Ntyˈiaaˈtquiaaⁿ cwii tsˈoom higuera na niom tscooˈnaˈ. Seicandyooˈñê, tjacantyˈiaaⁿˈaⁿ aa nljeiiⁿ ta̱ na nlqueeⁿ. Sa̱a̱ quia na tueˈcañoom, cweˈ tsco ljeiiⁿ ee tjo̱o̱cheⁿ na nncueˈ ta̱. 	 És meglátván messzirõl egy fügefát, a mely leveles vala, odaméne, ha talán találna valamit rajta: de odaérvén ahhoz, levélnél egyebet semmit sem talála; mert nem vala fügeérésnek ideje.


Xeⁿ na mˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu quiiˈ ntaaⁿˈyoˈ na machˈee na cwito̱ⁿˈndye nnˈaⁿ tmaaⁿˈ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, cwaⁿˈ tsaⁿñeeⁿ cwii oo we ndiiˈ, sa̱a̱ xeⁿ titseiñˈoomˈñê ˈu, tañequiaaˈ na nntseijomñê quia cwitjomndyoˈ, 	 Az eretnek embert egy vagy két intés után kerüld;


Quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na macanda̱ Crispo ñˈeⁿ Gayo na seitsˈoomndyo̱, tjaaˈnaⁿ ntˈomndyoˈ ˈo na seitsˈoomndyo̱, 	 Hálákat adok az Istennek, hogy senkit sem kereszteltem meg közületek, kivéve Krispust és Gájust,


Quia joˈ tˈueeⁿ cwii tyochjoo, tcoomˈm juu xcwe quiiˈntaaⁿna. Jnda̱ chii tyˈoom juu ndoˈ tsoom nda̱a̱na: 	 És elõfogván egy gyermeket, közéjök állatá azt; és ölébe vévén azt, monda nékik:


Juu na seitjo̱o̱ñe Adán, meiⁿchjoo titseijomnaˈ ñequio juu naya na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cwitoˈño̱o̱ⁿya. Ee cweˈ na seitjo̱o̱ñe cwii tsˈaⁿ, joˈ na cwiwje nnˈaⁿ, sa̱a̱ juu naya na cweˈyu na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cwitoˈno̱o̱ⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñecwii tsˈaⁿ, majuu Jesucristo, juunaˈ jndati tseixmaⁿnaˈ ndoˈ mañˈomnaˈ jndyendye nnˈaⁿ. 	 a kegyelmi ajándék nem úgy [van,] mint a bûneset; mert ha amaz egynek esete miatt sokan haltak meg, az Isten kegyelme és a kegyelembõl való ajándék, mely az egy ember Jézus Krisztusé, sokkal inkább elhatott sokakra.


Jnda̱ na toˈñom tsaⁿˈñeeⁿ nˈiaaⁿ na nncˈoom, jndyolcweeⁿˈeⁿ. Tqueeⁿˈñê nnˈaⁿ na tquiaaⁿ sˈom ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱. Ee ñeˈcaljeiiⁿ cwanti jnda̱ taˈntjom cwii cwiindye naⁿˈñeeⁿ. 	 És lõn, mikor megjött az ország vétele után, parancsolá, hogy az õ szolgáit, a kiknek a pénzt adta, hívják õ hozzá, hogy megtudja, ki mint kereskedett.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ maxjeⁿ tiñeˈcalaˈyuˈna na ñetˈoom na nchjaaⁿˈaⁿ ndoˈ jeˈ jnda̱ ljoya mantyˈiaaⁿˈaⁿ. Joˈ chii tqueeⁿˈndyena nnˈaⁿ na nda jom. 	 Nem hivék azért a zsidók róla, hogy vak vala és megjöve a látása, mígnem elõhívák annak szüleit, a kinek megjöve a látása,


Matseiljeiya cartawaañe cwentaˈ ˈo na cwilayuˈyoˈ ñˈeⁿ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom cha calaˈno̱ⁿˈyoˈ na laxmaⁿˈyoˈ na ticantycwii na cwitandoˈyoˈ. 	 Ezeket írtam néktek, a kik hisztek az Isten Fiának nevében, hogy tudjátok meg, hogy örök életetek van, és hogy higyjetek az Isten Fiának nevében.


ee xeⁿ tiˈnaⁿˈaⁿ na nlqueeⁿxjeⁿ nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ, tixocanda̱a̱ nnteixˈeeⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 (Mert ha valaki az õ tulajdon házát nem tudja igazgatni, mimódon visel gondot az Isten egyházára?)


Wˈaandaaˈñeeⁿ meintyjeeˈnaˈ yuu na maxjeⁿ cwiˈoomeintyjeeˈ lˈaandaa. Sa̱a̱ ticueeˈcheⁿ na ya na joˈ joˈ nncwintyjeeˈnaˈ naquiiˈ ncueesuaˈ. Ndoˈ majndyendyetina cwiluena na tsaatsaatya̱a̱yâ. Jluena aa nchii nntsˈaanaˈ na nntsquia̱caño̱o̱ⁿyâ yuu na cwiˈoomeintyjeeˈ lˈaandaa tsjoom Fenice majuu ndyuaaxeⁿncwe Creta. Ee joˈ joˈ ya nljooˈndyô̱ ncueesuaˈ ee tijndeii mawinom jndye. 	 Mivel pedig az a kikötõ telelésre nem volt alkalmas, a többség azt határozá, hogy hajózzanak el onnan is, ha valami módon eljutva Fénixbe, Kréta kikötõjébe, mely délnyugot és északnyugot felé néz, kitelelhetnének.


Sa̱a̱ catsaˈyoˈ na mˈaⁿ nnˈaaⁿya, nnˈaⁿ Israel na cwiluiindyena chaˈcwijom canmaⁿ na jnda̱ tsuundye. 	 Hanem menjetek inkább Izráel házának eltévelyedett juhaihoz.


ˈO ntseindaaya cwiicheⁿ cwiindiiˈ na maquiinaˈ ja cantyja ˈnaⁿˈyoˈ chaˈxjeⁿ na maquiinaˈ cwii yuscu na matseincuii, maljoˈ na nntjo̱ⁿ hasta xjeⁿ na nntseiluiiˈnaˈ Cristo naquiiˈ nˈomˈyoˈ. 	 Gyermekeim! kiket ismét fájdalommal szûlök, míglen kiábrázolódik bennetek Krisztus.


Matso Jesús nnoom: —Tintˈuiiˈtyeⁿˈ ja, ee tyoocjo̱waa na mˈaaⁿ Tsotya̱ya. Sa̱a̱ cjaˈ na mˈaⁿ tiˈncˈiaya na cwiteijndeiina ja, catseicandiiˈ na majo̱waa na mˈaaⁿ Tsotya̱ya na mati cwiluiiñê Tsotyeˈyoˈ, na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈomya ndoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaˈyoˈ. 	 Monda néki Jézus: Ne illess engem; mert nem mentem még fel az én Atyámhoz; hanem menj az én atyámfiaihoz és mondd nékik: Felmegyek az én Atyámhoz és a ti Atyátokhoz, és az én Istenemhez, és a ti Istenetekhez.


Ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, jaa na cwiluiindyo̱ seiiⁿˈeⁿ, matseijomnaˈ chaˈna tjacañjoomˈñe seiiˈ tsˈaⁿ, ndoˈ juu joˈ quia ya tˈuiiˈnaˈ ñequio cwii cwii nnom na tjacañjoomˈñe tsˈaⁿ, quia joˈ tjoomˈ mˈaaⁿnaˈ, ndoˈ ncˈe joˈ ya wjanajndeii juunaˈ. Ndoˈ jaa na cwiluiindyo̱ seiiⁿˈeⁿ, nntsawijnda̱a̱ya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya nnˈaⁿ. 	 kibõl az egész test, szép renddel egyberakatván és egybeszerkesztetvén az [Õ] segedelmének minden kapcsaival, minden egyes tagnak mértéke szerint való munkássággal teljesíti a testnek nevekedését a maga fölépítésére szeretetben.


Ndoˈ jndiiya na cˈuaa nandye cañoomˈluee chaˈcwijom cˈuaa na macoˈnaˈ ndaa, oo chaˈcwijom najndeii matseixuaa tsuee. Joˈ joˈ jndiiya na jndye arpa cwitjo̱o̱ˈ nnˈaⁿ. 	 És hallék szózatot az égbõl, mint sok vizeknek zúgását és mint nagy mennydörgésnek szavát; és hallám hárfásoknak szavát, a kik az õ hárfájokkal hárfáznak vala;


Chaˈxjeⁿ tileicantyˈiaaˈ tsˈaⁿ na nchjaaⁿˈ, maluaaˈ sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom quiiˈ nˈomna, ndoˈ tquiaaⁿ na jlaˈquieˈ nˈomna jo nnoom. Nmeiiⁿˈ tuii cha tixocaliuna chiuu lˈue tsˈoom ñˈeⁿndyena, meiⁿ na nlaˈno̱ⁿˈna quiiˈ nˈomna. Ee xeⁿ nncˈooliuna chiuu lˈue tsˈoom ndoˈ nlaˈno̱ⁿˈna, maxjeⁿ nlcweˈ nˈomna ndoˈ nncwjiˈnˈmaaⁿñê joona. 	 Megvakította az õ szemeiket, és megkeményítette az õ szívöket; hogy szemeikkel ne lássanak és szívökkel ne értsenek, és meg ne térjenek, és meg ne gyógyítsam õket.


Ndoˈ tsotyeeⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —ˈO jeeⁿ cwilˈaˈyoˈ na tilˈue ljeii na sa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, cha nnda̱a̱ nntsantyjo̱ˈyoˈ costumbre na cwilˈueeˈndyoˈ ncjoˈyoˈ. 	 És monda nékik: Az Isten parancsolatját szépen félre teszitek, azért, hogy a magatok rendelését tartsátok meg.


Ndoˈ chaˈtso na chaˈtso, cˈomˈyoˈ na canda̱a̱ˈya mˈaⁿˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ, ee juu joˈ matseitjoomˈnaˈ chaˈtso ndoˈ canda̱a̱ˈ tseixmaⁿnaˈ. 	 ndezeknek fölébe pedig [öltözzétek föl] a szeretetet, mint a mely a tökéletességnek kötele.


Sa̱a̱ jaa na mˈaaⁿya tsjoomnancuewaañe, tjaaˈnaⁿ cwii tsjoom na mˈaaⁿtyeⁿnaˈ yuu ya nncˈo̱o̱ⁿtya̱a̱ⁿya. Jaa cwilˈua̱a̱tcuundyo̱ juu tsjoom na quia nncwjeeˈ. 	 Mert nincsen itt maradandó városunk, hanem a jövendõt keressük.


Quia na jnda̱ teitsˈoomndye jndye nnˈaⁿ, mati teitsˈoomñe Jesús, xcwe na matseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ seicanaaⁿñenaˈ tsjo̱ˈluee. 	 Lõn pedig, hogy mikor az egész nép megkeresztelkedett, és Jézus is megkereszteltetett, és imádkozott, megnyilatkozék az ég,


Quia na jlaˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ jom, tîtseilcweeⁿˈeⁿ ñˈoom jnaaⁿˈ nda̱a̱na. Quia na taˈwiˈna jom, sa̱a̱ tîcoˈweeⁿˈeⁿ joona, cweˈ ˈndiiñetoom ñequio lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom na xcwe macuˈxeⁿ. 	 A ki szidalmaztatván, viszont nem szidalmazott, szenvedvén nem fenyegetõzött; hanem hagyta az igazságosan ítélõre:


Chaa lˈuu na cwiluiitˈmaⁿndyuˈtiˈ, nchiiti weloo welooya Abraham tsaⁿ na teiyo tueˈ ndoˈ mati jnda̱ tja̱ profetas. ¿ˈÑeeⁿ juu macheˈ cheⁿnncuˈ na cwiluiindyuˈ? 	 Avagy nagyobb vagy-é te a mi atyánknál Ábrahámnál, a ki meghalt? A próféták is meghaltak: kinek állítod te magadat?


Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na machˈee yuu na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, tsaⁿˈñeeⁿ cwiluiiñe tiˈtyjo̱, ndoˈ nomtyjo̱, ndoˈ tsondyo̱. 	 Mert a ki az Isten akaratát cselekszi, az az én fitestvérem és nõtestvérem és az én anyám.


Quia na jnda̱ tˈmo̱ⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na canchooˈwendye na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê, quia joˈ jlueeⁿˈeⁿ joˈ joˈ. Tjaaⁿ na mˈmo̱o̱ⁿ ndoˈ na nñequiaaⁿ ñˈoom naquiiˈ njoom ndyuaaˈñeeⁿ. 	 És lõn, mikor elvégezé Jézus a tizenkét tanítványának adott utasítást, elméne onnan, hogy tanítson és prédikáljon azoknak városaiban.


Mati toˈñoom cwii waso na ñjom ndaa winom, tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ chii tquiaaⁿ juunaˈ nda̱a̱yâ, tsoom: —Luaa cweˈyoˈ. Caluiˈ cjaanaˈ. 	 És vevén a poharat és hálákat adván, adá azoknak, ezt mondván: Igyatok ebbõl mindnyájan;


Nantquie na macwaˈ tsˈaⁿ, xocatsˈaanaˈ na tilˈueñe tsˈaⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ ñˈoom na matseineiⁿ tsˈaⁿ, joonaˈ cwilˈanaˈ na tilˈueñe tsˈaⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Nem az fertõzteti meg az embert, a mi a szájon bemegy, hanem a mi kijön a szájból, az fertõzteti meg az embert.


Jnda̱ na jndyena ñˈoomwaaˈ, seitsaⁿˈnaˈ joona. Quia joˈ tsonnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱na: —ˈO nnˈaⁿya, joo nnˈaⁿ na quitˈmaⁿ nˈom ˈnaⁿ jeeⁿ jndeiˈnaˈ na nñeˈquiandyena na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 A tanítványok pedig álmélkodának az õ beszédén; de Jézus ismét felelvén, monda nékik: Gyermekeim, mily nehéz azoknak, a kik a gazdagságban bíznak, az Isten országába bemenni!


Sa̱a̱ juu Tito na tyomˈaaⁿ ñˈeⁿndyo̱, meiiⁿ na nchii tsˈaⁿ judío jom, tjaaˈnaⁿ ñˈoom jlue naⁿˈñeeⁿ na jndeiˈnaˈ na caluii ñˈeⁿñê chaˈna cwilˈaa jâ nnˈaⁿ judíos ñequio ndaayâ na naⁿnom. 	 De még a velem levõ Titus sem kényszeríttetett a körülmetélkedésre, noha görög vala,


Matso Jesús nda̱a̱yâ: —Quioˈyoˈ nlcwaˈyoˈ. Sa̱a̱ meiⁿcwiindyô̱ jâ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê, ticˈoom na tˈmaⁿ tsˈom na nncwaxˈee nnoom, ¿ˈÑeeⁿ ˈu? Ee manquiuuyaayâ na manquii Ta Jesús joˈ. 	 Monda nékik Jézus: Jertek, ebédeljetek. A tanítványok közül pedig senki sem meri vala tõle megkérdezni: Ki vagy te? Mivelhogy tudják vala, hogy az Úr õ.


Quia joˈ jluiˈna, tyˈena chaˈtso njoom nchˈu, tyoñeˈquiana ñˈoom chiuu na nluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ ndoˈ tyolaˈnˈmaⁿna nnˈaⁿ wii. 	 Kimenvén annakokáért, bejárák a falukat, hirdetvén az evangyéliomot, és gyógyítván mindenütt.


Matso Jesús nnom Pedro: —Cwjaˈndyuˈnndaˈ xjoˈ quiiˈ tjaⁿwaaˈnaˈ. ¿Aa matseitiuuˈ na ticatyˈiomyanaˈ na catjo̱ⁿya nawiˈ tˈmaⁿ na seijndaaˈñe Tsotya̱ya na nntjo̱ⁿ? 	 Monda azért Jézus Péternek: Tedd hüvelyébe a te szablyádat; avagy nem kell-é kiinnom a pohárt, a melyet az Atya adott nékem?


Seineiⁿ rey David na ndooˈ matseineiⁿ nquii Jesús. Matsoom: Mantyˈiaya Tyˈo̱o̱tsˈom na ñequiiˈcheⁿ mˈaaⁿñê jo no̱o̱ⁿya. Ncˈe na mˈaaⁿñê ñˈeⁿndyo̱, joˈ chii xocjuˈcjenaˈ ja. 	 Mert Dávid ezt mondja õ róla: Magam elõtt láttam az Urat mindenkor, mert õ nékem jobb kezem felõl van, hogy meg ne tántorodjam.


Jnda̱ joˈ juu ángel na jnda̱ yom tjacuˈnquioom nawiˈ na ñjom waso ˈnaaⁿˈaⁿ tsˈom jndaa tˈmaⁿ Eufrates. Mana seicaaⁿnaˈ jndaaˈñeeⁿ, cha nntseicanaaⁿñenaˈ cwii nato ndyuaaˈñeeⁿ na nncwinom ntˈom nnˈaⁿ. Naⁿˈñeeⁿ cwiluiindye nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom ndyuaa jo ndoˈ na mandyowa ñeˈquioomˈ. 	 A hatodik angyal is kitölté az õ poharát a nagy folyóvízre, az Eufrátesre; és kiszárada annak vize, hogy a napkelet felõl jövõ királyoknak út készíttessék.


Tyomanoom chaˈwaa ndyuaa na nndyooˈ jndaa Jordán. Tyoñequiaaⁿ ñˈoom na calcweˈ nˈom nnˈaⁿ jnaaⁿna cha nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom joona, ndoˈ nleitsˈoomndyena. 	 És méne a Jordán mellett lévõ minden tartományba prédikálván a megtérés keresztségét a bûnöknek bocsánatjára;


Sa̱a̱ tˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom, tso: “Tiñencuˈ cwimaˈndiinaˈ, ee mˈaⁿ ntquieeˈ meiⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tjeiiˈndyo̱ cwentaya na tyootaˈ cantye jo nnom tyˈo̱o̱ Baal.” 	 De mit mond néki az isteni felelet? Meghagytam magamnak hétezer embert, a kik nem hajtottak térdet a Baálnak.


Mati maluaaˈ matseijomnaˈ jaa nnˈaⁿ na cwilaˈyuuˈa. Ee cwii tjo̱o̱cheⁿ na jndya̱a̱ya ñˈoom na catseiyuˈ tsˈaⁿ ñequio Cristo, tyomˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿ chaˈtso nnom na quitˈmaⁿ nˈom nnˈaⁿ na cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ ntyjaaˈya nˈomna na nluiˈnˈmaaⁿndyena. 	 Azonképen mi is, mikor kiskorúak valánk, a világ elemei alá voltunk vettetve szolgaként:


Quia joˈ tsˈaⁿ Etiopía sa̱ˈntjoom na cjaameintyjeeˈ tornom. Jnda̱ chii wendyena tquiocuena, tyˈecuo̱na quiiˈ ndaatioo, mana seitsˈoomñe Felipe jom. 	 És megállítá a szekeret; és leszállának mindketten a vízbe, Filep és a komornyik; és megkeresztelé õt.


’Chjootindyo cwii ñˈa̱ⁿtya̱ ñˈeⁿndyoˈ, ndoˈ jnda̱ joˈ taxocantyˈiaˈyoˈ ja. Ndoˈ nda̱nquia chjootindyo cwii nntyˈiaˈtiˈyoˈ ja, cweˈ ncˈe nncjo̱ na mˈaaⁿ Tsotya̱. 	 y kevés [idõ,] és nem láttok engem; és ismét egy kevés [idõ,] és megláttok majd engem: mert én az Atyához megyek.


Tsˈaⁿ na matseitiuu na jndye waa na jndo̱ˈ tsˈom, tyootseiˈno̱ⁿˈ chaˈxjeⁿ na macaⁿnaˈ na caljeii. 	 Ha pedig valaki azt hiszi, hogy tud valamit, még semmit sem ismer úgy, a mint ismernie kell.


ˈÑeeⁿ ˈo na ñeˈcandyeˈyoˈ, candyeˈyaˈyoˈ ñˈoom na matseineiⁿ Espíritu Santo nda̱a̱ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ.” 	 A kinek van füle, hallja, mit mond a Lélek a gyülekezeteknek.


Xeⁿ mˈaaⁿ cwii gobiernom na cwito̱ⁿˈndye nnˈaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ, ntˈom cwiˈoo nacjoomˈm ndoˈ ntˈom cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, tsaⁿˈñeeⁿ xocaljooˈñetyeeⁿ tsˈiaaⁿ. 	 És ha egy ország önmagában meghasonlik, meg nem maradhat az az ország.


’Sa̱a̱ jnaaⁿ tsaⁿtquiee, ticˈoomñe, jnda̱a̱ tja. Quia na jnda̱ tyjeeˈ ndyowindyooˈ na waa wˈaana, jndii na cwitjo̱ˈ ndoˈ camˈaaⁿ jnoom. 	 õ nagyobbik fia pedig a mezõn vala: és mikor [haza]jövén, közelgetett a házhoz, hallá a zenét és tánczot.


Juu na mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ ticaˈmo̱ⁿnaˈ aa waa na matseitjo̱o̱ndyo̱, sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ ticaˈmo̱ⁿnaˈ na tjaa jnaⁿya. Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nncuˈxeeⁿ ja. 	 Mert semmit sem tudok magamra, de nem ebben vagyok megigazulva; a ki ugyanis engem megítél, az Úr az.


Juu tyee na tyoluiitquieñe na tyochˈee tsˈiaaⁿ watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos, tyojaachom nioom quiooˈ na jnda̱ seicwjeⁿ. Tyojaaqueⁿˈeⁿ ñˈeⁿ juunaˈ naquiiˈ cuarto na tjacantyja na ljuˈ tseixmaⁿ, cha nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ judíos. Sa̱a̱ jo ndoˈ nnom tsjoom tyolaˈcoñˈeⁿna joo quiooˈñeeⁿ. 	 Mert a mely állatok vérét a fõpap beviszi a szentélybe a bûnért, azoknak testét megégetik a táboron kívül.


Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿchjoo nchii joˈ. Ee mati xeⁿ ticalcweˈ nˈomˈyoˈ, chaˈtsondyoˈ nntsuundyoˈ chaˈxjeⁿ na tsuundye joona. 	 Nem, mondom néktek: sõt inkább, ha meg nem tértek, mindnyájan, hasonlóképen elvesztek.


Ja Pablo cwiluiindyo̱ mosooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ mati apóstol ˈnaaⁿˈ Jesucristo cha joo nnˈaⁿ na jnda̱ tjeiiˈñê na cwilaˈyuˈya nˈom nntaˈjnaaⁿˈna ñˈoom na mayuuˈ na wjaañˈoomnaˈ tsˈaⁿ na nntseijomñe ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 Pál, Istennek szolgája, Jézus Krisztusnak pedig apostola, az Isten választottainak hite és a kegyesség szerint való igazságnak megismerése szerint,


Calˈaˈyoˈ na chaˈtsondye nnˈaⁿ nntaˈjnaaⁿˈna na ˈo laˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na yannˈaⁿndyoˈ. Jnda̱ teindyooˈ na nncwjeeˈnndaˈ Ta Jesús. 	 A ti szelídlelkûségetek ismert legyen minden ember elõtt. Az Úr közel!


Quia joˈ tsaⁿ na jnda̱ we tocoom ñˈeⁿ scuuˈ xioom sa̱a̱ mati jom tueeⁿˈeⁿ ndoˈ tjaaˈnaⁿ ndana ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ. Mati tsaⁿ na jnda̱ ndyee tocoom ñˈeⁿ scuuˈ xioom ndoˈ majoˈti tjoom. 	 És a második elvevé az asszonyt, de meghala, és magot õ sem hagya: a harmadik is hasonlóképen;


Cˈomˈyoˈ na ndyaandyoˈ cha mˈmo̱ⁿnaˈ na mayuuˈcheⁿ cwilcweˈ nˈomˈyoˈ. Ndoˈ ticalaˈsˈandyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ na nnduˈyoˈ: “Jaa cwiluiindyo̱ tsjaaⁿ Abraham.” Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiiⁿ cweˈ ljo̱ˈmeiiⁿ nnda̱a̱ nntseicwaqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na nluiindyenaˈ tsjaaⁿ Abraham, quia joˈ nˈndiinaˈ ˈo. 	 Teremjetek azért megtéréshez méltó gyümölcsöket, és ne mondogassátok magatokban: Ábrahám a mi atyánk! mert mondom néktek, hogy az Isten ezekbõl a kövekbõl is támaszthat fiakat Ábrahámnak.


Tsoom: —Ñˈoom na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeiinaˈ na cwileiñˈo̱o̱ⁿya, manquiuuya na matsonaˈ na ticatyˈiomyanaˈ na nntuˈxa̱a̱ⁿya cwii tsˈaⁿ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nndya̱a̱ya jnaaⁿˈ, ndoˈ na nliuuya ljoˈ sˈaa. 	 Vajjon a mi törvényünk kárhoztatja-é az embert, ha elõbb ki nem hallgatja és nem tudja, hogy mit cselekszik?


Ee jâ cweˈ cwilaˈxmaaⁿyâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ ˈo laˈxmaⁿˈyoˈ tyuaaⁿˈaⁿ, laˈxmaⁿˈyoˈ chaˈcwijom wˈaa na machˈeeⁿ. 	 Mert Isten munkatársai vagyunk: Isten szántóföldje, Isten épülete vagytok.


’Jeˈ mamatseiˈndaaˈnaˈ tsˈo̱o̱ⁿ, ndoˈ ¿chiuu nntsjo̱o̱ cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ? ¿Aa nntsjo̱o̱: “Tsotya̱ya, cwjiˈnˈmaaⁿndyuˈ ja juu xjeⁿ na nntjo̱ⁿya nawiˈwaañe”? Sa̱a̱ xocatsjo̱o̱ na ljoˈ ee jnda̱ jndyo̱o̱ cha na nncˈio̱ cwentaa nnˈaⁿ. 	 Most az én lelkem háborog; és mit mondjak? Atyám, ments meg engem ettõl az órától. De azért jutottam ez órára.


Meiⁿ ticataˈjnaaⁿˈyoˈ jom. Ja mayuuˈ mawajnaⁿˈa jom, ndoˈ xeⁿ nntsjo̱o̱ na ticwajnaⁿˈa jom, quia joˈ nntsˈaa cheⁿnnco̱ na cantundyo̱ chaˈxjeⁿ ˈo. Sa̱a̱ mayuuˈcheⁿ mawajnaⁿˈa jom, ndoˈ matseicanda̱a̱ˈndyo̱ ñˈoomˈm. 	 És nem ismeritek õt: de én ismerem õt; és ha azt mondom, hogy nem ismerem õt, hozzátok hasonlóvá, hazuggá leszek: de ismerem õt, és az õ beszédét megtartom.


Ndoˈ joˈ joˈ tyomˈaaⁿ cwii yuscu na jndyu Ana, jom cwiluiiñê tsˈaⁿ na tyoñequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tsaⁿˈñeeⁿ jnda Fanuel, tsaⁿ na cwiluiiñe tsjaaⁿ na jndyowicantyjooˈ Aser. Xjeⁿ na scundyua jom tocoom, tˈoom ñequio saaⁿˈaⁿ ntquieeˈ chu, 	 És vala egy prófétaasszony, Anna, a Fánuel leánya, az Áser nemzetségébõl (ez sok idõt élt, miután az õ szûzességétõl fogva hét esztendeig élt férjével,


ˈÑeeⁿ juu na jnda̱ jnaⁿñe ñequio natia, quia mawaˈcatya̱ⁿ tio ˈnaⁿya, nñequiaya na nncwaˈcatyeeⁿ na cañomya, chaˈxjeⁿ ja jnda̱ jnaⁿndyo̱ ñequio natia ndoˈ jnda̱ jndyocajmaⁿya nacañoomˈ Tsotya̱ya tio ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 A ki gyõz, megadom annak, hogy az én királyiszékembe ûljön velem, a mint én is gyõztem és ültem az én Atyámmal az õ királyiszékében.


manquiiti tsaⁿ na tquia nnˈaⁿ cwenta na cueˈ cwentaaˈ jnaaⁿya ndoˈ na tquiaaⁿ na tandoˈxco cha nncwjiˈnˈmaaⁿñe jaa. 	 a mi bûneinkért [halálra] adatott, és feltámasztatott a mi megigazulásunkért.


’ˈO jnda̱ jndyeˈyoˈ ñˈoom na tyoñeˈquia nnˈaⁿ na matsonaˈ: “Tijoom xuee nncˈoomˈyaˈ ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ.” 	 Hallottátok, hogy megmondatott a régieknek: Ne paráználkodjál!


Sa̱a̱ ja jnda̱ ljeiya na tjaa ljoˈ machˈeeⁿ na tseixmaaⁿ na cueeⁿˈeⁿ. Ndoˈ jnda̱ tcaaⁿ na nquii Augusto, tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma, nncuˈxeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ jom. Joˈ chii jnda̱ seitiuuya na nntseicwano̱ⁿya jom na mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Én pedig, ámbár megértém, hogy semmi halálra méltó dolgot sem cselekedett, de mivel éppen õ maga appellált Augustusra, elvégeztem, hogy elküldöm õt.


Quia joˈ matsoom nda̱a̱na: —Tyooweˈntyjo̱ xjeⁿ na caˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye na cwiluiindyo̱ nquii na macwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ. Sa̱a̱ ˈo meiⁿquia xjeⁿ na ñeˈconomˈyoˈ, tjaaˈnaⁿ na teincuuˈ. 	 Monda azért nékik Jézus: Az én idõm még nincs itt; a ti idõtök pedig mindig készen van.


Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ tîcalaˈno̱ⁿˈna na maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na na Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñe Tsotyeeⁿ. 	 Nem vevék észre, hogy az Atyáról szól vala nékik.


Quia na tueⁿˈeⁿ na mˈaaⁿyâ ñˈeⁿ Jesús, tcoomˈm xtyeeⁿ jo ncˈee. Matsoom nnom: —Jeeⁿ ˈu Ta, toom cweˈ mˈaaⁿˈ ñjaaⁿñe, quia joˈ tîcueˈ ñetyjo̱. 	 Mária azért, a mint oda ére, a hol Jézus vala, meglátván õt, az õ lábaihoz esék, mondván néki: Uram, ha itt voltál volna, nem halt volna meg az én testvérem.


Jom tsˈaⁿ na jndeii matseineiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ jo ndoˈ yuu tjaa nnˈaⁿ cˈom. Matsoom: “Calajndaaˈndyoˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ chaˈcwijom cwii nato na juu joˈ nndyocwjeeˈcañoom nquii na nntsa̱ˈntjom ˈo. Cataˈndyoˈxcweˈyoˈ chaˈcwijom cwilayo̱ˈyoˈ nato na nñoom.” 	 Kiáltónak szava a pusztában: Készítsétek meg az Úrnak útját, egyengessétek meg az õ ösvényeit:


Tsoom nda̱a̱na: —Quia na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, canduˈyoˈ: Tsotya̱a̱yâ na mˈaaⁿˈ cañoomˈluee ñequiiˈcheⁿ catseitˈmaaⁿˈñenaˈ xueˈ. Candyo cantyja na matsa̱ˈntjomˈ naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ. Caluii cantyja na ˈu lˈue tsˈomˈ nnom tsjoomnancue chaˈxjeⁿ na cwiluii cañoomˈluee. 	 nda pedig nékik: Mikor imádkoztok, [ezt] mondjátok: Mi Atyánk, ki vagy a mennyekben, szenteltessék meg a te neved. Jõjjön el a te országod. Legyen meg a te akaratod, miképen a mennyben, azonképen e földön is.


—Quioˈyoˈ na nntsaacantyˈiaˈyoˈ cwii tsaⁿsˈa na jnda̱ tso no̱o̱ⁿ chaˈtso na tijoˈndyo na jnda̱ ñesˈaa. Mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ na juu cwiluiiñe Mesías. 	 Jertek, lássatok egy embert, a ki megmonda nékem mindent, a mit cselekedtem. Nem ez-é a Krisztus?


Matso Jesús nnoom: —Majnda̱ ntyˈiaˈ jom. Mannco̱ na matseina̱ⁿya njomˈ cwiluiindyo̱ nqueⁿ. 	 Monda pedig néki Jézus: Láttad is õt, és a ki beszél veled, az az.


Nnˈaⁿ na luaaˈ laˈxmaⁿ, matseijomnaˈ joona chaˈna tyuaa na ya cwiwicandiˈ ndaaluaaˈ na cwiquioo cjooˈnaˈ, xeⁿ ya cwiweˈ ntjom na nleilˈueeˈñe tsˈaⁿ na tyochˈee tsˈiaaⁿ, maˈmo̱ⁿnaˈ na matioˈñaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom tyuaaˈñeeⁿ, 	 Mert a föld, a mely beiszsza a gyakorta reá hulló esõt és hasznos füvet terem azoknak, a kikért mûveltetik, áldást nyer Istentõl;


joona manquiujndaaˈndyena na jnda̱ seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsuundye nnˈaⁿ na nmeiiⁿˈ cwilˈa, sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, wjaanaˈ na ˈoolˈana na ljoˈ, ndoˈ yacheⁿ ya nquiuna quia na cwintyˈiaana na majoˈti cwilˈa ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. 	 Kik jóllehet az Isten végzését ismerik, hogy a kik ilyeneket cselekesznek, méltók a halálra, mégis nemcsak cselekszik azokat, hanem az akképen cselekvõkkel egyet is értenek.


Nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ saduceos tquieˈcañomna na mˈaaⁿ Jesús. Ñeˈcalˈana xjeⁿ jom, joˈ na taⁿna nnoom na catsˈaaⁿ cwii ˈnaaⁿ na nntyˈiaana na mˈmo̱o̱ⁿnaˈ na Tyˈo̱o̱tsˈom jñom jom. 	 És hozzá menvén a farizeusok és sadduczeusok, kisértvén, kérék õt, hogy mutasson nékik mennyei jelt.


Ndoˈ seiˈno̱ⁿˈ Jesús na ñeˈcataˈxˈeendyo̱tya̱a̱yâ ñˈoomwaaˈ nnoom. Quia joˈ matsoom nda̱a̱yâ: —¿Aa cwitaˈxeˈyoˈ nda̱a̱ ntyjeeˈyoˈ cantyja ñˈoommeiⁿˈ na matsjo̱o̱ na chjootindyo meiⁿ taxocantyˈiaˈyoˈ ja, ndoˈ nda̱nquiacheⁿ na chjootindyo quia joˈ nntyˈiaˈnndaˈyoˈ ja? 	 gérté azért Jézus, hogy õt akarnák megkérdezni, és monda nékik: Arról tudakozzátok-é egymást, hogy azt mondám: Egy kevés [idõ,] és nem láttok engem; és ismét egy kevés [idõ,] és megláttok majd engem?


Jnda̱ joˈ matsoom nda̱a̱na: —Jeˈ catjeiˈyoˈ chjoowiˈ juunaˈ. Catsaañˈomˈyoˈ na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom nnˈaⁿ na cwilaˈñˈoomˈndye nantquie. Joˈ chii tyˈeñˈomna juunaˈ na mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 És monda nékik: Most merítsetek, és vigyetek a násznagynak. És vittek.


Ndoˈ joˈ joˈ waa cwii xuaa na cwicañjom winom na ta̱. Quia joˈ nchjeendye sondaroˈñeeⁿ cwii ˈnaⁿ na ya mawˈanaˈ winomˈñeeⁿ. Chii tioona juunaˈ nnom cwii tsˈoom hisopo, jnda̱ chii tyˈioomna juunaˈ ˈndyoo Jesús. 	 la pedig ott egy eczettel teli edény. Azok azért szivacsot töltvén meg eczettel, és izsópra tévén [azt,] oda vivék az õ szájához.


Ndoˈ xeⁿ ˈo tisˈa cwenta cwilˈaˈyoˈ ñequio ˈnaⁿ na nchii ˈnaⁿˈyoˈ joonaˈ, meiⁿ tjaa ˈñeeⁿ juu na nñequiaa naya lueeˈyoˈ na nlaˈxmaⁿnaˈ cwentaˈyoˈ. 	 És ha a másén hívek nem voltatok, ki adja oda néktek, a mi a tiétek?


Quia na machˈee tsˈaⁿ tsˈiaaⁿ, sˈom na nnjomlˈuañê, nchii cweˈ na macanaaⁿˈaⁿ joˈ, macoñoom ee jnda̱ tantjoom. 	 Annak pedig, a ki munkálkodik, a jutalom nem tulajdoníttatik kegyelembõl, hanem tartozás szerint;


Tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ naquiiˈ lanˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos, ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ jeeⁿ tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. 	 És õ taníta azoknak zsinagógáiban, dicsõíttetvén mindenektõl.


Ndoˈ cwii yuscu tsjaaⁿ nnˈaⁿ cananita na macˈeⁿ ndyuaaˈñeeⁿ jndyotseicandyooˈñê na mˈaaⁿ Jesús, cˈuaa seineiiⁿ, seityˈooñê tsoom: —ˈU Ta, na cwiluiindyuˈ tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ñˈeⁿndyo̱. Mˈaaⁿ nomjndaaya na jeeⁿ cwajndii matjoom. Maleiñˈoom jndyetia jom. 	 És ímé egy kananeus asszony jövén ki abból a tartományból, kiált vala néki: Uram, Dávidnak fia, könyörülj rajtam! az én leányom az ördögtõl gonoszul gyötörtetik.


Joˈ chii, chaˈxjeⁿ na tcoˈwiˈnaˈ Cristo ñequio seiiⁿˈeⁿ, mati ˈo laˈxmaⁿˈyoˈ na nñequiandyoˈ na coˈwiˈnaˈ ˈo, ee tsˈaⁿ na macoˈwiˈnaˈ juu ñequio seiiˈ, jnda̱ tyˈiooˈñê na ñeˈqueⁿ jnaⁿ xjeⁿ jom, 	 Minthogy azért Krisztus testileg szenvedett, fegyverkezzetek fel ti is azzal a gondolattal, hogy a ki testileg szenved, megszûnik a bûntõl,


Jñomnnaaⁿˈaⁿ cwiicheⁿ moso na jnda̱ ndyee. Juu tsaⁿˈñeeⁿ jlaˈquieeˈndyena, jnda̱ chii tjeiiˈna juu naquiiˈ ntjomˈñeeⁿ. 	 És még harmadikat is külde; de azok azt is megsebesítvén, kiveték.


Ee manquiuˈyoˈ na juu tsˈaⁿ na cweˈ nncˈoomya ñequio xˈiaaˈ oo na nntseiqueeⁿ tsˈom na ñeˈcwityañe, joˈ joˈ matseijomnaˈ chaˈna quia na matseitˈmaaⁿˈñe tsˈaⁿ cwii na cweˈ nnˈaⁿ nlˈa, ndoˈ na ljoˈ nntseicuˈnaˈ na nncjaaquieeˈ tsaⁿˈñeeⁿ cantyja na matsa̱ˈntjom Cristo ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mert azt jól tudjátok, hogy egy paráznának is, vagy tisztátalannak, vagy fösvénynek, ki bálványimádó, nincs öröksége a Krisztusnak és Istennek országában.


Joo ncueeˈñeeⁿ tjawa Jesús cwii ta naquiiˈ jnda̱a̱ na nntseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ meiiⁿnchaaˈ tsjom tyotseineiiⁿ nnom. 	 És lõn azokban a napokban, kiméne a hegyre imádkozni, és az éjszakát az Istenhez való imádkozásban tölté el.


Maxjeⁿ matioˈnaaⁿñenaˈ mosoˈñeeⁿ xeⁿ nljeiiⁿ na mˈaⁿcˈeendyena, meiiⁿ aa nncwjeeⁿˈeⁿ xcwe tsjom oo jaancoo. 	 ha megjõ a második õrváltáskor, és ha a harmadik õrváltáskor jõ meg, és úgy találja [õket], boldogok azok a szolgák!


Chaˈtso seiˈ tiñecwii xjeⁿ laˈxmaⁿnaˈ. Nnˈaⁿ laˈxmaⁿna cwii nnom seiˈ, quiooˈ wandyo̱ˈ seiiyoˈ ndoˈ cantsaa ñequio calcaa cwiicheⁿ nnom seiˈ laˈxmaⁿyoˈ. 	 Nem minden test azon egy test, hanem más az embereknek teste, más a barmoknak teste, más a halaké, más a madaraké.


Quia joˈ tso Jesús nnoom: —Cwjaaˈndyuˈnndaˈ xjoˈ naquiiˈ tjaⁿwaaˈnaˈ. Ee juu tsˈaⁿ na machˈee nata̱ˈ quio xjo mañequio joˈ nncueeⁿˈeⁿ. 	 Akkor monda néki Jézus: Tedd helyére szablyádat; mert a kik fegyvert fognak, fegyverrel kell veszniök.


Juu na tyotseitsˈoomñe Juan nnˈaⁿ, ¿yuu jnaⁿ najndeii na tyotseixmaaⁿ? ¿Aa na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom? oo ¿aa nnˈaⁿ jlue na ljoˈ catsˈaaⁿ? Catˈo̱ˈyoˈ. 	 A János keresztsége mennybõl vala-é, vagy emberektõl? feleljetek nékem.


Maquialjoˈcheⁿ manquiityeeⁿ nñequiaaⁿ na ticwii cwii tsˈaⁿ nncwantjom cantyjati na jnda̱ ñesˈaa. 	 A ki megfizet mindenkinek az õ cselekedetei szerint:


Sa̱a̱ cwindya̱a̱yâ na ñˈeeⁿˈ ntˈomndyoˈ ˈo na tiquilˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ, cweˈ cwiqueⁿndyoˈ na cwitiiˈndyoˈ ljoˈ machˈeenaˈ ntˈomcheⁿ ntyjeeˈyoˈ. 	 Mert halljuk, hogy némelyek rendetlenül élnek közületek, a kik semmit nem dolgoznak, hanem nyughatatlankodnak.


Ee chaˈtso ntˈomcheⁿ apóstoles, tˈmaⁿti cwiluiindyena nchiiti ja, meiⁿ ticatseixmaⁿya na nntseicajndyuˈnaˈ ja cwii apóstol ee tyoco̱ˈwiˈa tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Mert én vagyok a legkisebb az apostolok között, ki nem vagyok méltó, hogy apostolnak neveztessem, mert háborgattam az Istennek anyaszentegyházát.


Xjeⁿ na cwiˈoo naⁿˈñeeⁿ, luaa tuii, tquioñˈom nnˈaⁿ cwii tsˈaⁿ na mˈaaⁿ Jesús. Tileicatseineiⁿ na maleiñˈoom jndyetia juu. 	 Mikor pedig azok elmentek vala, ímé egy ördöngõs néma embert hozának néki.


Ndoˈ tyjeˈcañoom tsaⁿjndii na machˈee xjeⁿ nnˈaⁿ. Tso nnoom: —Xeⁿ mayuuˈcheⁿ cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, cwa catsa̱ˈntjomˈ ljo̱ˈmeiiⁿ na catseicwaqueⁿnaˈ tyooˈ joonaˈ na nlcwaˈ. 	 És hozzámenvén a kisértõ, monda néki: Ha Isten fia vagy, mondd, hogy e kövek változzanak kenyerekké.


Yuu na nntsa̱ˈntjo̱ⁿya, joˈ nñequiaya na nlcwaˈyoˈ ndoˈ nncweˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ cañoomˈ meiⁿsa ˈnaⁿya. Ndoˈ nncwindyuaandyoˈ ntio yuu na nntuˈxeⁿˈyoˈ canchooˈwe ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ Israel. 	 Hogy egyetek és igyatok az én asztalomon az én országomban, és üljetek királyi székeken, ítélvén az Izráelnek tizenkét nemzetségét.


Tjoomˈm ñˈomtyeⁿ cjoomˈm na tsoom nnom yuscundyuaˈñeeⁿ na nñequiaaⁿ meiⁿquia ljoˈ na nlcaⁿ nnoom. 	 Azért esküvéssel fogadá, hogy a mit kér, megadja néki.


Meiⁿcwii tsˈaⁿ tinquioˈnnˈaⁿˈyoˈ na nnduˈyoˈ ñˈoom ntjeiⁿ nnom, ee macweˈ jnaaⁿˈ joˈ juu na tˈmaⁿ nntseiwˈii Tyˈo̱o̱tsˈom nntˈuiinaˈ nnˈaⁿ na tilañˈoomˈndyena chiuu na matseicañeeⁿ joona. 	 Senki titeket meg ne csaljon üres beszédekkel; mert ezekért jõ az Isten haragja a hitetlenség fiaira.


Ndoˈ tioom lˈo̱o̱ⁿ nacjoo yonchˈuˈñeeⁿ, jnda̱ chii jlueeⁿˈeⁿ joˈ joˈ. 	 És kezeit reájuk vetvén, eltávozék onnét.


Sa̱a̱ cantyˈiaˈyoˈ ñequio na jndooˈ jndye nnˈaⁿ matseineiiⁿ, meiⁿ tjaa ljoˈ coluena nnoom. ¿Aa nntsˈaacheⁿnaˈ na cwilaˈtiuu naⁿmaⁿnˈiaaⁿ cwentaaya na tsaⁿmˈaaⁿˈ mayuuˈcheⁿ cwiluiiñê Cristo? 	 És ímé nyiltan szól, és semmit sem szólnak néki. Talán bizony megismerték a fõemberek, hogy bizony ez a Krisztus?


ˈÑeeⁿ juu na ticaljooˈñe cantyja ˈnaⁿya, nntquieˈnaˈ juu chaˈxjeⁿ cwityeⁿnquieˈ lˈo̱ tsˈo̱o̱, ndoˈ joˈ joˈ cwicaaⁿnaˈ. Jnda̱ chii cwicajñeeⁿˈ nnˈaⁿ lˈo̱o̱ˈñeeⁿ, cwitioomna joonaˈ quiiˈ chom. 	 Ha valaki nem marad én bennem, kivettetik, mint a szõlõvesszõ, és megszárad; és egybe gyûjtik ezeket és a tûzre vetik, és megégnek.


Jndye nnom maniom na tjachuiiˈ na cwiwilˈue cha cwicanda̱a̱ cwilˈaaya tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ nqueⁿ ñeˈcwii cwiluiiñê na mateijneiⁿ cwii cwiindyo̱ na cwilˈaaya joonaˈ. 	 És különbség van a cselekedetekben is, de ugyanaz az Isten, a ki cselekszi mindezt mindenkiben.


xeⁿ cwilaˈjomndyo̱ nawiˈ na tjoom, mati nlaˈjomndyo̱ cantyja na matsa̱ˈntjoom, sa̱a̱ xeⁿ cwitjeiˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, mati nncwjiˈñê cantyja ˈnaaⁿya. 	 Ha tûrünk, vele együtt fogunk uralkodni is: ha megtagadjuk, õ is megtagad minket;


Cwantindyo xuee na mˈaaⁿyâ joˈ joˈ ndoˈ tyjeeˈ cwii tsˈaⁿ na jndyu Agabo na jnaⁿ tsˈo̱ndaa Judea. Jom profeta. 	 Mialatt pedig mi több napig ott maradánk, alájöve egy Júdeából való próféta, névszerint Agabus.


Ndoˈ mati nnˈaⁿ judíos na ñˈeeⁿna ñˈeⁿ Tértulo jlaˈjomndyena. Jluena na mayuuˈ na luaaˈ waa. 	 Helybenhagyák pedig a zsidók is, mondogatván, hogy úgy vannak ezek.


Joˈ chii macaⁿˈa nda̱a̱ˈyoˈ na catˈmo̱ⁿˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ jom. 	 Azért kérlek titeket, hogy tanusítsatok iránta szeretetet.


Ee nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye cantyja ˈnaaⁿˈ nquii na cwiluiiñe naxuee ndoˈ jnda̱ jliuna na juu na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cwicandaana, jeeⁿ ya juu joˈ ndoˈ cwitoˈñoomna Espíritu Santo, 	 Mert lehetetlen dolog, hogy a kik egyszer megvilágosíttattak, megízlelvén a mennyei ajándékot, és részeseivé lettek a Szent Léleknek,


Jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿya cantyja ˈnaⁿˈ nda̱a̱na, ndoˈ mˈmo̱o̱ⁿtya̱ya joˈ nda̱a̱na. Luaaˈ nntsˈaa cha juu na mˈaaⁿˈ na candyaˈ tsˈomˈ ja, mati nlaxmaⁿna juunaˈ. Ndoˈ mati nncˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndye joona. 	 megismertettem õ velök a te nevedet, és megismertetem; hogy az a szeretet legyen õ bennök, a mellyel engem szerettél, és én [is] õ bennök [legyek.]


Xuee na jnda̱ ndyee, ndoˈ jliuna jom naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. Wacatyeeⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom na cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoom na tqueⁿ Moisés. Maqueeⁿ cwenta ñˈoom na cwilaˈneiⁿ naⁿˈñeeⁿ ndoˈ mawaxˈeeⁿ nda̱a̱na. 	 És lõn, hogy harmadnapra megtalálták õt a templomban, a doktorok között ülve, a mint õket hallgatta, és kérdezgette õket.


Ndoˈ naⁿjndiiˈñeeⁿ jlaˈtyˈoondyena nnoom jluena: —Xeⁿ na nncwjiˈ jâ naquiiˈ nˈom naⁿmˈaⁿ, quiaaˈ ñˈomˈ na nntsaquia̱a̱ˈâ naquiiˈ nˈom calcu na mˈaⁿ luaaˈ. 	 Az ördögök pedig kérik vala õt mondván: Ha kiûzesz minket, engedd meg nékünk, hogy ama disznónyájba mehessünk!


Jnda̱ tjacjoona na cwincona jom, quia joˈ tjeiiˈna liaatcoˈñeeⁿ, jlaˈcweenndaˈna liaⁿˈaⁿ jom. Jnda̱ chii tyˈeñˈomna jom na nntyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 És miután megcsúfolták, levevék róla a palástot és az õ maga ruháiba öltözteték; és elvivék, hogy megfeszítsék õt.


Ndoˈ chaˈtso na canchooˈwe ntmaaⁿˈ ncˈiaayâ nnˈaⁿ Israel majoˈti ntyjaaˈya nˈomna na nntaˈndoˈnndaˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. Joˈ na ticˈoomeintyjeeˈna na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na xcweeˈ nˈomna. Ndoˈ ja, ncˈe na maluaaˈ ntyjaaˈya tsˈo̱o̱ⁿya, ˈu ta Agripa, joˈ na jnda̱ tqueⁿ ntˈom ncˈiaya nnˈaⁿ judíos ñˈoom nacjoya. 	 Melyre a mi tizenkét nemzetségünk, éjjel és nappal buzgón szolgálva reményli, hogy eljut; mely reménységért vádoltatom, Agrippa király, a zsidóktól.


Juu Simón Pedro jnda̱ tsoom nda̱a̱ya chiuu waa na jnaⁿjndyeenaˈ na tioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na nchii judíos na macwjiiˈñê nnˈaⁿ quiiˈntaaⁿ naⁿˈñeeⁿ na nlaxmaⁿ tmaaⁿˈ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Simeon elbeszélé, mimódon gondoskodott elõször az Isten, hogy a pogányok közül vegyen népet az õ nevének,


Quia cwintyˈiaˈyoˈ na neiiⁿ ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈyuˈ, mati ˈo cˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ ñˈeⁿndyena. Sa̱a̱ quia cwitjoomna na matseichjooˈnaˈ nˈomna, mati ˈo cˈomˈyoˈ na chjooˈ nˈomˈyoˈ ñˈeⁿndyena. 	 Örüljetek az örülõkkel, és sírjatok a sírókkal.


Sa̱a̱ jnda̱ na tjalcweˈ Pedro Jerusalén, ntˈom nnˈaⁿ judíos na cwilayuˈ jlaˈtiaˈna jom. 	 Mikor azért felment Péter Jeruzsálembe, vetekedének õ vele a zsidóságból valók,


Ee jâ cwilana̱a̱ⁿyâ ñˈoom na jndo̱ˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. Teiyoticheⁿ wantyˈiuuˈ tyomˈaaⁿ ñˈoomˈñeeⁿ ee tyooweˈntyjo̱ xjeⁿ na ntyjeeⁿ na caliu nnˈaⁿ juunaˈ. Ee cwitjo̱o̱cheⁿ na nlqueeⁿ tsjoomnancue sa̱a̱ jnda̱ seijndaaˈñê na nntoˈño̱o̱ⁿya na nluiˈnˈmaaⁿndyo̱. 	 Hanem Istennek titkon való bölcseségét szóljuk, azt az elrejtetett, melyet öröktõl fogva elrendelt az Isten a mi dicsõségünkre;


Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ tîcalaˈno̱ⁿˈna ljoˈ cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoommeiⁿˈ ee tyootseicano̱o̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom joonaˈ nda̱a̱na. Joˈ chii tîleicalaˈno̱ⁿˈna. 	 Õk pedig ezekbõl semmit nem értének; és a beszéd õ elõlük el vala rejtve, és nem fogták fel a mondottakat.


jom matseisˈaañê sa̱a̱ meiⁿchjoo ticatseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ, cweˈ jndyeto matseineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na nquiu nnˈaⁿ judíos ndoˈ matseintjaˈñê ñˈeⁿ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿ nˈoomˈñeeⁿ. Joˈ na cwinaⁿnaˈ na cwilaˈta̱a̱ˈ nˈom nnˈaⁿ ncˈiaana, ndoˈ mˈaⁿna na jndoondye ntyjeena, cwilaˈjnaaⁿˈndyena, ndoˈ tiya mˈaaⁿˈ nˈomna cantyja ˈnaaⁿ ncˈiaana, 	 Az felfuvalkodott, a ki semmit sem ért, hanem vitatkozásokban és szóharczokban szenved, a melyekbõl származik irígység, viszálykodás, káromlások, rosszakaratú gyanúsítások,


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na mˈaⁿˈyoˈ tsjoom Corinto, tyoonquio̱ˈnnˈaaⁿyâ ˈo, ndyeyu cwilana̱a̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ. Tyoolaˈcuuˈâ nda̱a̱ˈyoˈ chiuu mˈaaⁿˈ nˈo̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿndyoˈ. 	 A mi szánk megnyílt ti néktek, korinthusiak, a mi szívünk kitárult.


Tueⁿˈeⁿ na mˈaaⁿya. Matsoom no̱o̱ⁿ: “ˈU re nnˈaⁿya Saulo cantyˈiaˈnndaˈ.” Ndoˈ majuu xjeⁿˈñeeⁿ teitquionndaˈa, mana teitquiooˈñê ntyˈia. 	 Hozzám jöve és mellém állva monda nékem: Saul atyámfia, nyerd vissza szemed világát. És én azon szempillantásban reá tekintettem.


Quia joˈ tjeiiˈyana naⁿˈñeeⁿ quiiˈntaaⁿna. Jnda̱ chii tyolaˈneiⁿ cheⁿnquieena. 	 kor pedig õket a gyûlésbõl kiküldötték, tanácskoztak maguk közt[,] mondván:


Sa̱a̱ na matseixmaⁿya apóstol jeˈ, matseixmaⁿya joˈ ncˈe naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, meiⁿ ticweˈ tsˈiaaⁿˈndyo juunaˈ, ee seijndo̱tya̱ya naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ, nchiiti ntˈomcheⁿ apóstoles, meiⁿ nchii cwiluii tsˈiaaⁿˈñeeⁿ cweˈ cantyja ˈnaⁿ nnco̱, sa̱a̱ cwiluii juunaˈ ncˈe nayaˈñeeⁿ na matseixmaaⁿ. 	 De Isten kegyelme által vagyok, a mi vagyok; és az õ hozzám való kegyelme nem lõn hiábavaló; sõt többet munkálkodtam, mint azok mindnyájan de nem én, hanem az Istennek velem való kegyelme.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱yâ, tsoom: —Cwii tsˈaⁿ na jnda̱ tjoom xiowaa ñˈeⁿndyo̱, tsaⁿˈñeeⁿ nñequiaaⁿ cwenta ja. 	 Õ pedig felelvén, monda: A ki velem együtt mártja kezét a tálba, az árul el engem.


Joˈ chii Bernabé ñˈeⁿ Saulo tyˈena yuu na jñom Espíritu Santo joona. Tyˈecuena tsjoom Seleucia. Joˈ joˈ jnaⁿna tyˈena ñˈeⁿ wˈaandaa na nlquiena ndyuaaxeⁿncwe Chipre. 	 Õk annakokáért, miután kibocsáttattak a Szent Lélektõl, lemenének Szeleucziába; és onnét elevezének Cziprusba.


Ticwii cwii tsˈaⁿ na mandii ñˈoommeiiⁿ cantyja chiuu cwindyonaˈ na teiljeii tsomwaañe, ja Juan mañequiaya na caljeii tsaⁿˈñeeⁿ na waa na teincuuˈ. Ee xeⁿ nntseicwaljooˈ tsˈaⁿ ñˈoom nacjooˈ ñˈoommeiiⁿ, quia joˈ nacjoomˈm nntseicwaljooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso nawiˈ tˈmaⁿ na teiljeii naquiiˈ librowaa. 	 zonyságot teszek pedig mindenkinek, a ki e könyv prófétálásának beszédeit hallja: [Hogy] ha valaki ezekhez hozzá tesz, e könyvben megírt csapásokat veti Isten arra;


Cwii cwiindyoˈ ˈo cjuˈñecje nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ, ee nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ, Tyˈo̱o̱tsˈom maqueeⁿ joona tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. Tjaaˈnaⁿ cwii tsˈaⁿ na mˈaaⁿ tsˈiaaⁿ na nchii jom tqueeⁿ juu. 	 Minden lélek engedelmeskedjék a felsõ hatalmasságoknak; mert nincsen hatalmasság, hanem csak Istentõl: és a mely hatalmasságok vannak, az Istentõl rendeltettek.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, seineiiⁿ ñˈoom tjañoomˈ: —Joo nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ nquii tsˈaⁿ na macoco, ¿aa nncˈomna na chjooˈ nˈomna yocheⁿ na cwiwitˈmaaⁿˈ na ndicwaⁿ mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ quiiˈntaaⁿna? Xocatsˈaanaˈ. Sa̱a̱ nncueˈntyjo̱ xuee na nncwjiˈnaˈ juu tsˈaⁿ na macoco quiiˈntaaⁿna. Quia ljoˈcheⁿ nncˈomna na chjooˈ nˈomna ndoˈ nlaˈcwejndoˈndyena. 	 És monda nékik Jézus: Vajjon szomorkodhatik-é a násznép a míg velök van a võlegény? de eljõnek a napok, a mikor elvétetik tõlök a võlegény, és akkor bõjtölni fognak.


Ndoˈ nñequiaya caxjuuncoo nnom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 És adom annak a hajnalcsillagot.


Jnda̱nquia chii sa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom jom na catsˈaañe cheⁿnqueⁿ ˈnaaⁿ tjaaⁿˈaⁿ. Juu ˈnaaⁿˈñeeⁿ maˈmo̱ⁿnaˈ na jnda̱ tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom na tjaa jnaⁿ tseixmaaⁿ jo nnom ncˈe na matseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿñe. Quia ljoˈcheⁿ tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom na nntseixmaaⁿ tsotye chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilayuˈ ñˈeⁿñe meiiⁿ ticaluii ˈnaaⁿ joona. Ndoˈ ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿñe, joˈ na maqueⁿ joona na ticalaˈxmaⁿna jnaⁿ. 	 a körülmetélkedés jegyét körülmetéletlenségében [tanusított] hite igazságának pecsétjéül nyerte: hogy atyja legyen mindazoknak, a kik körülmetéletlen létökre hisznek, hogy azoknak is tulajdoníttassék az igazság;


Sa̱a̱ cwintyˈiaaya Jesús, na cweˈ cwantindyo xuee na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na ticueeˈntyjo̱ na tˈmaⁿ cwiluiiñê chaˈna ángeles, jeˈ canda̱a̱ˈya matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom ncˈe na teinoom nawiˈ na tueeⁿˈeⁿ, cha cantyja ˈnaaⁿˈ naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, tueeⁿˈeⁿ cwentaa chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Azt azonban látjuk, hogy Jézus, a ki egy kevés idõre kisebbé tétetett az angyaloknál, a halál elszenvedéséért dicsõséggel és tisztességgel koronáztatott meg, hogy az Isten kegyelmébõl mindenkiért megízlelje a halált.


Joˈ chii calcweˈ nˈomˈyoˈ. Ee xeⁿ ticalˈaˈyoˈ na ljoˈ, tyuaaˈ nncua̱caño̱o̱ⁿya ˈo ndoˈ ñequio xjo na macaluiˈ quiiˈ ˈndyo̱ nntsˈaaya tiaˈ ñˈeⁿ cwantindyoˈ ˈo na cwitoˈñoomˈyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Térj meg: ha pedig nem, ellened megyek hamar, és vívok azok ellen számnak kardjával.


’Ja cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na canda̱a̱ˈya mateixˈa̱ya canmaⁿ. Ndoˈ chaˈxjeⁿ wajnaaⁿˈ Tsotya̱ ja, mati ja mawajnaⁿˈa jom. Maluaaˈ matseijomnaˈ na wajnaⁿˈa canmaⁿ ntsma̱a̱ⁿˈa, ndoˈ quiooˈ ntsma̱a̱ⁿˈa cwitajnaaⁿˈyoˈ ja. Ndoˈ mañequiaandyo̱ na cˈio̱ cwentaa canmaⁿ ntsma̱a̱ⁿˈa. 	 vagyok a jó pásztor; és ismerem az enyéimet, és engem [is] ismernek az enyéim,


Sa̱a̱ ñˈeⁿ cartaˈñeeⁿ nchii ñeˈcatsjo̱o̱ya na catjeiˈndyoˈñˈeⁿˈyoˈ ñequio nnˈaⁿ tsjoomnancue na cweˈ mˈaⁿyana ñequio nnˈaⁿ oo na mˈaⁿna na cwilaˈqueeⁿ nˈomna ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, oo na jeeⁿ ya cwinquioˈnnˈaⁿna ncˈiaana cha nnda̱a̱ ntjeiiˈna ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ oo ñˈeⁿ joo nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ lˈa. Ee xeⁿ tilajomndyoˈ ñequio nnˈaⁿ na laxmaⁿ nmeiⁿˈ, nlcaⁿnaˈ na caluiˈyoˈ tsjoomnancue. 	 De nem általában e világ paráznáival, vagy csalóival, vagy ragadozóival, vagy bálványimádóival; mert hiszen így ki kellene e világból mennetek.


’Calˈuu mˈaaⁿ cwii moso na jndo̱ˈ tsˈom ndoˈ matseicanda̱, jom nlcoˈjndyee patrom ˈnaaⁿˈaⁿ na catsa̱ˈntjoom chaˈtso ntˈomcheⁿ moso wˈaaˈñeeⁿ na nñequiaaⁿ nantquie nda̱a̱na quia na maweˈntyjo̱ xjeⁿ. 	 Kicsoda hát a hû és bölcs szolga, a kit az õ ura gondviselõvé tõn az õ házanépén, hogy a maga idejében adjon azoknak eledelt?


Quia joˈ jndiiya na jndeii teicˈuaa matseineiⁿ ángel cañoomˈluee na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, matso: —Jeˈ mamˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿ nnˈaⁿ. Jnda̱ ljooˈñetyeeⁿ ñˈeⁿndyena ee maqueeⁿ joona na nnˈaaⁿˈaⁿ. Nqueⁿ nncˈoomñê ñˈeⁿndyena ndoˈ nntseixmaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaana. 	 És hallék nagy szózatot, a mely ezt mondja vala az égbõl: Ímé az Isten sátora az emberekkel van, és velök lakozik, és azok az õ népei lesznek, és maga az Isten lesz velök, az õ Istenök.


Ndoˈ na nncˈoom tsˈaⁿ na candyaˈ tsˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na xcweeˈya tsˈoom, ñequio chaˈwaa na jndo̱ˈya tsˈoom, ñequio chaˈwaa na jnda ntyjeeⁿ, ndoˈ ñequio chaˈwaa najneiⁿ, ndoˈ mati na nncˈoom na wiˈ tsˈoom ncˈiaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ jnda ntyjii nqueⁿ, chaˈtso nmeiⁿˈ lˈueti nchiiti quiooˈ na nlco na mañequiaa tsˈaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio meiⁿnquia ntˈomcheⁿ na cwiñeˈquia nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. 	 És szeretni õt teljes szívbõl, teljes elmébõl, teljes lélekbõl és teljes erõbõl, és szeretni embernek felebarátját, mint önmagát, többet ér minden égõáldozatnál és véres áldozatnál.


Mati seineiiⁿ ñˈoom na tjañoomˈ nda̱a̱na, tsoom: —Calaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈoom higuera ndoˈ chaˈtso ntˈomcheⁿ nˈoom. 	 Monda pedig nékik egy példázatot: Tekintsétek meg a fügefát és minden fákat:


Ee quia na nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ taxocˈunconndaˈ meiⁿ naⁿnom, meiⁿ naⁿlcu ee nncˈomna chaˈna ángeles na mˈaⁿ cañoomˈluee. 	 Mert mikor a halálból feltámadnak, sem nem házasodnak, sem férjhez nem mennek, hanem olyanok lesznek, mint az angyalok a mennyekben.


ˈÑeeⁿ juu na machˈee na jndeiˈnaˈ cjaˈ ñˈeⁿñê na ncjaˈchuˈ xuu ˈnaaⁿˈaⁿ cwii kilómetro, cjaˈ meiiⁿ we. 	 És a ki téged egy mértföldútra kényszerít, menj el vele kettõre.


Meiⁿcwiindyena talaˈneiⁿna ñˈoomwiˈ nacjooˈ xˈiaana. Calaxmaⁿna nnˈaⁿ na tjatiaˈ cachona ñequio ntˈomcheⁿ, ya nnˈaⁿndyena ñequio chaˈtso. Catˈmo̱o̱ⁿna na nioomˈ nˈomna ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Senkit ne szidalmazzanak, ne veszekedjenek, gyöngédek legyenek, teljes szelídséget tanusítván minden ember iránt.


Jndye xuee tîcatseinˈoomˈñe jwe yuscuˈñeeⁿ, sa̱a̱ jnda̱ joˈ seitioom naquiiˈ tsˈoom: “Meiiⁿ na tinquiaya Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ meiiⁿ na ticatseitˈmaaⁿˈndyo̱ nnˈaⁿ, 	 Az pedig nem akará egy ideig; de azután monda õ magában: Jól lehet Istent nem félek és embert nem becsülök;


Sa̱a̱ quia na tja tsaⁿˈñeeⁿ, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyotseineiiⁿ, tyotsoñˈeeⁿ chiuu waa na nˈmaaⁿ. Joˈ chii mañoomˈ tˈom ñˈoom ndiocheⁿ. Cweˈ joˈ seicuˈnaˈ na nncjaaquieeˈ Jesús meiⁿnquia tsjoom ee jeeⁿ jndye nnˈaⁿ nncˈoontyjaaˈna xeⁿ nliuna jom. Joˈ chii ljooˈñê yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom ndoˈ tquieˈcañom nnˈaⁿ na mˈaaⁿ na jndye joo jnaⁿna. 	 Az pedig kimenvén, kezde sokat beszélni és terjeszteni a dolgot, annyira, hogy nyilvánosan immár be sem mehetett Jézus a városba, hanem künn puszta helyeken vala, és mennek vala hozzá mindenfelõl.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, ticwiindyoˈ ˈo catseiqueeⁿnaˈ tsˈom na candiiya ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tincˈoom na jeeⁿ cjee ˈndyoo na ndooˈ mantyjii ljoˈ maˈmo̱ⁿnaˈ. Meiⁿ nchii na nntseiteincuuˈñe na nntseiwˈii xˈiaaˈ. 	 Azért, szeretett atyámfiai, legyen minden ember gyors a hallásra, késedelmes a szólásra, késedelmes a haragra.


Ee quia ñetˈo̱o̱ⁿya na nchˈuundyo̱, tyoˈmaⁿ lotya̱a̱ya jaa sa̱a̱ tyotueˈndyo̱cja̱a̱ nda̱a̱na. Ndoˈ na luaaˈ, chiuuti nntueˈndyo̱cja̱a̱ jo nnom Tsotya̱a̱ya na mˈaaⁿ cañoomˈluee cha nntando̱o̱ˈa cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Aztán, a mi testi apáink fenyítettek minket és becsültük õket; avagy nem sokkal inkább engedelmeskedünk-é a lelkek Atyjának, és élünk!


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ Jerusalén nquiuna na luaaˈ sˈaaⁿ. Quia joˈ ñequio ñˈoom na cwilaˈneiⁿna jlaˈcajndyuna tyuaaˈñeeⁿ Acéldama. Ñˈoomwaaˈ matsonaˈ Tyuaa Niomˈ. 	 [ez] tudtokra lõn mindazoknak, kik Jeruzsálemben lakoznak; úgy hogy az a mezõ tulajdon nyelvökön Akeldamának, azaz Vérmezõnek neveztetett el.)


Cˈoomˈya nˈomˈyoˈ, ¿aa ndyaˈ matyˈiomyanaˈ na ticañjom ˈnaⁿ xqueⁿ yuscu na nntseineiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Magatokban ítéljétek meg: illendõ dolog-é asszonynak fedetlen fõvel imádni az Istent?


Ja mayuuˈ matseitsˈo̱o̱ⁿndyo̱ ˈo ñequio ndaatioo ee na cwilcweˈ nˈomˈyoˈ. Sa̱a̱ mandyontyjo̱ nqueⁿ na nntseitsˈoomñê ˈo ñequio Espíritu Santo naquiiˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ ñequio chom. Nqueⁿ tˈmaⁿti tseixmaaⁿ, nchiiti ja. Meiⁿ ticatseixmaⁿya na cweˈ ja nntˈuiya lcoomˈm na nñequiaya joonaˈ na nñjoom. 	 Én ugyan vízzel keresztellek titeket megtérésre, de a ki utánam jõ, erõsebb nálamnál, a kinek saruját hordozni sem vagyok méltó; õ Szent Lélekkel és tûzzel keresztel majd titeket.


Sa̱a̱ ntˈom fariseosˈñeeⁿ tyoluena: —Tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ nchii mˈaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ee ticatseitˈmaaⁿˈñê xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya. Ndoˈ ntˈom ncˈiaana jlue: —Tsˈaⁿ na tseixmaⁿ jnaⁿ tixocanda̱a̱ nntsˈaaⁿ cwii tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ chaˈna luaaˈ. Ndoˈ laaˈtiˈ tîcwijom ñˈoom na jlaˈneiⁿna. 	 Mondának azért némelyek a farizeusok közül: Ez az ember nincsen Istentõl, mert nem tartja meg a szombatot. Mások mondának: Mimódon tehet bûnös ember ilyen jeleket? És hasonlás lõn közöttük.


’Nchii matsjo̱o̱ ñˈoomwaaˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ na chaˈtsondyoˈ. Mantyjiiya chiuu nˈomˈ ˈo na jnda̱ tjeiiˈndyo̱. Ee maxjeⁿ macaⁿnaˈ na catseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii. Matsonaˈ: “Manquii na macwaˈ ñˈeⁿndyo̱ malcweˈ nacjoya.” 	 Nem mindnyájatokról szólok; tudom én kiket választottam el; hanem hogy beteljesedjék az írás: A ki velem ette a kenyeret, a sarkát emelte fel ellenem.


Chaˈtso nnˈaⁿ na jndye ñˈoom na jluena, sˈaanaˈ na jeeⁿ tjaweeˈ nˈom. 	 És mindenek, a kik hallák, elcsodálkozának azokon, a miket a pásztorok nékik mondottak.


Tsoom nda̱a̱na: —Jeeⁿ ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿya na nlcwaaˈa nantquie pascuawaa ñˈeⁿndyoˈ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncˈio̱. 	 És monda nékik: Kívánva kívántam a husvéti bárányt megenni veletek, melõtt én szenvednék:


Cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na nlaˈtjomˈyoˈ sˈom na nlˈaˈyoˈ naya nnˈaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na wiˈ mˈaⁿna Jerusalén, luaa matseijndo̱ˈa nˈomˈyoˈ. Calˈaˈyoˈ chaˈxjeⁿ na tsjo̱o̱ na calˈa ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ndyuaa Galacia. 	 Ami a szentek számára való alamizsnát illeti, a miképen Galáczia gyülekezeteinek rendeltem, ti is azonképen cselekedjetek.


Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nntseijomñe cantyja na matsˈaa, xeⁿ tiljoya tsˈom nawiˈ na matjom cantyja ˈnaⁿya, meiiⁿ cueˈ, tsaⁿˈñeeⁿ ticatsonaˈ na nntseixmaaⁿ cwentaya. 	 És a ki föl nem veszi az õ keresztjét és úgy nem követ engem, nem méltó én hozzám.


Sa̱a̱ meiiⁿ na jndye nnom na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na tjacatˈuiiñe tsˈaⁿ, maxjeⁿ ñˈeⁿ joo joˈ canda̱a̱ˈ cwiluiiñe seiiˈ tsˈaⁿ. 	 y azonban sok tag [van] ugyan, de egy test.


Ee xeⁿ na mayuuˈ chaˈna cwinduˈyoˈ na nquii tsaⁿjndiitquiee macwjeeⁿˈeⁿ ntyje naⁿjndiiñê naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ, quia joˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na matseityuiiˈñe cheⁿnqueⁿ. ¿Chiuu nntsˈaayom na nljotyeⁿ cantyja najneiⁿ na matsa̱ˈntjoom? 	 Ha pedig a Sátán a Sátánt ûzi ki, önmagával hasonlott meg; mimódon állhat meg tehát az õ országa?


Tyjeeˈ tsaⁿ najndyee, tso nnoom: “Nmeiiⁿ sˈom ˈnaⁿˈ, ta, qui ndiiˈ chaˈxjeⁿ na toˈño̱ⁿ jnda̱ tantjo̱ⁿ ñˈeⁿ juunaˈ.” 	 Eljöve pedig az elsõ, mondván: Uram, a te gírád tíz gírát nyert.


Candyeˈyoˈ ñˈoom na matsjo̱o̱ya, xeⁿ cwiñequiandyoˈ na nluii ˈnaaⁿ ntjaaⁿˈyoˈ chaˈxjeⁿ cwilˈa nnˈaⁿ judíos yoˈndaa ndana na naⁿnom, machˈeenaˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ na meiⁿchjoo ticajndañe Cristo. 	 Ímé, én Pál mondom néktek, hogy ha körülmetélkedtek, Krisztus néktek semmit sem használ.


Juu Lotˈñeeⁿ tyoluiiñê cantyja na matyˈiomyanaˈ. Joˈ chii ˈio ndi ˈio tyotseiˈndaaˈnaˈ ntyjeeⁿ na tyontyˈiaaⁿˈaⁿ ndoˈ tyoñeeⁿ chaˈtso nnom natia na tyolˈa naⁿˈñeeⁿ. 	 (Mert amaz igaz, azok között lakván, a gonosz cselekedeteket látva és hallva, napról-napra gyötri vala az õ igaz lelkét):


Ee na mayuuˈcheⁿ, ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, maxjeⁿ wjaañˈoomnaˈ ja na nncˈio̱ chaˈxjeⁿ na matso ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ jeeⁿ ntyˈiaaˈñe tsˈaⁿ na mañequiaa cwenta ja, yaticheⁿ xeⁿ tîcaluiiñe tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Az embernek Fia jóllehet elmegy, a mint meg van írva felõle; de jaj annak az embernek, a ki az embernek Fiát elárulja; jobb lenne annak az embernek, ha nem született volna.


Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ tyolue: —Profeta Elías luaaˈ. Ndoˈ ntˈomcheⁿ tyolue: —Luaaˈ profeta chaˈna joo profeta na tyomˈaⁿ tandyo xuee. 	 Némelyek azt mondják vala, hogy Illés õ; mások meg azt mondják vala, hogy Próféta, vagy olyan, mint egy a próféták közül.


Nda̱nquia seijndaaˈñe José na quiona ñequio tsotyena Jacob ñequio chaˈtso nnˈaⁿ wˈaana. Joona jnda̱a̱ˈ ndyeenˈaaⁿ nchooˈ qui nchooˈ ˈomndyena. 	 És József elküldvén, magához hívatá az õ atyját, Jákóbot, és egész hetvenöt lélekbõl álló nemzetségét.


Mati majndye jndyetia tyotjeiiˈna naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. Tyotyˈoomndyena seitye nacjoo nnˈaⁿ wii na tyolaˈnˈmaⁿna naⁿˈñeeⁿ. 	 És sok ördögöt ûznek vala ki, és olajjal sok beteget megkennek és meggyógyítnak vala.


Canduˈyoˈ na xmaⁿndye nnˈaⁿ na ñecwii tsjaaⁿ ñˈeⁿndyo̱ juu Andrónico ñˈeⁿ Junias. Maljoyu ñetˈo̱o̱ⁿya wˈaancjo ñˈeⁿndyena. Jnda nquiu apóstoles joona. Joona tyuaaˈti jlaˈyuˈna ñˈeⁿ Cristo, nchiiti ja. 	 Köszöntsétek Andronikust és Juniát az én rokonaimat és az én fogolytársaimat, a kik híresek az apostolok között, a kik nálamnál is elõbb voltak a Krisztusban.


’Joˈ joˈ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na jndyu Ananías. Jom ñequio na xcweeˈ tsˈoom matseicana̱a̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ judíos na mˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ tyotjeiiˈyana jom. 	 Egy bizonyos Ananiás pedig, ki a törvény szerint istenfélõ férfiú, kirõl az ott lakó zsidók mind jó bizonyságot tesznek,


ˈÑeeⁿ juu na jnda̱ jnaⁿñe nacjooˈ natia, chaˈtso nayameiⁿˈ nndaaˈ. Ndoˈ ja nluiindyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ndoˈ jom nluiiñê jndaaya. 	 A ki gyõz, örökségül nyer mindent; és annak Istene leszek, és az fiam lesz nékem.


Joˈ chii nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaaⁿ tsjaaⁿ na nnomˈ tsˈaⁿ, ndoˈ na cwiweˈ ntjom cha niom na lcwaˈ tsˈaⁿ, nñequiaaⁿ na nleilˈueeˈndyoˈ ndoˈ nleijndyenaˈ cha nnda̱a̱ nnteijndeiˈyoˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na macaⁿnaˈ joona. 	 A ki pedig magot ád a magvetõnek és kenyeret eleségül, ád és megsokasítja a ti vetésteket és megnöveli a ti igazságtoknak gyümölcsét,


Calcweˈ tsˈomˈ jnaⁿˈ luaaˈ, ndoˈ catseityˈoondyuˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ntsˈaacheⁿndyo ndyaˈ nntseitˈmaⁿ tsˈoom ˈu na luaaˈ mˈaaⁿˈ tsˈomˈ. 	 Térj meg azért ezen gonoszságodból, és kérjed az Istent, ha talán megbocsáttatik néked szívednek gondolatja.


Ndoˈ jom nchii tsˈaⁿ judío. Jom tsˈaⁿ sirofenicia. Sˈaa tyˈoo nnom Jesús na cwjiˈ tsaⁿˈñeeⁿ jndyetia naquiiˈ tsˈom yuscuchjoo jnaaⁿ. 	 Ez az asszony pedig pogány vala síro-fenicziai származású. És kéré õt, hogy ûzze ki az õ leányából az ördögöt.


Mati cwinduˈyoˈ na tityeⁿ ñˈoom na cweˈ xueeˈ tio naquiiˈ watsˈom nncwjiˈ tsˈaⁿ. Tyeⁿti ñˈoom cwinduˈyoˈ quia na nncwjiˈ tsˈaⁿ xueeˈ seii quiooˈ na cwitioo nnˈaⁿ joˈ joˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És: Ha valaki az oltárra esküszik, semmi az; de ha valaki a rajta levõ ajándékra esküszik, tartozik az.


Ndoˈ xeⁿ laaˈtiˈ matseichjoomñe Tyˈo̱o̱tsˈom ljaaˈ quiiˈ jnda̱a̱ na niomnaˈ xuee jeˈ ndoˈ ˈio cha nlconaˈ, majndeiiticheⁿ ntyjeeⁿ chiuu nlcweeˈyoˈ liaa, ˈo nnˈaⁿ na ticalaˈyuˈya nˈomˈyoˈ. 	 Ha pedig a mezõnek füvét, a mely ma van, és holnap kemenczébe vettetik, így ruházza az Isten; nem sokkal inkább-é titeket, ti kicsinyhitûek?


’Queⁿˈyoˈ cwenta quia na nlˈaˈyoˈ cwii nnom na matyˈiomyanaˈ, nchii nlˈaˈyoˈ cweˈ cha na cantyˈiaa nnˈaⁿ, ee xeⁿ na ljoˈ, tjaaˈnaⁿ naya ˈnaⁿˈyoˈ jo nnom Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 Vigyázzatok, hogy alamizsnátokat ne osztogassátok az emberek elõtt, hogy lássanak titeket; mert különben nem lesz jutalmatok a ti mennyei Atyátoknál.


Luaaˈ waa na tyotseijndo̱ na tyoñequiaya ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na cwiluiˈnˈmaaⁿndyena, tyotsˈaa tsˈiaaⁿ yuu na tijoom ñejndye nnˈaⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, cha nchii tsˈiaaⁿ na jnda̱ to̱ˈ ntˈomcheⁿ nntseicañjo̱o̱ⁿˈa. 	 Ekképen pedig tisztességbeli dolog, hogy ne ott hirdessem az evangyéliomot, ahol neveztetett Krisztus, hogy ne más alapra építsek:


Nchii joˈ lˈaˈyoˈ ee ñejleiñˈomˈyoˈ wˈaaliaa na ndiiˈ juu na tyolatˈmaaⁿˈndyoˈ na jndyu Moloc. Ndoˈ ñejleiñˈomˈyoˈ caxjuu cwentaaˈ juu na tyolatˈmaaⁿˈndyoˈ na jndyu Renfán. Ñequiiˈcheⁿ ˈnaⁿ na ñelˈaˈ ncjoˈyoˈ ñejlatˈmaaⁿˈndyoˈ. Joˈ chii jeˈ nncwjiiˈa ˈo ndyuaa tsjomˈyoˈ, nntsaˈyoˈ hasta cwiicheⁿ na ntyjaaˈ tsjoom Babilonia. 	 Sõt inkább hordoztátok a Molok sátorát, és a ti istenteknek, Remfánnak csillagát, a képeket, melyeket csináltatok, hogy azokat imádjátok: elviszlek azért titeket Babilónon túl.


Calaˈtquio̱o̱ˈndyoˈ ñequio chaˈtso nnom natia. 	 Mindentõl, a mi gonosznak látszik, õrizkedjetek!


’Ñˈoommeiiⁿ matseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ cha nlaˈxmaⁿˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ ndoˈ cha canda̱a̱ˈya nncˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ. Hasta quiaanaˈ na waljooˈcheⁿ na neiⁿˈyoˈ na cwilaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ yuu na matsa̱ˈntjo̱ⁿya. 	 Ezeket beszéltem néktek, hogy megmaradjon ti bennetek az én örömem és a ti örömetek beteljék.


Quia na jnda̱ tquie ntjom, jñoom cwii mosoomˈm yuu mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilˈa tsˈiaaⁿ tyuaaⁿˈaⁿ na nñeˈquia naⁿˈñeeⁿ ta̱ na tseixmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 És a maga idejében szolgát külde a munkásokhoz, hogy kapjon a munkásoktól a szõlõ gyümölcsébõl.


Matso Jesús nda̱a̱yâ: —Quiochoˈyoˈ ntˈom calcaa na jnda̱ tjeiˈyoˈ jeˈ. 	 Monda nékik Jézus: Hozzatok a halakból, a melyeket most fogtatok.


Nnˈaⁿ na tyˈelaˈjomndye ñˈeⁿ Pablo tyˈecaˈndyena jom tsjoom Atenas. Jnda̱ chii tyˈelcweeˈna tsjoomna Berea. Tyˈeñˈomna ñˈoom na seintyjaañe Pablo nda̱a̱na na catseityuaaˈ Silas ñˈeⁿ Timoteo na nncˈoontyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ. Tilaˈyooˈndyena. 	 A kik pedig elkísérték Pált, elvivék õt egész Athénig; és parancsát vévén Siláshoz és Timótheushoz, hogy minél hamarább menjenek õ hozzá, elmenének.


Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na nchii nnˈaⁿ judíos, jnda̱ jlaˈcwano̱o̱ⁿyâ ljeii na mˈaⁿna na tancˈoomˈ nˈomna cantyja ˈnaaⁿ costumbre ˈnaaⁿ jâ nnˈaⁿ judíos. Macanda̱ tˈmaaⁿyâ na tacwaˈna nantquie na jnda̱ tsa̱ˈ nnˈaⁿ nda̱a̱ ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ nlˈa. Tantquiina niomˈ meiⁿ seii quiooˈ na cweˈ cwiˈuo̱o̱ cantyoˈ. Ndoˈ tancˈomna na cweˈ nncˈomyana ñˈeⁿ ncˈiaana. 	 A pogányokból lett hívõk felõl pedig mi írtunk, azt végezvén, hogy õk semmi ilyenfélét ne tartsanak meg, hanem csak oltalmazzák meg magokat mind a bálványoknak áldozott hústól, mind a vértõl, mind a fúlvaholt állattól, mind a paráznaságtól.


Ndoˈ meiⁿ cweˈ ticaliuˈtoˈyoˈ aa cwintandoˈyoˈ ˈiochati. ˈO matseijomnaˈ chaˈna nchquiutsˈo na chjoowiˈtaⁿˈndyo na cwiwitquiooˈnaˈ xeⁿ jnda̱ mana cwitsunaˈ. 	 A kik nem tudjátok mit hoz a holnap: mert micsoda a ti életetek? Bizony pára az, a mely rövid ideig látszik, azután pedig eltûnik.


Ndoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tcuu malˈueeⁿ chiuu waa naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ, joˈ chii ntyjeeⁿ ñˈoom na matseityˈooñe Espíritu nnoom cwentaa nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaⁿˈaⁿ, ee juu matseityˈooñe chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈoom. 	 A ki pedig a szíveket vizsgálja, tudja, mi a Lélek gondolata, mert Isten szerint esedezik a szentekért.


Cwindoˈntyˈiaandyoˈ na nncueˈntyjo̱ xuee quia na nncwjeeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Calˈaˈyoˈ chaˈtso na nnda̱a̱ nlˈaˈyoˈ cha nntseityuaaˈnaˈ na nncueeˈ xueeˈñeeⁿ. Quia joˈ nntyuiiˈ ljo̱ˈluee ñequio chom ndoˈ ˈnaⁿ na ñequio tuii tsjoomnancue nndiˈ joonaˈ ñequio ntsaachom. 	 A kik várjátok és sóvárogjátok az Isten napjának eljövetelét, a melyért az egek tûzbe borulva felbomlanak, és az elemek égve megolvadnak!


Tiempoˈñeeⁿ nchii cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo ñetˈomˈyoˈ, ñetˈomˈndyo̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ Israel, ee wato̱ⁿˈ tyomˈaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomtyeⁿ na seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom ñequiondye joona, ndoˈ mati ñˈoom na tsoom nda̱a̱na na nntsˈaaⁿ. Xjeⁿˈñeeⁿcheⁿ meiⁿ ticantyjaaˈ nˈomˈyoˈ jom, meiⁿ na nncˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 gy ti, [mondom], abban az idõben Krisztus nélkül valók voltatok, Izráel társaságától idegenek, és az ígéret szövetségeitõl távolvalók, reménységetek nem vala, és Isten nélkül valók voltatok e világon;


Quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nleijndyeti na nntoˈñoomˈyoˈ na wiˈ tsˈoom ˈo, ñequio na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈomˈyoˈ ñequio na candyaˈ tsˈoom ˈo. 	 Irgalmasság, békesség és szeretet adassék néktek bõségesen.


Ndoˈ sondaro na matiom jndye ntu, xeⁿ tijndaaˈ cˈuaa jndye machˈeeⁿ, tixocalaˈcˈeendye ncˈiaaⁿˈaⁿ na nlˈana ndiaˈ. 	 Mert ha a trombita bizonytalan zengést tészen, kicsoda készül a harczra?


ndoˈ jnda̱ jliuna na jeeⁿ ya ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ najndeii na cwiluiiñê chaˈwaa ndyu ndoˈ ndyu na cwindyonaˈ, 	 És megízlelték az Istennek jó beszédét és a jövendõ világnak erõit,


’Meiⁿˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nntseityuiiˈ ljeii ˈnaaⁿˈ ñˈeⁿ scuuˈ ndoˈ nncoco ñˈeⁿ cwiicheⁿ yuscu, tsaⁿˈñeeⁿ machˈeenaˈ na cweˈ mˈaaⁿyaaⁿ ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ. Ndoˈ mati meiⁿˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nncoco ñˈeⁿ yuscu na jnda̱ tyuiiˈ ljeii ˈnaaⁿˈ ñˈeⁿ saaˈ, mati tsaⁿˈñeeⁿ machˈeenaˈ na cweˈ mˈaaⁿyaaⁿ ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ. 	 Valaki elbocsátja feleségét, és mást vesz el, paráználkodik; és valaki férjétõl elbocsátott asszonyt vesz feleségül, paráználkodik.


Cwiicheⁿ tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈeⁿñê, matso nnoom: —Ta, quiaaˈ ñˈomˈ na nndiˈntjo̱ⁿtya̱ nnom tsotya̱, hasta xeⁿ jnda̱ tyˈiuya jom, quia joˈ yuuˈ jeˈ nñˈa̱ⁿya ñˈeⁿndyuˈ. 	 Egy másik pedig az õ tanítványai közül monda néki: Uram, engedd meg nékem, hogy elõbb elmenjek és eltemessem az én atyámat.


Taayâ cwii luantsa, jnda̱ chii jluiiˈâ joˈ joˈ. Saayâ ta na jndyu Olivos. 	 És dícséretet énekelvén, kimenének az olajfák hegyére.


Jnda̱ na tueeˈ xcwe ncuee, tjaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ ndoˈ joˈ joˈ tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Már-már az ünnep közepén azonban felméne Jézus a templomba, és tanít vala.


Chaˈtsondyô̱ tquiaandyô̱ nomtyuaa, ndoˈ jndiiya na seineiⁿ tsˈaⁿ no̱o̱ⁿ ñequio ñˈoom hebreo. Matso: “Aa ndiˈ Saulo, ¿chiuu na macoˈwiˈ ja? ˈU macoˈwiˈndyuˈ cheⁿnncuˈ chaˈna matjom quiooˈjndyo na mameiⁿˈ ntsioˈ nnom tsˈoom ta̱ na ñˈeⁿ matseityuaaˈ tsˈaⁿ juuyoˈ.” 	 Mikor pedig mi mindnyájan leestünk a földre, hallék szózatot, mely én hozzám szól és ezt mondja vala zsidó nyelven: Saul, Saul, mit kergetsz engem? Nehéz néked az ösztön ellen rúgódoznod.


Mantyjiiya chiuu waa na mˈaⁿˈyoˈ ndoˈ nawiˈ tˈmaⁿ na cwiwinomˈyoˈ. Ndoˈ ntyjiiya cantyja na wantyˈiaandyo mˈaⁿˈyoˈ sa̱a̱ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom laxmaⁿˈyoˈ na tyandyoˈ. Ntyjiiya ñˈoom wiˈ na cwilue nnˈaⁿ nacjoˈyoˈ. Naⁿˈñeeⁿ tuiindyena na judíos sa̱a̱ cantyja na cwilˈana machˈeenaˈ na meiⁿchjoo nchii joˈ joona. Joona laˈxmaⁿna tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na matseitjom Satanás cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Tudom a te dolgaidat és nyomorúságodat és szegénységedet (de gazdag vagy), és azoknak káromkodását, a kik azt mondják, hogy õk zsidók, és nem azok, hanem a Sátán zsinagógája.


Nmeiiⁿ ncuee nchooˈwe nnˈaⁿ na tjeiiˈñe Jesús cwentaaⁿˈaⁿ: Simón, tsaⁿ na seicajñoom Pedro, 	 Simont, a kinek Péter nevet ada;


Jnda̱ na teinom yom xuee, tjañˈoom Jesús Pedro ñˈeⁿ Jacobo ñˈeⁿ Juan. Tyˈena cwii sjo̱ nandye yuu na ñenquieena. Ndoˈ joˈ joˈ seichuiiˈnaˈ jom jo nda̱a̱na. 	 És hat nap múlva magához vevé Jézus Pétert és Jakabot és Jánost, és felvivé õket csupán magukban egy magas hegyre. És elváltozék elõttük;


Meiⁿnquia wˈaa na nntsquieˈyoˈ, canduˈjndyeeˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ wˈaaˈñeeⁿ: “Quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na ya mˈaⁿˈyoˈ ñˈeⁿ ntyjeeˈyoˈ.” 	 Valamely házba bementek, elõször ezt mondjátok: Békesség e háznak!


Juu na mˈaaⁿ Cristo na wiˈ tsˈoom ˈo luaa, macaⁿˈa na calaˈno̱ⁿˈyoˈ na waljooˈcheⁿ na tˈmaⁿnaˈ, ndoˈ na luaaˈ nlaˈno̱ⁿˈyoˈ joˈ na nncˈomˈyoˈ na chawaañˈeⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈ mˈaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 megismerjétek a Krisztusnak minden ismeretet felül haladó szeretetét, hogy [ekképen] beteljesedjetek az Istennek egész teljességéig.


Yocheⁿ na matseineiⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ, tyjeˈcañoom cwii tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Tcoˈ xtye jo nnoom, tso: —Jeˈndyo tueˈ nomjndaaya. Sa̱a̱ xeⁿ wjaˈ na nntioˈ tsˈo̱ˈ nacjoomˈm, nncwandoˈnnaaⁿˈaⁿ. Cwa cjaˈ, catioˈyaˈ tsˈo̱ˈ nacjoomˈm, quia joˈ nncwandoˈxcoom. 	 Mikor ezeket mondá nékik, ímé egy fõember eljövén leborula elõtte, mondván: Az én leányom épen most halt meg; de jer, vesd reá kezedet, és megelevenedik.


Macanda̱ nquii Espíritu mañequiaaⁿ na cwitaˈndoˈ nnˈaⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Nchii cantyja ˈnaaⁿ seiina na laˈxmaⁿna na ljoˈ. Ñˈoom na mañequiaya cwiluiiñenaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu ndoˈ ncˈe juunaˈ joˈ na wandoˈ tsˈaⁿ. 	 A lélek az, a mi megelevenít, a test nem használ semmit: a beszédek, a melyeket én szólok néktek, lélek és élet.


Mati ncˈe na tyotseiyuˈya tsˈom Sara, meiiⁿ na jnda̱ teinoomˈ xjeⁿ na ncˈoom jnaaⁿ, ndoˈ mati nquii Abraham jnda̱ tquieñeñˈeeⁿ, tyˈoom Sara najneiⁿ na nncˈoom jnaaⁿ ncˈe na tyotseiyoomˈm na tixotseitjo̱o̱ñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nntseicanda̱a̱ˈñe ñˈoom na tso nnoom na nntsˈaa. 	 Hit által nyert erõt Sára is az õ méhében való foganásra, és életkora ellenére szûlt, minthogy hûnek tartotta azt, a ki az ígéretet tette.


Quia joˈ mati ja na matseijomndyo̱ ñˈeⁿ Jesús, tjo̱quia̱ˈa naquiiˈcheⁿ tseiˈtsuaa. Ntyˈiaya na ljoˈ waa, ndoˈ quia ljoˈcheⁿ seiyuˈa. Ee meiiⁿ na ja tua̱jndya̱a̱ joˈ joˈ, sa̱a̱ tîcjo̱quia̱ˈa na mandiñoomˈ. 	 Akkor aztán beméne a másik tanítvány is, a ki elõször jutott a sírhoz, és lát és hisz vala.


Apóstoles jluena nnom Ta Jesús: —Quiaaˈ na tˈmaⁿti nlayuˈya nˈo̱o̱ⁿya. 	 És mondának az apostolok az Úrnak: Növeljed a mi hitünket!


Meiⁿ nchii ncjo̱o̱yâ waa cwii nnom na laxmaaⁿyâ na nda̱a̱ nlˈuuyâ na jeeⁿ cwijaacañjoomˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ na cwilˈaayâ, nquii Tyˈo̱o̱tsˈom mañequiaaⁿ na cwijaacañjoomˈ cwilˈaayâ juunaˈ. 	 Nem mintha magunktól volnánk alkalmatosak valamit gondolni, úgy mint magunkból; ellenkezõleg a mi alkalmatos voltunk az Istentõl van:


Ndoˈ juu ángelˈñeeⁿ seicatomˈm xo̱ˈ ˈnaaⁿˈaⁿ ñequio ñoom na ntyjo nomtsˈom. Jnda̱ chii tjoomˈm juunaˈ xjeⁿ tsjoomnancuecheⁿ. Mañoomˈ teicˈuaa na jndeii cwilaˈxuaa ntsuee. Jndye nnom na tyowicˈuaa. Tcoˈnaˈ chom tsuee, ndoˈ sˈeii. 	 Azután vevé az angyal a tömjénezõt; és megtölté azt az oltárnak tüzével, és leveté a földre; és lõnek mennydörgések és szózatok és villámlások és földindulás.


Quia na jnda̱ teinco̱o̱ⁿˈ, juu wˈaandaaˈñeeⁿ mamˈaaⁿnaˈ xcwe tsˈom ndaaluee, ndoˈ Jesús ñenqueⁿ cwii mˈaaⁿ tyuaatcwii. 	 És mikor beesteledék, a hajó a tenger közepén vala, õ pedig egymaga a szárazon.


Njño̱o̱ⁿya ángeles ˈnaⁿya na cˈoona cwii cwii ntyjaaˈ tsjoomnancue ndoˈ mati ndiocheⁿ cañoomˈluee na nlaˈtjomna nnˈaⁿ na jnda̱ tjeiiˈndyo̱ cwentaya. 	 És akkor elküldi az õ angyalait, és egybegyûjti az õ választottait a négy szelek felõl, a föld végsõ határától az ég végsõ határáig.


Ee ¿ˈñeeⁿ cwiluiitˈmaⁿñeti, aa juu tsˈaⁿ na wacatyeeⁿ nacañoomˈ meiⁿsa, oo aa juu tsˈaⁿ na mandiˈntjom joˈ joˈ? ¿Aa nchii maxjeⁿ juu tsˈaⁿ na wacatyeeⁿ nacañoomˈ meiⁿsa? Sa̱a̱ queⁿˈyoˈ cwenta, ja mˈaaⁿya quiiˈntaaⁿˈyoˈ na mandiˈntjo̱ⁿ. 	 Mert melyik nagyobb, az-é, a ki asztalnál ül, vagy a ki szolgál? nemde a ki asztalnál ül? De én ti köztetek olyan vagyok, mint a ki szolgál.


Cantyja ˈnaaⁿ we nnom ñˈoommeiiⁿñe na xocwijndyoonaˈ meiⁿ xonquiuˈnnˈaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ, jaa cwitoˈño̱o̱ⁿya cwii na mañequiaanaˈ na tˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿya na xotseichuiiˈnaˈ ncˈe cwilaˈquitˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿya juu na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya jom. 	 Hogy két változhatatlan tény által, melyekre nézve lehetetlen, hogy az Isten hazudjon, erõs vígasztalásunk legyen minékünk, mint a kik oda menekültünk, hogy megragadjuk az elõttünk levõ reménységet,


Manquiuuyaayâ na luaaˈ waa ee cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe Cristo. 	 Ilyen bizodalmunk pedig Isten iránt a Krisztus által van.


Sˈaaⁿ na luaaˈ cha cantyja ˈnaaⁿ jaa nleitquiooˈ na juu na cwiluiitˈmaⁿñê, jeeⁿ tˈmaⁿ tseixmaⁿnaˈ, jaa na cwitjo̱o̱cheⁿ na ncuaa chaˈtso, tyˈoom na wiˈ tsˈoom na seijndaaˈñê na nlaˈjomndyo̱ na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom. 	 hogy megismertesse az õ dicsõségének gazdagságát az irgalom edényein, melyeket eleve elkészített a dicsõségre, [mit szólhatsz ellene?]


Tyjeeˈcañoom cwii tsˈaⁿ na mˈaaⁿ Jesús na chuu tycu lepra. Tcoˈxtye jo nnoom, sˈaa tyˈoo, tso: —Ta, ntyjii ˈu nnda̱a̱ nntseinˈmaⁿˈ ja, xeⁿ wajnaⁿˈ na matyˈiomnaˈ. 	 És jöve hozzá egy bélpoklos, kérvén õt és leborulván elõtte és mondván néki: Ha akarod, megtisztíthatsz engem.


Ee ntyjeeⁿ ˈñeeⁿ juu nñequiaa cwenta jom luee ntyee. Macweˈ joˈ na matsoom: “Sa̱a̱ tichaˈtsondyoˈ laxmaⁿˈyoˈ na ljuˈ nˈomˈyoˈ.” 	 Tudta ugyanis, hogy ki árulja el õt; azért mondá: Nem vagytok mindnyájan tiszták!


’Mati waa ñˈoom na tyoñequiaa Moisés na meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseityuiiˈ ljeii ˈnaaⁿˈ ñˈeⁿ scuuˈ, tsaⁿˈñeeⁿ nnoomˈm na nluii ljeii cantyja na mato̱ⁿˈñê ñˈeⁿ scoomˈm. 	 Megmondatott továbbá: Valaki elbocsátja feleségét, adjon néki elválásról való levelet.


Chaˈxjeⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na xcweeˈ tsˈoom mateixˈeeⁿ nnˈaⁿ na ntyˈiaandye, Chaˈtso na matyˈiomyanaˈ na matseixmaaⁿ, mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿnaˈ. 	 A mint meg van írva: Szórt, adott a szegényeknek; az õ igazsága örökké megmarad.


Ñequiiˈcheⁿ cwilaˈneiⁿna ñˈoom ntjeiⁿ nacjoo ncˈiaana. Ñˈoom na cwilaˈndaaˈnaˈ naⁿˈñeeⁿ. 	 Szájok telve átkozódással és keserûséggel.


Nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Ta Jesucristo catioˈnaaⁿndyena ˈo. Quiana na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na. 	 Kegyelem néktek és békesség Istentõl, a mi Atyánktól, és az Úr Jézus Krisztustól.


Cwii xueeˈñeeⁿ maˈmo̱ⁿ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ. Joˈ joˈ meindyuaandye ntˈom nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Naⁿˈñeeⁿ jnaⁿna chaˈtso njoom nchˈu tsˈo̱ndaa Galilea ñequio Judea ndoˈ mati tsjoom Jerusalén. Ndoˈ juu najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿnaˈ ñˈeⁿ Jesús na matseinˈmaaⁿ nnˈaⁿwii. 	 És lõn egy napon, hogy õ tanít vala: és ott ülének a farizeusok és a törvénynek tanítói, a kik jöttek Galileának és Júdeának minden faluiból és Jeruzsálembõl: és az Úrnak hatalma vala õ vele, hogy gyógyítson.


Joˈ joˈ chiˈ na jnda̱ yom na teitquiooˈñe ángel Gabriel nnom Zacarías, ndoˈ majñomnndaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jom cwiicheⁿ tsjoom na jndyu Nazaret, tsˈo̱ndaa Galilea 	 A hatodik hónapban pedig elküldeték Gábriel angyal Istentõl Galileának városába, a melynek neve Názáret,


¿Aa waa cwii nnom nawiˈ na nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na nntseitsaaⁿˈñenaˈ na Cristo mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa? Nawiˈ na cwitjo̱o̱ⁿya, ¿aa nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ oo na cwintyjo̱ nnˈaⁿ jaa ncˈe na mˈaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, ndoˈ na matseiˈtjo̱o̱naˈ na nlcwaaˈa, oo na matseiˈtjo̱o̱naˈ liaaya? Oo, ¿cwii nnom na jeeⁿ teincuuˈ na cwitjo̱o̱ⁿya oo na cwilaˈjndaaˈndye nnˈaⁿ na nlaˈcwjeena jaa? Maxjeⁿ tjaaˈnaⁿ meiⁿcwii nnom na nnda̱a̱ nntseitsaaⁿˈñenaˈ na mˈaaⁿ Cristo na candyaˈ tsˈoom jaa. 	 Kicsoda szakaszt el minket a Krisztus szerelmétõl? nyomorúság vagy szorongattatás, vagy üldözés, vagy éhség, vagy meztelenség, vagy veszedelem, vagy fegyver-é?


Ndoˈ cwantindye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tsjoom Cesarea tyˈeñˈeeⁿna ñˈeⁿndyô̱. Squia̱a̱yâ na mˈaaⁿ Mnasón. Jom tsˈaⁿ na jnaⁿ ndyuaaxeⁿncwe Chipre ndoˈ jaachˈee xuee na matseiyoomˈm. Waaˈ jom ljooˈndyô̱. 	 Jövének pedig mi velünk együtt a tanítványok közül is Czézáreából, kik elvezetének bizonyos cziprusi Mnásonhoz, egy régi tanítványhoz, hogy ott legyen szállásunk.


Ee chaˈtso na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom canda̱a̱ˈñˈeⁿ tseixmaⁿ Cristo na tuiiñê na tsˈaⁿ jom. 	 Mert Õ benne lakozik az istenségnek egész teljessége testileg,


Cwii cwiindyoˈ ñequio lueeˈyoˈ quiaˈyoˈ na xmaⁿndye ntyjeeˈyoˈ. Nda̱a̱ chaˈtsondyoˈ na laxmaⁿˈyoˈ cwentaaˈ Cristo, quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nntoˈñoomˈyoˈ na meiⁿcwii ñomtiuu tincˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na. 	 Köszöntsétek egymást szeretet csókjával. Békesség mindnyájatoknak, a kik Krisztusban vagytok.


Tjawijndeii tyochjooˈñeeⁿ, tjawitquiooˈ na wandoˈ tsˈoom ndoˈ canda̱a̱ˈya tjawijndo̱ˈ tsˈoom. Ndoˈ tˈmaⁿ waa na matseixmaaⁿ naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A kis gyermek pedig növekedék, és erõsödék lélekben, teljesedve bölcsességgel; és az Istennek kegyelme vala õ rajta.


Jnda̱ joˈ juu ángel na jnda̱ ntquieeˈ tjacuˈnquioom nawiˈ na ñjom waso ˈnaaⁿˈaⁿ nacjooˈ jndye. Ndoˈ naquiiˈcheⁿ watsˈom cañoomˈluee teicˈuaa jndyeeˈ nqueⁿ na wacatyeeⁿ tio ˈnaaⁿˈaⁿ. Tsoom: —Chaˈtso jnda̱ tuii. 	 A hetedik angyal is kitölté az õ poharát a levegõégre; és nagy szózat jöve ki a mennyei templomból a királyiszéktõl, a mely ezt mondja vala: Meglett!


Ee jom mˈaaⁿ nacje ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom jom. Ndoˈ mati mˈaⁿ sondaro nacje ˈnaaⁿˈaⁿ. Quia na nntsoom nnom cwii joona: “Luaaˈ cjaˈ”, wjaa tsaⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ quia na nntsoom nnom cwiicheⁿ: “Candyoˈ luaa”, ndyo. Mati quitsoom nnom cwii cwii mosoomˈm: “Catsaˈ luaa”, ndoˈ nntsˈaa. 	 rt én is hatalom alá vetett ember vagyok, és vitézek vannak alattam; és [ha] az egyiknek azt mondom: Eredj el, elmegy; vagy a másiknak: Jövel, eljõ; és [ha] szolgámnak [szólok:] Tedd ezt, azt teszi.


Tso Jesús nnoom: —Aa ndiˈ, Pedro, njomˈ matsjo̱o̱, cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntseixuaa caxtijndyo jeˈjeˈcheⁿ, sa̱a̱ ˈu xjeⁿˈñeeⁿ jnda̱ ndyee ndiiˈ macwjiˈndyuˈ na ticwajnaⁿˈ ja. 	 És õ monda: Mondom néked Péter: Ma nem szól addig a kakas, míg te háromszor meg nem tagadod, hogy ismersz engem.


Sa̱a̱ tyoocwjiˈsˈandyo̱ na mañequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ ee tsˈiaaⁿˈñeeⁿ matseixmaⁿya. Ndoˈ jeeⁿ ntyˈiaaˈndyo̱ xeeⁿ ticatseicanda̱ya juunaˈ. 	 Mert ha az evangyéliomot hirdetem, nem dicsekedhetem, mert szükség kényszerít engem. Jaj ugyanis nékem, ha az evangyéliomot nem hirdetem.


Nnˈaⁿ na we waa na mˈaaⁿˈ nˈom cantyja ˈnaaⁿ ñˈoommeiiⁿ, catˈmo̱ⁿˈyoˈ nda̱a̱na cha ñecwii nlaˈtiuuna. 	 És könyörüljetek némelyeken, megkülönböztetvén õket.


Quia joˈ teicantyjaaⁿ tjaaⁿ. Ndoˈ natoˈñeeⁿ teincwiñê ñˈeⁿ tsˈaⁿ na jnaⁿ ndyuaa Etiopía. Tsaⁿˈñeeⁿ tsaⁿsˈa eunuco na mandiˈntjom nnom Candace tsaⁿscu na matsa̱ˈntjom ndyuaa Etiopía. Tyomˈaaⁿ tsˈiaaⁿ na tyotseiweeⁿ sˈom naquiiˈ watsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ tsaⁿscuˈñeeⁿ. Tjatseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom Jerusalén. 	 És felkelvén, elméne. És ímé egy szerecsen férfiú, Kandakénak, a szerecsenek királyasszonyának hatalmas komornyikja, ki az õ egész kincstárának felügyelõje vala, ki feljött imádkozni Jeruzsálembe;


Chaˈtso na matsˈaa jeˈ na ticaliu chaˈtsondye nnˈaⁿ, mancjoˈyoˈ nlacano̱o̱ⁿˈyoˈ joonaˈ nda̱a̱na. Ndoˈ cwii cwii ñˈoom wjaañoomˈ na matseina̱ⁿya jeˈ maxjeⁿ nncueˈntyjo̱ na meiⁿquiayuucheⁿ nlaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ juunaˈ. Maxjeⁿ nncuaa tyenquionaˈ. 	 rt nincs oly titok, mely nyilvánvalóvá ne lenne; és nincs oly elrejtett [dolog,] mely ki ne tudódnék, és világosságra ne jõne.


Nnˈaⁿ na cwilaˈcanda̱a̱ˈndye ñˈoom na matsa̱ˈntjoom, mˈaⁿna quiiˈ tsˈoom ndoˈ jom mˈaaⁿ naquiiˈ nˈomna. 	 És a ki az õ parancsolatait megtartja, az Õ benne marad és Õ is abban; és abból ismerjük meg, hogy bennünk marad, abból a Lélekbõl, a melyet nékünk adott.


Quia joˈ, tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, jeeⁿ tˈmaⁿ seicatyˈuenaˈ ndoˈ mati ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na tyondye na luaaˈ tuii. 	 És támada nagy félelem az egész gyülekezetben és mindazokban, kik ezeket hallják vala.


Ee tjaameiⁿcwii na matseixmaⁿ tsjoomnancue na jnaⁿnaˈ na mˈaaⁿ nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom, ñequiiˈcheⁿ cwinaⁿ joonaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue, chaˈna natia na queeⁿ tsˈom tsˈaⁿ na macanda̱ laxmaⁿ joonaˈ na teincooñê na tsˈaⁿ jnaⁿ jom, na queeⁿ tsˈoom na jndyeti ˈnaⁿ na ntyˈiaaⁿˈaⁿ cuaanaˈ lˈo̱o̱ⁿ, ndoˈ na macwjiˈsˈañê macwjiˈscuñê ncˈe ˈnaⁿ na maleichom. Chaˈtso nmeiiⁿˈ laxmaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue. 	 Mert mindaz, a mi a világban van, a test kívánsága, és a szemek kívánsága, és az élet kérkedése nem az Atyától van, hanem a világból.


Meiⁿnquia tsjoom na nntsquieˈyoˈ ndoˈ nntoˈñoomna ˈo, cwaˈyoˈ meiⁿnquia nantquie na nñeˈquiana nda̱a̱ˈyoˈ. 	 És valamely városba bementek, és befogadnak titeket, azt egyétek, a mit elõtökbe adnak:


Ndoˈ mati seicanda̱a̱ñê niomˈñeeⁿ watsˈomliaa ñequio chaˈtso ˈnaⁿ na cwiwilˈue joˈ joˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Majd a sátort is és az istentiszteletre való összes edényeket hasonlóképen meghintette vérrel.


Luaaˈ tsˈiaaⁿ na jnda̱ we na sˈaa Jesús na tueⁿˈeⁿ Galilea na jnaaⁿ Judea, na juu tsˈiaaⁿˈñeeⁿ tixocaluii na cweˈ meiⁿnquia tsˈaⁿ nntsˈaa. 	 Ezt ismét második jel gyanánt tevé Jézus, mikor Júdeából Galileába ment.


Ndoˈ jnda̱ na tquie naⁿˈñeeⁿ joˈ joˈ, tyolaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Taⁿna nnoom na quiaaⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈom naⁿˈñeeⁿ. 	 Kik mikor lementek, könyörögtek érettük, hogy vegyenek Szent Lelket:


Ndoˈ waa costumbre na jndeiˈnaˈ na catseicandyaañe Pilato cwii pra̱so jo nda̱a̱ nnˈaⁿ xcwe na waa xuee. 	 ll vala pedig elbocsátania nékik ünnepenként egy [foglyot.]


Nacor jnda Serug, Serug jnda Ragau, Ragau jnda Peleg, Peleg jnda Heber, Heber jnda Sala, 	 z] Sárukhé, [ez] Ragávé, [ez] Fáleké, [ez] Eberé, [ez] Saláé,


Macaⁿnaˈ na catseicheⁿˈ joona ee cwilaˈndaaˈna nˈom nnˈaⁿ hasta chaˈwaañˈeⁿ na cwii wˈaa nnˈaⁿ. Ee cwitˈmo̱o̱ⁿna ñˈoom na meiⁿchjoo ticatyˈiomyanaˈ cweˈ ee na ñeˈcataˈntjomna. 	 A kiknek be kell dugni a szájokat; a kik egész házakat feldúlnak, tanítván rút nyereség okáért, a miket nem kellene.


Matso Marta nnom Jesús: —ˈU Ta, toom cweˈ mˈaaⁿˈ ñjaaⁿ, tîcueˈ ñetyjo̱. 	 Monda azért Mártha Jézusnak: Uram, ha itt lettél volna, nem halt volna meg a testvérem.


’Nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo nnˈaⁿ na cwicwaˈjaacjoˈyoˈ jeˈ. Ee nncueˈntyjo̱ xuee na nncˈomˈyoˈ chaˈcwijom na ñejndoˈyoˈ. ’Nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo nnˈaⁿ na jeeⁿ neiⁿˈyoˈ jeˈ. Ee nncueˈntyjo̱ xuee na nntyueeˈyoˈ ndoˈ nlaˈxuaˈyoˈ na chjooˈ nˈomˈyoˈ. 	 Jaj néktek, kik beteltetek; mert éhezni fogtok. Jaj néktek, kik most nevettek; mert sírni és jajgatni fogtok.


Ndoˈ jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ya juu na lˈue tsˈoom na wantyˈiuuˈ tyomˈaaⁿnaˈ, majuu cantyjati na jnaⁿ chaˈtso na seijndaaˈñê na nncjaacanda̱a̱ˈnaˈ. 	 Megismertetvén velünk az Õ akaratjának titkát az Õ jó kedve szerint, melyet eleve elrendelt magában,


Meiⁿ tatinquiaaⁿ na nncˈoolaˈjomndye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ ñˈeⁿñê na wjaⁿ waaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Macanda̱ tjañˈoom Pedro, ñequio Jacobo ñˈeⁿ Juan, tyjee Jacoboˈñeeⁿ. 	 És senkinek sem engedé, hogy vele menjen, csak Péternek és Jakabnak és Jánosnak, a Jakab testvérének.


Quia joˈ tso ángel nnoom: —María, tintyˈueˈ. Ee ˈu tˈmaⁿ naya jnda̱ teijnomˈ na macandaˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És monda néki az angyal: Ne félj Mária, mert kegyelmet találtál az Istennél.


Tsoom nda̱a̱na: —Waa ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: “Wˈaya cwiluiiñenaˈ wˈaa yuu na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom.” Sa̱a̱ ˈo cwilˈaˈyoˈ juunaˈ chaˈcwijom tsueˈtsjo̱ˈ yuu na cwicatooˈndye naⁿcantyˈue. 	 Mondván nékik: Meg van írva: Az én házam imádságnak háza; ti pedig azt latroknak barlangjává tettétek.


Quia joˈ nnda̱a̱ nntsañˈo̱o̱ⁿyâ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na tquiati mˈaⁿna ñequio tsjomˈyoˈ yuu na tyoondyena juunaˈ. Ee naljoˈ nntseitsaaⁿˈñenaˈ na lˈuuyâ na tsˈiaaⁿ na machˈee cwiicheⁿ tsˈaⁿ tseixmaⁿnaˈ tsˈiaaⁿ na lˈaa jâ. 	 Hogy rajtatok túl is hirdessük az evangyéliomot, nem dicsekedvén más mértéke szerint a készszel.


Cwitana luantsa cantyja na tjeiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom joona ñequio lˈo̱ Moisés, tsaⁿ na ñejndiˈntjom nnoom, ndoˈ mati tana luantsa na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Catsmaⁿ na tjeiˈnˈmaaⁿñê joona. Matsonaˈ: ˈU Ta Tyˈo̱o̱tsˈom matseiˈxmaⁿˈñˈeⁿˈ chaˈtso nnom najnda̱. Jeeⁿ tˈmaⁿ tsˈiaaⁿ macheˈ, tjacantyja na ya joonaˈ. ˈU cwiluiindyuˈ na matsa̱ˈntjomˈ chaˈwaa tsjoomnancue. Chaˈtso cantyja ˈnaⁿˈ matseiˈxmaⁿˈ na matyˈiomyanaˈ ñequio na mayuuˈ. 	 És énekelik vala Mózesnek az Isten szolgájának énekét, és a Báránynak énekét, ezt mondván: Nagyok és csodálatosak a te dolgaid, mindenható Úr Isten; igazságosak és igazak a te útaid, óh szentek Királya!


Catseilcwiiˈndyuˈ ñˈoommeiiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Ñequio na ndoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom catsa̱ˈntjomˈ na tacalaˈntjaˈndyena na cweˈ cantyja ˈnaaⁿ ñˈoom na niom naquiiˈ ntaaⁿˈyoˈ ee tjaa ˈñeeⁿ mateijndeiinaˈ, ndoˈ yacheⁿ matseiñˈeeⁿˈñenaˈ nnˈaⁿ na cwindye. 	 ekre emlékeztesd, kérvén kérve [õket] az Úr színe elõtt, hogy ne vitatkozzanak haszontalanul, a hallgatóknak romlására.


’Majndye nnˈaⁿ cwilue nno̱o̱ⁿ Ta, sa̱a̱ tichaˈtsondyena nncˈooquieeˈndyena cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ñequiiˈcheⁿ joo nnˈaⁿ na cwilˈa ljoˈ na lˈue tsˈom Tsotya̱ya na mˈaaⁿ cañoomˈluee, naⁿˈñeeⁿ nncˈooquieeˈndye cantyja na matsa̱ˈntjoom. 	 Nem minden, a ki ezt mondja nékem: Uram! Uram! megyen be a mennyek országába; hanem a ki cselekszi az én mennyei Atyám akaratát.


Tˈmaⁿna ñˈeⁿ naⁿntjom ˈnaaⁿˈaⁿ na nntoˈñoomna cwii denario na cwii xuee chaˈxjeⁿ cwitaˈntjom nnˈaⁿ. Jnda̱ chii jñoom joona na waa ntjoomˈm. 	 Megszerzõdvén pedig a munkásokkal napi tíz pénzben, elküldé õket az õ szõlejébe.


Quia joˈ tsotye tyochjooˈñeeⁿ seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na mañejuu xjeⁿˈñeeⁿ tso Jesús nnoom na nlcoˈyanaˈ tyochjoo jnaaⁿ. Ndoˈ seiyoomˈm ñˈeⁿ Jesús, mati chaˈtsondye nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ. 	 Megérté azért az atya, hogy abban az órában, a melyben azt mondá néki a Jézus, hogy: a te fiad él. És hitt õ, és az õ egész háza népe.


Quia ljoˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsˈo̱ndaa Judea, cˈooleinomna, cˈoona quiiˈ ntsjo̱. Ndoˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ quiiˈ tsjoomˈñeeⁿ caluiˈna joˈ joˈ. Ndoˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ jo jnda̱a̱ tincˈoolcweˈna tsjoomˈñeeⁿ. 	 kor a kik Júdeában [lesznek,] fussanak a hegyekre; és a kik annak közepette, menjenek ki abból; és a kik a mezõben, ne menjenek be abba.


Ndoˈ chaˈxjeⁿ cwicandaa naⁿˈñeeⁿ ˈnaⁿ na cwiwilˈueeˈndyena, maluaaˈ sa̱ˈntjom Ta Jesús na joo nnˈaⁿ na cwiñeˈquia ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ nntoˈñoomna ljoˈ na macaⁿnaˈ joona ncˈe ñˈoomˈm na cwiñeˈquiana. 	 Ekképen rendelte az Úr is, hogy a kik az evangyéliomot hirdetik, az evangyéliomból éljenek.


Aram tsotye Aminadab, Aminadab tsotye Naasón, Naasón tsotye Salmón. 	 Arám nemzé Aminádábot; Aminádáb nemzé Naássont; Naásson nemzé Sálmónt;


Calaˈcanda̱ˈyoˈ cantyja na tmaˈcoˈyoˈ. Nquii tsaⁿsˈa cˈoom na macanda̱ ñequio scoomˈm. Nquii yuscu macanda̱ cˈoom ñequio saaⁿˈaⁿ. Quia joˈ mˈaⁿ ljuˈna jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja na mˈaⁿna na we caˈna. Ee nncuˈxeeⁿ joo nnˈaⁿ na cweˈ cwimˈaⁿya ñequio ncˈiaa. 	 Tisztességes minden tekintetben a házasság és a szeplõtelen házaságy; a paráznákat pedig és a házasságrontókat megítéli az Isten.


Jnda̱ teinom we chu na mˈaaⁿ Pablo joˈ joˈ teijndyooñe gobiernom Félix, toˈñom Porcio Festo. Ndoˈ cweˈ na jeeⁿ lˈue tsˈom Félix na calaˈtiuu nnˈaⁿ judíos na jom ya tsˈaⁿñê, ˈñeeⁿ Pablo na ndicwaⁿ mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ na pra̱so. 	 Mikor pedig két esztendõ elmúlt, Félix utóda Porcius Festus lõn; és a zsidóknak kedveskedni akarván Félix, Pált fogságban hagyá.


Meiⁿncwii tsˈaⁿ tinchoˈjnaⁿˈyoˈ nnom. Cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ ee juunaˈ matseijomnaˈ chaˈcwijom na choˈjnaⁿˈyoˈ. Juu tsˈaⁿ na mˈaaⁿ na wiˈ tsˈom xˈiaaˈ, matseicaña̱a̱ⁿ chiuu tˈmaⁿ ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ na tqueⁿ Moisés, 	 nkinek semmivel ne tartozzatok, hanem csak [azzal,] hogy egymást szeressétek; mert a ki szereti a felebarátját, a törvényt betöltötte.


Malaaˈtiˈ matseijomnaˈ ˈo ee na ticaliuˈyoˈ ˈñeeⁿ xjeⁿ na nncwjeeˈ nquii na matsa̱ˈntjom ˈo. ¿Aa nncwjeeⁿˈeⁿ natmaaⁿ, oo aa nateijaaⁿ? ¿Aa nncwjeeⁿˈeⁿ xcwe tsjom, oo aa na jaancoo? Joˈ chii cˈomˈcˈeendyoˈ. 	 Vigyázzatok azért, mert nem tudjátok, mikor érkezik meg a háznak ura, este-é vagy éjfélkor, vagy kakasszókor, vagy reggel?


Jâ nnˈaⁿ na tˈmaⁿ Jesús na calajomndyô̱ ñˈeⁿñê jndo̱o̱ˈnda̱a̱yâ na jndye ntˈomcheⁿ tsˈiaaⁿ sˈaaⁿ na tixocaluii na cweˈ meiⁿquia tsˈaⁿ nntsˈaa. Joonaˈ tîcwiljeii nacjooˈ librowaa. 	 Sok más jelt is mívelt ugyan Jézus az õ tanítványai elõtt, a melyek nincsenek megírva ebben a könyvben;


Ee ncˈe joona maqua̱ⁿ cheⁿnnco̱ na ljuˈ tsˈo̱o̱ⁿ jo njomˈ cha mati nlqueⁿljuˈnaˈ nˈomna ncˈe ñˈoom na mayuuˈ. 	 én õ érettök [oda] szentelem magamat, hogy õk is megszenteltekké legyenek [az] igazságban.


Sa̱a̱ xeⁿ tileicwiquii nˈomna na mˈaⁿ ñenquieena, ñecuaa, cˈuncona, ee yati na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na we caⁿ, nchiiti na cweˈ matseiqueeⁿ tsˈoom na ñeˈcˈoom ñˈeⁿ tsˈaⁿ. 	 De ha magukat meg nem tartóztathatják, házasságban éljenek: mert jobb házasságban élni, mint égni.


Hasta xjeⁿ jeˈ, waa xjeⁿ na matseitjo̱o̱naˈ na nntquia̱a̱yâ ndoˈ na nncwa̱a̱yâ ñequio liaa na nlcwa̱a̱ˈâ. Jndye ndiiˈ cwicacho̱o̱ˈâ, ndoˈ meiⁿ tjaaˈnaⁿ wˈaaya. 	 Mindezideig éhezünk is, szomjúhozunk is, mezítelenkedünk is, bántalmaztatunk is, bujdosunk is,


Jesús tqueeⁿˈñê jâ nnˈaⁿ canchooˈwe. Tquiaaⁿ cantyja najndeii na matseixmaaⁿ nda̱a̱yâ na catjeiiˈâ jndyetia naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ, ndoˈ na calaˈnˈmaaⁿyâ nnˈaⁿ chaˈtso nnom ntycu na wiina ñequio chaˈtso nnom na tajndeiiˈ nˈomna na maquiinaˈ. 	 És elõszólítván tizenkét tanítványát, hatalmat ada nékik a tisztátalan lelkek felett, hogy kiûzzék azokat, és gyógyítsanak minden betegséget és minden erõtelenséget.


Joˈ chii tjomndye nquiee ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ fariseos ñequio ntˈomcheⁿ ncˈiaana na mˈaⁿ nˈiaaⁿ. Tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: —¿Chiuu nlˈaayo̱o̱? Ee teijndye tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ machˈee tsaⁿmˈaaⁿˈ na tixocaluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa. 	 Egybegyûjték azért a papifejedelmek és a farizeusok a fõtanácsot, és mondának: Mit cselekedjünk? mert ez az ember sok csodát mível.


Jnda̱ teinom xuee, José ñequio tsondyee Jesús macwiˈoolcweeˈna. Sa̱a̱ tiqueⁿna cwenta na ljooˈñe tyochjoo Jesús Jerusalén. 	 És mikor eltelének a napok, mikor õk visszatérének, a gyermek Jézus visszamarada Jeruzsálemben; és nem vevék észre sem József, sem az õ anyja;


Cwilaˈno̱o̱ⁿˈa na cwilaˈxmaaⁿya cwentaaⁿˈaⁿ quia cwilaˈcanda̱a̱ˈndyo̱ ñˈoom na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 És arról tudjuk meg, hogy megismertük õt, ha az õ parancsolatait megtartjuk.


Malaaˈtiˈ waa na quitsˈaaya, ee matseijndo̱ na chaˈtso cantyja ˈnaⁿya nncjaaweeˈ nˈom nnˈaⁿ. Nchii malˈueendyo̱ na joo na matsˈaa na cweˈ ja cateijndeiinaˈ, sa̱a̱ cateijndeiinaˈ na majndyeti nnˈaⁿ nluiˈnˈmaaⁿndyena. 	 Miképen én is mindenkinek mindenben kedvében járok, nem keresvén a magam hasznát, hanem a sokaságét, hogy megtartassanak.


Nquii Espíritu Santo jndye nnom mañequiaaⁿ na cwicandaaya cha cwicanda̱a̱ cwilˈaaya tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ manquiityeeⁿ mañequiaaⁿ na cwilaxmaaⁿya joo joˈ. 	 A kegyelmi ajándékokban pedig különbség van, de ugyanaz a Lélek.


Quia joˈ tjaaⁿ, tjaquieeˈtoom na nntsˈaaⁿ tsˈiaaⁿ moso ˈnaaⁿˈ cwii tsˈaⁿ ndyuaaˈñeeⁿ. Jñom tsaⁿˈñeeⁿ jom na nnteixˈeeⁿ calcu jo jnda̱a̱. 	 Akkor elmenvén, hozzá szegõdék annak a vidéknek egyik polgárához; és az elküldé õt az õ mezeire disznókat legeltetni.


Seinchjaaⁿˈnaˈ ja na jeeⁿ ndyaˈ xuee chomˈñeeⁿ. Joˈ chii nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿndyo̱ cweˈ tsˈo̱o̱ tyˈetˈuena chii tua̱ya Damasco. 	 Mikor pedig nem láték annak a világosságnak dicsõsége miatt, a velem valóktól kézenfogva vezettetve menék Damaskusba.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, matsoom: —Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ na matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. ˈO cwilˈueˈyaˈyoˈ ja nchii ncˈe na ntyˈiaˈyoˈ tsˈiaaⁿ na sˈaa na tixocanda̱a̱ ntsˈaa cweˈ meiⁿquia tsˈaⁿ sa̱a̱ cweˈ ncˈe na tcwaˈyoˈ tyooˈ na tquiaanaˈ na tjacjoˈyoˈ. 	 Felele nékik Jézus és monda: Bizony, bizony mondom néktek: nem azért kerestek engem, hogy jeleket láttatok, hanem azért, mert ettetek ama kenyerekbõl, és jóllaktatok.


Tjatjati Jesús nato. Ndoˈ cwii tsaⁿsˈa maleinom na jndyontyjaaˈ jom. Jndyocoˈ xtye jo nnoom. Tso: —ˈU Maestro na ya tsˈaⁿndyuˈ, ¿ljoˈ macaⁿnaˈ na catsˈaa cha nntseixmaⁿya na ticantycwii na nncwaˈndo̱ˈa? 	 És mikor útnak indult vala, hozzá futván egy ember és letérdelvén elõtte, kérdezi vala õt: Jó Mester, mit cselekedjem, hogy az örökéletet elnyerhessem?


Quia joˈ ntˈom nnˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseos jluena: —¿Chiuu na cwilˈaˈyoˈ cwii na ticatsa̱ˈntjomnaˈ xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ? 	 Némelyek pedig a farizeusok közül mondának nékik: Miért cselekszitek azt, a mit szombatnapokon nem szabad cselekedni?


Ndoˈ Jesús jleityˈiom nnoom, mantyˈiaaⁿˈaⁿ jnda̱ manquioquie cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na jndyendye. Quia joˈ matsoom nnom Felipe: —¿Yuu nlaˈjndaaya nantquie cha nnda̱a̱ nlcwaˈ chaˈtsondye naⁿmˈaⁿˈ? 	 Mikor azért felemelé Jézus a szemeit, és látá, hogy nagy sokaság jõ hozzá, monda Filepnek: Honnan vegyünk kenyeret, hogy ehessenek ezek?


Canduˈyoˈ na xmaⁿñe Apeles. Cantyja na machˈeeⁿ jnda̱ teitquiooˈ na matseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Cristo. Ndoˈ mati xmaⁿndye nnˈaaⁿˈ Aristóbulo. 	 szöntsétek Apellest, ki a Krisztusban megpróbáltatott. Köszöntsétek az Aristóbulus [háznépébõl valókat.]


Ja na cwiluiindyo̱ naxuee, jndyo̱o̱ tsjoomnancue, cha meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱ nncwjiˈnaˈ juu naquiiˈ natia. 	 Én világosságul jöttem e világra, hogy senki ne maradjon a sötétségben, a ki én bennem hisz.


Macanda̱ tsˈaⁿ na matseiyuˈya tsˈom na nquii Jesús cwiluiiñe Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom nnda̱a̱ nnaⁿñê ñequio na matseixmaⁿ tsjoomnancue. 	 Ki az, a ki legyõzi a világot, ha nem az, a ki hiszi, hogy Jézus az Isten Fia?!


Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na mañequiaañe na catjom ljoˈ na nntjom ncˈe na mˈaaⁿ cantyja ˈnaⁿya, nluiˈnˈmaaⁿñe tsaⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na malˈueeˈñe cheⁿnquii chiuu nluiˈnˈmaaⁿñê, majoˈto joˈ nntsuuñê. 	 A ki megtalálja az õ életét, elveszti azt; és a ki elveszti az õ életét én érettem, megtalálja azt.


’Ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, nndyo̱o̱nndaˈa ñequio chaˈtso ángeles ˈnaⁿya, na nntsa̱ˈntjo̱ⁿya. Quia joˈ nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja na nncjo̱cajmaⁿ ntio ˈnaⁿya na jeeⁿ neiⁿncooˈ caxuee na nncuˈxa̱ⁿya nnˈaⁿ. 	 Mikor pedig eljõ az embernek Fia az õ dicsõségében, és õ vele mind a szent angyalok, akkor beül majd az õ dicsõségének királyiszékébe.


’ˈO cwiluiindyoˈ chaˈcwijom nda canduulja na jeeⁿ tia cwilˈaˈyoˈ. Chiuu nlˈaˈyoˈyoˈ na nnda̱a̱ nluiiˈndyoˈ nawiˈ na cwitjoom nnˈaⁿ na cwiˈoo bˈio. 	 Kígyók, mérges kígyóknak fajzatai, miképen kerülitek ki a gyehennának büntetését?


Matso Jesucristo: —Queⁿˈyoˈ cwenta, matyuaaˈ nncua̱ˈcaño̱o̱ⁿya na mˈaⁿˈyoˈ. Neiiⁿˈ tsˈaⁿ na matseicanda̱ ñˈoom na chuu librowaa cantyja chiuu cwindyonaˈ. 	 Ímé eljövök hamar. Boldog, a ki megtartja e könyv prófétálásának beszédeit.


Ncuee na ñejndyowaanaˈ ñeˈndiitoom na calˈa chaˈtso nnˈaⁿ meiⁿljoˈcheⁿ na lˈue nˈomna. 	 Ki az elmúlt idõkben hagyta a pogányokat mind a maguk útján haladni:


Ee quia na nluiˈ ñeˈquioomˈ ndoˈ xeⁿ jnda̱ teijmeiⁿˈya, nlcaaⁿ tscojnda̱a̱ ndoˈ mati ljaaˈ ˈnaaⁿˈnaˈ cwiquiaa, mana cwintycwii na jeeⁿ neiⁿncooˈnaˈ. Maluaaˈ matseijomnaˈ cwii tsaⁿtya, cwintycwiiñê naquiiˈ chaˈtso tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Mert felkél a nap az õ hévségével, és megszárítja a füvet; és annak virága elhull, és ábrázatának kedvessége elvész: így hervad el a gazdag is az õ útaiban.


Ndoˈ jndye ñˈoom tyowaxˈeeⁿ, sa̱a̱ meiⁿcwii ñˈoom ticˈo̱ Jesús. 	 Kérdezé pedig õt sok beszéddel; de õ semmit nem felele néki.


Quia joˈ matsoom nda̱a̱na: —Ja cwiluiindyo̱ nquii tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. Quia na jnda̱ jlaˈweˈyoˈ ja na nlacueˈyoˈ, quia ljoˈcheⁿ nlaˈno̱ⁿˈyoˈ na joˈ cwiluiindyo̱, ndoˈ nncjaantyjo̱o̱ˈ nˈomˈyoˈ na tjaaˈnaⁿ cwii na matsˈaa cantyja na matseixmaⁿ nnco̱. Cantyjati na tˈmo̱ⁿ Tsotya̱ no̱o̱ⁿ, ntyjati joˈndyo na matsˈaa. 	 Monda azért nékik Jézus: Mikor felemelitek az embernek Fiát, akkor megismeritek, hogy én vagyok és semmit sem cselekszem magamtól, hanem a mint az Atya tanított engem, úgy szólok.


Sa̱a̱ tiñeˈcatsˈaa na ljoˈ na nchii ñˈomˈndyoˈ, ee juu naya na nntsaˈ ja nntsaˈ juunaˈ ncˈe na lˈue tsˈomˈ, nchii cweˈ na jndeiiˈ ˈndyo̱. 	 De a te megkérdezésed nélkül semmit sem akartam cselekedni, hogy jótéteményed ne kényszerítésbõl, hanem szabad akaratból való legyen.


Nda̱a̱ joo naⁿnom na tyooˈunco ndoˈ mati joo yolcu na jnda̱ ljondye, matsjo̱o̱ na yati caljooˈndyena na ñenquieena chaˈna mˈaaⁿ ja luaañe. 	 Mondom pedig a nem házasoknak és az özvegyasszonyoknak, hogy jó nékik, ha úgy maradhatnak, mint én is.


Joˈ chii ljooˈñe Pablo tsjoom Corinto cwii chu waljooˈ xcwe na tyoˈmo̱o̱ⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. 	 És ott lakozék egy esztendeig és hat hónapig, tanítva köztük az Isten ígéjét.


’Ndoˈ Moisés, quia na tueeˈ chaˈna wenˈaaⁿ choomˈm sˈaanaˈ tsˈoom na ñeˈcjaacanoomˈm nnˈaⁿ tsjaaⁿ na tuiiñê ntseindacantyjo Israel. 	 Mikor pedig negyvenéves kora betölt, eszébe jutott, hogy meglátogassa atyjafiait, az Izráel fiait.


Quia joˈ jleinom cwii tsˈaⁿˈñeeⁿ, jndyoñˈoom cwii ˈnaⁿ na ya mawˈanaˈ ndaa. Nchjeeñê juunaˈ naquiiˈ winom na ta̱. Tjaaˈñê juunaˈ nnom cwii tsˈoom, chii tyˈioom juunaˈ ˈndyoo Jesús na cateiiˈñe. Tsoom: —Cwa jeˈ nntyˈiaaya aa nncwjeeˈcañoom Elías na nncwjiiˈñe jom na ñoom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Egy ember pedig odafutamodék és egy szivacsot megtöltvén eczettel és azt nádszálra tûzvén, inni ada néki, mondván: Hagyjátok el, lássuk, ha eljõ- é Illés, hogy levegye õt.


sa̱a̱ jâ cwiñequiaayâ ñˈoom na tyˈioom nnˈaⁿ Cristo tsˈoomˈnaaⁿ. Ñˈoomˈñeeⁿ tia nquiu nnˈaⁿ judíos ndoˈ nnˈaⁿ na nchii judíos cwitjeiiˈna cwenta na jeeⁿ cje tseixmaⁿnaˈ. 	 Mi pedig Krisztust prédikáljuk, mint megfeszítettet, a zsidóknak ugyan botránkozást, a görögöknek pedig bolondságot;


¿ˈÑeeⁿ cwii ˈo nnda̱a̱ nntsˈaa na nleitcooñeti meiiⁿ ñeˈchjoowiˈ, cweˈ na jeeⁿ jndye matseitiuu? 	 Kicsoda pedig az közületek, a ki aggodalmaskodásával megnövelheti termetét egy arasszal?


Na mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿyuucheⁿ na nñeˈquia nnˈaⁿ ñˈoom chaˈwaa tsjoomnancue na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, maxjeⁿ nlaˈneiⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ naya na sˈaa yuscumˈaaⁿˈ cha ticatsuu ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Bizony mondom néktek: Valahol csak prédikálják ezt az evangyéliomot az egész világon, a mit ez az asszony cselekedett, azt is hirdetni fogják az õ emlékezetére.


Sa̱a̱ juu xuee na tjeiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom Lot tsjoom Sodoma, tuaˈ ndaaluaaˈ chom ñequio ljo̱ˈ sufra̱ na jnaⁿnaˈ tsjo̱ˈluee. Ndoˈ seicwjeenaˈ chaˈtso nnˈaⁿ tsjoomˈ ñeeⁿ. 	 De a mely napon kiment Lót Sodomából, tûz és kénkõ esett az égbõl, és mindenkit elvesztett:


Queⁿˈyoˈ cwenta ˈñeeⁿ juu tsˈaⁿ na tiñeˈcatseicanda̱ ñˈoom na cwilˈuuyâ nda̱a̱ˈyoˈ nacjooˈ cartawaañe. Ticalaˈquiiˈndyoˈ ñˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ cha nlcoˈtianaˈ ntyjeeⁿ. 	 Ha pedig valaki nem engedelmeskedik a mi levél által való beszédünknek, azt jegyezzétek meg; és ne társalkodjatok vele, hogy megszégyenüljön.


Sa̱a̱ ndicwaⁿ cweˈ matseitsaⁿˈtonaˈ joona na jeeⁿ neiiⁿna, jeeⁿ cjaaweeˈ nˈomna, hasta tileicalayuˈna na jom. Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —¿Aa cwileiˈñˈomˈyoˈ na ya nlcwaˈ tsˈaⁿ? 	 Mikor pedig még nem hívék az öröm miatt, és csodálkozának, monda nékik: Van-é itt valami enni valótok?


Nchii macaⁿˈa na cwjiˈ joona tsjoomnancue, sa̱a̱ na cwañomˈ joona ljoˈ na ñeˈcatsˈaa tsaⁿjndii ñˈeⁿndyena. 	 Nem azt kérem, hogy vedd ki õket e világból, hanem hogy õrizd meg õket a gonosztól.


Tˈo̱o̱ naⁿˈñeeⁿ, jluena: “Ta, ¿chiuu ndoˈ mamaleiñˈoom qui ndiiˈ na laaˈtiˈ?” 	 És mondának néki: Uram, tíz gírája van!


Tyomˈaaⁿ Jesús tsjoom Betania, waaˈ Simón, tsˈaⁿ na ñechuu tycu lepra. Yocheⁿ na meindyuaandyena nacañoomˈ meiⁿsa, tueˈcañoom cwii yuscu na maleiˈñˈoom cwii tsioo na tuii ñˈeⁿ tsjo̱ˈ canchiiˈ na jndyu alabastro. Ñjom ncheⁿˈ na jndyu nardo na jeeⁿ cachi, ndoˈ jeeⁿ jndanaˈ. Tyjeeⁿ yuu na ta̱ˈtyeⁿ tsiooˈñeeⁿ, chii tuˈnquioom ncheⁿˈñeeⁿ xqueⁿ Jesús. 	 kor pedig Bethániában a poklos Simon házánál vala, a mint asztalhoz üle, egy asszony méne oda, a kinél alabástrom edény vala valódi és igen drága nárdus olajjal; és eltörvén az alabástrom edényt kitölté [azt] az õ fejére.


Meiⁿ cweˈ na nndyocatjomñê ˈu, ticatseixmaaⁿ. Ndoˈ ntyjeeⁿ na meiiⁿ cweˈ ñˈoom na nntsuˈ, nnˈmaⁿ mosoomˈm. 	 miért is magamat sem tartottam érdemesnek arra, hogy hozzád menjek: hanem [csak] szóval mondd, és meggyógyul az én szolgám.


ˈO cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoom na tjañoomˈ na juu tsaⁿsˈa na macoˈñom yuscu na macoco ñˈeⁿñê, masaaˈ yuscuˈñeeⁿ jom. Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈeⁿ tsaⁿsˈaˈñeeⁿ, nchii mˈaaⁿ na liooˈ na macoˈñom xˈiaaˈ yuscuˈñeeⁿ. Nchii joˈ. Cwiquioo na neiiⁿˈ na mandiiñe ñˈoom na matseineiⁿ xˈiaaˈ. Maluaaˈ matseijomnaˈ na matseicanda̱a̱ˈñenaˈ na neiⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. 	 A kinek jegyese van, võlegény az; a võlegény barátja pedig, a ki ott áll és hallja õt, örvendezve örül a võlegény szavának. Ez az én örömem immár betelt.


Quia joˈ jlueeⁿˈeⁿ ndyuaa tsjomˈm, ndyuaa Caldea. Tjaaⁿ ndyuaa Harán, tyomˈaaⁿñê joˈ joˈ. Ndoˈ jnda̱ na tueˈ tsotyeeⁿ, jndyoñˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom jom ndyuaameiiⁿ yuu na mˈaⁿˈyoˈ jeˈ. 	 Akkor kimenvén a Káldeusok földébõl, lakozék Háránban: és onnét, minekutána megholt az õ atyja, kihozta õt e földre, a melyen ti most laktok:


Quia joˈ nncˈo̱ya ndyuee naⁿˈñeeⁿ, nntsjo̱o̱: “Meiⁿchjoo ticwajnaⁿˈa ˈñeeⁿ ˈo. Quindyo̱ˈyoˈ nacañomya, ˈo nnˈaⁿ na tia nnˈaⁿndyoˈ.” 	 És akkor vallást teszek majd nékik: Sohasem ismertelek titeket; távozzatok tõlem, ti gonosztevõk.


Ndoˈ cwii nquiee naⁿˈñeeⁿ na cwiluiitquiendye tso no̱o̱ⁿ: —Tantˈiooˈ ee mˈaaⁿ nqueⁿ na jnda̱ seityueeⁿˈeⁿ juu natia. Jom tseixmaaⁿ na nntseicanaaⁿñê cwii ndoˈ cwii ntquieeˈ joo na tjata̱ˈtyeⁿ tsomˈñeeⁿ ndoˈ nntseicano̱o̱ⁿˈo̱ⁿ juunaˈ. Jom matseicajndyunaˈ Liom cwentaaˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ Judá na cwiluiiñê tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ. 	 És egy a Vének közül monda nékem: Ne sírj: ímé gyõzött a Júda nemzetségébõl való oroszlán, Dávid gyökere, hogy felnyissa a könyvet és felbontsa annak hét pecsétét.


Mati tˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈ na tooˈndyena wˈaancjo, teijndeiˈyoˈ joona ˈnaⁿ na ñetcaⁿnaˈ. Ndoˈ quia tjeiiˈ nnˈaⁿ ˈnaⁿˈyoˈ ncˈe na cwilaˈyuˈyoˈ, tyomˈaⁿˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ meiiⁿ na tjomˈyoˈ na ljoˈ. Ee cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ na cañoomˈluee waa cwii nnom na jndati tseixmaⁿnaˈ, na tixontycwiinaˈ. 	 Mert a foglyokkal is együtt szenvedtetek, és vagyonotok elrablását örömmel fogadtátok, tudván, hogy néktek jobb és maradandó vagyonotok van a mennyekben.


Luaaˈ sˈaaⁿ cha xuee na cwiwjaanaˈ mˈmo̱ⁿnaˈ na juu na mˈaaⁿ na jnda ntyjeeⁿ jaa, jeeⁿ cajnda tseixmaⁿnaˈ ñequio juu naya na matseixmaaⁿ ncˈe Cristo Jesús. 	 Hogy megmutassa a következendõ idõkben az Õ kegyelmének felséges gazdagságát hozzánk való jóságából a Krisztus Jézusban.


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ seijndaaˈñê na nluii na luaaˈ, ndoˈ cha na mˈmo̱ⁿnaˈ na nntseicanda̱a̱ˈñê juunaˈ, jnda̱ tquiaaⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya, cwii na maˈmo̱ⁿnaˈ na cwiljotyeⁿ ñˈoom na jnda̱ tsoom. 	 ki pedig minket erre elkészített, az Isten [az,] a ki a Lélek zálogát is adta minékünk.


Ee ljoˈ na titquiooˈ na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnda̱a̱ nncwajnaaⁿˈ tsˈaⁿ joˈ quia na mantyˈiaaˈ chaˈtso na sˈaaⁿ. Ee xjeⁿ na tuiicheⁿ tsjoomnancue cwiwitquiooˈya na jom cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ chaˈwaa xuee waa na jneiⁿ. Joˈ chii nnˈaⁿ natia ljoˈ cwilˈa xocanda̱a̱ nluena na tjaaˈnaⁿ jnaⁿ cachona, meiⁿ xocanda̱a̱ ntaˈñoomˈndyena. 	 Mert a mi Istenben láthatatlan, tudniillik az õ örökké való hatalma és istensége, a világ teremtésétõl fogva az õ alkotásaiból megértetvén megláttatik; úgy, hogy õk menthetetlenek.


Quia joˈ seixuaanndaˈ Jesús jndeii, mana tueeⁿˈeⁿ. 	 Jézus pedig ismét nagy fenszóval kiáltván, kiadá lelkét.


Mati calaneiⁿˈyoˈ nnoom cantyja ˈnaaⁿyâ chaˈ nncjuˈnaaⁿñenaˈ na nñequiaayâ ñˈoomˈm na cweˈ wantyˈiu mˈaaⁿnaˈ na cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ mˈaaⁿya wˈaancjo. 	 Imádkozván egyszersmind mi érettünk is, hogy az Isten nyissa meg elõttünk az íge ajtaját, hogy szólhassuk a Krisztus titkát, a melyért fogoly is vagyok;


Quia joˈ seiˈno̱ⁿˈyaaⁿ, matsoom: —Cwa mayuuˈcheⁿ na Tyˈo̱o̱tsˈom jñoom ángel ˈnaaⁿˈaⁿ na catseicandyaañe ja lˈo̱ Herodes ñequio luee nnˈaⁿ judíos chaˈtso na cwiqueⁿ nˈomna na nlˈana ñˈeⁿndyo̱. 	 És Péter magához térve monda: Most tudom igazán, hogy az Úr elbocsátotta az õ angyalát, és megszabadított engem Heródes kezébõl és a zsidók népének egész várakozásától.


Ndoˈ ncˈe na nncjaantyˈee nncjaantyˈee natia, juunaˈ nntsˈaanaˈ na tawiˈ nˈomndye ntyjeena. 	 És mivelhogy a gonoszság megsokasodik, a szeretet sokakban meghidegül.


Sa̱a̱ xeⁿ nntso cwii tsˈaⁿ njomˈ: “Seiˈwaañe jnda̱ tacatyeeⁿnaˈ cwentaaˈ cwii na cweˈ nnˈaⁿ lˈa”, joˈ chii ˈu jeˈ tinlquiˈ juunaˈ. Ee meiiⁿ na xocatseiˈndaaˈnaˈ ˈu xeⁿ na nlquiˈ juunaˈ sa̱a̱ nntseiˈndaaˈnaˈ tsˈom tsˈaⁿ na tˈmo̱ⁿ njomˈ ee mˈaaⁿˈ tsˈoom na ticatsonaˈ na nlquiˈ juunaˈ. 	 De ha valaki ezt mondja néktek: Ez bálványáldozati hús, ne egyétek meg a miatt, a ki megjelentette, és a lelkiismeretért; mert az Úré a föld és annak teljessége.


Ndoˈ sˈaa jndyetiaˈñeeⁿ na seicantyeeⁿñe tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ tyoteiñe. Sˈaaⁿ na seixuaa jndeii, jnda̱ joˈ jlueeⁿˈeⁿ naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 És a tisztátalan lélek megszaggatá õt, és fenszóval kiáltva, kiméne belõle.


Tsjoomˈñeeⁿ tjaaˈnaⁿ natsjom. Joˈ chii ticata̱ˈ ndyueelˈa tatiom ndiocheⁿ ee ñeⁿnquiiˈcheⁿ naxuee. 	 És annak kapui be nem záratnak nappal ( éjszaka ugyanis ott nem lesz);


Nncwaño̱o̱ⁿˈa ˈu ljoˈ na ñeˈcalˈa nnˈaⁿ judíos ñequio nnˈaⁿ na nchii judíos. Ee majño̱o̱ⁿya ˈu na mˈaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Megszabadítván téged e néptõl és a pogányoktól, kik közé most küldelek,


Naⁿnom na mˈaⁿ lcuu cˈomna na jnda nquiuna joo chaˈxjeⁿ Cristo tyˈoom na candyaˈ tsˈoom tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ndoˈ na tquiaañê na tueeⁿˈeⁿ cwentaana. 	 Ti férfiak, szeressétek a ti feleségeteket, miképen a Krisztus is szerette az egyházat, és Önmagát adta azért;


Tjaquieeˈnndaˈ Jesús watsˈom tˈmaⁿ. Yocheⁿ na maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ joˈ joˈ, ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye jo nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos tquiontyjaaˈna jom. Taˈxˈeena nnoom, jluena: —¿ˈÑeeⁿ najndeii ñˈeⁿ na macheˈ na nmeiiⁿˈ? Ndoˈ ¿ˈñeeⁿ juu tquiaa na matseiˈxmaⁿˈ najnduˈ? 	 És mikor bement vala a templomba, hozzámenének a fõpapok és a nép vénei, a mint tanít vala, mondván: Micsoda hatalommal cselekszed ezeket? és ki adta néked ezt a hatalmat?


Juu Jesús tsaⁿ na jnda̱ we xueeˈ Justo, matsoom na xmaⁿndyoˈ. Quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ judíos na cwilaˈyuˈ manda̱ ndyeendye joona cwiñequiana na tˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ na cwiñequiaayâ ñˈoom na quiandye nnˈaⁿ na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 Jézus, kit Justusnak [is] hívnak, kik a zsidók közül valók: csak ezek azok a munkatársaim az Isten országában, a kik nékem vígasztalásomra voltak.


Tyotseitioom naquiiˈ tsˈoom, matsoom: “Chiuu chiuu nntsˈaayo̱ ee tjaaˈnaⁿ yuu ya nntseiwa̱ya ˈnaⁿ na tueˈ.” 	 Azért magában okoskodék, mondván: Mit cselekedjem? mert nincs hová takarnom az én termésemet.


Luaa tuii cwii xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ judíos. Mawinom Jesús yuu na niom ntjom lqueeⁿ trigo. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, tyˈiooˈndyena xuˈlqueeⁿ. Tyˈueeˈndyena joonaˈ nˈom lueena jnda̱ chii tquiina. 	 n pedig a [húsvét] szombatját követõ második szombaton, hogy a vetések között méne által és az õ tanítványai gabonafejeket szaggatván és azokat kezeikkel kimorzsolván, ettek.


ˈO tjo̱o̱ndyoˈ cwii nnom, sa̱a̱ tileicuaanaˈ lueeˈyoˈ, joˈ na nlaˈcueˈyoˈ tsˈaⁿ, ndoˈ queeⁿ nˈomˈyoˈ na nncuaa cwii nnom ˈnaⁿ lueeˈyoˈ, sa̱a̱ tileicuaanaˈ, joˈ na cwino̱ⁿˈyoˈ mana matseiwenaˈ tiaˈ. Tileicuaa ljoˈ na lˈue nˈomˈyoˈ ee na tyootaⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 vántok [valamit,] és nincs néktek: gyilkoltok és irígykedtek, és nem nyerhetitek meg; harczoltok és háborúskodtok; és nincsen semmitek, mert nem kéritek.


Ndoˈ capeitaⁿˈñeeⁿ quia na jñeeⁿ ñˈoomwaaˈ tjaaⁿ na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ chaˈtso sondaro. Matsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Catsaˈ cwenta na luaaˈ ñeˈcatsaˈ ñˈeⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ ee tseixmaaⁿ tsˈaⁿ tsjoom Roma. 	 Miután pedig ezt meghallá a százados, elmenvén, megjelenté az ezredesnek, mondván: Meglásd, mit akarsz cselekedni; mert ez az ember római.


Quia na jnda̱ seineiⁿ Pablo ñˈoommeiⁿˈ, quia joˈ tcoomˈm xtyeeⁿ. Ndoˈ ñequio chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ tyolaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És mikor ezeket mondotta, térdre esve imádkozék mindazokkal egybe.


Tjatseicandyooˈñê jo naxeⁿˈ Jesús ndoˈ tyenquioomˈm ˈndyoo liaatco na cwee Jesús. Mañoomˈ tjameintyjeeˈ na cwicaa nioomˈm. 	 Hátulról hozzá járulván, illeté az õ ruhájának peremét; és azonnal elálla vérének folyása.


Joˈ chii nnˈaⁿ na cwiñequiandyeñˈeⁿ cantyja na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, mantyjiijndaaˈñê chiuu nntseicandyaañê tsˈaⁿ quia na maqueⁿnaˈ xjeⁿ juu. Ndoˈ mati nnˈaⁿ na cwiñequiandye cantyja ˈnaaⁿˈ natia, nljooˈndyena nacje ˈnaaⁿˈ nawiˈ na ntˈuiityeⁿnaˈ joona xuee na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ. 	 Meg tudja szabadítani az Úr a kegyeseket a kísértésekbõl, a gonoszokat pedig az ítélet napjára büntetésre fenntartani.


Naxuee, natsjom ñequiiˈcheⁿ tyomanoom quiiˈntaaⁿ ndeiˈluaa ndoˈ quiiˈ jnda̱a̱. Matseixuaⁿ jndeii ndoˈ matseiquieeˈñe cheⁿnqueⁿ ñequio ljo̱ˈ. 	 És éjjel és nappal mindig a hegyeken és a sírboltokban volt, kiáltozva és magát kövekkel vagdosva.


Ndoˈ Judas, tsˈaⁿ na tquiaa cwenta jom luee naⁿˈñeeⁿ, jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ ˈnaaⁿ nda̱a̱na chiuu nntsˈaaⁿ. Tsoom: —Juu tsˈaⁿ na nncˈua ntsmaⁿˈ, majom joˈ. Tyeⁿ catˈueˈyoˈ jom ndoˈ tsaañˈomˈyoˈ jom. Calˈaˈyoˈ cwenta na ticalacanomˈyoˈ jom. 	 Az õ elárulója pedig jelt ada nékik, mondván: A kit megcsókolok majd, õ az; fogjátok meg azt, és vigyétek el biztonsággal.


Ndoˈ na luaaˈ waa maˈmo̱ⁿnaˈ na mayuuˈ ñˈoom na tjañoomˈ. Matso ñˈoomˈñeeⁿ: “Juu catsueˈ wjaacwaˈnnaaⁿˈaⁿ ˈnaⁿ na jnda̱ to̱o̱ⁿ. Ndoˈ catscu na jnda̱ seicanda̱a̱ˈ tsˈaⁿ, wjaalcweˈyoˈ, nntseicantyeeⁿñenndaˈyoˈ quiiˈ tsooˈ.” 	 betelt rajtok az igaz példabeszéd [szava:] Az eb visszatért a saját okádására, és a megmosódott disznó a sárnak fertõjébe.


Cwitjo̱o̱cheⁿ na nlqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom tsjoomnancue, sa̱a̱ jnda̱ tqueeⁿ na nntjom Cristo na ljoˈ. Sa̱a̱ hasta ndyumeiiⁿ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na teitquiooˈñê cha nnteijndeiinaˈ ˈo. 	 A ki eleve el volt ugyan rendelve, a világ megalapítása elõtt, megjelent pedig az idõk végén ti érettetek,


Aa ndyaˈ mˈaaⁿ cwiindyoˈ ˈo xeⁿ nlcaⁿ jndaˈ tyooˈ njomˈ, ¿aa cweˈ tsjo̱ˈ nñequiaaˈyuˈ nnoom? Oo xeⁿ nlcaaⁿ catscaa njomˈ, ¿aa catsuu nñequiaaˈ nnoom? 	 lyik atya pedig az közületek, a kitõl a fia kenyeret kér, [és] õ talán követ ád néki? vagy ha halat, vajjon a hal helyett kígyót ád-é néki?


Jnda̱ na seineiⁿ Jesús chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ, seineiiⁿ nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê. 	 És mikor mindezeket a beszédeket elvégezte vala Jézus, monda az õ tanítványainak:


Ndoˈ joo naⁿˈñeeⁿ, quia na jndyena ñˈoomˈñeeⁿ, ñeˈcwii tˈmaⁿ jlaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, jluena: —ˈU Ta Tyˈo̱o̱tsˈom, macanda̱ ˈU na mayuuˈcheⁿ na matsa̱ˈntjomˈ. ˈU tqueⁿˈ cañoomˈluee ñequio tsjoomnancue, ñequio ndaaluee, ndoˈ ñequio chaˈtso na niom. 	 Ezek pedig mikor hallották, egy szívvel-lélekkel felemelék szavokat az Istenhez, és mondának: Urunk, te vagy az Isten, ki teremtetted a mennyet és a földet, a tengert és minden azokban levõ dolgot.


Tˈo̱ Jesús nnom tsaⁿˈñeeⁿ, tsoom: —“Cˈoomˈ na candyaˈ tsˈomˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaˈ, ñequio na xcweeˈya tsˈomˈ, ñequio chaˈwaa na jnda ntyjiˈ, ndoˈ ñequio chaˈwaa na jndo̱ˈya tsˈomˈ.” 	 Jézus pedig monda néki: Szeresd az Urat, a te Istenedet teljes szívedbõl, teljes lelkedbõl és teljes elmédbõl.