ndana Moisés tyolaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Joˈ chii jnda̱ na tuiiñê, tantyˈiuuna jom ndyee chiˈ, ee tqueⁿna cwenta nchii cweˈ meiⁿquia tsˈaⁿ ndana, meiⁿ tîcatyuena na sa̱ˈntjom rey na cwje chaˈtsondye yoˈndaa na naⁿnom. 	 Hit által rejtegették Mózest az õ szülei születése után három hónapig, mivel látták, hogy kellemes a gyermek, és nem féltek a király parancsától.


Majndeiiticheⁿ ˈo. Hasta ticwii cwii soonqueⁿˈyoˈ, jnda̱ teiˈnchonaˈ. Joˈ chii tintyueˈyoˈ, ee ˈo jndandyoˈtiˈyoˈ nchiiti cantsaa nchˈu na jndyendye. 	 De néktek a fejetek hajszálai is mind számon vannak. Ne féljetek azért, sok verébnél drágábbak vagytok.


Quia na jnda̱ ˈoowindyoona tsjoom Jerusalén yuu na wjaacue nato ta na jndyu Olivos, chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoomˈm, to̱ˈna na jndeii tyolaˈxuaana. Tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja chaˈtso tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na ntyˈiaana na tyochˈee Jesús. 	 Mikor pedig immár közelgete az Olajfák hegyének lejtõjéhez, a tanítványok egész sokasága örvendezve kezdé dicsérni az Istent fenszóval mindazokért a csodákért, a melyeket láttak;


Joˈ chii ˈo ntseindaaya, ñequiiˈcheⁿ calajomndyoˈ ñˈeⁿñê cha quia na nleitquiooˈñê na nndyonnaaⁿˈaⁿ, ñequiiˈcheⁿ mˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈqui tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ jom. 	 És most, fiacskáim, maradjatok õ benne; hogy mikor megjelenik, bizodalmunk legyen, és meg ne szégyenüljünk elõtte az õ eljövetelekor.


Tiñeˈquiandyoˈ na nnquiuˈnnˈaⁿnaˈ ˈo, tjaa ˈñeeⁿ juu na nda̱a̱ ntioñˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom, ee meiⁿljoˈcheⁿ na nnomˈ tsˈaⁿ, majoˈ joˈ nncueˈ. 	 Ne tévelyegjetek, Isten nem csúfoltatik meg; mert a mit vet az ember, azt aratándja is.


Luaa tuii. Quia na tyˈewindyoona tsjoom Jericó, joˈ wacatyeeⁿ cwii tsaⁿnchjaaⁿˈ ˈndyoo nato, macaaⁿ ljoˈ tjo̱o̱ñê nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Lõn pedig, mikor Jerikhóhoz közeledett, egy vak ül vala az út mellett koldulván.


Joˈ chii canda̱a̱ˈya cwiluiiñe Jesús tyee na tjacantyja na macaⁿnaˈ jaa. Jom ljuˈ tsˈoom, tyootseitjo̱o̱ñê, juu na cwajndii tjaaˈnaⁿ na tˈaaˈnaˈ jom, tiquichˈeeⁿ chaˈna cwilˈa nnˈaⁿ jnaⁿ, jeˈ matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom nandyeti cañoomˈluee. 	 Mert ilyen fõpap illet vala minket, szent, ártatlan, szeplõtelen, a bûnösöktõl elválasztott, és a ki az egeknél magasságosabb lõn,


Ee jeeⁿ ya cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ quia mañequiaañe na ñecuaa na ticatyˈiomyanaˈ ljoˈ matjoom ee ntyjeeⁿ xcwe mˈaaⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mert az kedves dolog, ha valaki Istenrõl való meggyõzõdéséért tûr keserûségeket, méltatlanul szenvedvén.


Caˈndyeˈyoˈ na tisˈa ndoˈ calˈaˈyoˈ yuu na ya, quia joˈ mˈmo̱ⁿnaˈ na mayuuˈcheⁿ cwilcweˈ nˈomˈyoˈ. 	 Teremjetek hát megtéréshez illõ gyümölcsöket.


Quia na jnda̱ tandoˈnndaˈ Jesús, mati naⁿˈñeeⁿ jluiˈna naquiiˈ ndeiˈluaana, tyˈequieˈna quiiˈ tsjoom Jerusalén. Joˈ joˈ teitquiooˈndyena nda̱a̱ jndye nnˈaⁿ. 	 És kijövén a sírokból, a Jézus föltámadása után bementek a szent városba, és sokaknak megjelenének.


Ee xeⁿ ˈu tiñeˈcatseitˈmaⁿ tsˈomˈ xˈiaˈ, mati Tsotyeˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee xocatseitˈmaⁿ tsˈoom ˈu juu na matseiˈtjo̱o̱ndyuˈ. 	 Ha pedig ti meg nem bocsátotok, a ti mennyei Atyátok sem bocsátja meg a ti vétkeiteket.


Seitjoom naⁿˈñeeⁿ ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na majoˈ tsˈiaaⁿ cwilˈa. Matsoom nda̱a̱na: —ˈO re nnˈaⁿya manquiuˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿwaa jeeⁿ ya cwitantjo̱o̱ⁿya. 	 Kiket egybegyûjtvén az ilyenfélékkel foglalkozó mívesekkel egybe, monda: Férfiak, tudjátok, hogy ebbõl a mesterségbõl van a mi jóllétünk.


Sala jnda Cainán, Cainán jnda Arfaxad, Arfaxad jnda Sem, Sem jnda Noé, Noé jnda Lamec, 	 z] Kajnáné, [ez] Arfaksádé, [ez] Semé, [ez] Noéé, [ez] Lámekhé,


Joˈ chii ncˈe na luaaˈ tso Caifás, cantyjati xueeˈñeeⁿ jnaⁿnaˈ na jlaˈjomndye naⁿmaⁿnˈiaaⁿˈñeeⁿ na nlaˈcueeˈna Jesús. 	 Ama naptól azért azon tanakodának, hogy õt megöljék.


Sa̱a̱ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ntyˈiaana tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na matseinˈmaaⁿ nnˈaⁿ. Ndoˈ mati tyondyena na tyolaxuaa yocanchˈu na tyolue: “Matseitˈmaaⁿˈñenaˈ nquii rey na cwiluiiñe jndacantyjo David.” Quia joˈ tˈmaⁿ jlaˈwjee naⁿˈñeeⁿ jom. 	 A fõpapok és írástudók pedig, látván a csodákat, a melyeket cselekedett vala, és a gyermekeket, a kik kiáltottak vala a templomban, és ezt mondták vala: Hozsánna a Dávid fiának; haragra gerjedének,


Ndoˈ joo na matseixmaⁿ tsjoomnancue na cwilaqueeⁿ nˈom nnˈaⁿ, mawjaatseicjenaˈ, ñequio chaˈtso natia na queeⁿ nˈom nnˈaⁿ na matseixmaⁿnaˈ. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na machˈee yuu na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, ticantycwii na wandoˈ. 	 És a világ elmúlik, és annak kívánsága is; de a ki az Isten akaratát cselekszi, megmarad örökké.


Ñˈeⁿ Silvano ndoˈ ñˈeⁿ Timoteo, ja Pablo matseiljeiya cartawaañe na matseicwano̱ⁿya juunaˈ na mˈaⁿˈ ˈo tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tsjoom Tesalónica, na cwilaˈxmaⁿˈyoˈ cwentaaˈ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 Pál és Silvánus és Timótheus a Thessalonikabeli gyülekezetnek, Istenben, a mi Atyánkban, és az Úr Jézus Krisztusban:


Jnda̱ na ntyˈiaaˈ Jesús na joˈ joˈ meintyjeeˈ tsoñeeⁿ na cañom ja na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom, tsoom nnom: —ˈU naⁿ, tsaⁿmˈaaⁿˈ nntseixmaaⁿ tiˈjndaˈ. 	 zus azért, mikor látja vala, hogy [ott] áll az õ anyja és az a tanítvány, a kit szeret vala, monda az õ anyjának: Asszony, ímhol a te fiad!


Quia na tueˈ Cristo, ñejom ndiiˈ tueeⁿˈeⁿ cwentaa jnaaⁿ nnˈaⁿ, meiⁿ tacaⁿnaˈ na cueˈnnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ jeˈ na wanoomˈm, wanoomˈm cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mert hogy meghalt, a bûnnek halt meg egyszer; hogy pedig él, az Istennek él.


Matso Jesús nnom: —Cjaˈ, cwaaⁿˈ saˈ, ndoˈ jnda̱ joˈ quioˈyoˈ ñjaaⁿ. 	 Monda néki Jézus: Menj el, hívd a férjedet, és jõjj ide!


Meiⁿ tancˈo̱o̱ⁿya na cweˈ luaaˈndyo ñˈeⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ na tyolˈa joona ee jnaaⁿˈ joˈ na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na ñecwii xuee tja̱ ntquiuu nchooˈ ndyee meiⁿndyena. 	 Se pedig ne paráználkodjunk mint azok közül paráználkodtak némelyek, és elestek egy napon huszonháromezeren.


Sa̱a̱ na tîcaliuna jom, joˈ chii tyˈelcweeˈnndaˈna Jerusalén, na cwilˈueena jom. 	 És mikor nem találák õt, visszamenének Jeruzsálembe, hogy megkeressék.


Ndoˈ naquiiˈ watsˈomˈñeeⁿ tyjeˈcañoom cwii tsˈaⁿ na maleiñˈoom jndyetia juu. Jndeii tyotseixuaa tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoom ndyuee jndyetiaˈñeeⁿ. 	 Vala pedig azok zsinagógájában egy ember, a kiben tisztátalan lélek volt, és felkiálta,


ndoˈ na tyˈiuu nnˈaⁿ jom, sa̱a̱ xuee na jnda̱ ndyee tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tandoˈxcoom chaˈxjeⁿ na matso ñˈoomˈm na teiljeii, 	 És hogy eltemettetett; és hogy feltámadott a harmadik napon az írások szerint;


Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, juu xuee na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, quia joˈ nñequiana cwenta nnoom cantyja ˈnaaⁿˈ cwii cwii ˈndyo ñˈoom na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na ñejlaˈneiⁿna. 	 De mondom néktek: Minden hivalkodó beszédért, a mit beszélnek az emberek, számot adnak majd az ítélet napján.


Ñˈeeⁿ nnˈaⁿ jnaaⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ na jnda̱ tjuˈtyaˈnaˈ joona cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na mayuuˈ, ñˈoom na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo cwilaˈjomndyena. 	 Melyektõl némelyek eltévelyedvén, hiábavaló beszédre hajlottak:


Joˈ chii nnchuuˈjñeeⁿ xeⁿ jnda̱ nntseicandyaandyo̱ jom. 	 Megfenyítvén azért õt, elbocsátom.


Sa̱a̱ juu na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom, mˈaⁿ nnˈaⁿ na ljuˈ nˈomna jo nnoom ndoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ, mˈaⁿna na tjaaˈnaⁿ tiaˈ cachona, mˈaⁿna na yannˈaⁿndye ñequio ncˈiaana, ndyaandyena, wiˈ nˈomna ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ, cwilˈana yuu na ya, jndaaˈ mˈaaⁿˈ nˈomna chiuu cwiˈoomˈaⁿna, ndoˈ xcweeˈ nˈomna ljoˈ cwilˈana. 	 A felülrõl való bölcsesség pedig elõször is tiszta, azután békeszeretõ, méltányos, engedelmes, irgalmassággal és jó gyümölcsökkel teljes, nem kételkedõ és nem képmutató.


Meiⁿ tiquichˈeeⁿ na we waa ñˈeⁿndye joona ndoˈ ñˈeⁿndyo̱ jaa ee seiljoomˈm nˈomna ncˈe na cwilayuˈya nˈomna ñˈeⁿñê. 	 És semmi különbséget sem tett mi köztünk és azok között, a hit által tisztítván meg azoknak szívét.


ˈU re nnˈaⁿya na jeeⁿ jnda ntyjiiya, tintseijomndyuˈ ñequio tsˈiaaⁿ natia, ˈu catseijomndyuˈ tsˈiaaⁿ na ya. Ee tsˈaⁿ na matseijomñe tsˈiaaⁿ na ya tseixmaaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ tsˈaⁿ na wjaantyjo̱ ñequio natia, ticˈoomñe cwentaaⁿˈaⁿ. 	 eretett [barátom,] ne a rosszat kövesd, hanem a jót. A ki jót cselekszik, az Istentõl van; a ki pedig rosszat cselekszik, nem látta az Istent.


—ˈU Maestro, naquiiˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tqueⁿ Moisés, ¿cwaaⁿ ñˈoom na tˈmati cwiluiiñenaˈ? 	 Mester, melyik a nagy parancsolat a törvényben?


Nntseineiiⁿ chaˈtso nnom ñˈoom na wiˈ na nñequiuˈnnˈaaⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ teijndaaˈ na nntsuundye. Ee joona tînquiandyena na nnquioo na jnda nquiuna ñˈoom na mayuuˈ na nncwjiˈnˈmaaⁿñenaˈ joona. 	 És a gonoszságnak minden csalárdságával azok között, a kik elvesznek; mivelhogy nem fogadták be az igazságnak szeretetét az õ idvességökre.


Yocheⁿ na ndicwaⁿ matseineiⁿ Jesús nnom yuscuˈñeeⁿ, tquieˈcañom nnˈaⁿ na jnaⁿ waaˈ Jairo, juu tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Jluena nnoom: —Jnda̱ tueˈ nomjndaˈ. ¿Ljoˈ nntsaˈ na cwimatseicachjuuˈtiˈ Maestromˈaaⁿˈ? 	 Mikor még beszél vala, odajövének a zsinagóga fejétõl, mondván: Leányod meghalt; mit fárasztod tovább a Mestert?


Jnda̱ tuii na luaaˈ, jluiˈ Jesús joˈ joˈ. Ljeiiⁿ cwii tsaⁿcoˈñom sˈom na jndyu Leví. Wacatyeeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ wˈaa yuu na cwiˈoocatioom nnˈaⁿ sˈom tsˈiaaⁿnda̱a̱na cwentaaˈ gobiernom. Quia joˈ tsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Candyoˈntyjo̱ˈ naxa̱ⁿˈa. 	 Ezek után pedig kiméne, és láta egy Lévi nevû vámszedõt, a ki a vámnál ül vala, és monda néki: Kövess engem!


Ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ nlaˈjndoona ˈo ncˈe na mˈaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya. Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na tyeⁿ cwiljooˈñe ñˈeⁿndyo̱ hasta na macanda̱, tsaⁿˈñeeⁿ nluiˈnˈmaaⁿñê. 	 És lesztek gyûlöletesek mindenki elõtt az én nevemért; de a ki mindvégig megmarad, az megtartatik.


Ndoˈ sondaroˈñeeⁿ lˈana tsei nioom, jnda̱ chii tioomna juunaˈ xqueⁿ Jesús, ndoˈ jlaˈcweena jom cwii liaatco colo catsiooˈ. 	 És a vitézek tövisbõl koronát fonván, a fejére tevék, és bíbor köntöst adának reá,


Quia na seicanaaⁿñê yuu na jnda̱ ˈom na ta̱ˈtyeⁿ tsomˈñeeⁿ quia joˈ teitquiooˈ ntyˈiaya tio tˈmaⁿ. Ndoˈ jo ndoˈ xˈeenaˈ mˈaⁿ añmaaⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ na jlaˈcwjee nnˈaⁿ joona ncˈe na tîcaˈndyena ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, meiⁿ tîcaˈndyena na tyotjeiiˈyuuˈndyena ñˈoomˈñeeⁿ. 	 És mikor felnyitotta az ötödik pecsétet, látám az oltár alatt azoknak lelkeit, a kik megölettek az Istennek beszédéért és a bizonyságtételért, a melyet kaptak.


Ja Simón Pedro cwiluiindyo̱ moso ˈnaaⁿˈ Jesucristo ndoˈ apóstol na majñoom na mañequiaya ñˈoom naya nda̱a̱ nnˈaⁿ. Matseiljeiya ndoˈ matseicwano̱ⁿya cartawaañe nda̱a̱ ˈo na mati laxmaⁿˈyoˈ juu na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ jâ, na juu joˈ jeeⁿ ndyaˈ jnda tseixmaⁿnaˈ. Laxmaⁿˈyoˈ juunaˈ ncˈe nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ ñequio Jesucristo na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa cwiluiiñê na matyˈiomyanaˈ. 	 Simon Péter, Jézus Krisztus szolgája és apostola, azoknak, a kik velünk egyenlõ drága hitet nyertek a mi Istenünknek és megtartónknak Jézus Krisztusnak igazságában:


Ndoˈ ndiocheⁿ yuu na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom seintyjanaˈ ndioom ncˈe na jeeⁿ neiⁿncooˈ caxueeñê ndoˈ tjacantyja najneiⁿ. Meiⁿ tjaa ˈñeeⁿ juu nnda̱a̱ nncjaaquieeˈ joˈ joˈ hasta na jnda̱ teinom ntquieeˈ nawiˈ na nntjoom nnˈaⁿ na cwileiˈcho ntquieeˈ ángelesˈñeeⁿ. 	 És megtelék a templom füsttel az Isten dicsõségének és erejének miatta, és senki a templomba be nem mehet vala, mígnem a hét angyal hét csapása bevégeztetik.


Yaya cˈoomˈ tsˈomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ndyee nnom ñˈoommeiⁿˈ na matsjo̱o̱ quia joˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nñequiaaⁿ na nntseiˈno̱ⁿˈ joonaˈ. 	 Értsd meg a mit mondok; adjon azért az Úr néked belátást mindenekben.


Chaˈxjeⁿ nquii tquie tsˈaⁿ matseineiⁿ nda̱a̱ ntseinda, matsˈaa tyˈoo nda̱a̱ˈyoˈ, cˈomˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ ja chaˈxjeⁿ jnda ntyjiiya ˈo. 	 Viszonzásul (mint gyermekeimnek szólok) tárjátok ki ti is szíveteket.


Joˈ chii tintjeiˈyoˈ cwenta na cweˈ tomti cantyja na cwiwitquiooˈ. Catjeiˈyoˈ cwenta cantyja na matyˈiomyanaˈ. 	 Ne ítéljetek a látszat után, hanem igaz ítélettel ítéljetek!


ˈÑeeⁿ juu tsˈaⁿ na ñeˈcandiˈntjom no̱o̱ⁿ, candyontyjo̱o̱ⁿ naxa̱ⁿˈa. Ndoˈ yuu na nncˈo̱o̱ⁿya majoˈ joˈ nncˈoom tsˈaⁿ na mandiˈntjom no̱o̱ⁿ. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu tsˈaⁿ na nndiˈntjom no̱o̱ⁿ nntseitˈmaaⁿˈñe Tsotya̱ya tsaⁿˈñeeⁿ. 	 A ki nékem szolgál, engem kövessen; és a hol én vagyok, ott lesz az én szolgám is: és a ki nékem szolgál, megbecsüli azt az Atya.


Matseina̱ⁿ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ chaˈxjeⁿ ñˈoom na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ ncˈe ˈo ticalaˈno̱ⁿˈyaˈyoˈ joonaˈ. Quia joˈ chaˈxjeⁿ na jnda̱ tquiaˈñˈeⁿˈyoˈ seiiˈyoˈ na ñejndyeˈntjomˈtyeⁿˈyoˈ nnom jnaⁿ ñequio nda̱a̱ chaˈtso nnom natia, ndoˈ na ñelˈaˈyoˈ yuu na matso ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ na talˈaˈyoˈ, maluaaˈ jeˈ quiandyoˈñˈeⁿˈyoˈ na nndyeˈntjomˈyoˈ chaˈxjeⁿ na matyˈiomyanaˈ na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ xcwe ncˈomˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Emberi módon szólok a ti testeteknek erõtlensége miatt. Mert a miképen oda szántátok a ti tagjaitokat a tisztátalanságnak és a hamisságnak szolgáiul a hamisságra: azonképen szánjátok oda most a ti tagjaitokat szolgáiul az igazságnak a megszenteltetésre.


Sa̱a̱ quia na jnda̱ tquie sondaro ˈndyootsˈa wˈaancjo jliuna na tacˈom naⁿˈñeeⁿ joˈ joˈ. Joˈ chii tyˈelcweeˈna. Tyˈelaˈcandiina na tacˈom naⁿˈñeeⁿ. 	 Mikor azonban a poroszlók oda mentek, nem találák õket a tömlöczben; visszatérvén tehát, megjelenték,


Jnda̱nquia nnˈaⁿ fariseos jñoomna cwantindye ncˈiaana ñequio nnˈaⁿ ˈnaaⁿˈ Herodes na mˈaaⁿ Jesús. Naⁿˈñeeⁿ nncˈomna cwenta ñˈoom na matseineiiⁿ cha nnda̱a̱ nntˈuiinaˈ jom cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 És küldének hozzá némelyeket a farizeusok és a Heródes pártiak közül, hogy megfogják õt a beszédben.


tyoocjo̱meiⁿntyja̱a̱ˈa na mañequiaya na quianlˈuaaⁿˈaⁿ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ quia na matseina̱ⁿya nnoom. 	 Nem szûnöm meg hálát adni tiérettetek, emlékezvén reátok az én könyörgéseimben;


Ee candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, maxjeⁿ jndeiˈnaˈ na catseicanda̱a̱ˈñenaˈ ljeii na mawaa cantyja ˈnaⁿya na matsonaˈ: “Tjeiiˈna cwenta na ljoˈyu wiˈñê chaˈxjeⁿ nnˈaⁿ na wiˈndye.” 	 Mert mondom néktek, hogy még ennek az írásnak be kell teljesülni rajtam, hogy: És a gonoszok közé számláltatott. Mert a mik reám vonatkoznak is, elvégeztetnek.


Tˈo̱ Jesús, tsoom: —Cˈomˈyoˈ na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És Jézus felelvén, monda nékik: Legyen hitetek Istenben.


Quia joˈ tˈo̱o̱ⁿ nnom yuscuˈñeeⁿ, tsoom: —ˈU yuscu, tˈmaⁿ waa na matseiˈyuˈyaˈ tsˈomˈ. Catsˈaanaˈ chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈomˈ. Ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ mañoomˈ nˈmaⁿ nomjnda yuscuˈñeeⁿ. 	 Ekkor felelvén Jézus, monda néki: Óh asszony, nagy a te hited! Legyen néked a te akaratod szerint. És meggyógyula az õ leánya attól a pillanattól fogva.


Matseicwanom Aristarco na xmaⁿndyoˈ. Mˈaaⁿñê wˈaancjo ñˈeⁿndyo̱. Mati Marcos tyjee Bernabé matseicwanoom na xmaⁿndyoˈ. Jnda̱ jndyeˈyoˈ ñˈoom xeⁿ na aa nncueˈcañoom ˈo catoˈñoomˈyoˈ jom na xcweeˈ nˈomˈyoˈ. 	 Köszönt titeket Aristárkhus, az én fogolytársam, és Márk, a Barnabás unokatestvére, (ki felõl parancsolatokat vettetek: ha hozzátok megy, fogadjátok õt szívesen),


Quia macwjiˈ xjeⁿ watsˈom, tincwjiˈ xjeⁿ tachˈeeⁿˈnaˈ. Ee jnda̱ tquiaya na chaˈwaa wenˈaaⁿ nchooˈ we chiˈ na joo nnˈaⁿ na nchii judíos wanaaⁿ na ñequioquieˈna joˈ joˈ. Ndoˈ nlqueⁿna xjeⁿ ˈnaaⁿna tsjoom cwentaya na ljuˈ cwiluiiñenaˈ yuu na meintyjeeˈ watsˈomˈñeeⁿ. 	 De a tornáczot, a mely a templomon kívül van, kihagyd, és azt meg ne mérd; mert a pogányoknak adatott, és a szent várost tapodják negyvenkét hónapig.


Quia cwitaˈwiˈna ˈo na mˈaⁿˈyoˈ cwii tsjoom, caluiˈyoˈ joˈ joˈ, catsaˈyoˈ cwiicheⁿ tsjoom. Ee ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱, tyooluiˈñˈeⁿ njoom ndyuaa Israel na nntjeiˈyuuˈndyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ ndoˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nncwja̱nndaˈa. 	 Mikor pedig abban a városban üldöznek titeket, szaladjatok a másikba. Mert bizony mondom néktek: be sem járjátok Izráel városait, míg az embernek Fia eljövend.


Tyomaˈno̱o̱ⁿya yuu na ticataˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ ja sa̱a̱ tîcatoˈñoomˈyoˈ ja. Tyomˈaaⁿya na ntsaandyo̱ sa̱a̱ tîcalaˈtsaaⁿˈndyoˈ ja. Tyomˈaaⁿya na wiiˈa sa̱a̱ tîcatsajndoˈyoˈ ja. Tyomˈaaⁿya na pra̱so sa̱a̱ tîcatsantyjaˈyoˈ ja.” 	 Jövevény voltam, és nem fogadtatok be engem; mezítelen voltam, és nem ruháztatok meg engem; beteg és fogoly voltam, és nem látogattatok meg engem.


Sˈaanaˈ chaˈna ñequiee na cwitsjoom jndyotseicandyooˈñe Jesús na mˈaaⁿyâ, jndyocaⁿ nnom ndaaluee. 	 Az éjszaka negyedik részében pedig hozzájuk méne Jézus, a tengeren járván.


Yocheⁿ na meintyjeeˈ Pedro ˈndyoo chom na matseiwiñê, taˈxˈeena nnoom: —Ndoˈ ˈu jeˈ, ¿aa nchii macwii nquiee naⁿˈñeeⁿ na cwilajomndyoˈ ñˈeⁿñê? Sa̱a̱ jom tjeiˈñê, tsoom: —Nchii joˈ ja. 	 mon Péter pedig [ott] áll vala és melegszik vala. Mondának azért néki: Nemde, te is ennek a tanítványai közül való vagy? Megtagadá õ, és monda: Nem vagyok.


Juanˈñeeⁿ tyocweⁿ liaa na tuii ñequio sooˈ camello. Tyochuˈtyeⁿ tsiaⁿˈaⁿ ñequio cwii tjaⁿ. Ndoˈ nantquie na tyocwaaⁿˈaⁿ calcaa ntyueˈ ñequio tsiomˈ jnda̱a̱. 	 Ennek a Jánosnak a ruhája pedig teveszõrbõl vala, és bõröv vala a dereka körül, elesége pedig sáska és erdei méz.


Ntyˈiaaⁿˈaⁿ na jnaaⁿ cañoomˈluee. Jndyocue cwii ˈnaⁿ chaˈcwijom cwii liaa tscaˈndyuˈ tmeiⁿ na chuˈtyeⁿ ñequiee nquinaˈ. Tioonaˈ xjeⁿ yuu na mˈaaⁿcheⁿ. 	 És látá, hogy az ég megnyilt és leszálla õ hozzá valami edény, mint egy nagy lepedõ, négy sarkánál fogva felkötve, és leeresztve a földre:


Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱na: —Tsjom jeˈ chaˈtsondyoˈ ˈo nntjeiˈndyoˈ ñˈeⁿndyo̱. Ee ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom matsonaˈ: “Nntseicua̱ˈa tsˈaⁿ na machˈee cwenta canmaⁿ, ndoˈ canmaⁿ ntsmeiiⁿˈeⁿ nntˈoomˈndyeyoˈ.” 	 És monda nékik Jézus: Ezen az éjszakán mindnyájan megbotránkoztok bennem; mert meg van írva: Megverem a pásztort, és elszélednek a juhok.


Ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿ Jesús squia̱a̱caño̱o̱ⁿyâ jom. Taˈxˈa̱a̱yâ nnoom, lˈuuyâ: —¿ˈÑeeⁿ juu nncˈoom na tˈmaⁿñeti yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Abban az órában menének a tanítványok Jézushoz, mondván: Vajjon ki nagyobb a mennyeknek országában?


Sa̱a̱ jom seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ cweˈ na ñeˈcˈomna cwenta jom. Tsoom nda̱a̱na: —¿Chiuu na ñeˈcalˈaˈyoˈ na catˈuiinaˈ ja? 	 Õ pedig észrevévén álnokságukat, monda nékik: Mit kísértetek engem?


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, tsoom: —Nnˈaⁿ na tiwii titjo̱o̱ndyena tsˈaⁿ na machˈee nasei, sa̱a̱ nnˈaⁿ na wii tjo̱o̱ndyena jom. 	 És felelvén Jézus, monda nékik: Az egészségeseknek nincs szükségük orvosra, hanem a betegeknek.


Ntyjiiya na tja tsaⁿˈñeeⁿ joˈ joˈ, ¿aa ndiñˈeⁿ seiiⁿˈeⁿ oo aa ticañˈeⁿ? joˈ ticaljeii, Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjii, 	 És tudom, hogy az az ember, (ha testben-é, ha testen kívül-é, nem tudom; az Isten tudja),


Tyeⁿ ñˈoom tjoomˈm na cjoomˈm na malcweeⁿˈeⁿ xueeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tjaa yuu ntycwii na wandoˈ, nqueⁿ na sˈaaⁿ cañoomˈluee ñequio tsjoomnancue ñequio ndaaluee ñequio chaˈtso nnom na niom joˈ joˈ. Luaa ñˈoomtyeⁿ na seineiiⁿ, tsoom: —Taxocwindooˈti Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És megesküvék arra, a ki örökkön örökké él, a ki teremtette az eget és a benne valókat, és a földet és a benne valókat, és a tengert és a benne valókat, hogy idõ többé nem lészen:


Quia joˈ tso Jesús nnom fariseoˈñeeⁿ: —Aa ndiˈ, Simón, waa cwii na ñeˈcatsjo̱o̱ njomˈ. Tˈo̱ Simón, tsoom: —Ta, catsuˈ nndii. 	 És felelvén Jézus, monda néki: Simon, van valami mondani valóm néked. És az monda: Mester, mondjad.


Jnda̱ joˈ tioom ndaatioo tsˈom ˈnaⁿ na cwicandyuuˈâ. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na mamaaⁿ ncˈa̱a̱ˈâ na tˈmaaⁿ na calajomndyô̱ ñˈeⁿñê, jnda̱ chii maweeˈñê ncˈa̱a̱ˈâ ñequio liaaˈñeeⁿ. 	 Azután vizet tölte a medenczébe, és kezdé mosni a tanítványok lábait, és megtörleni a kendõvel, a melylyel körül van kötve.


Quia joˈ tjachuu Jesús tsˈoomˈnaaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ cwii joo na jndyunaˈ Tseiˈxqueⁿ Tsˈoo. Ñequio ñˈoom na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ judíos jndyunaˈ Gólgota. 	 És emelvén az õ keresztfáját, méne az úgynevezett Koponya helyére, a melyet héberül Golgothának hívnak:


ˈO nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, mancjoˈtiˈyoˈ nquiuˈyoˈ na ticweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na sacajndo̱o̱ˈâ ˈo. 	 Mert magatok tudjátok, atyámfiai, hogy a mi ti hozzátok való menetelünk nem volt hiábavaló;


ˈO ntseindaaya, macanda̱ Tyˈo̱o̱tsˈom calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ, nchii cweˈ cwii na lˈa nnˈaⁿ na cwiluena na jeeⁿ tˈmaⁿ ñˈoom. Mantyjati luaaˈndyo matsjo̱o̱. 	 Fiacskáim, oltalmazzátok meg magatokat a bálványoktól. Ámen!


Chaˈtsondyena tyotyueena, tyotaˈxcweendyena Pablo, ndoˈ tyotˈuena tsˈo̱o̱ⁿ. 	 Mindnyájan pedig nagy sírásra fakadtak; és Pálnak nyakába borulva csókolgaták õt.


ˈO ntseindaaya, jeˈ mˈaaⁿya ncuee na macanda̱. Jnda̱ jndyeˈyoˈ na nleitquiooˈñe cwii na mˈaaⁿ nacjooˈ Cristo, ndoˈ ncˈe na cwiwitquiooˈ jndye nnˈaⁿ na cwiˈoona nacjoomˈm joˈ chii cwilaˈno̱o̱ⁿˈa na jeˈ mˈaaⁿya ncuee na macanda̱. 	 Fiacskáim, itt az utolsó óra; és a mint hallottátok, hogy az antikrisztus eljõ, így most sok antikrisztus támadt; a honnan tudjuk, hogy itt az utolsó óra.


Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ cweˈ tyonco, tyolue: —Naⁿmˈaⁿˈ jnda̱ jndyeena. 	 Mások pedig csúfolódva mondának: Édes bortól részegedtek meg.


Tixocaˈndiya ˈo na macanda̱, maxjeⁿ nncwja̱nndaˈa na mˈaⁿˈyoˈ. 	 Nem hagylak titeket árvákul; eljövök ti hozzátok.


Joˈ chii queⁿˈ queⁿˈyoˈ cwenta cha tintjomˈyoˈ chaˈxjeⁿ matso ñˈoom na tyolaˈljeii profetas. 	 Meglássátok azért, hogy rajtatok ne essék, a mit a próféták megmondottak:


Quia na jnda̱ tyjeeˈ Pablo, mamˈaⁿ nnˈaⁿ judíos na tquiona Cesarea na jnaⁿna Jerusalén. Tyˈelaˈcandyooˈndyena nacañomˈm. Ndoˈ tˈmaⁿ jnaaⁿˈaⁿ tyolˈana sa̱a̱ ticaluiˈyuuˈ ñˈoom na cwiluena nacjoomˈm. 	 Mikor pedig az megjelent, körülállák a zsidók, kik alámentek vala Jeruzsálembõl, sok és súlyos vádat hozván fel Pál ellen, melyeket nem bírtak bebizonyítani;


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, cweˈ ntyˈiu tyolˈueendyena chiuu ya cha nnda̱a̱ nlaˈcueeˈna Jesús, ee nquiaana nnˈaⁿ na neiiⁿ jom. 	 És a fõpapok és az írástudók keresnek vala módot, hogyan öljék meg õt; mert féltek a néptõl.


Luaaˈ nluii cha meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱ nntseixmaⁿ na ticantycwii na nncwandoˈ. 	 Hogy valaki hiszen õ benne, el ne veszszen, hanem örök élete legyen.


Ee maxjeⁿ nlquieˈcañom nnˈaⁿ ˈo na nluena joona cwiluiindyena Cristo. Ndoˈ nluena na profeta joona sa̱a̱ tiyuuˈ ñˈoom na cwiñeˈquiana. Nlˈana jndye nnom ˈnaaⁿ tˈmaⁿ ñequio jndye nnom tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na nncjaaweeˈ nˈom nnˈaⁿ cha xeⁿ na nnda̱a̱ nlˈana na nñequioˈnnˈaⁿna nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Mert hamis Krisztusok és hamis próféták támadnak, és nagy jeleket és csodákat tesznek, annyira, hogy elhitessék, ha lehet, a választottakat is.


Ndoˈ majndaaˈya na ljoˈ quia cwiwitquiooˈ na juu tyee cantyja ˈnaaⁿya matseijomnaˈ jom chaˈna Melquisedec, 	 És még inkább nyilvánvaló az, ha a Melkisédek hasonlatossága szerint áll elõ más pap,


’¿Chiuu mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ? Xeⁿ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na mˈaⁿ cwii siaⁿnto canmaⁿ ntsmeiiⁿˈeⁿ ndoˈ cwiindye jooyoˈ nntsuuñe, aa nchii nˈñeeⁿ ñequieenˈaaⁿ nchooˈ qui nchooˈ ñjeeⁿ jooyoˈ cjooˈ tyueˈ ndoˈ wjaacalˈueeⁿ juu quiooˈ na tsuuñe. 	 Mit gondoltok? Ha valamely embernek száz juha van, és egy azok közül eltévelyedik: vajjon a kilenczvenkilenczet nem hagyja-é ott, és a hegyekre menvén, nem keresi-é azt, a melyik eltévelyedett?


Ndoˈ ticwii chu na cwiweeˈ xuee pascua waa costumbre na matseicandyaañe Pilato meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ pra̱so na lˈue nˈom nnˈaⁿ. 	 Ünnepenként pedig egy foglyot szokott vala elbocsátani nékik, a kit épen óhajtának.


Tso Jesús nnoom: —Xmaⁿndyuˈ. Tsˈiaaⁿ na jndyoˈ, mana catseicanda̱a̱ˈndyuˈ. Quia joˈ tquieˈcañom naⁿˈñeeⁿ Jesús, tˈuena jom. Jlaˈtyeⁿna jom. 	 Jézus pedig monda néki: Barátom, miért jöttél? Akkor hozzámenvén, kezeiket Jézusra veték és megfogák õt.


Ee mˈaaⁿya na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya na maqueⁿnaˈ jaa na tjaa jnaⁿ cwicolaˈxmaaⁿya ncˈe nquii Espíritu ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya. 	 Mert mi a Lélek által, hitbõl várjuk az igazság reménységét.


Ndoˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na ticˈomna nacje ˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, matsˈaa chaˈna cwii nquieena cha nncwantjo̱ⁿya joona, meiiⁿ na mayuuˈ mˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ ljeii ˈnaaⁿˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe na mˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ Cristo. 	 A törvény nélkül valóknak törvénynélkülivé, noha nem vagyok Isten törvénye nélkül, hanem Krisztus törvényében való, hogy törvény nélkül valókat nyerjek meg.


Tyoowijndyecheⁿ xuee matyjeeˈnndaˈ Félix ndi ñˈeⁿ scoomˈm Drusila, tsˈaⁿ judía. Tqueeⁿˈñê Pablo na nndyena nntseineiiⁿ cantyja na nntseiyuˈ tsˈaⁿ ñequio Jesucristo. 	 Egynéhány nap mulva pedig Félix megjelenvén feleségével Drusillával egybe, ki zsidó asszony vala, maga elé hívatá Pált, és hallgatá õt a Krisztusban való hit felõl.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya, caljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ ñequio ñˈoom na ñetˈmo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ ñequio carta na jlaˈcwano̱o̱ⁿyâ na mˈaⁿˈyoˈ, tintsuuˈ nˈomˈyoˈ joonaˈ. 	 Miért is atyámfiai, legyetek állhatatosak és tartsátok meg a tudományt, a melyre akár beszédünk, akár levelünk által taníttattatok.


Weloo welooˈyoˈ tcwaˈna maná jo ndyuaa yuu na tjaa nnˈaⁿ cˈom, ndoˈ tja̱na. 	 A ti atyáitok a mannát ették a pusztában, és meghaltak.


’Joˈ chii cantyja na jndo̱ˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ na tsoom: “Quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ njño̱o̱ⁿya profetas ñequio apóstoles. Ntˈomndye joona nlaˈcwjee nnˈaⁿ, ndoˈ ntˈomcheⁿ nleiˈntyjo̱na.” 	 ért mondta az Isten bölcsesége is: Küldök õ hozzájuk prófétákat és apostolokat; és azok közül [némelyeket] megölnek, és [némelyeket] elüldöznek;


Ndoˈ chaˈxjeⁿ na majndaaˈ na ñejom ndiiˈ nncwja̱a̱ya na chaˈtsondyo̱, ndoˈ jnda̱ joˈ nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jaa, 	 És miképen elvégezett dolog, hogy az emberek egyszer meghaljanak, azután az ítélet:


ˈO nnˈaaⁿya, ljoˈwaayu ñetjomˈyoˈ chaˈxjeⁿ ñetjoom ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ndyuaa Judea. Ee nquiee nnˈaⁿ tsjomˈyoˈ ñetaˈwiˈna ˈo chaˈxjeⁿ tuii ndyuaa Judea, tyotaˈwiˈ nnˈaⁿ judíos ncˈiaana na cwilayuˈ ñequio Cristo Jesús. 	 Mert ti, atyámfiai, követõi lettetek az Isten gyülekezeteinek, a melyek Júdeában vannak a Krisztus Jézusban, mivelhogy ugyanúgy szenvedtetek ti is a saját honfitársaitoktól, miként azok is a zsidóktól,


Ndoˈ quiiˈntaaⁿna mˈaaⁿ cwii yuscu na jnda̱ canchooˈwe chu wiiˈ tycu na cwicaa nioomˈ. Jnda̱ seicatsoom chaˈtso ˈnaaⁿˈaⁿ ñequio nnˈaⁿ na cwilˈa nasei. Sa̱a̱ meiⁿcwiindye joona tîcanda̱a̱ nntseinˈmaⁿ jom. 	 És egy asszony, ki vérfolyásban volt tizenkét esztendõtõl fogva, és bár minden vagyonát az orvosokra költötte, senki meg nem tudta gyógyítani,


Cweˈ ncˈe ñˈoomwaaˈ joˈ na tsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ na ndicwaⁿ choˈnqueⁿˈyoˈ jnaⁿˈyoˈ ndoˈ nncwjeˈyoˈ. Ee xeⁿ ticalayuˈyoˈ na ja cwiluiindyo̱ nquii na jñom Tyˈo̱o̱tsˈom, quia joˈ meiⁿchiuucheⁿ ndicwaⁿ choˈnqueⁿˈyoˈ jnaⁿˈyoˈ quia na nncwjeˈyoˈ. 	 Azért mondám néktek, hogy a ti bûneitekben haltok meg: mert ha nem hiszitek, hogy én vagyok, meghaltok a ti bûneitekben.


Ndoˈ catseintyjo̱ˈ tsˈo̱ˈ nacjoo nnˈaⁿwii. Catseinˈmaⁿˈ joona. Catsaˈ ˈnaaⁿ tˈmaⁿ ñequio ˈnaaⁿ na xocjaantyjo̱o̱ˈ nˈom nnˈaⁿ chiuu tuiiyuu. Nmeiⁿˈ catsaˈ ee cwilcwiiˈâ xueeˈ Jndaˈ Jesús na ljuˈ tseixmaⁿ. 	 A te kezedet kinyújtván gyógyításra; és hogy jelek és csodák történjenek a te szent Fiadnak, a Jézusnak neve által.


Ntˈom naⁿnom na jeeⁿ xcweeˈ nˈom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom tyˈecatˈiuuna Esteban. Jeeⁿ tyotyueena na jnda nquiuna jom. 	 Istvánt pedig eltakaríták kegyes férfiak, és nagy sírást tõnek õ rajta.


Jlaˈtiuuna, jluena nda̱a̱ ntyjeena: —Sa̱a̱ ticatˈua̱a̱ya jom xcwe ncuee, tintsˈaanaˈ na nlaˈwendye nnˈaⁿ nacjooya. 	 Mert azt mondják vala: Ne az ünnepen, hogy a nép fel ne zendüljön.


Sa̱a̱ ˈu tintseiyuˈ na ljoˈ ee joona teinom wenˈaaⁿndyena na mˈaⁿcˈeendyena na nlaˈcueeˈna jom. Jnda̱ taˈwiˈndye cheⁿnquieena na tacwaˈna ndoˈ tacwena hasta xjeⁿ na nlaˈcueeˈcheⁿna jom. Jeˈ macanda̱ cwii meindooˈna xeⁿ chiuu nntsuˈ ˈu. 	 Te azért ne engedj nékik: mert közülök negyvennél több férfiú leselkedik õ utána, kik átok alatt kötelezték el magukat, hogy sem nem esznek, sem nem isznak addig, míg meg nem ölik õt. És immár készen vannak, várakozva a te izenetedre.


Luaaˈ waa na matsjo̱o̱ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ, sa̱a̱ tintjeiˈyoˈ cwenta na tseixmaⁿnaˈ ñˈoom na matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Ezt pedig kedvezésképen mondom, nem parancsolat szerint.


Maniom ñˈoom na cwiqua̱a̱ⁿ jaa nnˈaⁿ judíos na cwinndyuuˈa ñequio na cwitmaaⁿya ˈnaⁿ. Wˈaa yuu na toco tsaⁿˈñeeⁿ meintyjeeˈ yom ljoo tˈmaⁿ na tuiinaˈ ñˈeⁿ ljo̱ˈ, na quiwilˈueeˈndyena na cwilaˈcanda̱a̱ˈndyena costumbreˈñeeⁿ. Cwiwijndeii cwii cwii tsjooˈñeeⁿ chaˈna ñequiee hasta yom xjo lata ndaa. 	 Vala pedig ott hat kõveder elhelyezve a zsidók tisztálkodási módja szerint, melyek közül egybe-egybe két-három métréta fér vala.


Quia joˈ tˈueeⁿ tsˈo̱ tsaⁿnchjaaⁿˈ. Tjañˈoom juu nnom tsjoom. Tyˈoomñê ndaajnaaⁿˈaⁿ luaˈnnom ndoˈ tyenquioomˈm luaˈnnom tsaⁿˈñeeⁿ, jnda̱ chii taxˈeeⁿ nnom, tsoom: —¿Aa waa ljoˈ mantyˈiaˈ? 	 Õ pedig megfogván a vaknak kezét, kivezeté õt a falun kívül; és a szemeibe köpvén és kezeit reá tévén, megkérdé õt, ha lát-é valamit?


Macweˈ joˈ na cwitiomˈyoˈ tsˈiaaⁿnda̱a̱ˈyoˈ, ee nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ, ñequio tsˈiaaⁿmeiⁿˈ cwitaˈntjomna cha nlˈana tsˈiaaⁿ na maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 Mert azért fizettek adót is; mivelhogy Istennek szolgái, kik ugyanabban foglalatoskodnak.


Luaa matso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matseiˈnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ: Quia na wjaañˈoom tsˈaⁿ catsmaⁿ na nntseicueⁿˈeⁿ juuyoˈ meiⁿchjoo ticatseixuaayoˈ. Mati chaˈna catsmaⁿ chjoo quia na matyjee tsˈaⁿ somˈm ñemaaⁿˈ ˈñom, malaaˈtiˈ tjaa ljoˈ tso tsˈaⁿ na cwiluiiñe catsmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom meiiⁿ na wiˈ tyotjoom. 	 Az írásnak helye pedig, melyet olvasott, ez vala: Mint juh viteték mészárszékre, és mint a bárány az õ nyírõje elõtt néma, azonképen nem nyitotta fel az õ száját.


Cweˈ ncˈe joˈ, tîconom xcweyaaⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Joˈ chii jluiiˈâ tsˈo̱ndaa Judea ñˈeⁿñê, saayâ cwii tsjoom chjoo na jndyu Efraín. Tsjoomˈñeeⁿ candyooˈ mˈaaⁿnaˈ ñequio ndyuaa na tjaa nnˈaⁿ cˈoom. Tˈo̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿñê joˈ joˈ cwantindyo xuee. 	 Jézus azért nem jár vala többé nyilvánosan a zsidók között, hanem elméne onnan a vidékre, a pusztához közel, egy Efraim nevû városba; és ott tartózkodék az õ tanítványaival.


Ndoˈ nncˈoom na wiˈ tsˈoom welooya na ñetˈom teiyo. Macañjom tsˈoom ñˈoomˈñeeⁿ na seijndaaˈñetyeeⁿ na ljuˈ tseixmaⁿnaˈ. 	 Hogy irgalmasságot cselekedjék a mi atyáinkkal, és megemlékezzék az õ szent szövetségérõl,


Joˈ chii xeⁿ mañequiaya ñˈoom ncˈe na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ nnco̱, matsonaˈ na nncwantjo̱ⁿ, sa̱a̱ xeⁿ matsˈaa na ljoˈ ncˈe na matyˈioom tsˈiaaⁿˈñeeⁿ ja, quia joˈ cweˈ matseicanda̱a̱ˈndyo̱ tsˈiaaⁿ na tyˈioom ja. 	 Mert ha akaratom szerint mívelem ezt, jutalmam van; ha pedig akaratom nélkül, sáfársággal bízattam meg.


Ee ñecwii Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ na juu matsa̱ˈ nnˈaⁿ na tjaa jnaⁿ cwii colaˈxmaⁿ ee na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Jesucristo. Ticwjaaˈñê cwenta aa jnda̱ tuii ˈnaaⁿ tjaaⁿˈ tsˈaⁿ oo aa tyooluii. 	 Mivelhogy egy az Isten, a ki megigazítja a zsidót hitbõl és a pogányt hit által.


¿Chiuu ˈo? ¿Aa maxjeⁿ tjaaˈnaⁿ lˈaˈyoˈ yuu na nleiñˈoomˈ na nlcwaˈyoˈ ndoˈ na nncweˈyoˈ? ¿Aa maxjeⁿ ticueeˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ na mati cwiluiindye tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom? Ee na laaˈtiˈ na cwilˈaˈyoˈ cwilaˈjnaⁿˈyoˈ joo ncˈiaaˈyoˈ na wantyˈiaa mˈaⁿ. ¿Aa cwilaˈtiuuˈyoˈ na jeeⁿ xcwe na cwilˈaˈyoˈ? Leicanda̱a̱ nntsjo̱o̱ na ljoˈ. 	 Hát nincsenek-é házaitok az evésre és ivásra? Avagy az Isten gyülekezetét vetitek-é meg, és azokat szégyenítitek-é meg, a kiknek nincsen? Mit mondjak néktek? Dícsérjelek-é titeket ebben? Nem dícsérlek.


Quia joˈ tyˈeñˈom nnˈaⁿ judíos Jesús, jnaⁿna waaˈ Caifás, tquiena wˈaa yuu na macˈeⁿ gobiernom. Ndoˈ ndicwaⁿ cwitsjoom xjeⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ ticˈooquieˈ nnˈaⁿ judíos naquiiˈ watsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ gobiernom cha tintsˈaanaˈ na tiljuˈ laxmaⁿna, ee xeⁿ na ljoˈ tixonquiaanaˈ na wanaaⁿ na nlaˈjomndyena xuee na cwitquiina catsmaⁿ chjoo. 	 Vivék azért Jézust Kajafástól a törvényházba. Vala pedig reggel. És õk nem menének be a törvényházba, hogy meg ne fertõztessenek, hanem hogy megehessék a husvétibárányt.


Ndoˈ tsoom nda̱a̱na: —Ndaa winomwaa cwiluiiñenaˈ nioomˈa na nnquioo na nncwjiˈnˈmaaⁿndyo̱ jndyendye nnˈaⁿ. Ñˈeⁿ juunaˈ maqua̱ⁿtya̱ⁿya ñˈoom xco. 	 monda nékik: Ez az én vérem, az új szövetség [vére,] a mely sokakért kiontatik.


Jndye nnˈaⁿ jlaˈtiaˈna jom na catseicheeⁿ, sa̱a̱ jom yacheⁿ tyotseixuaatyeeⁿ, tsoom: —ˈU, na cwiluiindyuˈ tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 És sokan feddik vala õt, hogy hallgasson; de õ annál jobban kiáltja vala: Dávidnak Fia, könyörülj rajtam!


Yocheⁿ na meindyuaandyena nacañoomˈ meiⁿsa na cwicwaˈna, tso Jesús nda̱a̱na: —Mayuuˈcheⁿ candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, cwiindyoˈ ˈo na macwaˈ ñˈeⁿndyo̱ nñequiaa cwenta ja luee nnˈaⁿ. 	 És a mikor leülnek és esznek vala monda Jézus: Bizony mondom néktek, egy közületek elárul engem, a ki velem eszik.


Luaaˈ tuii cha catseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na seineiⁿ Jesús na tˈmo̱o̱ⁿ cwaaⁿ cwii nnom na nntseicueeˈnaˈ jom. 	 Hogy beteljesedjék a Jézus szava, a melyet monda, a mikor jelenti vala, hogy milyen halállal kell majd meghalnia.


Ee meiⁿcwiindye naⁿˈñeeⁿ tyootoˈñoomna Espíritu Santo, macanda̱ na jnda̱ teitsˈoomndyena ñequio xueeˈ Ta Jesús. 	 Mert még senkire azok közül nem szállott rá, csak meg voltak keresztelve az Úr Jézus nevére.


Ee yuu na cwilaˈweˈyoˈ naya na cwilatjomˈyoˈ, joˈ joˈ ntyjaaˈ nˈomˈyoˈ. 	 Mert a hol van a ti kincsetek, ott van a ti szívetek is.


Nmeiiⁿ ncueena: Simón, tsaⁿ na seicajñoom Pedro, ñequio tyjee tsaⁿˈñeeⁿ, Andrés, ñˈeⁿ Jacobo ñequio Juan, ñˈeⁿ Felipe ñequio Bartolomé, 	 Simont, a kit Péternek is neveze, és Andrást, annak testvérét, Jakabot és Jánost, Filepet és Bertalant,


Sa̱a̱ matso Jesús nnoom: —Cjaˈ ee jnda̱ tjeiiˈndyo̱ jom na nntseineiiⁿ cantyja ˈnaⁿya jo nda̱a̱ nnˈaⁿ ntˈomcheⁿ ndyuaa ñequio nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom joona, ndoˈ mati nda̱a̱ nnˈaⁿ Israel. 	 Monda pedig néki az Úr: Eredj el, mert õ nékem választott edényem, hogy hordozza az én nevemet a pogányok és királyok, és Izráel fiai elõtt.


Quia joˈ ljoˈyu matioˈnaaⁿñê nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈom ñˈeⁿñê chaˈxjeⁿ seiyuˈ Abraham ñˈeⁿñê. 	 Ekként a hitbõl valók áldatnak meg a hívõ Ábrahámmal.


Ndoˈ nnˈaⁿ fariseos, quia jndyena ñˈoomwaaˈ, tyoluena: —Tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ matseixmaaⁿ najndeii Beelzebú nquii tsaⁿjndiitquiee. Joˈ chii cwicanda̱a̱ macwjeeⁿˈeⁿ naⁿjndii naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. 	 A farizeusok pedig ezt hallván, mondának: Ez nem ûzi ki az ördögöket, hanemha Belzebubbal, az ördögök fejedelmével.


Ndoˈ jnda̱ na tjaweˈnaˈ ˈñom, matsoom: —Jnda̱ seicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈtso cantyja ˈnaⁿya. Jnda̱ chii seintyjanquiooñê xqueeⁿ. Tioom cantyja na wanoomˈm lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mikor azért elvette Jézus az eczetet, monda: Elvégeztetett! És lehajtván fejét, kibocsátá lelkét.


Jndye xuee tˈo̱o̱ⁿyâ nato ñˈeⁿ wˈaandaa ncˈe na tisˈa mˈaaⁿ jndye. Ndoˈ jeˈ jnda̱ tueˈntyjo̱ ncuee na teincuuˈ na cwii nncjaati wˈaandaa ee jnda̱ macwitsaaquia̱a̱ˈâ ncueesuaˈ. Joˈ chii Pablo seijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈom nnˈaⁿ. 	 Mivel pedig sok idõ mult el, és a hajózás más veszedelmes vala, mivelhogy a bõjt is elmult immár, inti vala Pál õket,


Ndoˈ nnˈaⁿ fariseos quia na ntyˈiaana na luaaˈ cwilˈaayâ, jluena nnom Jesús: —Queⁿˈ cwenta, nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿndyuˈ cwilˈana yuu na ticatyˈiomnaˈ xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ. 	 Látván pedig ezt a farizeusok, mondának néki: Ímé a te tanítványaid azt cselekszik, a mit nem szabad szombatnapon cselekedni.


Cwantindyena to̱ˈna na tyojñomna ndaajnaⁿˈ jom. Jlaˈcata̱ˈna nnoom, tyotmeiiⁿˈna ndaˈ jom, jluena: —Cjaaweeˈ ˈndyoˈ ˈñeeⁿ tquiaa ˈu. Mati nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom tyoñeˈquiana ndaˈ watmeiiⁿ nnoom. 	 És kezdék õt némelyek köpdösni, és az õ orczáját elfedni, és õt öklözni, és mondani néki: Prófétálj! A szolgák pedig arczul csapdossák vala õt.


Ñˈoomˈñeeⁿ tsotinaˈ: Luaaˈ ñˈoom na teiyo tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ya ñequio tsˈiaaⁿmeiiⁿ na machˈeeⁿ. 	 Tudja az Isten öröktõl fogva minden õ cselekedeteit.


Seicanaaⁿñê yuu na jnda̱ yom na ta̱ˈtyeⁿ tsomˈñeeⁿ. Ndoˈ queⁿˈyoˈ cwenta jeeⁿ jndeii sˈeii. Sˈaanaˈ na teintomñe ñeˈquioomˈ chaˈna cwii liaa na ntom ndoˈ sˈaanaˈ na teiweeñe chiˈ chaˈcwijom niomˈ. 	 Azután látám, mikor a hatodik pecsétet felnyitotta, és ímé nagy földindulás lõn, és a nap feketévé lõn mint a szõrzsák, és a hold egészen olyan lõn, mint a vér;


Ndoˈ ˈo laˈxmaⁿˈyoˈ na catjeiˈyuuˈndyoˈ ñˈoommeiiⁿ. 	 Ti vagytok pedig ezeknek bizonyságai.


Ee maxjeⁿ nlquieˈcañom profetas na tiyuuˈ ñˈoom cwiñequia ñequio nnˈaⁿ na nlue na joona cwiluiindyena Cristo. Nlˈana jndye nnom ˈnaaⁿ tˈmaⁿ ñequio tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na nncjaaweeˈ nˈom nnˈaⁿ hasta nquiee nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ nñequioˈnnˈaⁿ tsˈiaaⁿˈñeeⁿ joona xeⁿ na nnda̱a̱ nlˈana. Sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom tixonquiaaⁿ na nnda̱a̱ nlˈana. 	 rt hamis Krisztusok és hamis próféták támadnak, és jeleket és csodákat tesznek, hogy elhitessék, ha lehet, [még] a választottakat is.


Sa̱a̱ ntyjaaˈya cwii tsˈo̱o̱ⁿya na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ na jâ nchii cwilaˈxmaaⁿyâ nnˈaⁿ na cweˈ cwilaˈyuˈto. 	 De reménylem, hogy megismeritek, hogy mi nem vagyunk méltatlanok.


Njoomˈñeeⁿ tyoteijndeiitina nnˈaⁿ na cwilayuˈ na cˈomtˈmaaⁿˈndyeti naⁿˈñeeⁿ nˈomna. Tyolaˈjndo̱ˈna nˈom naⁿˈñeeⁿ na cwintyjeeˈtyeⁿna na cwilayuˈna. Ndoˈ tyoluena: —Maxjeⁿ cwilaxmaaⁿya na jndye nawiˈ nntjo̱o̱ⁿya na cwitsaaquia̱a̱ˈa cantyja ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Erõsítve a tanítványok lelkét, intvén, hogy maradjanak meg a hitben, és hogy sok háborúságon által kell nékünk az Isten országába bemennünk.


Sa̱a̱ jeˈ nnco̱ matsjo̱o̱ nndyeˈyoˈ: Meiⁿcwii ñˈoom tilqueⁿˈtyeⁿˈyoˈ na nntjeiˈyoˈyoˈ ñˈoom jiiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee jom tjacantyja na tˈmaⁿ cwiluiiñê. Mati meiⁿcwii ñˈoom tilqueⁿˈtyeⁿˈyoˈ na nntjeiˈyoˈyoˈ ñˈoom na ntyjii cañoomˈluee, ee juunaˈ cwiluiiñenaˈ ndio ˈnaaⁿˈaⁿ, ndoˈ na ljoˈ nnduˈyoˈ matseijomnaˈ na cwinduˈyoˈ jiiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Én pedig azt mondom néktek: Teljességgel ne esküdjetek; se az égre, mert az az Istennek királyi széke;


Nda̱a̱ yolcu na tquiendye, catsuˈ na calˈana yuu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Talaˈneiⁿna cantu nacjoo ntyjelcuna, meiⁿ nchii na cwicandyeena. Calaxmaⁿna cwii na maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ ntˈomcheⁿ, 	 Hasonlóképen a vén asszonyok szentekhez illõ magaviseletûek legyenek, nem patvarkodók, sem sok borivás rabjai, jóra oktatók;


Ndyooˈ tsjoom Belén jo ndoˈ jnda̱a̱, tyomˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta quiooˈ njmeiⁿˈ natsjom. 	 Valának pedig pásztorok azon a vidéken, a kik künn a mezõn tanyáztak és vigyáztak éjszakán az õ nyájok mellett.


ˈO nnˈaⁿya na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, ncˈe na laˈxmaaⁿya ñˈoommeiⁿˈ na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ, joˈ chii macaⁿnaˈ na calaˈljuˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso na matseicwˈaaˈñenaˈ seiiˈa ñequio nˈo̱o̱ⁿya. Ndoˈ ñequio na nquiaaya na ncˈoom na ticjaweeˈ ntyjeeⁿ ñˈeⁿndyo̱, canda̱a̱ˈ quiandyo̱ñˈa̱a̱ⁿ chaˈtso na lˈue tsˈoom. 	 Mivelhogy azért ilyen ígéreteink vannak, szeretteim, tisztítsuk meg magunkat minden testi és lelki tisztátalanságtól, Isten félelmében vivén véghez a mi megszentelésünket.


Jnda̱ jaachˈee xuee na maˈmo̱ⁿ Saulo ndoˈ jnda̱ chii tjoomˈ ñˈoom tˈmaⁿ nnˈaⁿ judíos na nlacueeˈna jom. 	 Több nap elteltével azonban a zsidók tanácsot tartának, hogy õt megöljék:


Sa̱a̱ tˈo̱o̱ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ, jluena: —Ljoˈ chˈeenaˈ jâ. Ncjo̱o̱yâ nncho̱o̱nqua̱a̱ⁿyâ jnaⁿ ñequio ndaayâ na nncueˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 És felelvén az egész nép, monda: Az õ vére mi rajtunk és a mi magzatainkon.


Ndoˈ teitsˈoomñê ñˈeⁿ nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ. Jnda̱ chii seityˈooñê nda̱a̱yâ, tsoom: —Xeⁿ cwintyˈiaˈyoˈ na matseicanda̱ya na matseiyuˈa ñequio Ta Jesús cwa caljooˈndyoˈ wˈaya. Ndoˈ sˈaaⁿ na caljooˈndyô̱ waⁿˈaⁿ. 	 kor pedig megkeresztelkedék mind házanépével egybe, kére minket, mondván: Ha az Úr hívének ítéltetek engem, jertek az én házamhoz, és maradjatok [ott.] És unszola minket.


Tancˈomˈyoˈ na mati ˈo cwilˈaˈyoˈ ljoˈ na cwintyˈiaˈyoˈ na cwilˈa nnˈaⁿ tsjoomnancue, calaˈchuiˈyoˈ cantyja na cwilaˈtiuuˈyoˈ cha na luaaˈ ntseixconaˈ chaˈtso cantyja na cwitsaamˈaⁿˈyoˈ. Ee na nlˈaˈyoˈ naljoˈ nncueˈntyjo̱ na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ chiuu waa na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyoˈ, na juu joˈ tjacantyja naya tseixmaⁿ, ndoˈ cjaaweeˈ tsˈoom ndoˈ canda̱a̱ˈ tseixmaⁿnaˈ. 	 És ne szabjátok magatokat e világhoz, hanem változzatok el a ti elméteknek megújulása által, hogy megvizsgáljátok, mi az Istennek jó, kedves és tökéletes akarata.


Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, ñeeⁿ juu na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱ juu matseixmaⁿ na ticantycwii na wandoˈ añmaaⁿˈ. 	 Bizony, bizony mondom néktek: A ki én bennem hisz, örök élete van annak.


Mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwiteixˈee juu, ndoˈ na cwijndooˈna tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ hasta nncueˈntyjo̱ chu na jnda̱ seijndaaˈñe tsotyeeⁿ. 	 Hanem gyámok és gondviselõk alatt van az atyjától rendelt ideig.


Xeⁿ quia na matseineiⁿˈ ñˈoom na tjachuiiˈ matseitˈmaaⁿˈndyuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ˈu mañequiaaˈ na quianlˈuaaⁿˈaⁿ ñequio na xcweeˈya tsˈomˈ, sa̱a̱ tsˈaⁿ na ticatseiˈno̱ⁿˈ ñˈoom na matseineiⁿˈ, ¿chiuu nntsˈaayuu na nntso Amén? ee cha ntyjii ñˈoom na matseineiⁿˈ. 	 Mert ha lélekkel mondasz áldást, az ott lévõ avatatlan miképen fog a te hálaadásodra Áment mondani, mikor nem tudja, mit beszélsz?


Na chaˈtsondyô̱ na mˈaaⁿyâ tsˈom wˈaandaa, we siaⁿnto waljooˈ ndyeenˈaaⁿ nchooˈ nqui nchooˈ yomndyô̱. 	 Valánk pedig a hajóban lélekszám szerint összesen kétszázhetvenhatan.


Ndoˈ nnˈaⁿ na ntyˈiaanda̱a̱ chiuu waa na tuii, tcuu tcuu jlaˈneiⁿna nda̱a̱ nnˈaⁿ na tquiocantyˈiaa. Jlaˈcandiina chiuu waa na nˈmaⁿ tsˈaⁿ na ñejleiñˈoom jndyetia ndoˈ chiuu na tjoom calcuˈñeeⁿ. 	 A kik pedig látták, elbeszélék nékik, hogy mi történt vala az ördöngõssel, és a disznókkal.


Nquii Ta Jesucristo quiaaⁿ na cˈoom naya na matseixmaaⁿ ñˈeⁿndyoˈ. 	 Az Úr Jézus Krisztusnak kegyelme veletek!


Ndoˈ na luaaˈ, jeeⁿ xcwe ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: “Nnˈaⁿ na nchii judíos cwiluiindyena cwitioˈñˈoomna Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe natia na cwilˈaˈ ˈo nnˈaⁿ judíos.” 	 Mert az Istennek neve miattatok káromoltatik a pogányok között, a mint meg van írva.


Xjeⁿˈñeeⁿcheⁿ jndyeeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom sˈaanaˈ na teincwiiˈ tyuaa sa̱a̱ jeˈ matsoom: “Cwiicheⁿ cwii ndiiˈ nchii cweˈ nntseiteincwiiˈa tyuaa, mati tsjo̱ˈluee.” 	 Kinek szava akkor megrendítette a földet, most pedig ígéretet tesz, mondván: Még egyszer megrázom nemcsak a földet, hanem az eget is.


ˈU Tsotya̱ya, quiaaˈ na catseitˈmaaⁿˈñenaˈ ˈu. Xjeⁿˈñeeⁿ teicˈuaa jndyeeˈ Tsotyeeⁿ cañoomˈluee. Tˈo̱: —Jnda̱ tquia na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja ndoˈ wjaatseitˈmaaⁿˈñetinaˈ ja. 	 Atyám, dicsõítsd meg a te nevedet! Szózat jöve azért az égbõl: Meg is dicsõítettem, és újra megdicsõítem.


Quia joˈ jluiˈ Judas ñˈeⁿ Silas. Tyˈena tsjoom Antioquía ñˈeⁿ Pablo ñˈeⁿ Bernabé. Quia na tquiena joˈ joˈ jlaˈtjomna nnˈaⁿ na cwilayuˈ ndoˈ tquiana carta na cwileiñˈomna nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. 	 Azok annakokáért elbocsáttatván, elmenének Antiókhiába; és egybegyûjtvén a sokaságot, átadák a levelet.


Nquii tsaⁿsˈa waa cwii nnom na matseixmaaⁿ na nntsˈaaⁿ ñˈeⁿ scoomˈm ndoˈ mati tsaⁿscu waa cwii nnom na matseixmaaⁿ na nntsˈaaⁿ ñˈeⁿ saaⁿˈaⁿ. Wendyena quiandye ntyjeena nda̱a̱na na calaˈcanda̱a̱ˈndyena ñˈoomwaaˈ. 	 A feleségének adja meg a férj a köteles jóakaratot; hasonlóképen a feleség is a férjének.


Tsoom nda̱a̱na: “Cwa catsaˈyoˈ na waa ntjom ˈnaⁿya na nlˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ. Ja nntiomlˈuaya ˈo chaˈxjeⁿ na matsonaˈ.” Mana tyˈe naⁿˈñeeⁿ. 	 És monda nékik: Menjetek el ti is a szõlõbe, és a mi igazságos, megadom néktek.


Chaˈtso nmeiⁿˈ cwilˈanaˈ na tiljuˈ naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ na nlcwaˈ tsˈaⁿ na cweˈ na ticañoomˈm chaˈxjeⁿ ñˈoom na cwiqueⁿ nnˈaⁿ fariseos, xocatseiˈndaaˈnaˈ jom jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ezek fertõztetik meg az embert; de a mosdatlan kézzel való evés nem fertõzteti meg az embert.


Luaa waa na tuiiñe Jesucristo. Quia waacheⁿ ñomcaaˈ tsoñeeⁿ María ñequio José, ndoˈ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntjomndyena, teitquiooˈ na majndeiiñe María cantyja najndeii Espíritu Santo. 	 A Jézus Krisztus születése pedig így vala: Mária, az õ anyja, eljegyeztetvén Józsefnek, mielõtt egybekeltek volna, viselõsnek találtaték a Szent Lélektõl.


Juu tsˈaⁿ na tjacjuˈ lqueeⁿ trigo, joˈ tsˈaⁿ na mañequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A magvetõ az ígét hinti.


To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyotseineiiⁿ ñˈoom tjañoomˈwaa nda̱a̱ nnˈaⁿ, tsoom: —Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ. Tcoomˈm lˈo̱o̱ uva tyuaaⁿˈaⁿ. Jnda̱ joˈ teijndeiiyaaⁿ joonaˈ nnˈaⁿ na nlˈa tsˈiaaⁿ joˈ joˈ ndoˈ jndye xuee tjaaⁿ cwiicheⁿ ntyja. 	 És kezdé a népnek e példázatot mondani: Egy ember plántála szõlõt, és kiadá azt munkásoknak, és hosszú idõre elutazék.


Nnco̱ na cwiluiitquiendyo̱, waa na ñeˈcatseijndo̱ˈa nˈomˈ ˈo na cwiluiitquiendyoˈ quiiˈ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, ja na ndo̱o̱ˈno̱o̱ⁿ na wiˈtˈmaⁿ na teinom Cristo, ndoˈ na mati nntseijomndyo̱ na nluiitˈmaⁿñê quia na nndyonnaaⁿˈaⁿ ndoˈ mati ˈo. 	 A köztetek lévõ presbitereket kérem én, a presbitertárs, és a Krisztus szenvedésének tanuja, és a megjelenendõ dicsõségnek részese;


Jom ndyeyu tjeiˈyuuˈñê, tsoom: —Ja nchii Cristo cwiluiindyo̱. 	 És megvallá és nem tagadá; és megvallá, hogy: Nem én vagyok a Krisztus.


Quia na jnda̱ jnaⁿnaˈ na cwiluii chaˈtso nmeiⁿˈ, cˈomtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ, cˈomˈcˈeendyoˈ ee jnda̱ teindyooˈ na nluinˈmaaⁿndyoˈ. 	 Mikor pedig ezek kezdenek meglenni, nézzetek fel és emeljétek fel a ti fejeteket; mert elközelget a ti váltságtok.


Ee quia ljoˈcheⁿ nncˈom nnˈaⁿ na cwilaˈneiiⁿˈndye cheⁿnquieena. Neiiⁿna sˈom. Cwilaˈtˈmaaⁿˈndye cheⁿnquieena. Cwilaˈsˈandyena, cwilaˈlcundyena. Cwitˈmo̱o̱ⁿna na ticueeˈ nˈomna nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. Xolaˈcanda̱na ñˈoom na cwilue lotyena, londyeena. Lˈo̱na cweˈ na wiˈ nˈom naⁿˈñeeⁿ joona. Xocalaˈtˈmaaⁿˈndyena ñˈoom na cwilaˈyuˈ nnˈaⁿ ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mert lesznek az emberek magukat szeretõk, pénzsóvárgók, kérkedõk, kevélyek, káromkodók, szüleik iránt engedetlenek, háládatlanok, tisztátalanok,


Quia cwilˈuuyâ na luaaˈ, ¿aa mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ na cwito̱o̱ˈnndaˈâ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ cheⁿncjo̱o̱yâ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na cwilˈaayâ? Oo ¿aa cwilaˈtiuuˈyoˈ na macaⁿnaˈ na nntsañˈo̱o̱ⁿyâ cartas na cwilue ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na jeeⁿ canda̱a̱ˈ tsˈiaaⁿ na cwilˈaayâ? Oo ¿aa nntaaⁿyâ na quiaˈyoˈ carta na nnduˈyoˈ na jeeⁿ canda̱a̱ˈ tsˈiaaⁿ cwilˈaayâ? Ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ luaaˈ cwilˈana. 	 Elkezdjük-é ismét ajánlgatni magunkat? Vagy talán szükségünk van, mint némelyeknek, ajánló levelekre hozzátok, avagy tõletek?


Tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —Candye majndaaˈ lueˈlˈaayoˈ, ndoˈ cantsaa majndaaˈ cantquiaayoˈ, sa̱a̱ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, meiⁿ yuu na nncwajndya̱, tijndaaˈ. 	 És monda néki Jézus: A rókáknak barlangjuk van, és az égi madaraknak fészkük; de az ember Fiának nincs fejét hová lehajtania.


Mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwiwitsˈoomndye cwentaa nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. Sa̱a̱ xeⁿ na mayuuˈ tjaaˈnaⁿ na cwitaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, quia joˈ ¿ljoˈ tsˈiaaⁿˈ na cwiwitsˈoomndyena cwentaa lˈoo? 	 Különben mit cselekesznek azok, a kik a halottakért keresztelkednek meg, a halottak teljességgel nem támadnak fel? Miért is keresztelkednek meg a halottakért?


Quia joˈ jeˈ jeˈ ¿chiuu na ñeˈcalˈaˈyoˈ xjeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom? ˈO cwilˈaˈyoˈ na jndeiˈnaˈ na joo nnˈaⁿ na cwilayuˈ na nchii judíos calacanda̱na ñˈoom na matsa̱ˈntjomnaˈ jaa nnˈaⁿ judíos na juunaˈ matseijomnaˈ cwii xuu, ndoˈ xuuˈñeeⁿ meiⁿ welooya na ñetˈom teiyo tîcanaⁿndyena meiⁿ jaa. 	 Most azért mit kísértitek az Istent, hogy a tanítványok nyakába oly igát tegyetek, melyet sem a mi atyáink, sem mi el nem hordozhattunk?


Teincoo cwiicheⁿ xuee quia na mˈaⁿna nato na jnaⁿna Betania, jndyo na ñeˈjndoˈ Jesús. 	 És másnap, mikor Bethániából kimentek vala, megéhezék.


Seineiⁿti Jesús ñˈoom tjañoomˈ, tsoom: —Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom cañoomˈluee, matseijomnaˈ juunaˈ chaˈna cwii patrom na waa ntjoomˈ. Cwitsjoom tjacalˈue patromˈñeeⁿ naⁿntjom na nncˈooquieˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Mert hasonlatos a mennyeknek országa a gazdaemberhez, a ki jó reggel kiméne, hogy munkásokat fogadjon az õ szõlejébe.


Quia joˈ tcoˈnaˈ no̱o̱ⁿ na ntyˈiaya cantyja na tˈmo̱ⁿ Espíritu Santo. Tjañˈoom ángelˈñeeⁿ ja yuu waa cwii sjo̱ tˈmaⁿ na ndye. Joˈ joˈ tˈmo̱ⁿ no̱o̱ⁿ tsjoom tˈmaⁿ Jerusalén, tsjoom na ljuˈ cwiluiiñenaˈ. Jnaⁿnaˈ cañoomˈluee na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, jndyocuenaˈ. 	 És elvive engem lélekben egy nagy és magas hegyre és megmutatá nékem azt a nagy várost, a szent Jeruzsálemet, a mely Istentõl szállott alá a mennybõl.


Ndoˈ manquiuˈyaˈyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ na tqua̱a̱ⁿtya̱a̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ ñequio najndeii na matseixmaⁿ Ta Jesús. 	 Mert tudjátok, milyen parancsolatokat adtunk néktek az Úr Jézus által.


Ee quia tyoñequiaayâ ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ na macwjiˈnˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, nchii cweˈ tomti teilˈuenaˈ ncˈe ñˈoom na tyolana̱a̱ⁿyâ sa̱a̱ ncˈe najndeii na matseixmaⁿ Espíritu Santo ndoˈ na tquiaanaˈ na jlaˈno̱ⁿˈyoˈ na juu ñˈoomˈñeeⁿ ñˈoom na mayuuˈ joˈ. Ndoˈ ñequio na tyolˈua̱a̱yâ chiuu na nnteijndeiinaˈ ˈo. 	 gy a mi evangyéliomunk ti nálatok nem áll csak szóban, hanem [isteni] erõkben is, Szent Lélekben is, sok bizodalomban is; a miképen tudjátok, hogy milyenek voltunk közöttetek ti érettetek.


We chu tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ hasta chaˈtsondye nnˈaⁿ judíos ñequio nnˈaⁿ na nchii judíos na tyomˈaⁿ ndyuaa Asia jndyena ñˈoom naya cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesús. 	 Ez pedig lõn két esztendeig; úgyannyira, hogy mindazok, kik lakoznak vala Ázsiában, mind zsidók, mind görögök, hallgaták az Úr Jézusnak ígéjét.


Jnda̱ na tsoom na luaaˈ jndooˈcheⁿna tjawaaⁿ. Ndoˈ jndyo cwii nchquiu, mana seicuˈnaˈ na cwintyˈiaana jom. 	 És mikor ezeket mondotta, az õ láttokra felemelteték, és felhõ fogá el õt szemeik elõl.


Ee xeⁿ tîcwandoˈxcoom quia joˈ juu ñˈoom na cwiñequiaayâ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo juunaˈ ndoˈ mati juu na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo. 	 Ha pedig Krisztus fel nem támadott, akkor hiábavaló a mi prédikálásunk, de hiábavaló a ti hitetek is.


Jnda̱ tquiaya ñˈoom naya ˈnaⁿˈ nda̱a̱na, sa̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomnancue ticueeˈ nˈom joona ee ticalaˈxmaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue, chaˈxjeⁿ ja meiⁿ ticatseixmaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Én a te ígédet nékik adtam; és a világ gyûlölte õket, mivelhogy nem e világból valók, a mint hogy én sem e világból vagyok.


Joˈ chii quia na jnda̱ tquie naⁿˈñeeⁿ ñjaaⁿ tîcatseiyooˈndyo̱. Teincoo cwiicheⁿ xuee mana tjo̱waˈcatya̱ⁿya yuu na maxjeⁿ quiwaˈcatya̱ⁿya na mˈaaⁿya tsˈiaaⁿ. Sa̱ˈntjo̱ⁿ na cjaacandyooˈñe Pablo. 	 Mikor azért õk ide gyûltek, minden haladék nélkül másnap az ítélõszékbe ülvén, elõhozatám azt a férfiút,


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ ñequio Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, macaⁿˈa na catioˈnaaⁿñê chaˈtsondyoˈ ˈo. Amén. 	 A mi Urunk Jézus Krisztusnak kegyelme legyen a ti lelketekkel atyámfiai! Ámen.


sa̱a̱ wandyo̱ˈ waa cantyja ˈnaaⁿ ángeles ee meiiⁿ na jnda̱tina ndoˈ tˈmaⁿti laxmaⁿna, sa̱a̱ tiquilaˈjnaaⁿˈna joo na jeeⁿ tˈmaⁿ cwiluiindye jo nnom nquii na matsa̱ˈntjom. 	 Holott az angyalok, a kik erõre és hatalomra nézve nagyobbak, nem szólnak azok ellen az Úr elõtt káromló ítéletet.


Jnda̱ na tˈue naⁿˈñeeⁿ jom, tyˈeñˈomna jom waaˈ tyee na cwiluiitquieñe. Ndoˈ Pedro tjantyjo̱o̱ⁿ tquiacheⁿ tquia. 	 Megfogván azért õt, elvezeték, és elvivék a fõpap házába. Péter pedig követi vala távol.


Luaaˈ sˈaa Cristo, joˈ na ya teiˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈxmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ na nlˈana tsˈiaaⁿ na macaⁿnaˈ cha na nncjaawijndyeendye nnˈaⁿ na nncˈom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, 	 A szentek tökéletesbbítése czéljából szolgálat munkájára, a Krisztus testének építésére:


Ananíasˈñeeⁿ seitjo̱o̱ⁿ cantyja na jna̱a̱ⁿ juunaˈ, ndoˈ mati ntyjii scoomˈm na ljoˈ. Jndyochom meiⁿ ndyee sˈomˈñeeⁿ tquiaaⁿ joonaˈ nda̱a̱ apóstoles. 	 És félre tõn az árából, feleségének is tudtával, és valami részét elvivén, az apostoloknak lábai elé letevé.


Ndoˈ mati ˈu matsonaˈ na cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ xˈiaˈ chaˈxjeⁿ tˈo̱o̱ⁿ na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿ ñˈeⁿndyuˈ ˈu.” 	 Nem kellett volna-é néked is könyörülnöd a te szolgatársadon, a miképen én is könyörültem te rajtad?


Ee tjaaˈnaⁿ ljoˈ tquio̱cho̱o̱ya tuiindyo̱ tsjoomnancue ndoˈ tjaaˈnaⁿ ljoˈ ya nntsaacho̱o̱, 	 Mert semmit sem hoztunk a világra, világos, hogy ki sem vihetünk semmit;


Sˈaaⁿ tyˈoo, tsoom: —Nomjndaaya mañeˈcueeⁿˈeⁿ. ¿Aa tijoom nntsaˈ cwii nayaˈñeeⁿ na nncjaˈ, cjaˈcatiooˈ lˈo̱ˈ nacjoomˈm cha na nnˈmaaⁿ na nncwandoˈtyeeⁿ? 	 És igen kéré õt, mondván: Az én leánykám halálán van; jer, vesd reá kezedet, hogy meggyógyuljon és éljen.


ˈÑeeⁿ juu na matseiljo ñˈoom na matsa̱ˈntjo̱ⁿ ndoˈ matseicanda̱ joonaˈ, tsaⁿˈñeeⁿ jnda ntyjeeⁿ ja. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu na jnda ntyjii ja, nquii Tsotya̱ya candyaˈ tsˈoom juu. Ndoˈ mati ja candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya juu, ndoˈ mˈmo̱o̱ⁿya cantyja ˈnaⁿya nnom. 	 A ki ismeri az én parancsolataimat és megtartja azokat, az szeret engem; a ki pedig engem szeret, azt szereti az én Atyám, én is szeretem azt, és kijelentem magamat annak.


Jâ nnˈaⁿ na tˈmaⁿ Jesús na calaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê tîcalaˈno̱o̱ⁿˈâ ñˈoommeiⁿˈ najndyee. Sa̱a̱ nda̱nquia quia na jnda̱ seitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom jom, tjañjoomˈ nˈo̱o̱ⁿyâ na teiljeii ñˈoommeiⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, ndoˈ maxjeⁿ tuii na ljoˈ. 	 eket pedig nem értették eleinte az õ tanítványai: hanem mikor megdicsõítteték Jézus, akkor emlékezének vissza, hogy ezek õ felõle vannak megírva, és [hogy] ezeket mívelték õ vele.


Quia joˈ matso Agripa nnom Festo: —Mati ja ñeˈcandiiya na nntseineiiⁿ. Matso Festo nnoom: —ˈIocheⁿ nndiˈ nntseineiiⁿ. 	 Agrippa pedig monda Festusnak: Szeretném magam is azt az embert hallani. Õ pedig monda: Holnap meg fogod õt hallani.


Quia joˈ tso Jesús: —¿Aa nchii quindye nnˈaⁿ na ljuuˈndye? Ndoˈ ntˈomcheⁿ ñjeeⁿ jeˈ ¿yuu mˈaⁿ? 	 Felelvén pedig Jézus, monda: Avagy nem tízen tisztulának-é meg? A kilencze pedig hol van?


Tyoqueⁿna cwenta xeⁿ nntsoom cwii ñˈoom na nñequiaanaˈ na ntˈuiinaˈ jom. 	 Ólálkodván õ utána, és igyekezvén valamit az õ szájából kikapni, hogy vádolhassák õt.


Jaachˈee xuee mañjom tsˈo̱o̱ⁿya chaˈtso na tuii. Jeˈ machˈeenaˈ tsˈo̱o̱ⁿ na mati ja nntseiljeitcuundyo̱ ñˈoomwaa na nntseiˈnaⁿˈ, 	 Tetszék énnékem is, ki eleitõl fogva mindeneknek szorgalmasan végére jártam, hogy azokról rendszerint írjak néked, jó Theofilus,


Jndye nnˈaⁿ nlaˈjomndye natia na jeeⁿ wiˈ laxmaⁿna, ndoˈ jnaaⁿˈ na luaaˈ laxmaⁿ naⁿˈñeeⁿ, tisˈa ñˈoom ncwineiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És sokan fogják követni azoknak romlottságát; a kik miatt az igazság útja káromoltatni fog.


Quia na ñetˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ na jnda̱ we tsjo̱o̱ya na xocˈo̱o̱ⁿya na tˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya ñequio nnˈaⁿ na ndicwaⁿ cwilaˈtjo̱o̱ndye. Jeˈ cwitjo̱o̱cheⁿ na nncua̱nndaˈa na mˈaⁿˈyoˈ, mañejuu ñˈoomˈñeeⁿ matsjo̱o̱ tixocˈo̱o̱ⁿ na tˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ ñequio naⁿˈñeeⁿ, 	 Elõre megmondtam és elõre mondom, mint másodszori ottlétemkor, és most is távollétemben írom azoknak, a kik ezelõtt vétkeztek, és a többieknek mind, hogy ha ismét odamegyek, nem leszek kíméletes;


Sa̱a̱ cwjiˈndyuˈ cantyja ˈnaaⁿ ñˈoom na cwilaˈñˈeeⁿˈ ndyuee nnˈaⁿ, ñˈoom na cwilaneiⁿna cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na ñetˈom teiyo, ñˈoom na cañˈeeⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cwilaˈntjaˈndyena, ee nmeiⁿˈ jeeⁿ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo, ticateijndeiinaˈ nnˈaⁿ. 	 A balgatag vitatkozásokat azonban és a nemzetségekrõl való tudakozásokat, és a civakodást és a törvény felõl való harczokat kerüld; mert haszontalanok és hiábavalók.


Ee ja na cwiluiindyo̱ tsaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee quia na nndyo̱o̱nndaˈa nleitquiooˈndyo̱ nda̱a̱ nnˈaⁿ na chaˈwaa tsjoomnancue, chaˈxjeⁿ na cwiwixuee chomtsuee yuu na macaluiˈ ñeˈquioomˈ hasta wjaantycwiinaˈ ntyja na majaacue ñeˈquioomˈ. 	 Mert a miképen a villámlás napkeletrõl támad és ellátszik egész napnyugtáig, úgy lesz az ember Fiának eljövetele is.


Cˈuaa ˈñom matseineiiⁿ, tsoom: —Calcwiˈyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na nquiaˈyoˈ jom ee na jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nncuˈxeeⁿ nnˈaⁿ. Calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nqueⁿ na sˈaaⁿ cañoomˈluee ñequio tsjoomnancue, ñequio ndaaluee, ndoˈ ñequio chaˈtso nqueⁿljoˈ yuu na cwinaaⁿˈ ndaa. 	 Ezt mondván nagy szóval: Féljétek az Istent, és néki adjatok dicsõséget: mert eljött az õ ítéletének órája; és imádjátok azt, a ki teremtette a mennyet és a földet, és a tengert és a vizek forrásait.


Ndoˈ ángeles nntueeˈna naⁿˈñeeⁿ naquiiˈ chom bˈio. Joˈ joˈ nndyuee naⁿˈñeeⁿ ndoˈ nnteinquiena ndeiˈnˈomna na wiˈ cwitjoomna. 	 És bevetik õket a tüzes kemenczébe: ott lészen sírás és fogcsikorgatás.


Jnda̱ mamatˈuiinaˈ nnˈaⁿ na tyoolayuˈ ee ja na cwiluiindyo̱ naxuee jnda̱ tyja̱cano̱o̱ⁿya joona, sa̱a̱ neiiⁿtinaˈ na cwilaˈjomndyena cantyja ˈnaaⁿˈ na jo̱o̱ⁿñe, ee cwilˈana yuu na ticatsa̱ntjomnaˈ. 	 Ez pedig a kárhoztatás, hogy a világosság e világra jött, és az emberek inkább szerették a sötétséget, mint a világosságot; mert az õ cselekedeteik gonoszak valának.


Joˈ chii meiⁿquia cwii nnom na matseixmaⁿ tsˈaⁿ quia na tˈmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom, joˈ joˈ caljoya tsˈoom. 	 Kiki a mely hivatásban hívatott el, abban maradjon.


Ndoˈ neiiⁿˈ tsˈom tsˈaⁿ na ñeˈcwii matseitiuu cantyja ˈnaⁿya ee juu xotseijnaaⁿˈnaˈ. Ñˈoommeiⁿˈ seineiⁿ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na jñom Juan. 	 És boldog, a ki én bennem meg nem botránkozik.


Ee naquiiˈ libro Salmos teiljeii ñˈoom na tsoom: ˈU Tsotya̱ya, nntseina̱ⁿya cantyja ˈnaⁿˈ nda̱a̱ chaˈtso ndyentyjo̱ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿndyo̱. Ñequio luantsa nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ ˈu ñˈeⁿndye joona yuu na cwitjomndyena. 	 Mondván: Hirdetem a te nevedet az én atyámfiainak, az anyaszentegyháznak közepette dícséretet mondok néked.


’Nntseina̱ⁿtya̱ nnda̱a̱ˈyoˈ cwiicheⁿ ñˈoom tjañoomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom cañoomˈluee. Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na seijndaaˈñe na wjaa cwiicheⁿ tsjoomnancue na tquia. Tqueeⁿˈñê mosoomˈm ndoˈ tquiaaⁿ tsjo̱ˈñjeeⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱na na nlˈana tsˈiaaⁿ ñˈeⁿ joonaˈ. 	 Mert épen úgy van ez, mint az az ember, a ki útra akarván kelni, eléhívatá az õ szolgáit, és a mije volt, átadá nékik.


Ee nchii ñequiiˈcheⁿ ncˈoomˈ tsˈom tsˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ. Cˈoomˈ tsˈoom cantyja ˈnaaⁿ ntˈomcheⁿ ncˈiaaⁿˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, cwaaⁿ cwii na nntsˈaaⁿ na nnteijndeiinaˈ joona na nncˈoonajnda̱na cantyja na cwilaˈyuˈna. 	 Senki ne keresse, a mi az övé, hanem kiki azt, a mi a másé.


’ˈO jnda̱ jndyeˈyoˈ ñˈoom na tyolue nnˈaⁿ teiyo na matsonaˈ: “Cwaaⁿ cwii nnom nawiˈ machˈee tsˈaⁿ ñˈeⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ, mati nleijndaaˈ na nntjom jom. Aa tsˈomnnom xˈiaaⁿˈaⁿ seiquieeˈñê, mati catjom jom. Aa tseiˈnˈom xˈiaaⁿˈaⁿ tcoom, maxjeⁿ mati jom majoˈti catjoom.” 	 Hallottátok, hogy megmondatott: Szemet szemért és fogat fogért.


Quia joˈ taxˈeenndaˈ Pilato nnoom, tso: —¿Aa maxjeⁿ meiⁿcwii ñˈoom xocˈo̱ˈ? Queⁿˈ cwenta na jndye jnaⁿˈ cwiluena nacjoˈ. 	 Pilátus pedig ismét megkérdé õt, mondván: Semmit sem felelsz-é? Ímé, mennyi tanúbizonyságot szólnak ellened!


Ndoˈ Félix mantyjiitcuuñê chiuu waa ñˈoom cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyena cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo. Joˈ chii tîcatseinˈoomˈñê nnˈaⁿ na tquionquia jnaaⁿˈ Pablo. Matsoom: —Quia na nncwjeeˈ nquii Lisias, tsaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro, nncwaxˈa̱tya̱ ˈñom cha nljeijndaaˈndyo̱ ñˈoom na cwinduˈyoˈ. 	 Mikor pedig ezeket hallotta Félix, elhalasztá dolgukat, mivelhogy tüzetesebb tudomása volt e szerzet dolgai felõl, és monda: Mikor Lisias ezredes alájõ, dönteni fogok ügyetekben.


Ndoˈ yocheⁿ na meindooˈna nquii tsaⁿsˈa na macoco, jnaⁿnaˈ na maˈoondana ndoˈ mana jndana. 	 Késvén pedig a võlegény, mindannyian elszunnyadának és aluvának.


Tˈo̱ Jesús, matsoom: —Xeⁿ tia ñˈoom na matsjo̱o̱, cwjiˈyuuˈndyuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈomtiaˈñeeⁿ, sa̱a̱ xeⁿ ñˈoom na matyˈiomyanaˈ matseina̱ⁿ, tisˈa na macwjaˈ ja. 	 Felele néki Jézus: Ha gonoszul szóltam, tégy bizonyságot a gonoszságról; ha pedig jól, miért versz engem.


Ndoˈ tso Pilato nda̱a̱ ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee ñequio nnˈaⁿ na jndyendye: —Ja meiⁿcwii jnaaⁿˈ tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ ticaljeiya. 	 Monda pedig Pilátus a fõpapoknak és a sokaságnak: Semmi bûnt nem találok ez emberben.


Tsoom: —Caˈndiiˈ jâ ˈu Jesús tsˈaⁿ Nazaret. ¿Ljoˈ nntsaˈ ñˈeⁿndyô̱ jâ? ¿Aa jndyoˈ na nntseityuiiˈ jâ? Mawajnaⁿˈa ˈñeeⁿ cwiluiindyuˈ. ˈU cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom na ljuˈ tsˈomˈ. 	 Mondván: Ah, mi közünk hozzád názáreti Jézus? Jöttél, hogy elveszíts minket? Ismerlek téged ki vagy: az Istennek ama Szentje!


Tyotaⁿna na catsˈaaⁿ cwii nayaˈñeeⁿ na cjaacandyooˈñe Pablo. Taⁿna na ljoˈ ee jnda̱ jlaˈtiuuna na nndo̱o̱na tsaⁿˈñeeⁿ nato na nlaˈcueeˈna juu. 	 Kérvén magok számára jóindulatát õ ellene, hogy hozassa át õt Jeruzsálembe, lest vetvén, hogy megölhessék õt az úton.


Cweˈ ncˈe joˈ tsantyjo̱o̱ya meiⁿnquia nnom na nnda̱a̱ nlˈaaya na ticalˈua̱a̱ ndiaˈ ñequio nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ. Ee na nlˈaaya na ljoˈ nnteijndeiindyo̱ ntyja̱a̱ na nntsanajnda̱a̱ya na cwilaˈyuuˈa. 	 Azért tehát törekedjünk azokra, a mik a békességre és az egymás épülésére valók.


Tijndaaˈ meiⁿ tsotyeeⁿ, meiⁿ tsoñeeⁿ, meiⁿ cwaaⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ na tuiiñê. Tijndaaˈ cwaaⁿ na tuiiñê, meiⁿ cwaaⁿ na tueeⁿˈeⁿ. Ndoˈ na ljoˈ ñequiiˈcheⁿ matseijomnaˈ jom chaˈna nquii Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, ñequiiˈcheⁿ matseixmaaⁿ tyee. 	 Apa nélkül, anya nélkül, nemzetség nélkül való; sem napjainak kezdete, sem életének vége nincs, de hasonlóvá tétetvén az Isten Fiához, pap marad örökké.


Mati tyolaˈtyeⁿna liaa nnoom, tyotmeiiⁿˈna ndaˈ nnoom ndoˈ tyoluena: —Cjaaweeˈ ˈndyoˈ ˈñeeⁿ juu macwjaˈ ˈu. 	 [szemeit] betakarván, arczul csapdosák õt, és kérdezék õt, mondván: Prófétáld meg ki az, a ki téged vere?


Tˈo̱ Simón nnoom: —Ta, meiiⁿchaaˈ tsjom ñelˈaayâ tsˈiaaⁿ ndoˈ meiⁿcwii catscaa tîcatjeiiˈâ. Sa̱a̱ cantyja ñˈoom ˈndyoˈ ˈu nncjuˈnndaˈa tsquiˈ. 	 És felelvén Simon, monda néki: Mester, jóllehet az egész éjszaka fáradtunk, még sem fogtunk semmit: mindazáltal a te parancsolatodra levetem a hálót.


Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ jlaˈjndeiiˈ ndyueena, jluena: —Ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿ matseijmeiⁿˈnaˈ nnˈaⁿ chaˈwaa tsˈo̱ndaa Judea. Tyochˈeeⁿ na ljoˈ tsˈo̱ndaa Galilea, ndoˈ mati ñjaaⁿ. 	 De azok erõsködének, mondván: A népet felzendíti, tanítván az egész Júdeában, elkezdve Galileától mind idáig.


Matso Jesús nda̱a̱na: —Aa nchii ñˈoomwaaˈ matseicano̱o̱ⁿnaˈ na tixcwe cwitjeiˈyoˈ cwenta, ee meiiⁿ na cwilaˈnaⁿˈyoˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ maˈmo̱ⁿnaˈ. Meiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ najndeii na matseixmaaⁿ. 	 Jézus pedig felelvén, monda nékik: Avagy nem azért tévelyegtek-é, mert nem ismeritek az írásokat, sem az Istennek hatalmát?


Mañejuu xjeⁿˈñeeⁿ tquieˈcañom ntˈom naⁿnom na chona tsuee na ndiiˈ tsˈaⁿ na jnda̱ teintjeiⁿ ncˈee na teiˈcaljoo tycutqueeⁿ. Tyolˈueeˈndyena chiuu ya na nncˈooñˈomna tsaⁿˈñeeⁿ naquiiˈ wˈaa na nlqueⁿna jom jo nnom Jesús. 	 És ímé valami férfiak ágyon egy embert hozának, a ki gutaütött vala; és igyekezének azt bevinni és õ elébe tenni.


sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ tîleiquiaanaˈ na ya ntyjii ee tîcˈoomñe tiˈnnˈaaⁿya Tito. Ncˈe na ljoˈ, tsjo̱o̱ya nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ majo̱ya, jluiiˈa na mˈaⁿna, jndyo̱o̱ndyeyuya ñjaaⁿ tsˈo̱ndaa Macedonia. 	 Hanem elbúcsúzván tõlük, elmentem Macedóniába.


Quia ljoˈcheⁿ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na jndyu Barrabás wˈaancjo ñequio ntˈomcheⁿ pra̱so. Joona jlaˈwendyena nacjooˈ gobiernom, ndoˈ jlaˈcwjeena nnˈaⁿ. 	 Vala pedig egy Barabbás nevû, megkötöztetve ama lázadókkal együtt, a kik a lázadás alkalmával gyilkosságot követtek vala el.


Quia na jndii Pilato ñˈoomwaaˈ, seijneiⁿ na nntseicandyaañê Jesús. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos jlaˈxuaana: —Xeⁿ nntseicandyaandyuˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ, tiñeˈcatseixˈiaaˈndyuˈ ñequio César, tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ, ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ñeˈcaluiiñe rey chaˈna tsaⁿmˈaaⁿˈ, mawjaa nacjooˈ César. 	 Ettõl fogva igyekszik vala Pilátus õt szabadon bocsátani; de a zsidók kiáltozának, mondván: Ha ezt szabadon bocsátod, nem vagy a császár barátja; valaki magát királylyá teszi, ellene mond a császárnak!


Joˈ chii mati ˈo, cˈoomˈya nˈomˈyoˈ na mayuuˈcheⁿ na jnda̱ tja̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ jnaⁿ, ndoˈ na tandoˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ee na matseitjoomˈnaˈ ˈo ñequio Cristo Jesús na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 Ezenképen gondoljátok ti is, hogy meghaltatok a bûnnek, de éltek az Istennek a mi Urunk Jézus Krisztusban.


Maxjeⁿˈñeeⁿ tquieˈcañom nnˈaⁿ na jlaˈcandiina Jesús na sa̱ˈntjom Pilato na cwje ntˈom nnˈaⁿ galileos xcwe xjeⁿ na cwilaˈcwjeena quiooˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Seitjoomˈnaˈ nioomna ñequio nioom quiooˈñeeⁿ. 	 Jövének pedig ugyanazon idõben némelyek, kik néki hírt mondának a Galileabeliek felõl, kiknek vérét Pilátus az õ áldozatukkal elegyítette.


Waa nawiˈ na mawino̱o̱ⁿya cwentaˈyoˈ, sa̱a̱ neiⁿya na ljoˈ matjo̱ⁿ ee cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ, ñequio seiiˈa matseicanda̱a̱ˈñenaˈ juu nawiˈ na teinom Cristo cwentaa nnˈaⁿ tmaaⁿˈ ˈnaaⁿˈaⁿ, na juu joˈ seiiⁿˈeⁿ tseixmaⁿnaˈ. 	 Most örülök a ti érettetek való szenvedéseimnek, és a magam részérõl betöltöm a mi híja van a Krisztus szenvedéseinek az én testemben az Õ testéért, a mi az egyház;


Ndoˈ ntˈomndyô̱ jâ tquio̱ntyjo̱o̱yâ chaˈna wenˈaaⁿ nchooˈ nqui ncˈaa ñˈeⁿ wˈaandaa chjoo, chii squia̱a̱yâ tyuaatcwii. Ndoˈ saantyjaandyô̱ tsquiˈ na tooˈ ñjom calcaa. 	 A többi tanítványok pedig a hajón menének (mert nem messze valának a parttól, hanem mintegy kétszáz singnyire), és vonszszák vala a hálót a halakkal.


Sa̱a̱ tînquiaañê ñˈeⁿndyena, ee ntyjeeⁿ chiuu nˈomna. 	 Maga azonban Jézus nem bízza vala magát reájok, a miatt, hogy õ ismeré mindnyájokat,


Tsˈaⁿ na macaⁿ ˈnaⁿ njomˈ, quiaaˈ nnoom, ndoˈ tsˈaⁿ na maco̱ⁿ, nchii nntsaˈ ndooˈ ticandiˈ. 	 A ki tõled kér, adj néki; és a ki tõled kölcsön akar kérni, el ne fordulj attól.


Tjantyjaaⁿˈaⁿ juu. Tioom seitye ñˈeⁿ winom yuu na tquieeˈñe, jnda̱ chii seityeeⁿ liaa. Jnda̱ joˈ teiˈcaljoom juu quiooˈ na ñeljoom. Tjañˈoom juu wˈaa na cweˈ cwiquieya nnˈaⁿ. Joˈ joˈ teixˈeeⁿ juu. 	 És hozzájárulván, bekötözé annak sebeit, olajat és bort töltvén azokba; és azt felhelyezvén az õ tulajdon barmára, vivé a vendégfogadó házhoz, és gondját viselé néki.


Ñˈoommeiiⁿ seineiⁿ Jesús yocheⁿ na tyoˈmo̱o̱ⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos, yuu cwitueeˈ nnˈaⁿ sˈom cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ meiⁿcwii tsˈaⁿ tîcatˈuii jom, ee tyooweˈntyjo̱ xjeⁿ na nntjoom nawiˈ tˈmaⁿ. 	 Ezeket a beszédeket mondá Jézus a kincstartó helyen, a mikor tanít vala a templomban; és senki sem fogta meg õt, mert még nem jött el az õ órája.


Juu na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na wiˈ tsˈom xˈiaaˈ tijoom cantycwiinaˈ. Nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na tixocalaˈneiⁿ nnˈaⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿ ˈnaⁿ na quia nluii, meiⁿ xocalaˈneiⁿna ñˈoom na tjachuiiˈ, meiⁿ xocaⁿnaˈ ñˈoom na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ. 	 A szeretet soha el nem fogy: de legyenek bár jövendõmondások, eltöröltetnek; vagy akár nyelvek, megszünnek; vagy akár ismeret, eltöröltetik.


Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nñequiaa meiⁿ ñechjoowiˈ ndaatioo na nncweˈyoˈ ncˈe na cwilaxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿ nnco̱ na cwiluiindyo̱ Cristo, mayuuˈcheⁿ waa naya ˈnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Mert a ki innotok ád egy pohár vizet az én nevemben, mivelhogy a Krisztuséi vagytok, bizony mondom néktek, el nem veszti az õ jutalmát.


Ee chaˈxjeⁿ juu na seitjo̱o̱ñe Adán seijndaaˈñenaˈ na matˈuiinaˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ, maluaaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu na seicanda̱a̱ˈñe Jesucristo, maqueⁿnaˈ jndye nnˈaⁿ na cwiluiindyena nnˈaⁿ na tjaa jnaⁿ laˈxmaⁿ. 	 zonyára azért, miképen egynek bûnesete által minden emberre [elhatott] a kárhozat: azonképen egynek igazsága által minden emberre [elhatott] az életnek megigazulása.


Quia joˈ Jesús seintyjo̱o̱ⁿ tsˈo̱o̱ⁿ tyeⁿnquioomˈm tsaⁿˈñeeⁿ. Tsoom nnom: —Maxjeⁿ lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na canˈmaⁿˈ. Ndoˈ mantyjacheⁿ nˈmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 ézus] pedig kinyújtván kezét, illeté azt, mondván: Akarom, tisztulj meg. És azonnal eltávozék tõle a bélpoklosság.


Quia joˈ jluiˈna wˈaancjo, tyˈena waaˈ Lidia. Joˈ joˈ tyolaˈneiⁿna ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Tyoñeˈquiana na tˈmaⁿ nˈom naⁿˈñeeⁿ. Jnda̱ joˈ jluiˈna tsjoom Filiposˈñeeⁿ. 	 Kijövén pedig a tömlöczbõl, bemenének Lidiához; és mikor látták az atyafiakat, vígasztalák õket, és eltávozának.


Ee ljeii na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Moisés, matseijndaaˈñenaˈ na nntˈueeⁿ nnˈaⁿ. Macanda̱ xeⁿ ticuaa ljeiiˈñeeⁿ nda̱a̱na, quia joˈ xocatsonaˈ na cwilaˈtjo̱o̱ndyena nnomnaˈ. 	 Mert a törvény haragot nemz: a hol pedig nincsen törvény, ott törvény ellen való cselekedet sincsen.


Quia na jluiˈ Jesús tsˈom wˈaandaa mantyja jnaⁿ cwii tsˈaⁿ watsˈomtyueˈ na mˈaaⁿ jndyetia naquiiˈ tsˈom. Jndyocatjomñe Jesús. 	 És a mint a hajóból kiméne, azonnal elébe méne egy ember a sírboltokból, a kiben tisztátalan lélek volt,


Ndoˈ ncˈe juu tyeeˈñeeⁿ ñecwiixjeⁿ matseitjo̱o̱ñe chaˈxjeⁿ joona, joˈ chii nnda̱a̱ ncˈoom na wiˈ tsˈoom ncˈiaaⁿˈaⁿ na leicalaˈno̱ⁿˈna chiuu waa na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe mati jom cwiluiiñe tsˈaⁿ na matseitjo̱o̱ñe, 	 A ki képes együttérezni a tudatlanokkal és tévelygõkkel, mivelhogy maga is körül van véve gyarlósággal.


Ee joo nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, xeⁿ xocataˈndoˈxcona, quia joˈ meiⁿ nquii Cristo tîcwandoˈxcoom, 	 Mert ha a halottak fel nem támadnak, a Krisztus sem támadott fel.


Quia joˈ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tjuˈ cheⁿnqueⁿ ñˈomwiˈ nacjoomˈm, ndoˈ tsoom na ntyjiicheⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na mayomˈm. Tsoom: —Meiⁿchjoo ticwajnaⁿˈa tsˈaⁿ na cwinduˈyoˈ luaaˈ. 	 Õ pedig kezde átkozódni és esküdözni, hogy: Nem ismerem azt az embert, a kirõl beszéltek.


Tsoom: —Quiandyoˈ na cjo̱ ñˈoommeiiⁿ nˈom luaˈquiˈyoˈ. Ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee maxjeⁿ nñequiaa tsˈaⁿ cwenta ja luee nnˈaⁿ. 	 Vegyétek füleitekbe ezeket a beszédeket: Mert az embernek Fia az emberek kezébe fog adatni.


’Sa̱a̱ meiⁿcwii tsˈaⁿ ticaljeii cwaaⁿ xuee ndoˈ ˈñeeⁿ xjeⁿ na nluii chaˈtso nmeiⁿˈ. Meiⁿ nquiee ángeles na mˈaⁿ cañoomˈluee ticaliuna, meiⁿ ja na cwiluiindyo̱ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom ticaljeiiya. Macanda̱ ñenquiicheⁿ Tsotya̱ya ntyjeeⁿ. 	 Arról a napról és óráról pedig senki sem tud, az ég angyalai sem, hanem csak az én Atyám egyedül.


Ee jndyendye joona jluena: —Tsaⁿjndii matseixmaaⁿ, ndoˈ jnda̱ teintjeiⁿñê. ¿Chiuu na cwindyeˈyoˈ ñˈoom na matseineiiⁿ? 	 És sokan mondják vala közülök: Ördög van benne és bolondozik, mit hallgattok reá?


Jeˈ chaˈtsondyoˈ cwiluiindyoˈ ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Cristo Jesús. 	 Mert mindnyájan Isten fiai vagytok a Krisztus Jézusban való hit által.


Ee xeⁿ cwilaˈxmaⁿˈyoˈ chaˈtso nmeiⁿˈ ndoˈ cwileijndye joonaˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, xocatsˈaanaˈ na ticwilˈuendyoˈ meiⁿ ticweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na cwilaxmaⁿˈyoˈ cwentaaˈ Ta Jesucristo. 	 Mert ha ezek megvannak és gyarapodnak bennetek, nem tesznek titeket hivalkodókká, sem gyümölcstelenekké a mi Urunk Jézus Krisztus megismerésére nézve.


Jnda̱ jndii ñˈoommeiⁿˈ, quia joˈ tcoˈnndaˈnaˈ no̱o̱ⁿ na ntyˈiaya cwii ˈndyootsˈa na wanaaⁿ cañoomˈluee. Ndoˈ jndiinndaˈa na seineiⁿ juu na jndiijndya̱a̱ na teicˈuaa jndyeeˈ chaˈcwijom ntu, tso no̱o̱ⁿ: —Candyoˈwaaˈ ñjaaⁿ, ndoˈ mˈmo̱o̱ⁿya njomˈ chiuu waa na quia wjaaluiiti. 	 ek után látám, és ímé egy megnyílt ajtó [vala] a mennyben, és az elsõ szó, a melyet mint egy velem beszélõ trombitának szavát hallék, ezt mondja vala: Jõjj fel ide, és megmutatom néked, a miknek meg kell lenni ezután.


Quia na jndii tsaⁿˈñeeⁿ na jnda̱ squia̱a̱yâ Galilea ñˈeⁿ Jesús na jnaaⁿyâ Judea, tja tsaⁿˈñeeⁿ na mˈaaⁿyâ. Sˈaa tyˈoo nnoom na cjaⁿ waaˈ, na catseinˈmaaⁿ tyochjoo jnda, ee juu mañeˈcueˈ. 	 Mikor ez meghallá, hogy Jézus Júdeából Galileába érkezett, hozzá méne és kéré õt, hogy menjen el és gyógyítsa meg az õ fiát; mert halálán vala.


Quia joˈ lˈuuyâ nnoom: —Ñjaaⁿñe mˈaaⁿya jo jnda̱a̱ tjaaˈnaⁿ yuu ya nliuuyâ nantquie na jndye na nnda̱a̱ˈ nncjaacjoo nnˈaⁿ na jndyendye. 	 És mondának néki az õ tanítványai: Honnét volna e pusztában annyi kenyerünk, hogy megelégítsünk ily nagy sokaságot?


’Ndoˈ xeⁿ quia ljoˈ nntso cwii tsˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ: “Cantyˈiaˈyoˈ, ljoo mˈaaⁿ Cristo”, oo nntso: “Cantyˈiaˈyoˈ, laaˈñeⁿ mˈaaⁿ”, ticalayuˈyoˈ. 	 Ha pedig akkor ezt mondja néktek valaki: Ímé itt a Krisztus, vagy: Ímé amott, ne higyjétek.


Ncˈe na ljoˈ, tsˈaⁿ na nluiitquieñe jo nda̱a̱ nnˈaⁿ tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ticatsonaˈ na jom tsˈaⁿ na nmeiiⁿndyo tioñe lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom, tintsˈaanaˈ na nncˈoomˈ tsˈoom na jeeⁿ tˈmaⁿ cwiluiiñê, ndoˈ na ljoˈ ntseijndaaˈñenaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ na waa jnaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ jnaⁿ na tˈuiinaˈ tsaⁿjndii. 	 Ne legyen új ember, nehogy felfuvalkodván, az ördög kárhozatába essék.


Ee tajnaaⁿˈna na jom tsˈaⁿ na ñetacatyeeⁿ ˈndyootsˈa watsˈom tˈmaⁿˈñeeⁿ na jndyunaˈ Jeeⁿ Neiⁿncooˈ. Majom na tyocaaⁿ ljoˈ na matseitjo̱o̱naˈ jom nda̱a̱ nnˈaⁿ. Joˈ na jeeⁿ tyotseitsaⁿˈnaˈ joona ndoˈ jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna na jnda̱ tcoˈyanaˈ ncˈeeⁿ. 	 És megismerék õt, hogy õ volt az, a ki alamizsnáért ült a templomnak Ékeskapujában; és megtelének csodálkozással és azon való álmélkodással, a mi történt vala õ vele.


ˈO nnˈaⁿya na jeeⁿ jnda ntyjiiya, cartawaañe carta jnda̱ we matseicwano̱ⁿya na mˈaⁿˈyoˈ. Ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ na nncˈoomˈya nˈomˈyoˈ ñequio we joonaˈ. 	 Ez immár második levélírásom néktek, szeretteim, amelylyel a ti tiszta gondolkozástokat emlékeztetés által serkentgetem;


Quia joˈ tyee na cwiluiitquieñe jndiiˈñê liaⁿˈaⁿ na lioomˈm, tsoom: —Tsaⁿmˈaaⁿ jnda̱ seineiiⁿ ñˈomntjeiⁿ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ticaⁿtinaˈ ˈñeeⁿ na nncwjiˈyuuˈñe nacjoomˈm. ˈO cwindyeˈyoˈ ñˈomntjeiⁿ na tsoom. 	 Ekkor a fõpap megszaggatá a maga ruháit, és monda: Káromlást szólott. Mi szükségünk van még bizonyságokra? Ímé most hallottátok az õ káromlását.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, tintsˈaanaˈ na tileicalaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu na wiˈ na cwiwinomˈyoˈ na juunaˈ matseijomnaˈ chaˈcwijom mawinom tsˈaⁿ quiiˈ chom, tincˈoomˈ nˈomˈyoˈ na juu joˈ tˈmaⁿ waa na cwichuiiˈnaˈ ñequio na cwitjoom ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. 	 Szeretteim, ne rémüljetek meg attól a tûztõl, a mely próbáltatás végett támadt köztetek, mintha valami rémületes dolog történnék veletek;


Ee lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na nleijndaaˈya chiuu na cwiqueⁿna ñˈoom nacjoomˈm. Joˈ chii yati tjo̱ñˈo̱ⁿ jom jo nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 Meg akarván pedig tudni az okát, miért vádolják õt, levivém õt az õ tanácsuk elébe.


Xcwe xjeⁿ quia cwilue nnˈaⁿ: “Jeˈ tjaaˈnaⁿ tiaˈ, tjaaˈnaⁿ na teincuuˈ”, majuu xjeⁿˈñeeⁿ ñejomto nquioo nawiˈ tˈmaⁿ nacjoona chaˈxjeⁿ quia na manaⁿnaˈ na maquiinaˈ yuscu na manntseincuii, meiⁿ tjaaˈnaⁿ na cwii nnda̱a̱ nndyaandye nnˈaⁿ juu nawiˈñeeⁿ. 	 Mert a mikor ezt mondják: Békesség és biztonság, akkor hirtelen veszedelem jön rájok, mint a szülési fájdalom a terhes asszonyra; és semmiképen meg nem menekednek.


Sa̱a̱ naⁿmˈaⁿˈ wiˈ ñˈoom cwilaˈneiⁿna nacjooˈ meiⁿnquia na ticalaˈno̱ⁿˈna, ndoˈ chjoowiˈ na ndyaˈ cwilaˈno̱ⁿˈtina, cwilaˈno̱ⁿˈna joˈ cweˈ na cˈeeˈ nˈomna, chaˈcwijom quiooˈ na cweˈ machˈeetoyoˈ. Ndoˈ cantyja ˈnaaⁿ joˈ cwilaˈndaaˈndye cheⁿnquieena. 	 Ezek pedig azokat káromolják, a miket nem tudnak; a miket pedig természet szerint tudnak, mint az oktalan állatok, azok által megromolnak.


’ˈO nnˈaⁿ fariseos ñˈeⁿ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo ee cweˈ cwilˈaˈyaˈyoˈ na jeeⁿ ya nnˈaⁿndyoˈ. Ee cwiñeˈquiaˈyoˈ diezmo cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiweˈ ntjoomˈyoˈ hasta meiⁿ cweˈ tscojñom tsˈoomjndya ñequio tscolcoo ñequio lqueeⁿ cameiⁿnom sa̱a̱ ticalacanda̱ˈyoˈ ñˈoom na tˈmaⁿti naquiiˈ ñˈoom na tqueⁿ Moisés. Ñˈoomˈñeeⁿ maˈmo̱ⁿnaˈ chiuu na cˈomˈyoˈ cantyja na matyˈiomyanaˈ ndoˈ cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ ndoˈ calacanda̱ˈyoˈ ñˈoom na cwinduˈyoˈ. Maxjeⁿ matyˈiomyanaˈ na cwiñeˈquiaˈyoˈ diezmo sa̱a̱ mati calacanda̱ˈyoˈ ñˈoommeiⁿˈ na tˈmaⁿti na sa̱ˈntjom Moisés. 	 Jaj néktek képmutató írástudók és farizeusok! mert megdézsmáljátok a mentát, a kaprot és a köményt, és elhagyjátok a mik nehezebbek a törvényben, az ítéletet, az irgalmasságot és a hívséget: pedig ezeket kellene cselekedni, és amazokat sem elhagyni.


Sa̱a̱ nchii na mayuuˈ na waa cwiicheⁿ ñˈoom na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nluiˈnˈmaaⁿñe tsˈaⁿ. Cweˈ na mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈñˈeeⁿˈndyena ˈo ndoˈ ñeˈcalaˈchuiiˈna ñˈoom na nluiˈnˈmaaⁿñe tsˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo. 	 Holott nincs más; de némelyek zavarnak titeket, és el akarják ferdíteni a Krisztus evangyéliomát.


Ndoˈ juu na mˈaaⁿya na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya jom, matseixmaⁿnaˈ cwii na tyeⁿ matseiljonaˈ añmaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Juu joˈ meiⁿ tixocatyuiiˈnaˈ, mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿnaˈ. Macjaquieeˈnaˈ naxeⁿˈ liaa na ntyja quiiˈ watsˈom cañoomˈluee, 	 Mely lelkünknek mintegy bátorságos és erõs horgonya és beljebb hatol a kárpítnál,