Ndoˈ mati cha tilaˈñˈoomˈndye naⁿˈñeeⁿ cuento na cweˈ cwilaˈjndaaˈndye cheⁿnquiee nnˈaⁿ judíos, meiⁿ ñˈoom na cwiqueⁿ nnˈaⁿ na ticueeˈ nˈom ñˈoom na mayuuˈ. 	 Nem ügyelvén zsidó mesékre, és az igazságot megvetõ emberek parancsolataira.


Calajnda̱ˈyoˈ na cwitsaˈyoˈ nacjoomˈm ñequio na cwilaˈyuˈya ñˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ee manquiuˈyoˈ na chaˈwaa tsjoomnancue nquiee nnˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈ, maljoyu na wiˈ cwiwinomna chaˈxjeⁿ na cwitjomˈyoˈ. 	 A kinek álljatok ellen, erõsek lévén a hitben, tudva, hogy a világban lévõ atyafiságotokon ugyanazok a szenvedések telnek be.


Quia joˈ tsaⁿ na jnda̱ ndyee tocoom ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ. Ndoˈ majoˈti chaˈtso ntquieeˈndyena cwii ndoˈ cwiindyena toˈñoomna jom na scuuna ndoˈ tja̱na. Meiⁿcwii ndana tjaaˈnaⁿ ñˈeⁿñê. 	 Akkor a harmadik vette el azt; és hasonlóképen mind a heten is; és nem hagytak magot, és meghaltak.


Ee jnda̱ ñejndyeˈyoˈ chiuu tsˈo̱o̱ⁿya xjeⁿ na tyotseijomndyo̱ ñequio ñˈoom na laxmaaⁿ jâ nnˈaⁿ judíos, na tyoco̱ˈwiˈa nnˈaⁿ na laxmaⁿ tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tyoqueⁿya tsˈo̱o̱ⁿ na nntseityuiiˈa tmaaⁿˈñeeⁿ. 	 Mert hallottátok, mint forgolódtam én egykor a zsidóságban, hogy én felette igen háborgattam az Isten anyaszentegyházát, és pusztítottam azt.


Quia na ntyˈiaaˈtquiaaⁿ Jesús, jndyoleinoom, tjantyjaaⁿˈaⁿ tcoomˈm xtyeeⁿ jo nnom. 	 Mikor pedig Jézust távolról meglátta, oda futamodék, és elébe borula,


Quia joˈ Pablo ñˈeⁿ Silas tquiena tsjoom Derbe. Jnda̱ chii tyˈena tsjoom Listra. Joˈ joˈ tajnaaⁿˈna cwii tsˈaⁿ na matseiyuˈ na jndyu Timoteo. Jom jnda yuscu tsˈaⁿ judía na matseiyuˈ sa̱a̱ tsotyeeⁿ nchii tsˈaⁿ judío juu. 	 Juta pedig Derbébe és Listrába: És ímé vala ott egy Timótheus nevû tanítvány, egy hívõ zsidó asszonynak, de görög atyának fia;


Ncˈe na cwiluiindyo̱ apóstol ˈnaaⁿˈ Cristo ja, joˈ chii wanaaⁿ na nntsjo̱o̱ yuu na ntyjii na matyˈiomyanaˈ na catsaˈ, 	 Annakokáért jóllehet nagy bátorságom van a Krisztusban, megparancsolni néked azt, a mi illendõ,


Sa̱a̱ lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ na tseixmaⁿ Cristo xqueⁿ cwii cwii tsaⁿsˈa ndoˈ juu tsaⁿsˈa tseixmaaⁿ xqueⁿ scoomˈm chaˈxjeⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom tseixmaaⁿ xqueⁿ Cristo. 	 Akarom pedig, hogy tudjátok, hogy minden férfiúnak feje a Krisztus; az asszonynak feje pedig a férfiú; a Krisztusnak feje pedig az Isten.


Jnda̱ joˈ jaa na ndicwaⁿ cwitando̱o̱ˈa xjeⁿˈñeeⁿ ñeˈnaaⁿˈ nncjaachuunaˈ jaa ñˈeⁿndyena quiiˈ nchquiu na nntjomndyo̱ ñequio Ta Jesús quiiˈ jndye ndoˈ nncˈo̱o̱ⁿtya̱a̱ⁿya ñˈeⁿñê. 	 Azután mi, a kik élünk, a kik megmaradunk, elragadtatunk azokkal együtt a felhõkön az Úr elébe a levegõbe; és ekképen mindenkor az Úrral leszünk.


Ntyˈiaaⁿˈaⁿ we wˈaandaa ˈndyoo ndaalueeˈñeeⁿ. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwitjeiiˈ calcaa jnda̱ jluiˈna joˈ joˈ. Macwitmaaⁿna nlquiˈ ˈnaaⁿna. 	 És láta két hajót állani a vizen: a halászok pedig, miután azokból kiszállottak, mossák vala az õ hálóikat.


Joˈ chii tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱ chaˈtsondyena, tsoom: —Ja matseitsˈo̱o̱ⁿndyo̱ ˈo ñequio ndaatioo, sa̱a̱ mandyontyjo̱ nqueⁿ na nntseitsˈoomñê ˈo na nñequiaaⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Sa̱a̱ ntˈomndyoˈ ˈo nntsˈaanaˈ chaˈcwijom nntseitsˈoomñê ˈo ñequio chom ee na nntˈuiityeⁿnaˈ ˈo cantyja jnaⁿˈyoˈ. Nqueⁿ tˈmaⁿti cwiluiiñê nchiiti ja. Meiⁿ ticatseixmaⁿya na cweˈ ja na nntseicanaⁿˈa lcoomˈm. 	 Felele János mindeneknek, mondván: Én ugyan keresztellek titeket vízzel; de eljõ, a ki nálamnál erõsebb, a kinek nem vagyok méltó, hogy sarujának kötõjét megoldjam: az majd keresztel titeket Szent Lélekkel és tûzzel:


’Ticalaˈtiuuˈyoˈ na jndyo̱o̱ tsjoomnancue na ya nncˈom nnˈaⁿ ñˈeⁿ ncˈiaana. Ee ja nchii na jndyo̱o̱ na caljoya nˈom nnˈaⁿ ñequio ncˈiaana. Ee cantyja ˈnaⁿya nncˈom nnˈaⁿ na jndoondye ntyjeena. 	 Ne gondoljátok, hogy azért jöttem, hogy békességet bocsássak e földre; nem azért jöttem, hogy békességet bocsássak, hanem hogy fegyvert.


Quia joˈ tquiana ljeii lˈo̱o̱ⁿ na seiljeii profeta Isaías, seicano̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ljeiiˈñeeⁿ ndoˈ tueˈcañoom yuu na matsonaˈ: 	 És adák néki az Ésaiás próféta könyvét; és a könyvet feltárván, arra a helyre nyita, a hol ez vala írva:


’Jom sˈaaⁿ tsjoomnancue ñequio chaˈtso ˈnaⁿ na niom nnomnaˈ. Cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom chaˈwaa cañoomˈluee ñequio tsjoomnancue. Joˈ chii ticaⁿnaˈ wˈaa na nlˈa nnˈaⁿ yuu na nncˈoomñê. 	 Az Isten, a ki teremtette a világot és mindazt, a mi abban van, mivelhogy õ mennynek és földnek ura, kézzel csinált templomokban nem lakik.


ˈO nnˈaⁿya, Ta Jesús tjacantyja najndeii na matseixmaaⁿ. Cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cˈoomˈ jndeiiˈ nˈomˈyoˈ ncˈe matseitjoomˈnaˈ ˈo ñˈeⁿñê. 	 Végezetre, atyámfiai, legyetek erõsek az Úrban, és az õ hatalmas erejében.


Tueeˈ Jesús tsjoom Capernaum ñequio jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ judíos cwentaaˈ watsˈom tˈmaⁿ tyˈentyjaaˈna Pedro, jluena nnoom: —Tsaⁿ na maˈmo̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ, ¿aa tiquitioom sˈom tsˈiaaⁿnnoom cwentaaˈ watsˈom tˈmaⁿ? 	 Mikor pedig eljutottak vala Kapernaumba, a kétdrakma-szedõk Péterhez menének és mondának néki: A ti mesteretek nem fizeti-é a kétdrakmát?


Jnda̱ na lcwii tsˈom José na tsoomˈm ndaa, quia joˈ seicana̱a̱ⁿ ñˈoom na sa̱ˈntjom ángel cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, toˈñoom María na scoomˈm. 	 József pedig az álomból felserkenvén, úgy tõn, a mint az Úr angyala parancsolta vala néki, és feleségét magához vevé.


Mañejuu tsˈaⁿ na jnda̱ ñetsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na ˈio cha nleitquiooˈñe cwii tsˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na tˈmaⁿti cwiluiiñe, nchiiti ja. Ee mˈaaⁿ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nluiindyo̱. 	 Ez az, a kirõl én ezt mondám: Én utánam jõ egy férfiú, a ki elõttem lett, mert elõbb volt nálamnál.


Chaˈxjeⁿ yoˈndaa na ˈndaandye cwilˈueena ndaatsuuˈ tsondyeena, cjooˈ nˈomˈyoˈ na calˈueˈyoˈ ndaatsuu ñequiiˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu, cha cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nntsanajnda̱ˈyoˈ na laxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 Mint most született csecsemõk, a tiszta, hamisítatlan tej után vágyakozzatok, hogy azon növekedjetek;


Sa̱a̱ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ macaⁿnaˈ na caljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê chaˈcwijom na njoom na wjaa nchˈiooˈ tsˈoom. Tintjeiˈndyoˈ na ntyjaaˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom naya na jnda̱ jndyeˈyoˈ na mañequiaanaˈ na cwiluiˈnˈmaaⁿndyoˈ. Juu ñˈoomˈñeeⁿ cwitˈomnaˈ chaˈwaa tsjoomnancue ndoˈ ja Pablo majuunaˈ mañequiaya nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Ha ugyan megmaradtok a hitben alaposan és erõsen, és el nem távoztok az evangyéliom reménységétõl, a melyet hallottatok, a mely hirdettetett minden teremtménynek az ég alatt; a melynek lettem én, Pál, szolgájává.


Sa̱a̱ tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ nnoom, tso: “Ta, caˈndiiˈyaˈ juunaˈ meiiⁿ cweˈ chuwaa hasta na jnda̱ ˈña̱a̱ⁿ ndiocheⁿ xˈeenaˈ ndoˈ nntio̱o̱ⁿ tsˈo toˈ. 	 Az pedig felelvén, monda néki: Uram, hagyj békét néki még ez esztendõben, míg köröskörül megkapálom és megtrágyázom:


Ee matso Moisés: “Catseitˈmaaⁿˈndyuˈ tsotyeˈ ñˈeⁿ tsoˈndyoˈ”, ndoˈ mati matsoom: “ˈÑeeⁿ juu na matso ñˈoomwiˈ nacjooˈ tsotye oo tsondyee, calaˈcueeˈ nnˈaⁿ juu.” 	 Mert Mózes azt mondotta: Tiszteld atyádat és anyádat. És: A ki atyját vagy anyját szidalmazza, halállal haljon meg.


¿Yuu waa jeˈ na nnda̱a̱ nntseisˈañe cheⁿnquii tsˈaⁿ? Tquia jnda̱ tquieˈnaˈ joˈ. ¿Chiuu na ljoˈ? ¿Aa ee cwilaˈcanda̱a̱ˈndyo̱ ljoˈ na matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés? Meiⁿchjoo nchii joˈ, tomti ee na cwilaˈyuˈya cwii nˈo̱o̱ⁿya ñequio Jesucristo. 	 Hol van tehát a dicsekedés? Kirekesztetett. Mely törvény által? A cselekedeteké által? Nem; hanem a hit törvénye által.


Calaˈjnda̱ˈyoˈ na nntsawiˈnaⁿˈyoˈ na nlˈaˈyoˈ chaˈtso yuu na macjaaweeˈ ntyjii Ta Jesús ñˈeⁿndyoˈ. 	 Meggondolván, mi legyen kedves az Úrnak.


Nntsˈaacheⁿnaˈ na ˈu xcwe mañequiaaˈ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ ticateijndeiinaˈ tsaⁿˈñeeⁿ na nncjaanajneiⁿ na matseiyoomˈm. 	 Mert jóllehet, te szépen mondasz áldást, de más nem épül abból.


Joˈ joˈ jlaˈntjoomndye nnˈaⁿ chom tachˈeⁿ, tyomeindyuaandyena ndiocheⁿ nacañoomˈ chom. Ndoˈ mati Pedro tjacjom quiiˈntaaⁿna. 	 És mikor tüzet gerjesztettek az udvar közepén, és õk együtt leültek, Péter is leüle õ velök.


Quia na nntjomˈyoˈ nmeiⁿˈ nncjuˈnaaⁿñenaˈ na nntjeiˈyuuˈndyoˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 De ebbõl néktek lesz tanúbizonyságotok.


’Ja tjaaˈnaⁿ ñomtiuu tseixmaⁿya. Mañequiaya na calaˈxmaⁿˈyoˈ juunaˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Juu na mañequia na cwicandaˈyoˈ tˈmaⁿti tseixmaⁿnaˈ, nchiiti juu na tjaa ñomtiuu cˈom nnˈaⁿ na mañequiaa tsjoomnancue. Tiñeˈquiandyoˈ na nntseiñˈeeⁿˈñenaˈ nˈomˈyoˈ ljoˈ cwii nntjomˈyoˈ meiⁿ tilaˈcatyuendyoˈ. 	 Békességet hagyok néktek; az én békességemet adom néktek: nem úgy adom én néktek, a mint a világ adja. Ne nyugtalankodjék a ti szívetek, se ne féljen!


Ntyˈiaaˈ Jesús nda̱a̱yâ, tsoom: —Tijoom canda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñe cheⁿnquii tsˈaⁿ. Sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ. 	 Jézus pedig rájuk tekintvén, monda nékik: Embereknél ez lehetetlen, de Istennél minden lehetséges.


Ncˈeeⁿ caxueenaˈ chaˈna colo na matseixmaⁿ sˈom wee quia na jeˈndyo jluiˈnaˈ naquiiˈ chom, ndoˈ seiljuˈya tsˈaⁿ juunaˈ. Ndoˈ cˈuaa na matseineiiⁿ chaˈcwijom cˈuaa quia na cwicwjeeˈ jndaa. 	 És a lábai hasonlók valának az izzó fényû érczhez, mintha kemenczében tüzesedtek volna meg; a szava pedig olyan, mint a sok vizek zúgása.


Tsaⁿcaluaˈñeeⁿ waa cwiicheⁿ xueⁿˈeⁿ na jñoom Elimas. Jom ñeˈcatseitsaaⁿˈñê naⁿˈñeeⁿ na tacalaˈneiⁿna nnom tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom ndoˈ seijneiⁿ na tintseiñˈoomˈñe tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ naⁿˈñeeⁿ, ee ticalˈue tsˈoom na nntseiyuˈ juu. 	 Elimás, az ördöngõs azonban (mert így magyaráztatik az õ neve) ellenkezik vala velök, igyekezvén a tiszttartót elfordítani a hittõl.


Quia joˈ ˈo nnˈaⁿ na tia nnˈaⁿndyoˈ, xeⁿ manquiuˈyoˈ na nñeˈquiaˈyoˈ ˈnaⁿ na ya nda̱a̱ ndaˈyoˈ, majndeiiticheⁿ nquii Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee nñequiaaⁿ ˈnaⁿ na yaticheⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwitaⁿ nnoom. 	 Ha azért ti gonosz létetekre tudtok a ti fiaitoknak jó ajándékokat adni, mennyivel inkább ád a ti mennyei Atyátok jókat azoknak, a kik kérnek tõle?!


Tsˈaⁿ na matseiyuˈya tsˈom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, majndaaˈya ntyjii na nloˈñom ljoˈ na macantyjaaˈ tsˈom jo nnoom. Ndoˈ mati maniom ˈnaⁿ meiiⁿ na tyoontyˈiaa nda̱a̱ya. 	 A hit pedig a reménylett dolgoknak valósága, és a nem látott dolgokról való meggyõzõdés.


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —¿Yuu waa na maˈmo̱ⁿnaˈ na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ? Sa̱a̱ joona jlaˈcatyuendyena ndoˈ tjaaweeˈ nˈomna. Tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: —¿ˈÑeeⁿ cwiluiiñe tsaⁿmˈaaⁿ na matsa̱ˈntjoom meiiⁿ jndye, meiiⁿ ndaaluee ndoˈ cwilaˈcanda̱naˈ ñˈoom na matsoom? 	 És monda nékik: Hol van a ti hitetek? És félelemmel csodálkoznak vala, mondván egymásnak: Ugyan ki ez, hogy a szeleknek is, a víznek is parancsol, és engednek néki?


We nnˈaⁿ mˈaⁿ jo jnda̱a̱ na cwilˈa tsˈiaaⁿ, cwii tsaⁿˈñeeⁿ wjaañˈoomnaˈ jom na mˈaaⁿya, ndoˈ cwiicheⁿ maˈndiinaˈ. 	 Ketten lesznek a mezõn; az egyik felvétetik, és a másik elhagyatik.


mantyjiˈ na tyontyjo̱ nnˈaⁿ ja ndoˈ nawiˈ na tyowino̱o̱ⁿ. Mantyjiˈ chiuu tjo̱ⁿ tsjoom Antioquía, Iconio ndoˈ Listra, taˈwiˈ nnˈaⁿ ja joˈ joˈ. Sa̱a̱ seicandyaañe Tyˈo̱o̱tsˈom ja cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso nmeiⁿˈ. 	 Üldöztetéseimet, szenvedéseimet, a melyek rajtam estek Antiókhiában, Ikóniumban, Listrában: minémû üldöztetéseket szenvedtem! de mindezekbõl megszabadított engem az Úr.


Sa̱a̱ ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈ na jnda ntyjiiya ˈo, cjaanjoomˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na jaachˈee xuee tyoñequia apóstoles cwentaaˈ Ta Jesucristo, 	 Ti azonban, szeretteim, emlékezzetek meg azokról a beszédekrõl, a melyeket a mi Urunk Jézus Krisztus apostolai mondottak.


Tyˈena ta na jndyu Olivos ndyeyu yuu na meintyjeeˈ watsˈom tˈmaⁿ. Joˈ joˈ tjacjoo Jesús. Ndoˈ Pedro ñˈeⁿ Jacobo, ñˈeⁿ Juan ñˈeⁿ Andrés tyˈentyjaaˈna jom cha nnda̱a̱ nlaˈneiⁿna ñˈeⁿñê na ñenquieena. Taˈxˈeena nnoom, jluena: 	 Mikor pedig az olajfák hegyén ül vala, a templom átellenében, megkérdezék õt magukban Péter, Jakab, János és András:


Ee ticanda̱a̱ˈñˈeⁿ cwilaˈno̱o̱ⁿˈâ ndoˈ mati quia nlaˈno̱o̱ⁿñˈa̱a̱yâ ñˈoomˈm na cwiñequiaayâ, 	 Mert rész szerint van bennünk az ismeret, rész szerint a prófétálás:


Quia joˈ tja Jacob ndyuaa Egipto. Joˈ joˈ mˈaaⁿ ndoˈ tueeⁿˈeⁿ ndoˈ mati joˈ joˈ tja̱ ntseinaaⁿ, joo welooya na ñetˈom teiyo. 	 Leméne azért Jákób Égyiptomba, és meghala õ és a mi atyáink;


Tsoom nnom Jesús: —Xeⁿ mayuuˈcheⁿ cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, cwa cjuˈndyuˈ jo nacje. Ee luaa matso ñˈoom ˈnaaⁿˈaⁿ: Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nñequiaaⁿ ˈu luee ángeles cwentaaⁿˈaⁿ na calˈana cwenta ˈu. Ndoˈ nntyjeeˈ lueena ˈu cha tincjaacañjom ljo̱ˈ ncˈeˈ. 	 És monda néki: Ha Isten fia vagy, vesd alá magadat; mert meg van írva: Az õ angyalainak parancsol felõled, és kézen hordoznak téged, hogy meg ne üsd lábadat a kõbe.


Ncˈe na mañequiaya ñˈoom nayawaañe joˈ na wiˈ matjo̱ⁿ, ndoˈ jnaaⁿˈ joˈ na chuˈtyeⁿndyo̱ ñˈeⁿ lˈuaancjo chaˈxjeⁿ cwii tsˈaⁿ na tˈmaⁿ jnaaⁿˈ, sa̱a̱ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom xocanda̱a̱ nlaˈtyeⁿ nnˈaⁿ juunaˈ. 	 A melyért, mint egy gonosztevõ, szenvedek mind a fogságig; de az Istennek beszéde nincs bilincsbe verve.


¿Ljoˈ ñeˈcatso ñˈoom na matseineiiⁿ luaaˈ na nlˈua̱a̱ya jom sa̱a̱ xocaliuuya jom? Ndoˈ na matsoom yuu na wjaⁿ jaa xocanda̱a̱ nntsquia̱caño̱o̱ⁿya jom. 	 Micsoda beszéd ez, a melyet monda: Kerestek majd engem, és nem találtok meg; és a hol én vagyok, ti nem jöhettek oda?


Tyomˈaaⁿ Jesús cwii joo na matseineiiⁿ nnom Tsotyeeⁿ. Quia na jnda̱ jnda̱ seineiiⁿ, cwiindye joo nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, tso nnoom: —Ta, caˈmo̱ⁿˈ nda̱a̱yâ chiuu nlana̱a̱ⁿyâ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, chaˈxjeⁿ na tˈmo̱ⁿ Juan nda̱a̱ nnˈaⁿ na tyolaˈjomndye ñˈeⁿñê. 	 És lõn, mikor õ imádkozék egy helyen, minekutána elvégezte, monda néki egy az õ tanítványai közül: Uram, taníts minket imádkozni, miképen János is tanította az õ tanítványait.


Sa̱a̱ cwantindye joona tyoluena: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ macwjeeⁿˈeⁿ naⁿjndii naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ cweˈ ncˈe na matseixmaaⁿ najndeii tsaⁿjndiitquiee Beelzebú. 	 Némelyek pedig azok közül mondának: A Belzebúb által, az ördögök fejedelme által ûzi ki az ördögöket.


Cwii cwiindyoˈ cwicandaˈyoˈ cwii nnom na nnda̱a̱ nlˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Chaˈxjeⁿ machˈee cwii tsˈaⁿ na mato̱ⁿˈ tsˈiaaⁿ, joˈ cwilˈueeˈndyoˈyaˈyoˈ jndye nnom naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 ki amint kegyelmi ajándékot kapott, [úgy] sáfárkodjatok azzal egymásnak, mint Isten sokféle kegyelmének jó sáfárai;


Joo naⁿˈñeeⁿ tyˈeñetina. Tquiena tsjoom Troas. Joˈ joˈ tyomeiˈndooˈna Pablo ñˈeⁿ ja Lucas. 	 Ezek elõremenvén, megvárának minket Troásban.


Juu tsˈaⁿ na jnda̱ jluiˈ naⁿjndii naquiiˈ tsˈom, tyochˈee tyˈoo nnom Jesús na quiaa tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoomˈ na nñˈeⁿ ñˈeⁿñê, sa̱a̱ sa̱ˈntjom Jesús na caljooˈñê. 	 Kéré pedig õt az az ember, a kibõl az ördögök kimentek, hogy õ vele lehessen; de Jézus elbocsátá õt, mondván:


Quia joˈ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio nnˈaⁿ fariseos to̱ˈna na tiya nquiuna ñˈeⁿñê. Tyolaˈtiuuna naquiiˈ nˈomna: “¿ˈÑeeⁿ cwiluiiñe tsaⁿmˈaaⁿˈ na tiˈmaaⁿˈ tsˈoom na matseineiⁿ ñˈoom na wjaanaˈ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom?” 	 írástudók pedig és a farizeusok elkezdének tanakodni, mondván: Kicsoda ez, a ki [ily] káromlást szól? Ki bocsáthatja meg a bûnt, hanemha egyedül az Isten?


Sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ seinchoomˈm ticwii cwii nnom nmeiⁿˈ naquiiˈ seiiˈ tsˈaⁿ chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈoom. 	 Most pedig az Isten elhelyezte a tagokat a testben egyenként mindeniket, a mint akarta.


tintjeiⁿñe ñˈeⁿ ncˈiaaˈ, nchii ñequiiˈcheⁿ na mˈaaⁿˈ tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ nquii, nchii ntyja ntyja matseiwˈii. 	 Nem cselekszik éktelenül, nem keresi a maga hasznát, nem gerjed haragra, nem rójja fel a gonoszt,


Ncˈe na matseixmaⁿya tsˈaⁿ na matseiyuˈa ñˈeⁿ Jesucristo, joˈ chii mˈaaⁿˈtyeⁿ tsˈo̱o̱ⁿ na tjaaˈnaⁿ cwii nnom ˈnaⁿ na tiljuˈ matseixmaⁿnaˈ. Sa̱a̱ xeⁿ na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na matseitiuu na niom ˈnaⁿ na tiljuˈ, cantyja ˈnaaⁿˈ nquii tsaⁿˈñeeⁿ machˈeenaˈ na tiljuˈnaˈ. 	 Tudom és meg vagyok gyõzõdve az Úr Jézusban, hogy semmi sem tisztátalan önmagában: hanem bármi annak tisztátalan, a ki tisztátalannak tartja.


Tˈo̱ Pilato nda̱a̱na, matsoom: —Cantyja na jnda̱ seiljeiya, mantyjati joˈndyo. 	 Felele Pilátus: A mit megírtam, megírtam.


Chaˈna tjaqueⁿˈeⁿ cwii tsjoom chjoo, jluiˈnom qui nnˈaⁿ na cho tycu lepra, tquia tyˈemeiˈntyjeeˈna. 	 És mikor egy faluba beméne, jöve elébe tíz bélpoklos férfi, kik távol megállának:


Tilaˈqueeⁿ nˈomˈyoˈ sˈom. Caljoya nˈomˈyoˈ cwanti na cwileiñˈomˈtiˈyoˈ. Ee manquiiti Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ tsoom: “Tijoom nntseitjo̱o̱ na nñequiaya na macaⁿnaˈ ˈu. Tijoom ˈndiya ˈu.” 	 Fösvénység nélkül való legyen a magatok viselete; elégedjetek meg azzal, a mitek van; mert Õ mondotta: Nem hagylak el, sem el nem távozom tõled;


Matso Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na jndyendye: —Chjootindyo cwii mˈaaⁿtya̱ ñˈeⁿndyoˈ. Ndoˈ nda̱nquia nncjo̱lcwa̱ˈnndaˈa na mˈaaⁿ nqueⁿ na jñoom ja na mˈaⁿˈyoˈ. 	 Monda azért nékik Jézus: Egy kevés ideig még veletek vagyok, és majd ahhoz megyek, a ki elküldött engem.


Cjaañjoomˈya nˈomˈyoˈ ncuee na ñejndyocaanaˈ, quia na to̱ˈyoˈ na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, tyolaˈquiiyaya nˈomˈyoˈ na jeeⁿ wiˈ tyotjomˈyoˈ na laˈxmaⁿˈyoˈ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Emlékezzetek pedig vissza a régebbi napokra, a melyekben, minekutána megvilágosíttattatok, sok szenvedésteljes küzdelmet állottatok ki,


Cwii tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈeⁿ Jesús na meintyjeeˈ joˈ tjeiiⁿˈeⁿ xjo espada ˈnaaⁿˈaⁿ. Tioom juunaˈ mosooˈ nquii tyee na cwiluiitquieñe. Jno̱ⁿ tsuaˈqui. 	 De egy az ott állók közül az õ szablyáját kivonván, a fõpap szolgájához csapa, és levágá annak fülét.


ndoˈ na cˈomxcondyoˈ chaˈcwijom tsˈaⁿ na macwee liaa xco na juu joˈ cwiluiiñenaˈ cantyja na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiwitquiooˈ joˈ quia na machˈee tsˈaⁿ na matyˈiomyanaˈ ndoˈ ljuˈ wjaamˈaaⁿ. 	 És felöltözzétek amaz új embert, mely Isten szerint teremtetett igazságban és valóságos szentségben.


Ndoˈ quia na jnda̱ tquieˈcañom naⁿˈñeeⁿ Jesús, jluena nnoom: —Juan tsaⁿ na matseitsˈoomñe nnˈaⁿ, jom jñoom jâ na mˈaaⁿˈ na cataˈxˈa̱a̱yâ njomˈ: “¿Aa ˈu cwiluiindyuˈ nquii na nncwjeeˈcañoom tsjoomnancue, oo aa nncwindo̱o̱ˈâ cwiicheⁿ?” 	 kor azért azok a férfiak hozzámentek, mondának: Keresztelõ János küldött minket te hozzád, mondván: Te vagy-é az, a ki eljövendõ [vala,] vagy mást várjunk?


Tîcwantjo̱ⁿya na tyoñequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ, ndoˈ ncˈe na ljoˈ ¿aa machˈeenaˈ ndooˈ nquiuˈyoˈ na jeeⁿ seitjo̱o̱ndyo̱ nda̱a̱ˈyoˈ na tjuˈndyo̱cja̱ cha nluiitˈmaⁿndyoˈ ˈo? 	 Avagy vétkeztem-é, mikor magamat megaláztam, hogy ti felmagasztaltassatok, hogy ingyen hírdettem néktek az Isten evangyéliomát?


sa̱a̱ taticaliuna seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈaⁿ. Tquiolcweeˈna, tyoluena na mati tcoˈnaˈ ángeles nda̱a̱na na jlue yoˈñeeⁿ nda̱a̱na na jom wanoomˈm. 	 mikor nem találták az õ testét, [haza] jöttek, mondván, hogy angyalok jelenését is látták, kik azt mondják, hogy õ él.


Chaˈna ñˈoom na cwiluena: “Tiñeˈquiuˈ luaaˈ. ˈNaⁿwaaˈ ticwanaaⁿ na nlquiˈ meiⁿ tileiñˈoomˈ”. 	 Ne fogd meg, meg se kóstold, még csak ne is illesd.


—Ñjaaⁿ mˈaaⁿ cwii tyochjoo na maleiñˈoom ˈom taⁿˈ tyooˈ na tuiinaˈ ñequio jnda̱a̱tyooˈ lqueeⁿ cebada ñˈeⁿ we catscaa chjoo na jnda̱ jneiiⁿ sa̱a̱ ¿cwaaⁿ nnda̱a̱ˈ nmeiⁿˈ na jndyendye nnˈaⁿ? 	 Van itt egy gyermek, a kinek van öt árpa kenyere és két hala; de mi az ennyinek?


Joˈ chii ˈo, calˈueˈyoˈ cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ntoˈñoomˈyoˈ chaˈtso ˈnaⁿmeiⁿˈ. 	 Csak keressétek az Isten országát, és ezek mind megadatnak néktek.


Sa̱a̱ ntˈomndye joona tyˈentyjaaˈna nnˈaⁿ fariseos. Tyoluena chiuu ntyˈiaana na sˈaa Jesús. 	 De némelyek azok közül elmenének a farizeusokhoz, és elbeszélék nékik, a miket Jézus cselekedett vala.


ee quia mañequiaa Ta Jesús jaa, luaaˈ machˈeeⁿ cha ntsaalaˈno̱o̱ⁿˈa ndoˈ cha ticaⁿnaˈ na nntˈueeⁿ jaa chaˈxjeⁿ nntˈueeⁿ nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue. 	 De mikor ítéltetünk, az Úrtól taníttatunk, hogy a világgal együtt el ne kárhoztassunk.


Jacobo ñequio tyjeeⁿ Juan, ntseinda Zebedeo, joona seicajñoom Boanerges, ñˈoomwaaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na jeeⁿ chona ndyueena, 	 És Jakabot a Zebedeus fiát és Jánost a Jakab testvérét; és Boanerges nevet ada nékik, a mely azt teszi: mennydörgés fiai;


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, luaa waa na ñeˈcatsjo̱o̱ya: Jnda̱ teitsio̱o̱ˈ xuee na nncwjeeˈnndaˈ Cristo. Ncˈe na ljoˈ joo nnˈaⁿ na jnda̱ tˈunco, cˈomna chaˈcwijom tjaaˈnaⁿ lcuuna, tjaaˈnaⁿ sˈaana. 	 Ezt pedig azért mondom, atyámfiai, mert az idõ rövidre van szabva ezentúl, azért a kiknek van is feleségök, úgy legyenek, mintha nem volna.


Tyomˈaⁿ ntˈom nnˈaⁿ naquiiˈ tsjoomˈñeeⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ epicúreos ndoˈ tyomˈaⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilajomndye ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ estoicos. To̱ˈ naⁿˈñeeⁿ na cwilaˈneiⁿna ñˈeⁿ Pablo. Ntˈomndye joona jluena: —¿Ljoˈ ñˈoom matseineiⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ na jeeⁿ jndye ñˈoom ntyjeeⁿ? Ndoˈ ntˈomndyena jluena: —Ndooˈ ntyjii matseineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿ ntyˈo̱o̱tsˈom xcondye. Luaaˈ jluena ee tyotseineiⁿ Pablo nda̱a̱na cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús ndoˈ cantyja na nncwandoˈxco tsˈaⁿ xeⁿ jnda̱ tueˈ. 	 Némelyek pedig az epikureus és stoikus filozófusok közül összeakadtak õ vele. És némelyek mondának: Mit akarhat ez a csacsogó mondani? Mások meg: Idegen istenségek hirdetõjének látszik. Mivelhogy a Jézust és a feltámadást hirdeti vala nékik.


Quia joˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, taˈxˈeena nnoom, jluena: —Nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, cwitˈmo̱o̱ⁿna na macaⁿnaˈ na cwjeeˈjndyee Elías. Ñeˈcandya̱a̱yâ ¿chiuu na luaaˈ cwitˈmo̱o̱ⁿna? 	 És megkérdezék õt az õ tanítványai, mondván: Miért mondják tehát az írástudók, hogy elõbb Illésnek kell eljõnie?


Tyoñequiaaⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tyoˈmo̱o̱ⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesucristo. Tˈmaⁿ waa na tjuˈnaaⁿñenaˈ na tyotseineiiⁿ. Meiⁿcwii tjaa ˈñeeⁿ seitsaaⁿˈñe jom. 	 Prédikálván az Istennek országát és tanítván az Úr Jézus Krisztus felõl való dolgokat teljes bátorsággal, minden tiltás nélkül.


Yuu tijoom cwje canti meiⁿ na nnduuˈ chom. 	 A hol az õ férgök meg nem hal, és tüzök el nem aluszik.


Juu na mˈaaⁿ Cristo na candyaˈ tsˈoom jâ cwiluiiñenaˈ cwii na matsa̱ˈntjomnaˈ ee nquiuuyaayâ na tueeⁿˈeⁿ cwentaa chaˈtsondye nnˈaⁿ, joˈ chii chaˈtsondyo̱ cwiluiindyo̱ lˈoo. 	 Mert a Krisztusnak szerelme szorongat minket,


Jnda̱ na tquiena na mˈaaⁿ, jluena nnoom: —Maestro, nquiuuyâ na maxjeⁿ ñˈoom na mayuuˈ matseiˈneiⁿˈ ndoˈ ñecwii xjeⁿ macheˈ ñequio meiⁿnquia nnˈaⁿ ee titseiñˈoomˈndyuˈ ljoˈ waa na cwiluiindyena. Mayuuˈ ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ natooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. ¿Aa matsa̱ˈntjomnaˈ na nntio̱o̱ⁿya tsˈiaaⁿnda̱a̱ya nnom César, oo aa ticatsa̱ˈntjomnaˈ? ¿Aa laxmaaⁿya na catio̱o̱ⁿya joˈ oo aa ticalaxmaaⁿya? 	 Azok pedig odamenvén, mondának néki: Mester, tudjuk hogy igaz vagy és nem gondolsz senkivel; mert nem tekintesz emberek személyére, hanem igazság szerint tanítod az Istennek útját. Szabad-é a császárnak adót fizetni vagy nem? Fizessünk-é vagy ne fizessünk?


Matsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —¿Aa tjaquieeˈ Espíritu Santo naquiiˈ nˈomˈyoˈ quia na jlayuˈyoˈ? Jluena nnoom: —Tjaaˈnaⁿ. Meiⁿchjoo tyoondya̱a̱yâ aa mˈaaⁿ Espíritu Santo. 	 Monda nékik: Vajjon vettetek-é Szent Lelket, minekutána hivõkké lettetek? Azok pedig mondának néki: Sõt inkább azt sem hallottuk, hogy ha vagyon-é Szent Lélek.


Quia na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, luaa canduˈyoˈ: Tsotya̱a̱yâ na mˈaaⁿˈ cañoomˈluee, ñequiiˈcheⁿ catseitˈmaaⁿˈñenaˈ xueˈ. 	 Ti azért így imádkozzatok: Mi Atyánk, ki vagy a mennyekben, szenteltessék meg a te neved;


Quia na ntyˈiaaˈ patromˈñeeⁿ na meiⁿcwii tsjo̱ˈñjeeⁿ tîcanda̱a̱ nntiom mosoomˈm, quia joˈ sa̱ˈntjoom na nleilˈuañe tsaⁿˈñeeⁿ na nncjaaquieeˈñe na nndiˈntjomtyeⁿ, ndoˈ mati scuuˈ tsaⁿˈñeeⁿ ñequio ndana ñequio chaˈtso ˈnaaⁿna, cha nncˈiooˈñe na chujnaⁿ. 	 Nem tudván pedig fizetni, parancsolá annak ura, hogy adják el azt, és a feleségét és gyermekeit, és mindenét, a mije vala, és fizessenek.


Ndoˈ natia na cwilˈana nntseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ ndoˈ xocañjomti tsˈo̱o̱ⁿya jnaaⁿna. 	 Mert megkegyelmezek álnokságaiknak, és az õ bûneikrõl és gonoszságaikról meg nem emlékezem.


ˈO nnˈaⁿ tsjoom Capernaum, ¿aa ndyaˈ cwilatiuuˈyoˈ na cañoomˈlueecheⁿ nntseiwendyenaˈ ˈo, cweˈ ee na jndye tsˈiaaⁿ sˈaaya quiiˈntaaⁿˈyoˈ? Maxjeⁿ nntiom Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo yuu na njoomticheⁿ na macoˈwiˈnaˈ nnˈaⁿ. 	 És te Kapernaum, mely mind az égig felmagasztaltattál, a pokolig fogsz lealáztatni.


Calˈaˈyoˈ naya ndyeñeeⁿˈ, quia joˈ mˈmo̱ⁿnaˈ na ljuˈ cwiluiindyoˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ. 	 Csak adjátok alamizsnául a mi benne van; és minden tiszta lesz néktek.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, calaˈljeiiˈndyoˈ chaˈxjeⁿ na matsˈaa. Ndoˈ mati queⁿˈyoˈ cwenta cwaaⁿ ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈljeiiˈndye chaˈxjeⁿ na cwilˈaayâ, caluiiˈndyoˈ joona. 	 Legyetek én követõim, atyámfiai, és figyeljetek azokra, a kik úgy járnak, a miképen mi néktek példátok vagyunk.


Mantyjiiya chiuu waa na mˈaⁿˈyoˈ ndoˈ na majoˈto cwicˈeⁿˈyoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na matsa̱ˈntjom tsaⁿjndii. Ntyjiiya na tyeⁿ cwileiˈñˈomˈyoˈ xueya ndoˈ tyootjeiˈndyoˈ cantyja na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ meiiⁿ na xcwe quiiˈ tsjomˈyoˈ jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ tiˈxˈiaaˈyoˈ Antipas. Jom ñequio na xcweeˈ tsˈoom tyocwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nnom tsaⁿjndii na maxjeⁿ macˈeⁿ joˈ joˈ. 	 Tudom a te dolgaidat, és hogy hol lakol, a hol a Sátán királyiszéke van; és az én nevemet megtartod, és az én hitemet nem tagadtad meg Antipásnak, az én hû bizonyságomnak napjaiban sem, a ki megöleték nálatok, a hol a Sátán lakik.


Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na tyeⁿ cwiljooˈñe cantyja ˈnaⁿya hasta na macanda̱, tsaⁿˈñeeⁿ nluiˈnˈmaaⁿñê. 	 De a ki mindvégig állhatatos marad, az idvezül.


Jndyocue Espíritu Santo nacjoomˈm chaˈcwijom catuˈ. Ndoˈ teicˈuaa na seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cañoomˈluee, matso: —ˈU cwiluiindyuˈ Jndaaya na candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya. Jeeⁿ neiⁿya ˈu. 	 És leszálla õ reá a Szent Lélek testi ábrázatban mint egy galamb, és szózat lõn mennybõl, ezt mondván: Te vagy amaz én szerelmes Fiam, te benned gyönyörködöm!


’Tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿtya na ñequiiˈcheⁿ tyocweⁿ liaa na jeeⁿ ya ndoˈ jndanaˈ na tuiinaˈ ñˈeⁿ tsaⁿ lino. Ndoˈ ˈio ndii ˈio tyocwaaⁿˈaⁿ nantquie na yaticheⁿ. 	 Vala pedig egy gazdag ember, és öltözik vala bíborba és patyolatba, mindennap dúsan vigadozván:


Ee jâ tijoom jndaa caˈndya̱a̱yâ na nlana̱a̱ⁿyâ ljoˈ na ñentyˈiaayâ na tyochˈee Jesús ndoˈ na tyondya̱a̱yâ na tyotseineiiⁿ. 	 Mert nem tehetjük, hogy a miket láttunk és hallottunk, azokat ne szóljuk.


Mati ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés malaaˈtiˈ tyolaˈjnaaⁿˈna jom. Jluena: —Jeeⁿ ya ñetjeiˈnˈmaaⁿñe tsaⁿmˈaaⁿˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ sa̱a̱ tileicanda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñe cheⁿnqueⁿ. 	 Hasonlóképen pedig a fõpapok is, csúfolodván egymás között, az írástudókkal együtt mondják vala: Másokat megtartott, magát nem bírja megtartani.


Joˈ chii tintseityuiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cweˈ jndaaˈ cwii nnom nantquie na macwaˈ. Mayuuˈ chaˈtso nnom nantquie ljuˈ laˈxmaⁿnaˈ, sa̱a̱ tia matseixmaⁿˈ xeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ cwii nnom na macwaˈ matseiˈndaaˈnaˈ ntyjii cwii xˈiaˈ na matseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ne rontsd le az ételért az Isten munkáját. Minden tiszta ugyan, de rossz annak az embernek, a ki botránkozással eszi.


Ndoˈ xeⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tjaaˈnaⁿ tsˈaⁿ na nnda̱a̱ ntseiteincooˈ ñˈoomˈñeeⁿ, yati na tintseineiⁿ ñˈoom na tjachuiiˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Cweˈ naquiiˈ tsˈom nquii catseineiⁿ ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ha pedig nincsen magyarázó, hallgasson a gyülekezetben; hanem magának szóljon és az Istennek.


Tsoti Pedro: —Quia joˈ chaˈtsondyoˈ ˈo nnˈaⁿ Israel calaˈno̱ⁿˈyoˈ na mayuuˈ na juu Jesús na tyˈiomˈyoˈ tsˈoomˈnaaⁿ, tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na Ta jom na matsa̱ˈntjoom jaa ndoˈ na Cristo jom na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa. 	 Bizonynyal tudja meg azért Izráelnek egész háza, hogy Úrrá és Krisztussá tette õt az Isten, azt a Jézust, a kit ti megfeszítettetek.


Jluena: —Tsaⁿmˈaaⁿ cwiluiiñê Rey na matsa̱ˈntjoom jaa. Macwjeˈcañoom ñequio xueeˈ nquii na tjacantyja cwiluii tˈmaⁿñe. Jom catioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ cañoomˈluee. Cwiljoya tsˈoom ñequio nnˈaⁿ. Catseitˈmaaⁿˈñenaˈ nqueⁿ na mˈaaⁿ nandyeticheⁿ. 	 Mondván: Áldott a Király, ki jõ az Úrnak nevében! Békesség a mennyben, és dicsõség a magasságban!


Joo yolcumˈaⁿˈ tyocañˈeeⁿna ñˈeⁿ Jesús quia ñetˈoom tsˈo̱ndaa Galilea. Tyondyeˈntjomna nnoom. Ndoˈ mati joˈ joˈ meintyjeeˈ jndye ntˈomcheⁿ yolcu na jnaⁿ Galilea na ñencwi tquiowana Jerusalén ñˈeⁿ Jesús. 	 A kik, mikor Galileában vala, akkor is követték vala õt, és szolgálnak vala néki; és sok más asszony, a kik vele mentek vala fel Jeruzsálembe.


’Candyeˈyoˈ ntsjo̱o̱, cwilˈueeˈndyoˈ ˈnaⁿˈyoˈ na niom tsjoomnancue na quio nlaˈjndyeendyoˈ nnˈaⁿ na nljoya ñˈoom ñˈendyoˈ. Quia joˈ quia na nntycwii ˈnaⁿˈyoˈ joˈ, mˈaⁿ ˈñeeⁿ nntoˈñoom ˈo jo nandye cañoomˈluee. 	 Én is mondom néktek, szerezzetek magatoknak barátokat a hamis mammonból, hogy mikor meghaltok, befogadjanak benneteket az örök hajlékokba.


Joˈ chii tˈuena naⁿˈñeeⁿ. Tioomna joo wˈaancjo. 	 És ráveték kezöket az apostolokra, és a közönséges tömlöczbe tevék õket.


Quia joˈ tso Jesús: —Caˈndyeˈyoˈ na quiontyjaaˈ yonchˈu ja. Tilantycwiˈyoˈ joona, ee matseijomnaˈ joona chaˈna nnˈaⁿ na cwiñeˈquiandye na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈom. 	 Jézus pedig monda: Hagyjatok békét e kis gyermekeknek, és ne tiltsátok meg nekik, hogy hozzám jõjjenek; mert ilyeneké a mennyeknek országa.


Ndoˈ tso Jesús nda̱a̱na: —Tilacatyuendyoˈ. Catsaˈyoˈ, tsalacandiiˈyoˈ nnˈaaⁿya na cˈoona tsˈo̱ndaa Galilea. Joˈ joˈ nntyˈiaana ja. 	 Akkor monda nékik Jézus: Ne féljetek; menjetek el, mondjátok meg az én atyámfiainak, hogy menjenek Galileába, és ott meglátnak engem.


Tsoom: —Tyomˈaaⁿya tsjoom Jope. Yocheⁿ na matseina̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom waa na tcoˈnaˈ no̱o̱ⁿya. Ntyˈiaya cwii ˈnaⁿ chaˈcwijom cwii liaa tscaˈndyuˈ tmeiⁿ na chuˈtyeⁿ ñequiee nquinaˈ. Cañoomˈluee jnaⁿnaˈ, tioonaˈ xjeⁿ yuu na mˈaaⁿya. 	 Én Joppé városában imádkozám; és láték elragadtatásban egy látást, valami alászálló edényt, mint egy nagy lepedõt, négy sarkánál fogva leeresztve az égbõl; és egészen hozzám szálla:


Ee chaˈtsondyeñˈeⁿ nnˈaⁿ tjom laˈxmaⁿna jnaⁿ, ndoˈ meiⁿcwii ticuaa cantyja ˈnaaⁿna na nlquiena jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nncwjiˈnˈmaaⁿñê añmaaⁿna. 	 Mert mindnyájan vétkeztek, és szûkölködnek az Isten dicsõsége nélkül.


Nquii tiˈnnˈaaⁿya Tíquico na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, nntseicañeeⁿ ˈo cantyja ˈnaⁿya. Jeeⁿ xcweeˈ tsˈoom na mateijneiⁿ ja na mandiˈntjoom nnom Ta Jesús. 	 Minden én dolgaimat megismerteti veletek Tikhikus, a szeretett atyafi és hív szolga és szolgatárs az Úrban;


Ndoˈ jeˈ jeˈ ˈu Ta, queⁿˈ cwenta ñˈoom wiˈ na jndeiˈnaˈ na cwiluena nda̱a̱yâ, ndoˈ cateijndeiˈ jâ na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿyâ njomˈ na calana̱a̱ⁿyâ ñˈoom naya ˈnaⁿˈ ñequio na tˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Most azért, Urunk, tekints az õ fenyegetéseikre: és adjad a te szolgáidnak, hogy teljes bátorsággal szólják a te beszédedet,


Cwii yuscu na mandiˈntjom ljeii jom na wacatyeeⁿ ˈndyoo chom, jeeⁿ nquiee ntyˈiaaˈ nnoom ndoˈ tso: —Mati tsaⁿmˈaaⁿ ñeñˈeeⁿ ñˈeⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 És meglátván õt egy szolgálóleány, a mint a világosságnál ült, szemeit reá vetvén, monda: Ez is õ vele vala!


Luaa matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ: Cˈomˈyoˈ nacje ˈnaaⁿˈ Espíritu quia joˈ tixolaˈcanda̱ˈyoˈ chiuu queeⁿ tsˈom seiiˈyoˈ. 	 Mondom pedig, Lélek szerint járjatok, és a testnek kívánságát véghez ne vigyétek.


Mantyjii chiuu nntsˈaa cha nntoˈñoom nnˈaⁿ ja lˈaana xeⁿ jnda̱ ˈndiinaˈ ja na mosotquiee.” 	 Tudom mit tegyek, hogy mikor a sáfárságtól megfosztatom, befogadjanak engem házaikba.


Ee xjeⁿ na tyooquie ntˈom nnˈaⁿ judíos na jñom Jacobo, tyocwaˈ Pedro ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na nchii judíos. Sa̱a̱ jnda̱ na tquie naⁿˈñeeⁿ, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na macwjiˈñê ee nquiaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilue jndeiˈnaˈ na caluii nacjooˈ tjaaⁿˈ tsˈaⁿ chaˈxjeⁿ cwilˈana ndana na naⁿnom. 	 Mert mielõtt némelyek oda jöttek Jakabtól, a pogányokkal együtt evett; mikor pedig oda jöttek, félrevonult és elkülönítette magát, félvén a körülmetélkedésbõl valóktól.


Quia na nlqueⁿ tsˈaⁿ na quio matseintjaˈndyuˈ ñˈoom nacjoˈ, yocheⁿ na ñjomndyoˈ nato na tsaˈyoˈ na nntjomndyoˈ watsˈiaaⁿ, queⁿndyuˈ na cwaⁿˈyaˈ jom, cha tintsˈaanaˈ na nleiñˈoomtsco̱o̱ˈñê ˈu ñˈeⁿ ñˈoom jo nnom jwe. Ndoˈ jweˈñeeⁿ nñequiaaⁿ cwenta ˈu luee sondaro. Ndoˈ joona nntueeˈnaˈ ˈu wˈaancjo. 	 Mikor pedig a te ellenségeddel a fejedelem elé mégy, igyekezzél az úton megmenekedni tõle, hogy téged ne vonjon a bíró elé, és a bíró át ne adjon téged a poroszlónak és a poroszló a tömlöczbe ne vessen téged.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Ncˈe na ˈo jeeⁿ quieˈ nˈomˈyoˈ, joˈ chii tquiaa Moisés na wanaaⁿ na nntyuiiˈ ljeii ˈnaⁿˈyoˈ ñˈeⁿ lcuuˈyoˈ. Sa̱a̱ nchii laaˈtiˈ teijndaaˈ najndyee. 	 Monda nékik: Mózes a ti szívetek keménysége miatt engedte volt meg néktek, hogy feleségeiteket elbocsássátok; de kezdettõl fogva nem így volt.


Ee Tsotya̱ya lˈue tsˈoom na chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwintyˈiaa ja na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿndyo̱ nntoˈñoomna na ticantycwii na cwitaˈndoˈna. Ndoˈ xuee na macanda̱ ja nñequia na nntaˈndoˈxco joo nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. 	 Az pedig annak az akarata, a ki elküldött engem, hogy mindaz, a ki látja a Fiút és hisz õ benne, örök élete legyen; és én feltámaszszam azt azt utolsó napon.


Ndoˈ cateijndeiˈ Apolos ñˈeⁿ tiˈZenas, tsaⁿ na matseiˈno̱ⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés. Catsaˈ cwanti na nnda̱a̱ nntsaˈ na nnteijndeiˈ joona na nncˈoonquiana ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, cha meiⁿcwii ticatseitjo̱o̱naˈ joona. 	 A törvénytudó Zénást és Apollóst gondosan indítsd útnak, hogy semmiben se legyen fogyatkozásuk.


Ndoˈ quia jndye nnˈaⁿ Israel na luaaˈ, jeeⁿ seiˈndaaˈnaˈ nquiuna. Jluena nnom Pedro ñequio nda̱a̱ ntˈomcheⁿ apóstoles: —ˈO nnˈaaⁿya, ¿chiuu macaⁿnaˈ na calˈaayâ? 	 zeket] pedig mikor hallották, szívökben megkeseredének, és mondának Péternek és a többi apostoloknak: Mit cselekedjünk, atyámfiai, férfiak?


Joˈ chii tyjee sondaro tsˈuaa na chuˈtyeⁿ xuljoo. Mana ˈndyena na tjawjaanaˈ. 	 Akkor a vitézek elvágák a csolnak köteleit, és ki hagyák esni azt.


Jnda̱ seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na seiljeii profeta Isaías, matsonaˈ: Majño̱o̱ⁿñetya̱ya cwii moso ˈnaⁿya na wjaajndyee jo njomˈ. Jom nncwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaⁿˈ, cha mamˈaⁿcˈeendye nnˈaⁿ quia na nncueˈcañoomˈ. 	 A mint meg van írva a prófétáknál: Ímé én elküldöm az én követemet a te orczád elõtt, a ki megkészíti a te útadat elõtted;


Tacˈoomñê ñjaaⁿ, jnda̱ wandoˈxcoom. Cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na seineiiⁿ nda̱a̱ˈyoˈ quia na ndi mˈaaⁿ tsˈo̱ndaa Galilea. 	 Nincs itt, hanem feltámadott: emlékezzetek rá, mint beszélt néktek, még mikor Galileában volt,


Joˈ chii matseijndo̱ˈa nˈomˈyoˈ na calˈueeˈndyoˈ naya na mˈaaⁿya na matseijomnaˈ juunaˈ chaˈna sˈom cajaⁿ na cajndati, quia joˈ nncˈomˈyoˈ na mayuuˈcheⁿ na tyandyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ calˈueendyoˈ liaa canchiiˈ na mˈaaⁿya na nlcweeˈyoˈ, quia joˈ nntseicuˈnaˈ na jnaaⁿˈyoˈ na mˈaⁿˈyoˈ na ñecantseiˈndyoˈ. Ndoˈ calˈueeˈndyoˈ ncheⁿˈ nasei na nncˈoocue nˈomnda̱a̱ˈyoˈ quia joˈ nleitquiooˈyoˈ na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ chiuu waa cantyja na mˈaⁿˈyoˈ. 	 Azt tanácslom néked, hogy végy tõlem tûzben megpróbált aranyat, hogy gazdaggá légy; és fehér ruhákat, hogy öltözeted legyen, és ne láttassék ki a te mezítelenségednek rútsága; és szemgyógyító írral kend meg a te szemeidet, hogy láss.


Ee xeⁿ nmeiiⁿ macwilˈa nnˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱ ja na tjaa jnaⁿ tseixmaⁿya, cwanti na tˈmaⁿti nawiˈ nntjoom naⁿˈñeeⁿ na waa jnaaⁿna. 	 rt ha a zöldelõ fán ezt mívelik, mi esik a száraz [fán?]


chaˈxjeⁿ na waa ñˈoom nda̱a̱ ntyee, tyoˈoona xˈiaa, ˈñeeⁿ nleijnoomˈ na nncjaaquieeˈ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Zacarías teijnoomˈm na nncjaaqueⁿˈeⁿ na nntsˈaaⁿ tsioom suu. Quia joˈ tjaqueⁿˈeⁿ ndoˈ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matseicoom suu. 	 A papi tiszt szokása szerint reá jutott a sor, hogy bemenvén az Úrnak templomába, jó illatot gerjesszen.


Cˈuaa cwilaˈneiⁿna, cwiluena: Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaya na wacatyeeⁿ tio, ñˈeⁿ nquii Catsmaⁿ, macanda̱ joona nquiuna cantyja na cwicaluiˈnˈmaaⁿndyo̱. 	 És kiáltanak nagy szóval, mondván: Az idvesség a mi Istenünké, a ki a királyiszékben ül, és a Bárányé!


Ncˈe na tyolaˈyuˈya nˈom weloo nnˈaⁿ Israel, joˈ chii tjaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyena. 	 rt ezzel szereztek [jó] bizonyságot a régebbiek.


Maxjeⁿ teiyo ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom na nncˈoom Jesús lueeˈyoˈ ee seijndaaˈñê na tuii na ljoˈ. Joˈ na tioˈyoˈ Jesús luee nnˈaⁿ romanos. ˈO lˈaˈyoˈ na tyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ na jlacueeˈna jom. 	 t, a ki Istennek elvégezett tanácsából és rendelésébõl adatott [halálra,] megragadván, gonosz kezeitekkel keresztfára feszítve megölétek:


Ndoˈ mati tjeiˈyuuˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ na sˈaaⁿ ˈnaaⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ, ñequio ntˈomcheⁿ nnom na jeeⁿ tyojaaweeˈ nˈomna, ñequio tsˈiaaⁿ na tixocaluiinaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ najndeii nquii tsˈaⁿ, ñequio cwii nnom tsˈiaaⁿ na cwicandaana na machˈee Espíritu Santo chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈoom. 	 Velök együtt bizonyságot tevén arról az Isten, jelekkel meg csodákkal és sokféle erõkkel s a Szent Léleknek közléseivel az õ akarata szerint.


Tsaⁿˈñeeⁿ jeeⁿ xcweeˈ tsˈoom tyotseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio chaˈtso nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ. Mˈaaⁿ na nquiaⁿˈaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Mati jndye waa na tyoteijneiⁿ nnˈaⁿ judíos na jñeeⁿˈndye. Ndoˈ ñequiiˈcheⁿ tyotseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jámbor és istenfélõ egész házanépével egybe, ki sok alamizsnát osztogat vala a népnek, és szüntelen könyörög vala Istennek.


Tsoom ñˈoomwaaˈ ee jnda̱ sa̱ˈntjom Jesús na caluiˈ jndyetia naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. Teijndye xuee maleiñˈoom jndyetia juu. Tyolatyeⁿ nnˈaⁿ lˈuaancjo lˈo̱o̱ⁿ ndoˈ ncˈeeⁿ. Sa̱a̱ tyocˈiooˈñê joonaˈ ndoˈ tyowjaañˈoom jndyetiaˈñeeⁿ jom yuu na tjaa nnˈaⁿ cˈoom. 	 Mert azt parancsolá annak a tisztátalan léleknek, hogy menjen ki az emberbõl. Mert gyakran elragadá õt: annakokáért lánczokkal és békókkal megkötözve õrizteték; de a kötelékeket elszaggatván, az ördögtõl a pusztákba hajtaték.


yocheⁿ na cwitsañˈomˈyoˈ ñˈoom naya jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na mañequiaanaˈ na cwitaˈndoˈ añmaaⁿna. Ndoˈ na ljoˈ quia na nncwjeeˈnndaˈ Cristo, nnda̱a̱ nncˈo̱o̱ⁿ na neiⁿya cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, na matseino̱o̱ⁿyanaˈ na ticweˈ tsˈiaaⁿˈndyo ñesˈaaya tsˈiaaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Életnek beszédét tartván elébök; hogy dicsekedhessem majd a Krisztus napján, hogy nem futottam hiába, sem nem fáradtam hiába.


Sa̱a̱ ˈu jeˈ, ¿chiuu na xjeⁿto ˈu ñeˈcuˈxeⁿˈ cwii nnˈaⁿˈ na matseiyuˈ oo chiuu na mˈaaⁿˈ na ticueeˈ tsˈomˈ jom? Ee chaˈtsondyo̱ nncwino̱o̱ⁿ jo nnom Cristo na nncuˈxeeⁿ jaa. 	 Te pedig miért kárhoztatod a te atyádfiát? avagy te is miért veted meg a te atyádfiát? Hiszen mindnyájan oda állunk majd a Krisztus ítélõszéke elé.


Jndyendye nnˈaⁿ tyˈeñˈeeⁿna ñˈeⁿ Jesús. Ntˈom naⁿˈñeeⁿ tyolaˈnˈmeiiⁿˈna liaana tsˈom nato yuu na wjaⁿ. Ndoˈ ntˈom nnˈaⁿ tyotyje luee nˈoom, tsa̱ˈna joonaˈ tsˈom nato. 	 A sokaság legnagyobb része pedig felsõ ruháit az útra teríté; mások pedig a fákról galyakat vagdalnak és hintenek vala az útra.


Yocheⁿ na tyomˈaaⁿ xqueⁿ sjo̱ Sinaí jluena nnom Aarón: “Catsaˈ ˈnaⁿ na nlatˈmaaⁿˈndyo̱ na nncˈoojndyeenaˈ jo nda̱a̱ya na nntsaalcwa̱a̱ˈa Egipto ee ticaliuuya ljoˈ tjom Moisés tsˈaⁿ na tjeiˈ jaa joˈ joˈ.” 	 Ezt mondván Áronnak: Csinálj nékünk isteneket, kik elõttünk járjanak: mert ez a Mózes, ki minket Égyiptom földébõl kihozott, nem tudjuk, mi történt õ vele.


Chaˈxjeⁿ ñˈoom na matsonaˈ: Xeⁿ xuee jeˈ cwindyeˈyoˈ ñˈoom na matseineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, talaquieˈ nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ lˈa nnˈaⁿ Israel quia tyolaˈwendyena nacjoomˈm. 	 E mondás szerint: Ma, ha az õ szavát halljátok, meg ne keményítsétek a ti szíveiteket, mint az elkeseredéskor.


Joˈ chii jâ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyô̱ ˈu. Ndoˈ ñequiiˈcheⁿ cwilˈuuyâ na quianlˈuaˈ chaˈtso naya na macheˈ. 	 Nagyságos Félix, teljes háládatossággal ismerjük el, hogy te általad nagy békességet nyerünk, és a te gondoskodásod folytán igen jó intézkedések történnek e népre nézve, minden tekintetben és mindenütt.


Ndoˈ mañejuu tmaaⁿ xuee neiⁿncoˈñeeⁿ, jâ nnˈaⁿ na tˈmaⁿ Jesús tjomndyô̱ na ñeˈnaaⁿˈ. Jlaˈcata̱ˈtya̱a̱ⁿyâ ndyueelˈa ncˈe na nquiaayâ ncˈiaaya nnˈaⁿ judíos. Xjeⁿˈñeeⁿ tyjeeˈcañoom na mˈaaⁿyâ, teintyjeeⁿˈeⁿ xcwe quiiˈntaaⁿyâ. Matsoom: —Cˈoomˈyoˈ na tjaa ñomtiuu. 	 Mikor azért estve vala, azon a napon, a hétnek elsõ napján, és mikor az ajtók zárva valának, a hol egybegyûltek vala a tanítványok, a zsidóktól való félelem miatt, eljöve Jézus és megálla a középen, és monda nékik: Békesség néktek!


“Ja cwiluiindyo̱ Alfa ñequio Omega. Ja maxjeⁿ mˈaaⁿya najndyee ndoˈ na macanda̱.” Luaaˈ matso nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom chaˈtso. Nqueⁿ na mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿ ndoˈ maxjeⁿ ñetˈoom ndoˈ nncueˈntyjo̱ na nncwjeeˈcañoom. Nqueⁿ na cwiluiiñê na chaˈtso najndeii matseixmaaⁿ. 	 Én vagyok az Alfa és az Omega, kezdet és vég, ezt mondja az Úr, a ki van és a ki vala és a ki eljövendõ, a Mindenható.


Quia joˈ ncjo na tueeˈna tsˈom ndaaluee na nncjaawintyjeeˈcheⁿ wˈaandaa, tyjena lˈuaa na ñjoomnaˈ. ˈNdyena ncjoˈñeeⁿ tsˈom ndaaluee. Ndoˈ jlaˈcanaⁿˈna nˈoom palaˈ na jlaˈtyeⁿna ee joonaˈ cwileilˈueeˈndyena na wjaantquienaˈ wˈaandaa. Ndoˈ jlaˈntyjana liaa jo sta wˈaandaa na macwjaaˈñenaˈ jndye cha wjaantquienaˈ wˈaandaa. Jnda̱ chii to̱ˈ wˈaandaa na wjaanaˈ jo yuu tjaquieeˈndiiˈ na mˈaaⁿ ndaaluee. 	 A vasmacskákat azért körös-körül elvagdalván, a tengerben hagyák, egyszersmind eloldván a kormányrudak köteleit és felvonván a nagy vitorlát a szélfúvásnak, igyekeznek vala a part felé haladni.


Ndoˈ xeⁿ mˈaaⁿ cwiindyoˈ ˈo na ñeˈjndoˈ cwaˈjñeeⁿ na waa waⁿˈaⁿ chaˈ ticaⁿnaˈ na nntˈuii Tyˈo̱o̱tsˈom jom na matseijomñê quia cwilajomndyoˈ Cena. Ntˈomcheⁿ ñˈoom na cwitaˈxˈeeˈyoˈ no̱o̱ⁿ, cua̱jndya̱a̱ na mˈaⁿˈyoˈ quia joˈ nntseijndaaˈndyo̱ joonaˈ. 	 Ha pedig valaki éhezik, otthon egyék, hogy ítéletre ne gyûljetek egybe. A többire nézve, majd ha hozzátok megyek, rendelkezem.


Sa̱a̱ nda̱a̱ ˈo na jnda̱ tmaˈcoˈyoˈ, luaa waa ñˈoom na matsa̱ˈntjomnaˈ, nchii cweˈ ñˈoom ˈndyo̱ ja, ñˈoom ˈndyoo nquii Ta Jesús joˈ: juu scuuˈ tsˈaⁿ ticato̱ⁿˈñê ñequio saaⁿˈaⁿ. 	 Azoknak pedig, a kik házasságban vannak, hagyom nem én, hanem az Úr, hogy az asszony férjétõl el ne váljék.


Jnda̱ na tyˈequieˈna quiiˈ tsjoom, tquiena yuu waa wˈaa. Tyˈewana cuarto nandye wˈaa yuu cwicˈeeⁿyana. Ndoˈ ñˈeⁿ Pedro ñequio Jacobo, Juan, Andrés, Felipe, Tomás, Bartolomé, Mateo, Jacobo jnda Alfeo, Simón tsˈaⁿ na cwilue nnˈaⁿ cananista ndoˈ ñˈeⁿ Judas tyjee Jacobo. 	 És mikor bementek, felmenének a felsõházba, a hol szállva valának: Péter és Jakab, János és András, Filep és Tamás, Bertalan és Máté, Jakab, az Alfeus fia, és Simon, a zelóta, és Júdás, a Jakab fia.


Cwiicheⁿ xuee jndyotseicandyooˈñe cwii tsˈaⁿ na titquieeñe na mˈaaⁿ Jesús. Taxˈee tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —ˈU Maestro na ya tsˈaⁿndyuˈ, ¿aa waa cwii nnom na yati na tseixmaⁿya na catsˈaa cha nncoˈño̱ⁿ na ticantycwii na wando̱ˈa? 	 És ímé hozzá jövén egy ember, monda néki: Jó mester, mi jót cselekedjem, hogy örök életet nyerjek?


Ee tyjeeˈcañoom Juan quiiˈntaaⁿˈyoˈ na tyoñequiaaⁿ ñˈoom cantyja na matyˈiomyanaˈ sa̱a̱ ˈo maxjeⁿ tîcalaˈyuˈyoˈ ñˈoom na tyoñequiaaⁿ. Nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom ñequio lculjaaˈ, joona jlaˈyuˈna ñˈoom na tyoñequiaaⁿ. ˈO tqueⁿˈyoˈ cwenta na ljoˈ sa̱a̱ chaaˈ lˈuu lcweˈ nˈomˈyoˈ na nlayuˈyoˈ ñˈoom na tjeiˈyuuˈñê. 	 Mert eljött hozzátok János, az igazság útján, és nem hittetek néki, a vámszedõk és a parázna nõk pedig hittek néki; ti pedig, a kik ezt láttátok, azután sem tértetek meg, hogy hittetek volna néki.


Quia joˈ tyomanoom chaˈwaa tsˈo̱ndaa Galilea. Tyoñequiaaⁿ ñˈoom naya naquiiˈ lanˈom ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ cwii cwii joo. Ndoˈ tyocwjeeⁿˈeⁿ jndyetia naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. 	 És prédikál vala azoknak zsinagógáiban, egész Galileában, és ördögöket ûz vala.


Jnda̱ na jndii yuscuˈñeeⁿ ñˈoomwaaˈ, tsoom: —Jeeⁿ ˈu Ta, matseiˈno̱ⁿˈa na ˈu cwiluiindyuˈ profeta. 	 Monda néki az asszony: Uram, látom, hogy te próféta vagy.


Ndoˈ cwaaⁿti jnda̱ jlaˈnaⁿˈyoˈ naquiiˈ ljeii na tqueⁿ Moisés na matsonaˈ na nquiee ntyee jndye tsˈiaaⁿ cwilˈana naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ na cwindyeˈntjomna juu xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya. Sa̱a̱ tjaa jnaaⁿna na ljoˈ cwilˈana. 	 Vagy nem olvastátok-é a törvényben, hogy szombatnapon megtörik a papok a szombatot a templomban és nem vétkeznek?


Teincoo cwiicheⁿ xuee naquiiˈ Jerusalén tjomndye nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ cwentaa nnˈaⁿ judíos ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye, ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Lõn pedig, hogy másnapra egybegyûlének azoknak fejei, vénei és írástudói Jeruzsálembe.


Ndoˈ chaˈxjeⁿ cwilaˈno̱o̱ⁿˈa na mañeeⁿ ñˈoom na cwitaaⁿya nnoom, mati nquiuuya na cwitoˈño̱o̱ⁿya ñˈoom na jnda̱ taaⁿya nnoom. 	 És ha tudjuk, hogy meghallgat bennünket, akármit kérünk, tudjuk, hogy megvannak a kéréseink, a melyeket kértünk õ tõle.


Sa̱a̱ tincˈom ndiaaˈndyoˈ ñˈeⁿñê, ˈo calaˈjndo̱ˈyoˈ tsˈoom chaˈxjeⁿ cwii tsˈaⁿ na matseiyuˈ. 	 De ne tartsátok ellenségnek, hanem intsétek, mint atyafit.


Sa̱a̱ tîcaliuna chiuu ya nlˈana ee na jeeⁿ jndye nnˈaⁿ. Joˈ chii tyˈewana nacjooˈ wˈaa, tjo̱o̱na nquioo, jlaˈcˈo̱ⁿna jom na njoom tsuee. Tqueⁿna jom quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ jo nnom Jesús. 	 De nem találván módot, hogy a sokaság miatt mikép vigyék õt be, felhágának a háztetõre, és a cseréphéjazaton át bocsáták õt alá ágyastól Jézus elé a középre.


Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ñeˈcwjiˈnˈmaaⁿñe cheⁿnquii, majoˈto joˈ nntsuuñe. Sa̱a̱ meiⁿnquia tsˈaⁿ na mañequiaañe na catjom ljoˈ na nntjom, tsaⁿˈñeeⁿ nluiˈnˈmaaⁿñê. 	 Valaki igyekezik az õ életét megtartani, elveszti azt, és valaki elveszti azt, megeleveníti azt.


Naxuee ndoˈ natsjom quia na matseina̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ñequiiˈcheⁿ quijaañjoomˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈu. Mandiˈntjo̱ⁿya nnoom ñequio na meiⁿcwii titia ntyjii chaˈxjeⁿ tyolˈa nnˈaⁿ tsjaaⁿ na tuiindyo̱. 	 Hálát adok az Istennek, a kinek szolgálok õseimtõl fogva tiszta lelkiismerettel, hogy szüntelen gondolok reád könyörgéseimben éjjel és nappal,


Tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoomˈm: —Manncueˈntyjo̱ xuee na nntseiqueeⁿnaˈ nˈomˈyoˈ na ñeˈcantyˈiaˈnndaˈyoˈ ja na cwiluiindyo̱ nquii na jnaⁿ cañoomˈluee, sa̱a̱ taxocantyˈiaˈyoˈ ja. 	 Monda pedig a tanítványoknak: Eljõ az idõ, mikor kívántok látni egyet az ember Fiának napjai közül, és nem láttok.


Meiⁿ ticatsonaˈ na cwiindyoˈ ˈo nncˈoomˈ tsˈom na matseiljeiya cartameiiⁿ cweˈ cha catseicatyˈuenaˈ juu. 	 Hogy ne láttassam, mintha csak ijesztgetnélek a leveleim által.


Joˈ chii cwijño̱o̱ⁿyâ Judas ñequio Silas na mˈaⁿˈyoˈ. Joona nlue jndaaˈndyena nda̱a̱ˈyoˈ ñˈoom na cwilˈuuyâ. 	 Küldöttük azért Júdást és Silást, kik élõszóval szintén tudtotokra adják ugyanezeket.


Jnda̱ tuii na luaaˈ, quia joˈ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê jluiiˈâ cwii ntyja na ñencjo̱o̱yâ ñˈeⁿñê. Taˈxˈa̱a̱yâ nnoom, lˈuuyâ: —¿Chiuu na jâ tîcanda̱a̱ nntjeiiˈâ jndyetiaˈñeeⁿ? 	 Ekkor a tanítványok magukban Jézushoz menvén, mondának néki: Mi miért nem tudtuk azt kiûzni?


Manquiuuya na jeeⁿ lˈue ljeii na tqueⁿ Moisés xeⁿ mawilˈueeˈñe tsˈaⁿ juunaˈ chaˈxjeⁿ na seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tudjuk pedig, hogy a törvény jó, ha valaki törvényszerûen él vele,


Quia joˈ mañecwii xjeⁿ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na toˈñoomna Espíritu Santo naquiiˈ nˈomna chaˈxjeⁿ tquiaaⁿ na toˈño̱o̱ⁿ jaa jom quia na jlayuuˈa ñequio Ta Jesucristo. Quia joˈ ¿ˈñeeⁿ cwiluiindyo̱ ja na nntseitsaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Ha tehát az Isten hasonló ajándékát adta nékik, mint nékünk is, kik hittünk az Úr Jézus Krisztusban, kicsoda voltam én, hogy az Istent eltilthattam volna?


Ñequiiˈcheⁿ catseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Amén. 	 A kinek dicsõség örökkön örökké! Ámen.


Joˈ joˈ tuo̱o̱yâ cwii wˈaandaa, na nncwityˈio̱o̱ˈâ ndaaluee na nntsquia̱a̱yâ Capernaum. Ndoˈ quia tueeˈ na teijaaⁿ, ticandoˈ na nncwjeˈcañoom jâ. 	 És beszállva a hajóba, mennek vala a tengeren túl Kapernaumba. És már sötétség volt, és még nem ment vala hozzájuk Jézus.


Ee ntyjii quia na tacˈo̱o̱ⁿndyo̱ ñˈeⁿndyoˈ, nlquie nnˈaⁿ naquiiˈ ntaaⁿˈyoˈ na nlaˈndaaˈna nˈomˈyoˈ na cwilayuˈyoˈ chaˈna cwitjoom canmaⁿ. Ee quia na cwiquie lowo quiiˈntaaⁿyoˈ cwilaˈcwjee lowoˈñeeⁿ jooyoˈ. 	 Mert én tudom azt, hogy az én eltávozásom után jõnek ti közétek gonosz farkasok, kik nem kedveznek a nyájnak.


Jluena: —¿Aa ˈu cwiluiindyuˈ Cristo na nncwjeeˈcañoom tsjoomnancue, oo aa nncwindo̱o̱ˈâ cwiicheⁿ? 	 Monda néki: Te vagy-é az, a ki eljövendõ, vagy mást várjunk?


Jnda̱ na teicheⁿ tiaˈ tˈmaⁿˈñeeⁿ, Pablo tqueeⁿˈeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Tyotseineiiⁿ nda̱a̱na ñˈoom na nñequiaanaˈ na tˈmaⁿ nˈomna. Ndoˈ tˈmaⁿndye ntyjeena. Jnda̱ chii jlueeⁿˈeⁿ tjaaⁿ ndyuaa Macedonia. 	 Minekutána pedig megszûnt a háborúság, magához híván Pál a tanítványokat és tõlük búcsút vévén, elindula, hogy Maczedóniába menjen.


Tsjoomˈñeeⁿ chaˈna we kilómetros waljooˈ xcwe na tquia mˈaaⁿnaˈ ñˈeⁿ Jerusalén. 	 Bethánia pedig közel vala Jeruzsálemhez, mintegy tizenöt futamatnyira;


Jaa laˈxmaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ naxuee. Tilaˈxmaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ natsjom oo cantyja ˈnaaⁿˈ najaaⁿñe. 	 Ti mindnyájan világosság fiai vagytok és nappal fiai; nem vagyunk az éjszakáé, sem a sötétségé!


Mañoomˈ teicantyja tsaⁿˈñeeⁿ na jndooˈ chaˈtso nnˈaⁿ. Seilcwiiñê tsuee ˈnaaⁿˈaⁿ na ñetuaaⁿ. Mana tjaaⁿ waⁿˈaⁿ. Jeeⁿ matseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 [az] rögtön felkelvén azok szemeláttára, fölvevé a min feküdt, és elméne haza, dicsõítvén az Istent.


Ndoˈ Simón ñequio ncˈiaaⁿˈaⁿ tyˈentyjo̱na naxeⁿˈ Jesús na cwilˈueena jom. 	 Simon pedig és a vele lévõk utána sietének;


Ndicwaⁿ matseineiⁿ Pedro ndoˈ jndyoquioo cwii nchquiu na jeeⁿ canchiiˈ caxuee juunaˈ. Seicata̱ˈnaˈ joona ndoˈ teicˈuaa na seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nchquiuˈñeeⁿ, tsoom: —Luaañe tiˈJndaaya na jeeⁿ candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya. Cantyja ˈnaaⁿˈ jom ñequiiˈcheⁿ mañequiaanaˈ na neiⁿya. Candyeˈyoˈ ñˈoom na matseineiiⁿ. 	 Mikor õ még beszél vala, ímé, fényes felhõ borítá be õket; és ímé szózat lõn a felhõbõl, mondván: Ez az én szerelmes Fiam, a kiben én gyönyörködöm: õt hallgassátok.


Macweˈ joˈ majño̱o̱ⁿya jom na mˈaⁿˈyoˈ na nntsoom nda̱a̱ˈyoˈ chiuu waa na jo̱mˈaaⁿya ndoˈ na nñequiaaⁿ na jnda̱ˈyoˈ naquiiˈ na cwilayuˈyoˈ. 	 A kit épen a végett küldtem hozzátok, hogy megismerje a ti dolgaitokat és megvígasztalja a ti szíveteket,


cha nncua̱caño̱o̱ⁿya yuu na jnda̱ tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom no̱o̱ⁿ ndoˈ na nntoˈño̱o̱ⁿya naya na nñequiaa nqueⁿ na maˈmaaⁿ jaa cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús. 	 egyet [cselekszem,] azokat, a melyek hátam megett vannak, elfelejtvén, azoknak pedig, a melyek elõttem vannak, nékik dõlvén, czélegyenest igyekszem az Istennek a Krisztus Jézusban onnét felülrõl való elhívása jutalmára.


Tsaⁿˈñeeⁿ nntsoom ljoˈ catsaˈ. Jom cweˈ macˈeⁿyaaⁿ waaˈ tcayoomˈm Simón tsˈaⁿ na matseicato̱o̱ˈ ntjaⁿ. Nndyooˈ ˈndyoo ndaaluee waa waaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 egy Simon [nevû] tímárnál van szálláson, kinek háza a tenger mellett van. Õ megmondja néked, mit kell cselekedned.


Sa̱a̱ cantyja ˈnaⁿya, tijoom cwjiˈsˈandyo̱. Manda̱ macwjiiˈsˈaya cantyja ˈnaaⁿˈ juu na tueˈ nquii Ta Jesucristo nacjooˈ tsˈoomˈnaaⁿ, ee cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈoomˈnaaⁿ, juu na matseixmaⁿ tsjoomnancue, maqueⁿnaˈ tsˈoo cantyja ˈnaⁿya ndoˈ mati cwiluiindyo̱ tsˈoo cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ. 	 Nékem pedig ne legyen másban dicsekedésem, hanem a mi Urunk Jézus Krisztus keresztjében, a ki által nékem megfeszíttetett a világ, és én is a világnak.


Quia joˈ tyoluena nnoom: —Jeeⁿ ˈu Ta, ñenquiiˈcheⁿ quiaaˈ tyooˈmeiⁿˈ nda̱a̱yâ. 	 Mondának azért néki: Uram, mindenkor add nékünk ezt a kenyeret!


Mˈaⁿ ñequiee yolcu ntseinaaⁿ na tyoomaˈco. Joona tyoñequiana ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ennek pedig vala négy szûz leánya, a kik prófétálnak vala.


ˈO nnˈaⁿya, ñequiiˈcheⁿ macaⁿnaˈ na nñequiaayâ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, ndoˈ matyˈiomyanaˈ na cwilˈaayâ na ljoˈ ee wjaawixcweti na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê ndoˈ ncˈe cwii ndoˈ cwiindyoˈ wiˈti nˈomˈyoˈ ntyjeeˈyoˈ. 	 ndenkor hálaadással tartozunk az Istennek, atyámfiai, ti érettetek, a miképen méltó [is,] mivelhogy felettébb megnövekedék a ti hitetek, és mindnyájatokban bõvölködik az egymáshoz való szeretet;


na mˈaaⁿ cwii yuscundyua na jndyu María, tsaⁿˈñeeⁿ mawaa ñomcaaⁿˈaⁿ ñequio cwii tsaⁿsˈa na jndyu José tsjaaⁿ David. 	 Egy szûzhöz, a ki a Dávid házából való József nevû férfiúnak volt eljegyezve. A szûznek neve pedig Mária.


Jeeⁿ lˈue tsˈoom na nntyˈiaaˈnnaaⁿˈaⁿ chaˈtsondyoˈ ˈo ee matseiˈndaaˈnaˈ ntyjeeⁿ na jnda̱ jndyeˈyoˈ na ñeteiweeⁿˈeⁿ. 	 Mivelhogy vágyva vágyott mindnyájatok után, és gyötrõdött a miatt, hogy meghallottátok, hogy õ beteg volt.


Xjeⁿ na tyˈeñˈom sondaro Jesús na nntyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ, tˈuena cwii tsˈaⁿ na jnaⁿ jnda̱a̱, tsˈaⁿ tsjoom Cirene na jndyu Simón. Jlaˈcachuuna jom tsˈoomˈnaaⁿ tyojaantyjo̱o̱ⁿ naxeⁿˈ Jesús ñˈeⁿ juunaˈ. 	 Mikor azért elvivék õt, egy Czirénebeli Simont megragadván, ki a mezõrõl jöve, arra tevék a keresztfát, hogy vigye Jézus után.


David, tsaⁿ na seiljeii ñˈoomˈñeeⁿ ñejndiˈntjoom nda̱a̱ nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ chii tueeⁿˈeⁿ. Tyˈecatˈiuu nnˈaⁿ jom yuu tjacantˈiuuˈndye weloomˈm na ñetˈom teiyocheⁿ ndoˈ to̱ˈñê. 	 Mert Dávid, minekutána a saját idejében szolgált az Isten akaratának, elaludt, és helyhezteték az õ atyáihoz, és rothadást látott.


Jnda̱ na tuii na luaaˈ, quia joˈ jâ nnˈaⁿ na cwindya̱a̱yâ ñˈoom na mañequiaaⁿ, saayâ Capernaum ñˈeⁿñê, ñequio tsoñeeⁿ ñequio ntyjeeⁿ. Ndoˈ ljooˈndyô̱ joˈ joˈ cwantindyo xuee. 	 Azután leméne Kapernaumba, õ és az õ anyja és a testvérei és tanítványai; és ott maradának néhány napig,


Jñomnnaaⁿˈaⁿ ntˈomcheⁿ mosoomˈm, tsoom nda̱a̱na: “Canduˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jnda̱ tˈmaaⁿyâ na nlaˈjomndyena na jnda̱ maya waa. Jnda̱ seicwja̱ quiooˈndyo ñequio ntˈom quiooˈ na jnda̱ seicaˈma̱ⁿ. Chaˈtso jnda̱ teiñˈoomˈ, joˈ chii quiona na nlaˈjomndyena na macoco tiˈjndaaya.” 	 Ismét külde más szolgákat, mondván: Mondjátok meg a hivatalosoknak: Ímé, ebédemet elkészítettem, tulkaim és hízlalt állataim levágva vannak, és kész minden; jertek el a menyegzõre.


Ndoˈ ntˈomcheⁿ cˈoontyjondye cjooˈ lcaaˈ oo cjooˈ lcaaˈntaⁿˈ na tyuiiˈ wˈaandaa. Joˈ na chaˈtsondyô̱ ya squia̱a̱yâ tyuaatcwii. 	 A többiek pedig ki deszkákon, ki a hajó egyéb darabjain. És így lõn, hogy mindnyájan szerencsésen kimenekültek a szárazföldre.


Quia seiˈnaaⁿˈ gobiernom cartaˈñeeⁿ, taˈxˈeeⁿ ˈndyoo Pablo cwaaⁿ tsˈo̱ndaa jnaⁿ. Ndoˈ ljeiiⁿ na jnaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ tsˈo̱ndaa Cilicia. 	 Mikor pedig elolvasta a tiszttartó, és megkérdezte, melyik tartományból való, és megértette, hogy Czilicziából,


Meiⁿ ticaⁿnaˈ nnˈaⁿ na nnteiˈxˈee jom ee tjaaˈnaⁿ ljoˈ na matseiˈtjo̱o̱naˈ jom. Ee nqueⁿ mañequiaaⁿ na chaˈtsondyo̱ cwitando̱o̱ˈa, cwitjaaya jndye ñequio chaˈtsoti ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ jaa. 	 Sem embereknek kezeitõl nem tiszteltetik, mintha valami nélkül szûkölködnék, holott õ ád mindeneknek életet, leheletet és mindent;


Ndoˈ juu sculjaaˈñeeⁿ na tcoˈnaˈ na ntyˈiaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ tsjoom tˈmaⁿˈñeeⁿ na maqueⁿnaˈ xjeⁿ chaˈtso nnˈaⁿ na tˈmaⁿ cwiluiindye tsjoomnancue. 	 És az asszony, a melyet láttál, ama nagy város, a melynek királysága van a földnek királyain.


Tueˈntyjo̱ na ñeˈcaljeii Tyˈo̱o̱tsˈom chiuu tsˈom Abraham ñˈeⁿñê. Joˈ chii ncˈe na matseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿñe, tjañˈoom jnaaⁿ na ñecwiiñe na nntsˈaaⁿ ñˈeⁿñe chaˈxjeⁿ cwilaˈcwjee nnˈaⁿ quiooˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Ljoya tsˈoom na sˈaaⁿ naljoˈ ee ntyjii jndaaˈñê na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom chiuu nntsˈaa. 	 Hit által áldozta meg Ábrahám Izsákot, próbára tétetvén, és az egyszülöttet vitte áldozatul, õ, ki az ígéreteket nyerte,


’Quia joˈ tso tsˈaⁿ na ntjoomˈ joˈ: “¿Chiuu chiuu nntsˈaayo̱? Luaa nntsˈaa, njño̱o̱ⁿ nquii tiˈjndaa na jeeⁿ candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿ. Nntsˈaacheⁿndyo quia na nntyˈiaana jom, nlaˈtˈmaaⁿˈndyena jom.” 	 Monda azért a szõlõnek ura: Mit cselekedjem? Elküldöm az én szerelmes fiamat: talán azt, ha látják, megbecsülik.


Sa̱a̱ mawajnaⁿˈyaˈ chiuu tseixmaⁿ ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿ, ntyjiˈ chiuu waa tsˈiaaⁿ na teijnoomya, ñequio na matseiyuˈya cwii tsˈo̱o̱ⁿya, ndoˈ na mˈaaⁿ nioomcheⁿ tsˈo̱o̱ⁿ, ntyjiˈ chiuu waa na jnda ntyjiiya Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ na wiˈtsˈo̱o̱ⁿya nnˈaⁿ, ndoˈ mati na ticaˈndiincˈuaaˈndyo̱, 	 Te pedig követted az én tanításomat, életmódomat, szándékomat, hitemet, hosszútûrésemet, szeretetemet, türelmemet,


Tañeˈcandyena ñˈoom na mayuuˈ, cweˈ ñˈoom na cwilaˈjndaaˈndye cheⁿnquieena joˈ ñeˈcandyena. 	 És az igazságtól elfordítják az õ fülöket, de a mesékhez oda fordulnak.


Quia na cwitsaquieˈyoˈ naquiiˈ wˈaaˈñeeⁿ, canduˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na Tyˈo̱o̱tsˈom matioˈnaaⁿñê joona. 	 Ha pedig bementek a házba, köszöntsétek azt.


Ndoˈ quia na nntˈuena ˈo na nñeˈquiana cwenta ˈo, tincˈomˈyoˈ ñomtiuu cwaaⁿ ñˈoom na nnduˈyoˈ nda̱a̱ naⁿmanˈiaaⁿ. Ee xjeⁿˈñeeⁿ mˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cwaaⁿ ñˈoom na nntˈo̱ˈyoˈ. Ee nchii nlaneiⁿˈyoˈ ñˈoom na nquiuˈ ncjoˈyoˈ sa̱a̱ nquii Espíritu Santo nntsˈaaⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈ ljoˈ ñˈoom na nnduˈyoˈ. 	 Mikor pedig fogva visznek, hogy átadjanak titeket, ne aggodalmaskodjatok elõre, hogy mit szóljatok, és ne gondolkodjatok, hanem a mi adatik néktek abban az órában, azt szóljátok; mert nem ti vagytok, a kik szólotok, hanem a Szent Lélek.


Ndoˈ waa cwiicheⁿ ñˈoom na teiljeii na tsoom: Ñequiiˈcheⁿ nntseicantyjaaˈtyeⁿ tsˈo̱o̱ⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ mati waa cwiicheⁿ ñˈoom na tsoom: Luaa ja ñequio ntseindaaya na jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom lˈo̱o̱. 	 És ismét: Én õ benne bízom; és ismét: Ímhol vagyok én és a gyermekek, a kiket az Isten nékem adott.


Juu na cwilatycwiˈndyoˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ tilˈaˈyoˈ cweˈ ñequio ˈnaⁿ na cwiwitquiooˈ chaˈna cwilaˈtycwiˈyoˈ soonqueⁿˈyoˈ, ˈnaⁿ na tuiinaˈ ñequio sˈom cajaⁿ oo liaa na jeeⁿ chjoom. 	 A kiknek ékessége ne legyen külsõ, hajuknak fonogatásából és aranynak felrakásából vagy öltözékek felvevésébõl való;


Ndoˈ jâ jnda̱ macwilaˈyuuˈâ ndoˈ jnda̱ macwilaˈno̱o̱ⁿˈâ na ˈu cwiluiindyuˈ Cristo, Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ. 	 És mi elhittük és megismertük, hogy te vagy a Krisztus, az élõ Istennek Fia.


Ndoˈ seiljeiⁿ cwii carta na ˈooñˈomna na mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Levelet is írt, melynek tartalma ez vala:


Tso yuscuˈñeeⁿ nnoom: —Mayuuˈ Ta, sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, cwicwaˈ calueˈ nchˈu nacajnda̱a̱ na cwiquiaa nacjeeˈ meiⁿsa ˈnaaⁿˈ ntyˈoyoˈ. 	 Az pedig monda: Úgy van, Uram; de hiszen az ebek is esznek a morzsalékokból, a mik az õ uroknak asztaláról aláhullanak.


Quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ na jndyendye, tˈoom na wiˈ tsˈoom naⁿˈñeeⁿ ee cweˈ mˈaⁿntjeiⁿtona ndoˈ tjaa ˈñeeⁿ na nnteijndeii joona. Laxmaⁿna chaˈcwijom cwii tmaaⁿˈ canmaⁿ na tjaa ˈñeeⁿ juu na ya nnteixˈee. 	 Mikor pedig látta vala a sokaságot, könyörületességre indula rajtok, mert el voltak gyötörve és szétszórva, mint a pásztor nélkül való juhok.


Teicantyja naⁿnom na titquiendye. Jlaˈtyjoondyena liaa jom. Jnda̱ chii tjeiiˈna jom, mana tyˈecatˈiuuna jom. 	 Az ifjak pedig felkelvén, begöngyölék õt, és kivivén eltemeték.


ˈO jnda̱ tja̱ˈyoˈ ñequio Cristo, joˈ chii jeˈ ticˈomˈyoˈ nacje ˈnaaⁿ ñˈoom na maqueⁿnaˈ xjeⁿ nnˈaⁿ na laˈxmaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue. Quia joˈ ¿chiuu na ndicwaⁿ cwilˈaˈyoˈ chaˈna nnˈaⁿ tsjoomnancue, na cwilañˈoomˈndyoˈ ñˈoom na maqueⁿnaˈ xjeⁿ nnˈaⁿ? 	 meghalván a Krisztussal, [megszabadultatok] e világ elemi tanításaitól, miért terheltetitek magatokat, mintha e világban élõk volnátok, efféle rendelésekkel:


Quia joˈ tjañjoomˈ nˈomna ñˈoom na tyotseineiiⁿ. 	 Megemlékezének azért az õ szavairól.


Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ, matso: —Juu tsˈaⁿ na tyˈoom na wiˈ tsˈom ñˈeⁿñê cwiluiiñe xˈiaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ tso Jesús nnom: —Cjaˈ, ndoˈ majoˈti catsaˈ. 	 pedig monda: Az, a ki könyörült rajta. Monda azért néki Jézus: Eredj el, és te [is] a képen cselekedjél.


Jesús tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na. Matsoom: —Ja ticˈoom tsaⁿjndii quiiˈ tsˈo̱o̱ⁿ. Ja Tsotya̱ya matseitˈmaaⁿˈndyo̱, sa̱a̱ ˈo cwilajnaⁿˈyoˈ ja. 	 Felele Jézus: Nincs én bennem ördög; hanem tisztelem az én Atyámat, és ti gyaláztok engem.


Mancˈe na luaaˈ waa, joˈ chii majndeiito tˈmaⁿ nlcoˈwiˈnaˈ nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ. Nncwje nnˈaⁿ ndoˈ nnquioo jndoˈ tˈmaⁿ ndoˈ tˈmaⁿ nntseichjooˈnaˈ nˈom nnˈaⁿ. Ndoˈ nlco tsjoomˈñeeⁿ ñˈeⁿ chom. Ee nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na macuˈxeeⁿ nnˈaⁿ, tˈmaⁿ waa najndeii na cwiluiiñê. 	 Ennekokáért egy nap jõnek õ reá az õ csapásai: a halál, a gyász és az éhség; és tûzzel égettetik meg; mert erõs az Úr, az Isten, a ki megbünteti õt.


Nnda̱a̱ nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ cwii tsˈaⁿ chaˈna tsaⁿˈñeeⁿ, sa̱a̱ cantyja ˈnaⁿya tixotseitˈmaaⁿˈndyo̱, macanda̱a̱ nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿ joo na cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na ticwiˈnaⁿya. 	 Az ilyennel dicsekeszem; magammal pedig nem dicsekeszem, ha csak az én gyengeségeimmel nem.


Ñˈoomwaaˈ ñˈoom na mayuuˈ juunaˈ, tintseitsaaⁿˈndyuˈ na matseineiⁿˈ joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Cjooˈ nˈomna na nlˈana chaˈxjeⁿ na matyˈiomyanaˈ ee jeeⁿ ya na nluii naljoˈ ndoˈ cwiteiˈjndeiinaˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Igaz ez a beszéd, és akarom, hogy ezeket erõsítsed, hogy igyekezzenek jó cselekedetekkel elõljárni azok, a kik Istenben hívõkké lettek. Ezek jók és hasznosak az embereknek;


Mañequiaya na quianlˈuaaˈ Ta Jesucristo cwentaaya na mañequiaaⁿ najndeiiˈ tsˈo̱o̱ⁿ na maqueeⁿ cwenta na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na matseicanda̱ na macwjaaˈñê ja naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 És hálát adok annak, a ki engem megerõsített, a Krisztus Jézusnak, a mi Urunknak, hogy engem hívnek ítélt, rendelvén a szolgálatra,


Ndoˈ cha mˈmo̱ⁿnaˈ na cwiluiindyo̱ cwentaaⁿˈaⁿ, jnda̱ tquiaaⁿ Espíritu Santo quiiˈ nˈo̱o̱ⁿya, cwii na matseicandiinaˈ na nntoˈño̱o̱ⁿya chaˈtso na matseijndaaˈñê. 	 A ki el is pecsételt minket, és a léleknek zálogát adta a mi szíveinkbe.


Ee ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee tîcandyo̱o̱ na nncwjiiˈa na cwitaˈndoˈ nnˈaⁿ. Ja jndyo̱o̱ na nncwjiˈnˈmaaⁿndyo̱ joona. Mana tyˈetyˈetina cwiicheⁿ tsjoom chjoo. 	 Mert az embernek Fia nem azért jött, hogy elveszítse az emberek lelkét, hanem hogy megtartsa. Elmenének azért más faluba.


Nquiee ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, mañejuu xjeⁿˈñeeⁿ tyolaˈjnda̱na na nntˈuena Jesús, ee jlaˈno̱ⁿˈna na nacjoo joona seineiiⁿ ñˈoom na tjañoomˈwaaˈ. Sa̱a̱ nquiaana nnˈaⁿ na jndyendye, 	 És igyekeznek vala a fõpapok és az írástudók kezeiket õ reá vetni azon órában; de félének a néptõl; mert megérték, hogy õ ellenök mondta e példázatot.


ˈU tîcwjaaˈndyuˈ seitye xqua̱a̱ⁿ sa̱a̱ tsaⁿmˈaaⁿˈ jnda̱ tyˈoomñê ncheⁿˈ cachi ncˈa̱. 	 ajjal az én fejemet meg nem kented: ez pedig [drága] kenettel kené meg az én lábaimat.


Ntyee na cwiluiitquiendye jlaˈxcwiina sˈomˈñeeⁿ. Jluena: —Sˈommeiiⁿ jnda̱ njomlˈua na nncueˈ tsˈaⁿ. Joˈ chii ticatyˈiomyanaˈ na nlatjo̱o̱ⁿˈa joonaˈ ñequio sˈom na cwiquioo cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A fõpapok pedig felszedvén az ezüst pénzeket, mondának: Nem szabad ezeket a templom kincsei közé tennünk, mert vérnek ára.


Ñˈoom na matsjo̱o̱ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ, joo nnˈaⁿ na ticˈomna cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, quia cwilaˈcjweena quiooˈ, nchii nnom jom cwiñequiana seiˈñeeⁿ, nda̱a̱ naⁿjndii cwiñequiana joonaˈ. 	 Sõt, hogy a mit a pogányok áldoznak, ördögöknek áldozzák és nem Istennek; nem akarom pedig, hogy ti az ördögökkel legyetek közösségben.


Quia joˈ tjanndaˈ Jesús ˈndyoo ndaaluee ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ tyˈentyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ na jnaⁿna tsˈo̱ndaa Galilea. 	 Jézus pedig elméne tanítványaival a tenger mellé; és nagy sokaság követé õt Galileából és Júdeából,


Ee cwiñequiaaya na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom xjeⁿ na cwitoˈño̱o̱ⁿya waso, juu joˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na cwilajomndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ nioomˈ Cristo. Ndoˈ quia cwityja̱a̱ya tyooˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na cwilajomndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ seiiⁿˈeⁿ. 	 A hálaadásnak pohara, a melyet megáldunk, nem a Krisztus vérével való közösségünk-é? A kenyér, a melyet megszegünk, nem a Krisztus testével való közösségünk-é?


Mati teiljeii ñˈoom naquiiˈ cwiicheⁿ salmo na ndooˈ matseineiⁿ nquii Jesús. Matsonaˈ: “ˈU xonquiaaˈ na nnto̱ˈndyo̱ ee na cwiluiindyo̱ tiˈjndaˈ na ljuˈ tsˈo̱o̱ⁿya jo njomˈ.” 	 Azért mondja másutt is: Nem engeded, hogy a te Szented rothadást lásson.


Nnˈaⁿ na cwiñeˈquiandye na cwilˈa yuu na lˈue tsˈom seii macanda̱ tomti joˈ cwijooˈ nˈomna. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilˈa ljoˈ na lˈue tsˈom Espíritu Santo macanda̱ cwijooˈ nˈomna ljoˈ na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mert a test szerint valók a test dolgaira gondolnak; a Lélek szerint valók pedig a Lélek dolgaira.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjmeiⁿˈndye tiñeˈcwii ñˈoom tyolaˈxuaana. Cweˈ cˈuaato ndyueena. Ndoˈ na luaaˈ tileicaljeiiⁿ ñˈoom na mayuuˈ. Yati sa̱ˈntjoom sondaro na cˈooñˈomna Pablo wˈaa yuu na cwicˈeeⁿna. 	 De ki egyet, ki mást kiált vala a sokaság között; és mikor nem értheté meg a bizonyos valóságot a zajongás miatt, parancsolá, hogy vigyék el õt a várba.


Manncueeˈ na ˈom na matmaaⁿ, tjannaaⁿˈaⁿ quiiˈ tsjoom. Mañoomcheⁿ na ljeiiⁿ na cweˈ mˈaⁿcheⁿ. Tsoom nda̱a̱na: “¿Chiuu na meiiⁿchaaˈ xuee ñjaaⁿ mˈaⁿˈyoˈ na tjaa tsˈiaaⁿ cwilˈaˈyoˈ?” 	 Tizenegy óra tájban is kimenvén, talála másokat, a kik hivalkodva állottak vala, és monda nékik: Miért álltok itt egész napon át, hivalkodván?


Ñeˈquiiˈcheⁿ tyomˈaⁿna watsˈom tˈmaⁿ na tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Mantyjati luaaˈndyo. 	 És mindenkor a templomban valának, dícsérvén és áldván az Istent. Ámen.


Jnda̱ chii ntyˈiaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ, tsoom nnom tsˈaⁿwiiˈ: —Catseiliuuˈ tsˈo̱ˈ. Sˈaa tsaⁿˈñeeⁿ na ljoˈ ndoˈ tcoˈyaˈñˈeⁿnaˈ tsˈo̱o̱ⁿ. 	 És körültekintve mindnyájokon, monda az embernek: Nyújtsd ki a kezedet! Az pedig úgy cselekedék, és keze oly éppé lõn, mint a másik.


Judasˈñeeⁿ tyocañˈeeⁿ ñˈeⁿndyô̱ jâ ndoˈ ñeseijomñê tsˈiaaⁿ na cwilaxmaaⁿyâ. 	 Mert mi közénk számláltatott, és elnyerte ennek a szolgálatnak az osztályrészét.


Nluena: “¿Yuu waa na maˈmo̱ⁿnaˈ na matseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na seineiⁿ Ta Jesús na nncwjeeˈnnaaⁿˈaⁿ? Ee cantyjati xjeⁿ na tja̱ nnˈaaⁿya na tyolayuˈjndyee, ñecwiixjeⁿ mˈaⁿ chaˈtsoñˈeⁿ chaˈxjeⁿ quia na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom joo joˈ.” 	 És ezt mondják: Hol van az õ eljövetelének ígérete? Mert a mióta az atyák elhunytak, minden azonképen marad a teremtés kezdetétõl fogva.


Andrés, Felipe, Bartolomé, Mateo, Tomás, Jacobo jnda Alfeo, Tadeo, Simón, tsaⁿ na matiiˈñe ñˈoom ñˈeⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ cananista. 	 És Andrást és Filepet, Bertalant és Mátét, Tamást és Jakabot az Alfeus fiát, Taddeust és a kananeai Simont,


Ndoˈ tsaⁿˈñeeⁿ, jnda̱ na jñeeⁿ ñˈoomwaaˈ tjaaˈñê naⁿˈñeeⁿ wˈaancjo naquiiˈcheⁿ ndoˈ seityeeⁿ joona na tyeⁿ ñjoomˈ ncˈeeˈna tsˈoom tscaaˈ. 	 Ki ilyen parancsolatot vévén, veté õket a belsõ tömlöczbe, és lábaikat kalodába szorítá.


Ndoˈ Pedro tquiacheⁿ tquia tjantyjo̱o̱ⁿ. Macanda̱ tueeˈtyeeⁿ tachˈeeⁿˈ waaˈ tyee na cwiluiitquieñe. Joˈ joˈ tjacjom nacañoom nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom watsˈom tˈmaⁿ. Tyotseiwiñê ˈndyoo chom. 	 Péter pedig távolról követé õt, be egészen a fõpap udvaráig: és ott üle a szolgákkal, és melegszik vala a tûznél.


na mamandiˈntjoom naquiiˈ yuu na tjacantyja na ljuˈ tseixmaⁿnaˈ, juu na sˈaa nquii Tyˈo̱o̱tsˈom, nchii nnˈaⁿ lˈa joˈ. 	 Mint a szent helynek és amaz igazi sátornak szolgája, a melyet az Úr és nem ember épített.


Joˈ chii ˈo nnˈaaⁿya, catjeiiˈndyoˈ ntquieeˈ tsaⁿsˈa quiiˈntaaⁿˈyoˈ na waa ñˈoom ya cantyja ˈnaaⁿna, na tooˈ mˈaaⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈomna, ndoˈ na jndo̱ˈ nˈomna. Joona nntˈio̱o̱ⁿya tsˈiaaⁿ na njndooˈna cantyja ˈnaaⁿˈ nantquie na nntoˈñoom yolcu na jnda̱ tja̱ noom. 	 laszszatok azért, atyámfiai, ti közületek hét férfiút, kiknek [jó] bizonyságuk van, kik Szent Lélekkel és bölcseséggel teljesek, kiket erre a foglalatosságra beállítsunk.


hasta xjeⁿ na jnda̱ tsa̱ˈa nnˈaⁿ na jndoo ˈu cjeeˈ ncˈeˈ.” 	 Míglen vetem a te ellenségeidet lábaid alá zsámolyul.


Juu ángel najndyee tjo̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ntu ˈnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ jnaⁿnaˈ na tuaˈ tsaaⁿ, tuaˈ chom, na tjoomˈnaˈ niomˈ. Tquiaanaˈ tsjoomnancue. Ndoˈ tco manndyooˈ xcwe tsjoomnancue mati tco manndyooˈ xcwe nˈoom na meiⁿˈntyjeeˈ, ndoˈ tco chaˈtso jnda̱ ndeii. 	 Az elsõ angyal azért trombitála, és lõn jégesõ és tûz, vérrel elegy, és vetteték a földre; és a földnek harmadrésze megége, és az élõfáknak harmadrésze megége, és minden zöldelõ fû megége.


Sa̱a̱ nncjaajuˈyuunaˈ jaa cwii ndyuaaxeⁿncwe. 	 Egy szigetre kell pedig nékünk kivetõdnünk.


Manquiiti Jesús na macwjiˈyuuˈñe ñˈoommeiⁿˈ, matsoom: —Mayuuˈcheⁿ tyuaaˈ nncua̱ˈcaño̱o̱ⁿya na mˈaⁿˈyoˈ. Ndoˈ jaa cwitˈo̱o̱ya nnoom, cwilˈuuya: —Mayuuˈ. Candyoˈ ˈu Ta Jesús. 	 Ezt mondja, a ki ezekrõl bizonyságot tesz: Bizony hamar eljövök. Ámen, bizony jövel Uram Jézus!


Ndoˈ tio̱o̱ ñˈoom wiˈ cjoona ncˈe na jeeⁿ seiwˈiiya joona na tijoom nncˈooquieeˈndyena yuu na seijndaaˈndyo̱ na nntaˈjndyeena. 	 Úgy hogy megesküdtem haragomban, hogy nem fognak bemenni az én nyugodalmamba.


Canduˈyoˈ na xmaⁿndye chaˈtso nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye tmaaⁿˈ na cwitjomndyoˈ. Mati xmaⁿndye chaˈtso nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom joˈ joˈ. Joo nnˈaⁿ ndyuaa Italia na cwilaˈyuˈ cwilaˈcwanomna na xmaⁿndyoˈ. 	 Köszöntsétek minden elõljárótokat és a szenteket mind. Köszöntenek titeket az Olaszországból valók.


Ee quia na jnda̱ tyjeeˈcañoom, nntsˈaaⁿ na nlcoˈtianaˈ nquiu nnˈaⁿ na laˈxmaⁿna jnaⁿ ndoˈ na calaˈno̱ⁿˈna na cˈomna cantyja na matyˈiomyanaˈ ndoˈ na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 És az, mikor eljõ, megfeddi a világot bûn, igazság és ítélet tekintetében:


Xjeⁿˈñeeⁿ tuo̱ Satanás naquiiˈ tsˈom Judas, tsaⁿ na mati jndyu Iscariote. Jom cwii joo nnˈaⁿ na canchooˈwendye. 	 Beméne pedig a Sátán Júdásba, ki Iskáriótesnek neveztetik, és a tizenkettõnek számából vala;


Sa̱a̱ tileicalaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ judíos na cwiluiitquiendye. Tyoluena: —Nchaaˈ lˈuu na tja tsaⁿmˈaaⁿˈ scwela. Quia joˈ ¿chiuu na jeeⁿ ya matseitjoomˈm ñˈoom? 	 És csodálkozának a zsidók, mondván: Mimódon tudja ez az írásokat, holott nem tanulta?!


Ee cha nnda̱a̱ nlaxmaaⁿya cwentaaˈ Cristo, macaⁿnaˈ na caljooˈndyo̱tya̱a̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ quia na to̱o̱ˈa na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya jom hasta na macanda̱. 	 Mert részeseivé lettünk Krisztusnak, ha ugyan az elkezdett bizodalmat mindvégig erõsen megtartjuk.


Quia joˈ seixuaⁿ, tsoom: —Jesús, ˈu na cwiluiindyuˈ tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ David na jndyowicantyjooˈ, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ja. 	 És kiálta, mondván: Jézus, Dávidnak Fia, könyörülj rajtam!


Ndoˈ taxˈee yuscuˈñeeⁿ nnom Pedro: —¿Aa nchii ˈu cwii joona na matseijomñe ñˈoom na mañequiaa tsaⁿmˈaaⁿˈ? Tˈo̱ Pedro matsoom: —Nchii joˈ ja. 	 Szóla azért Péterhez az ajtóõrzõ leány: Nemde, te is ez ember tanítványai közül való vagy? Monda õ: Nem vagyok.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na: —Mayuuˈ na mandyocwjeeˈcañoom Elías, ndoˈ tseixmaaⁿ na nntseijndaaˈñê chaˈtso, 	 Jézus pedig felelvén, monda nékik: Illés bizony eljõ elõbb, és mindent helyreállít;


Tsˈaⁿ na macandaaˈ na mañequiaa na tˈmaⁿ nˈom nnˈaⁿ, tsˈiaaⁿˈñeeⁿ catsˈaa. Ndoˈ juu tsˈaⁿ na niom sˈom lˈo̱ tintseintycwiiˈ na nnteijndeii ncˈiaaˈ ˈnaⁿ na matseiˈtjo̱o̱naˈ joona. Tsˈaⁿ na ˈnaaⁿˈ na nluiitquieñe catsˈaa naljoˈ ñequio na machˈeeñe cwenta. Ndoˈ tsˈaⁿ na mateijndeii nnˈaⁿ na ntyˈiaandye catsˈaa naljoˈ ñequio na neiiⁿˈ. 	 ár intõ, az intésben; az adakozó szelídségben; az elõljáró szorgalmatossággal; a könyörülõ vídámsággal [mívelje.]


Tsoom nda̱a̱na: —Meiⁿcwii tjaa ljoˈ catsaañˈomˈyoˈ na nleilˈueeˈndyoˈ nato, meiⁿ tsˈoomlˈeii, meiⁿ ˈnaⁿ na cwicañjom sˈom, meiⁿ nantquie, meiⁿ tsjo̱ˈñjeeⁿ, manda̱ liaa na cweeˈyoˈ. 	 És monda nékik: Semmit az útra ne vigyetek, se pálczákat, se táskát, se kenyeret, se pénzt; se két-két ruhátok ne legyen.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ na mˈaⁿ ñjaaⁿ na laˈxmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwilaˈcwanomna na xmaⁿndyoˈ ˈo. 	 Az Úr Jézus Krisztusnak kegyelme, és az Istennek szeretete, és a Szent Léleknek közössége mindnyájatokkal. Ámen.


Tjaa ˈñeeⁿ cˈoom na cwiluiiñe jnda Tyˈo̱o̱tsˈom na machˈeeya jnaⁿ ee jnda̱ tquiaaⁿ na catseixmaⁿ na wandoˈ ndoˈ ncˈe joˈ tiñecatsˈaa jnaⁿ ncˈe cwiluiiñe jnaaⁿ. 	 Senki sem cselekszik bûnt, a ki az Istentõl született, mert benne marad annak magva; és nem cselekedhetik bûnt, mivelhogy Istentõl született.


Ee na jnda̱ mamantyˈiano̱o̱ⁿ nquii na nncwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ. 	 Mert látták az én szemeim a te üdvösségedet,


Ñeˈcataˈxˈa̱a̱yâ njomˈ, Ta, quia na nntaˈndoˈxco chaˈtso nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, quia joˈ ¿ˈñeeⁿ cwiindye joona na nluii scuuˈ yuscuˈñeeⁿ? Ee jom ñetˈoom scuu chaˈtso na ntquieeˈndye naⁿˈñeeⁿ. 	 A feltámadáskor tehát, mikor feltámadnak, melyiköknek lesz a felesége? Mert mind a hétnek a felesége volt.


Tquiena Capernaum. Ndoˈ quia na jnda̱ mamˈaⁿna quiiˈ wˈaa, quia joˈ taxˈeeⁿ nda̱a̱na, tsoom: —¿Cwaaⁿ ñˈoom ñejlaˈncjooˈndyoˈ nda̱a̱ ntyjeeˈyoˈ xjeⁿ na ñetquio̱o̱ya nato? 	 És elméne Kapernaumba. És odahaza megkérdezé õket: Mi felett vetekedtetek egymással az úton?


Quia tueeˈ xcwe tsjom, teicˈuaa na matseixuaa tsˈaⁿ. Matso: “Cˈomˈcˈeendyoˈ, macwjeeˈcañoom tsˈaⁿ na macoco. Quioˈyoˈ na nlajomndyoˈ ñˈeⁿñê.” 	 Éjfélkor pedig kiáltás lõn: Ímhol jõ a võlegény! Jõjjetek elébe!


Sa̱a̱ ticalˈue nˈom nnˈaⁿ judíos na ljoˈ. Joˈ na jndeiˈnaˈ sˈaa tyˈoo na nquii tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoomwaañe nncuˈxeeⁿ ja. Sa̱a̱ ja nchii na maqua̱ⁿya ñˈoom nacjoo nnˈaⁿ ndyuaa tsjomya na jndyo̱o̱ ñjaaⁿ. 	 De mivel a zsidók ellene mondtak, kényszeríttettem a császárra appellálni, nem mintha az én népem ellen volna valami vádam.


Ndoˈ yuscuˈñeeⁿ matso: —Jeeⁿ ˈu Ta quiaaˈ ndaatioowaaˈ cha na tacandyo na ñeˈcˈuatya̱, meiⁿ tantseicachjuundyo̱ na ñequiiˈcheⁿ na candyo̱cwjiiˈa juunaˈ. 	 Monda néki az asszony: Uram, add nékem azt a vizet, hogy meg ne szomjúhozzam, és ne jõjjek ide meríteni!


Ndoˈ tˈo̱ tsotyeeⁿ nnoom, tso: “ˈU jndaaya, maxjeⁿ mˈaaⁿˈ ñˈeⁿndyo̱ ndoˈ chaˈtso ˈnaⁿya ˈu ˈnaⁿˈ. 	 Az pedig monda néki: Fiam, te mindenkor én velem vagy, és mindenem a tiéd!


Waa najndeii na matseixmaⁿ Cristo na juu joˈ mañequiaaⁿ na matseixmaⁿya cha cateijndeiinaˈ ˈo na nntsanajnda̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, nchii cha na catseityuiiˈnaˈ na cwiluiindyoˈ cwentaaⁿˈaⁿ. Matseiljeiya cartawaañe na nntoˈñoomˈyoˈ cha quia na jnda̱ tua̱ya quiiˈntaaⁿˈyoˈ, meiⁿ ticaⁿnaˈ na nleilˈueeˈndyo̱ najndeii na matseixmaⁿya na catˈuiinaˈ ˈo. 	 Azért írom ezeket távollétemben, hogy jelenlétemben ne kelljen keményen viselkednem ama hatalom szerint, a melyet az Úr adott nékem építésre és nem rontásra.


Quia joˈ tja Jesús ndaatyuaa tsjoom Cesarea Filipo. Jnda̱ squia̱a̱yâ joˈ joˈ taxˈeeⁿ nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê, tsoom: —Ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee ¿ˈñeeⁿ cwilue nnˈaⁿ na cwiluiindyo̱? 	 Mikor pedig Jézus Czézárea Filippi környékére méne, megkérdé tanítványait, mondván: Engemet, embernek Fiát, kinek mondanak az emberek?


Tquiocho nnˈaⁿ yonchˈu na mˈaaⁿ Jesús na nntioom tsˈo̱o̱ⁿ nacjoona ndoˈ na nntseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿna. Sa̱a̱ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê jlaˈtiaaˈâ nnˈaⁿ na tquiocho yonchˈuˈñeeⁿ. 	 Ekkor kis gyermekeket hozának hozzá, hogy kezeit vesse azokra, és imádkozzék; a tanítványok pedig dorgálják vala azokat.


Nnˈaⁿ na tcwaˈ tueˈntyjo̱ chaˈna ˈom meiⁿ naⁿnom, meiⁿ tîcatuˈnchondye naⁿlcu ñequio yocanchˈu. 	 A kik pedig ettek vala, mintegy ötezeren valának férfiak, asszonyokon és gyermekeken kívül.


Cwitsquia̱a̱ya joˈ joˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nato xco. Juunaˈ mañequiaanaˈ na ticantycwii na wandoˈ tsˈaⁿ. Cristo seijndaaˈñê natowaaˈ quia na tjaaˈñe tsˈaⁿ lantsa tseiˈntsqueeⁿˈeⁿ. Na luaaˈ tjoom matseijomnaˈ chaˈcwijom quia na tˈiooˈ liaa tco na ñentyja yuu na tyowjaaquieeˈ tyee cuarto na macanda̱ na ljuˈticheⁿ. 	 on az úton, a melyet õ szentelt nékünk új és élõ [út] gyanánt, a kárpit, azaz az õ teste által,


Ndoˈ teicˈuaa na seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cañoomˈluee. Matso: —ˈU cwiluiindyuˈ Jndaaya na jeeⁿ candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya. Cantyja ˈnaⁿˈ ˈu ñequiiˈcheⁿ mañequiaanaˈ na neiⁿya. 	 És szózat lõn az égbõl: Te vagy az én szerelmes fiam, a kiben én gyönyörködöm.


Joˈ chii calˈandyoˈ cwenta na nchii na ticalaˈñˈoomˈndyoˈ nqueⁿ na matseineiiⁿ nda̱a̱ya. Ee xeⁿ tîcandyaandye naⁿˈñeeⁿ na jndyena na seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱na xjeⁿ ljoocheⁿ tsjoomnancue, majndeiiticheⁿ jaa na cwindya̱a̱ na matseineiⁿ nqueⁿ na mˈaaⁿ cañoomˈlueecheⁿ, tixocandyaandyo̱. 	 Vigyázzatok, meg ne vessétek azt, a ki szól; mert ha azok meg nem menekültek, a kik a földön szólót megvetették, sokkal kevésbbé mi, ha elfordulunk attól, a ki a mennyekbõl vagyon,


Lqueeⁿ na tquiaa tsˈom nato, joˈ nnˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaa tsˈaⁿ, sa̱a̱ mantyja macwjiˈ Satanás ñˈoomˈñeeⁿ naquiiˈ nˈomna. 	 Az útfélen valók pedig azok, a kiknek hintik az ígét, de mihelyest hallják, azonnal eljõ a Sátán és elragadja a szívökbe vetett ígét.


Xjeⁿˈñeeⁿ tsoom nda̱a̱na: —Catsaˈyoˈ chaˈwaa tsjoomnancue, nñeˈquiaˈyoˈ ñˈoom naya nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ na macwjiˈñˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 És monda nékik: Elmenvén e széles világra, hirdessétek az evangyéliomot minden teremtésnek.


¿Ljoˈ cwilatiuuˈyoˈ jeˈ ñˈeⁿñê? Tˈo̱o̱ nnˈaⁿ nnoom, jluena: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ maxjeⁿ tseixmaaⁿ na cueeⁿˈeⁿ. 	 Mit gondoltok? Azok pedig felelvén mondának: Méltó a halálra.


Ncˈe na luaaˈ tsˈoom, mati nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nnoom, cweˈ cwilˈayana na mˈaⁿna cantyja na matyˈiomyanaˈ, sa̱a̱ na macanda̱ nntˈuiityeⁿnaˈ joona cantyjati na jnda̱ ñelˈana. 	 Nem nagy dolog azért, ha az õ szolgái is átváltoztatják magokat az igazság szolgáivá; a kiknek végök az õ cselekedeteik szerint lészen.


Seicandyaañe jom naquiiˈ chaˈtso nawiˈ na tyotjoom. Tquiaa na jndo̱ˈ tsˈoom ndoˈ sˈaa na neiiⁿˈ tsˈom Faraón jom. Faraónˈñeeⁿ cwiluiiñê tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ ndyuaa Egipto, ndoˈ jom tyˈioom tsˈiaaⁿ José na catsa̱ˈntjom tsaⁿˈñeeⁿ chaˈwaa ndyuaa Egipto hasta mati catsa̱ˈntjom naquiiˈ watsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 És megszabadítá õt minden nyomorúságából, és ada néki kedvességet és bölcseséget a Faraó elõtt, Égyiptom királya elõtt, ki õt Égyiptom fölé és az õ egész háza fölé kormányzóul állatá.


Quia joˈ tso Jesús nnom: —Quicantyjaˈ, cjaˈtoˈ. Ncˈe na matseiˈyuˈya tsˈomˈ ñˈeⁿndyo̱ jnda̱ nˈmaⁿˈ. 	 És monda néki: Kelj föl, és menj el: a te hited téged megtartott.


Tˈmo̱ⁿ Isaías chiuu waa na tileicanda̱a̱ nlaˈyuˈ nnˈaⁿ judíos, ee waa cwiicheⁿ ñˈoom na matsoom: 	 Azért nem hihetnek vala, mert ismét monda Ésaiás:


Ee macatyˈua̱ xeⁿ na nncua̱caño̱o̱ⁿnndaˈa ˈo nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na xocaljeiya ˈo chaˈxjeⁿ na ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ, meiⁿ ˈo xocaliuˈyoˈ ja chaˈxjeⁿ na ntyjaaˈ nˈomˈyoˈ. Nquiaya na nljeiya na cwilaˈntjaˈndyoˈ, na cwilaˈta̱a̱ˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ, cwilawjeeˈyoˈ joona, cwitjeiˈyaˈndyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ, ndoˈ cwilaneiⁿˈyoˈ cantu nacjoona, na cwitioˈñˈoomˈyoˈ joona, na cwitjeiˈsˈandyoˈ, cwitjeiˈlcundyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ ndoˈ na tixcwe mˈaⁿˈyoˈ chaˈxjeⁿ matsonaˈ na cˈomˈyoˈ. 	 Mert félek azon, hogy ha odamegyek, nem talállak majd olyanoknak, a milyeneknek szeretnélek, és engem is olyannak találtok, a milyennek nem szeretnétek; hogy valamiképen versengések, irígységek, indulatoskodások, visszavonások, rágalmazások, fondorkodások, felfuvalkodások, pártoskodások lesznek köztetek;


Tincˈoomˈ nˈomˈyoˈ na ñeˈcalatˈmaaⁿˈndyo̱ cheⁿncjo̱o̱yâ nda̱a̱ˈyoˈ. Jâ cweˈ cwiñequiaayâ na wanaaⁿ na cˈomˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ jâ, cha nnda̱a̱ nlaˈlcweˈyoˈ ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilasˈandye cantyja chiuu na cwiwitquiooˈ, nchii cantyja chiuu tseixmaⁿ tsˈaⁿ naquiiˈ tsˈom. 	 Mert nem ajánljuk ismét magunkat néktek, hanem alkalmat adunk ti néktek a velünk való dicsekedésre, hogy legyen mit felelnetek a színbõl és nem szívbõl dicsekedõknek.


Matsˈiaa joˈ quia jleityˈiomnda̱a̱na, jliuna cwa tacˈoomñe Elías ñˈeⁿ Moisés ñˈeⁿndyena. Macanda̱ ñenquii Jesús cwimˈaaⁿ. 	 És mikor nagyhirtelen körültekintének, senkit sem látának többé maguk körül, egyedül a Jézust.


Sa̱a̱ ntˈomndyena cwiñequiana ñˈoomˈñeeⁿ na ñequiiˈcheⁿ mˈaaⁿˈ nˈomna cantyja ˈnaaⁿ nquieena, tixcweeˈ nˈomna ee cwilaˈtiuuna na cwilˈana na ljoˈ, cha nnchjeetinaˈ ja na mˈaaⁿya pra̱so, 	 melyek versengésbõl prédikálják a Krisztust, nem tiszta lélekkel, azt hivén, hogy fogságom nyomorúságait [így] megnevelik;


Ndoˈ jâ na maxjeⁿ ñjomndyô̱ tsˈom wˈaandaaˈñeeⁿ taaˈâ cantya̱a̱yâ, jlaˈtˈmaaⁿˈndyô̱ jom. Lˈuuyâ nnoom: —ˈU mayuuˈcheⁿ cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A hajóban levõk pedig hozzámenvén, leborulának elõtte, mondván: Bizony, Isten Fia vagy!


Jeeⁿ ndyaˈ seicatyˈuenaˈ chaˈtso nnˈaⁿ. Tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom, tyoluena: —Jnda̱ teitquiooˈñe cwii profeta quiiˈntaaⁿya na tˈmaⁿ tseixmaaⁿ. Ndoˈ mati tyoluena: —Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ tyjeeˈcañoom na mateijneiⁿ jaa na cwiluiindyo̱ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 És elfogá mind azokat a félelem, és dicsõíték az Istent, mondván: Nagy próféta támadt mi köztünk; és: Az Isten megtekintette az õ népét.


Ja Santiago na cwiluiindyo̱ mosooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ Ta Jesucristo. Matseicwano̱ⁿya na xmaⁿndyoˈ ˈo nnˈaⁿ na canchooˈwe ntmaaⁿˈ jaa nnˈaⁿ Israel na jnda̱ tˈoomˈndyoˈ chaˈwaa tsjoomnancue. 	 Jakab, Istennek és az Úr Jézus Krisztusnak szolgája, az elszórtan levõ tizenkét nemzetségnek; üdvözletemet.


Chaˈwaa na ndyowanaˈ, mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom chaˈtsoti nnˈaⁿ na cwii wjaawicantyjooˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye jom. 	 az õ irgalmassága nemzetségrõl nemzetségre [vagyon] azokon, a kik õt félik.


Nntsˈaacheⁿnaˈ na cwiindyoˈ ˈo nntso: “ˈU matseiyuˈya tsˈomˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ja matsˈaa yuu na matyˈiommyanaˈ.” Xeⁿ na ljoˈ, caˈmo̱ⁿˈ na matseiyuˈya tsˈomˈ ñˈeⁿñê meiⁿ tyoowitquiooˈ ñequio na macheˈ, ndoˈ ja ñequio ljoˈ na matsˈaaya mˈmo̱o̱ⁿya na matseiyuˈya tsˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿñê. 	 De mondhatja valaki: Néked hited van, nékem pedig cselekedeteim vannak. Mutasd meg nékem a te hitedet a te cselekedeteidbõl, és én meg fogom néked mutatni az én cselekedeteimbõl az én hitemet.


Jnda̱ chii tyˈeñˈomlcweˈ ntseinda Jacob seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈaⁿ tsjoom Siquem ndyuaa yuu na jnaⁿna. Joˈ joˈ tjacantˈiuuˈñê naquiiˈ tseiˈtsuaa na seijnda Abraham ñequio sˈom xuee nda̱a̱ ntseinda Hamor. 	 elvitetének Sikembe, és helyheztetének a sírba, melyet Ábrahám vett vala ezüstpénzen, Emmórnak, a Sikem [atyjának] fiaitól.


Na chaˈtso na cwilˈaayâ cwijooˈya nˈo̱o̱ⁿyâ na mˈmo̱ⁿnaˈ na cwiluiindyô̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomtyeⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, na jndye nnom nawiˈ na cwiwino̱o̱ⁿyâ, mˈaaⁿyâ na tˈmaⁿya nˈo̱o̱ⁿyâ, ñequio na matseitjo̱o̱naˈ na nleilˈueeˈndyô̱ ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ cwii cwii nnom najndeiˈnaˈ na matˈuiinaˈ jâ, 	 Hanem ajánljuk magunkat mindenben, mint Isten szolgái; sok tûrésben, nyomorúságban, szükségben, szorongattatásban.


Ndoˈ nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê, quia na ntyˈiaana chiuu wjaachˈeenaˈ, jluena nnoom: —Ta, ¿aa mañejom nntua̱a̱ˈa xjo? 	 tván pedig azok, a kik õ körülötte [valának,] a mi következik, mondának néki: Uram, vágjuk-é õket fegyverrel?


Quia ljoˈcheⁿ jlaˈno̱o̱ⁿˈâ na nchii cantyja ˈnaaⁿˈ ndaaljoˈ na cwiluii tyooˈ na calˈaayâ cwenta, sa̱a̱ tañeˈquiandyô̱ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ saduceos. 	 Ekkor értették meg, hogy nem arról szólott, hogy a kenyér kovászától, hanem hogy a farizeusok és sadduczeusok tudományától õrizkedjenek.


Matso Pedro nnom: —ˈU re Eneas, Jesucristo matseinˈmaaⁿ ˈu. Quicantyjaˈ. Tseijndaaˈndyuˈyaˈ jnduˈ. Quia joˈ mantyja teicantyja tsaⁿˈñeeⁿ. Jnda̱ na tcoˈyanaˈ jom. 	 És monda néki Péter: Éneás, gyógyítson meg téged a Jézus Krisztus: kelj föl, vesd meg magad az ágyadat! És azonnal felkele.


Sa̱a̱ tso Herodes: —Nnco̱ sa̱ˈntjo̱ⁿ na catyjena xtyoˈ Juan. Quia joˈ ¿ˈñeeⁿ luaaˈ na teijndye ñˈoom mandii cantyja ˈnaaⁿˈ? Ndoˈ tyojooˈ tsˈoom na nntyˈiaaⁿˈaⁿ juu. 	 És monda Heródes: Jánosnak én vettem fejét: kicsoda hát ez, a ki felõl én ilyen dolgokat hallok? És igyekezik vala õt látni.


Jnda̱ na seicanaaⁿñê yuu na jnda̱ ndyee na ta̱ˈtyeⁿ tsomˈñeeⁿ quia joˈ jndiiya na matseineiⁿ tsaⁿ na jnda̱ ndyee na ñequieendye naⁿˈñeeⁿ na taˈndoˈ. Tso: —Candyoˈ ndoˈ cantyˈiaˈ. Ndoˈ ntyˈiaya cwii caso ntoom ndoˈ tsˈaⁿ na waˈljoo maleichom luaˈncjeⁿ. 	 És mikor felnyitotta a harmadik pecsétet, hallám, hogy a harmadik lelkes állat mondá: Jõjj és lásd. Látám azért, és ímé egy fekete ló; és annak, a ki azon üle, egy mérleg vala kezében.


Tincˈomˈyoˈ na jeeⁿ jndyendyoˈ na ñeˈcatˈmo̱ⁿˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ, ee manquiuˈyoˈ na jaa na cwitˈmo̱o̱ⁿya majaaˈti mˈaaⁿnaˈ nacjooya quia na nleijndaaˈ jnaaⁿya ñˈeⁿ nnˈaⁿ. 	 Atyámfiai, ne legyetek sokan tanítók, tudván azt, hogy súlyosabb ítéletünk lészen.


Tyocaⁿˈa nnom nquii nnˈaaⁿya Apolos na catseijomñê ñequio nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ na cwiˈoocajndooˈna ˈo. Sa̱a̱ na majeˈndyo ticatsˈaanaˈ tsˈoom na ñeˈcjaⁿ. Majoˈ nncueeˈcañoom ˈo quia na nñequiaanaˈ na wanaaⁿ. 	 A mi pedig Apollós atyafit illeti, igen kértem õt, hogy menjen el hozzátok az atyafiakkal együtt: de semmiképpen sem volt kedve, hogy most elmenjen; de majd elmegy, mihelyt jó alkalmatossága lészen.


ˈO naquiiˈ nˈomˈyoˈ calaˈtˈmaaⁿˈndyo Cristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom ˈo. Ñequiiˈcheⁿ cˈomcˈeendyoˈ na ntˈo̱ˈyoˈ nnom tsˈaⁿ na mawaxˈee chiuu waa na cwicantyjaaˈ nˈomˈyoˈ jom, 	 Úr Istent pedig szenteljétek meg a ti szívetekben. Mindig készek [legyetek] megfelelni mindenkinek, a ki számot kér tõletek a bennetek levõ reménységrõl, szelídséggel és félelemmel:


Mˈmo̱o̱ⁿ chiuu na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ ee na jnda̱ tuˈxeⁿñe nquii na cwiluiitquieñe tsjoomnancuewaañe. 	 Ítélet tekintetében pedig, hogy e világnak fejedelme megítéltetett.


Ndoˈ ncˈe na tyotseiyuˈya tsˈoom, joˈ chii tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom na cwiluiiñê na tjaa jnaⁿ cwicatseixmaaⁿ. 	 Azért is tulajdoníttaték néki igazságul.


Sa̱a̱ calˈandyoˈ cwenta na juu luaaˈ na wanaaⁿ na cˈomˈyoˈ, titseixmaⁿnaˈ cwii na nntsˈaanaˈ na nntseitjo̱o̱ñe cwii nnˈaⁿˈyoˈ na cachjoo matseiyuˈ. 	 De meglássátok, hogy ez a ti szabadságtok valamiképen botránkozásukra ne legyen az erõteleneknek.


Jndye nnom niom na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nnom Ta Jesús, sa̱a̱ manquiiti Espíritu matseijndaaˈñê chaˈtso joonaˈ. 	 A szolgálatokban is különbség van, de ugyanaz az Úr.


Xocatsˈaanaˈ na tsˈaⁿ na matseiˈnaaⁿˈ cwiluiitˈmaⁿñetyeeⁿ, nchiiti tsˈaⁿ na maˈmo̱ⁿ nnoom. Sa̱a̱ quia na jnda̱ seiˈnaaⁿˈñˈeeⁿ chaˈtso na tˈmo̱ⁿ tsaⁿˈñeeⁿ nnoom, quialjoˈcheⁿ nntseijomnaˈ jom chaˈna tsˈaⁿ na tˈmo̱ⁿ nnoom. 	 Nem feljebb való a tanítvány az õ mesterénél; hanem mikor tökéletes lesz, mindenki olyan lesz, mint a mestere.


Ee nnˈaⁿ fariseos ñequio chaˈtso nnˈaⁿ judíos, jeeⁿ cwiqueⁿndyena na cwilaˈcanda̱na costumbre na tqueⁿ nnˈaⁿ na tyoluiitquiendye nda̱a̱na. Joˈ chii mati ticwaˈna xeⁿ nchii na nndyuuˈjndyeena chaˈxjeⁿ na matso costumbreˈñeeⁿ. 	 Mert a farizeusok és a zsidók mind, a régiek rendelését követve, nem esznek, hanemha kezöket erõsen megmossák;


Quia joˈ xeⁿ nlue nnˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ: “Queⁿˈyoˈ cwenta, laˈñeⁿ mˈaaⁿ ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom”, tintsaˈyoˈ joˈ joˈ. Ndoˈ xeⁿ na nluena: “Cantyˈiaˈyoˈ, luaaˈ mˈaaⁿ naquiiˈ wˈaa”, tilayuˈyoˈ na ljoˈ. 	 Azért ha azt mondják majd néktek: Ímé a pusztában van; ne menjetek ki. Ímé a belsõ szobákban; ne higyjétek.


Quia joˈ mana tjalcweeⁿˈeⁿ na mˈaaⁿ tsotyeeⁿ. ’Tquia ndicwaⁿ wjaanoom, ljeii tsotyeeⁿ jom. Tioo na jeeⁿ jnda ntyjii ñˈeⁿñê. Jleinom, tjacatjomñe jom. Taxcweeñe ndoˈ tˈuu ntsmaaⁿˈaⁿ. 	 És felkelvén, elméne az õ atyjához. Mikor pedig még távol volt, meglátá õt az õ atyja, és megesék rajta a szíve, és oda futván, a nyakába esék, és megcsókolgatá õt.


Sa̱a̱ jeˈ nnco̱ matsjo̱o̱ nndyeˈyoˈ: Tilˈueendyuˈ na nnjoom quia na macoˈwiˈ tsˈaⁿ ˈu. Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na mmeiⁿˈ ndaˈ ntsmaⁿˈ ntyjaya, mati ntyjatymaaⁿˈ quiaaˈ na mmeiiⁿˈeⁿ ndaˈ. 	 Én pedig azt mondom néktek: Ne álljatok ellene a gonosznak, hanem a ki arczul üt téged jobb felõl, fordítsd felé a másik orczádat is.


Ñˈoomwaaˈ jeeⁿ ndyaaˈ seichjooˈnaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ. To̱o̱ˈâ cwii ndoˈ cwiindyô̱ taˈxˈa̱a̱yâ nnoom, lˈuuyâ: —Ta, ¿aa nntsˈaacheⁿnaˈ na ja? 	 És felettébb megszomorodva, kezdék mindannyian mondani néki: Én vagyok-é az, Uram?


Ndoˈ ¿aa mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ na cweˈ macanda̱ nquii Bernabé ñˈeⁿndyo̱ ja na ticatsonaˈ na nnteixeˈyoˈ jâ? 	 Avagy csak nekem és Barnabásnak nincs-é jogunk, hogy ne dolgozzunk?


Ee ncueeˈñeeⁿ cwii tjo̱o̱cheⁿ na seicatsuu ndaaluaˈntyˈa tsjoomnancue tyomˈaⁿ nnˈaⁿ. Tyocwaˈna, tyowena, tyowuncona, tyoñeˈquiana ndana na nncˈunco hasta juu xuee quia na tjaquieeˈ Noé wˈaandaa tˈmaⁿ. 	 Mert a miképen az özönvíz elõtt való napokban esznek és isznak vala, házasodnak és férjhez mennek vala, mind ama napig, a melyen Noé a bárkába méne.


Sa̱a̱ matsoom nda̱a̱na: —ˈO quiaˈyoˈ na nlcwaˈna. Tˈo̱o̱ naⁿˈñeeⁿ nnoom, jluena: —Macanda̱ ñeˈom taⁿˈ tyooˈ ñequio we catscaa cwileiñˈo̱o̱ⁿyâ. ¿Ljoˈti nntso luaaˈ? Macanda̱to xeⁿ tsaalajndaayâ nantquie na nlcwaˈ chaˈtsondye naⁿmˈaⁿˈ. 	 Õ pedig monda nékik: Adjatok nékik ti enni. Azok pedig mondának: Nincs nékünk több öt kenyerünknél és két halunknál; hanem ha elmegyünk és mi veszünk eledelt az egész sokaságnak.


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom wˈaaˈñeeⁿ, ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom, jnda̱ jlaˈcwˈaana ñoom. Meintyjeeˈna na cwilaˈwindyena, ee jeeⁿ teiⁿ. Ndoˈ mati meintyjeeˈ Pedro quiiˈntaaⁿna, matseiwiñê ñˈeⁿndyena. 	 szolgák pedig és a poroszlók [ott] állnak vala, szítván a tüzet, mivelhogy hûvös vala, és melegszenek vala. [Ott] áll vala pedig Péter is õ velök együtt, és melegszik vala.


Ndoˈ nlaˈcueeˈ nnˈaⁿ jom, sa̱a̱ xuee jnda̱ ndyee nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nncwandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ. Quia na jndya̱a̱yâ na luaaˈ, sˈaanaˈ na jeeⁿ tia nquiuuyâ. 	 És megölik õt, de harmadnapon föltámad. És felettébb megszomorodának.


Maxjeⁿ nntseicatooˈnaˈ ticwii cwii cantmaⁿˈ ndoˈ ticwii cwii sjo̱ ñequio ta nleisunaˈ. Nanto na cancˈeeⁿ, nntseiliuunaˈ, ndoˈ nanto na cwajndii nntseiyo̱naˈ. 	 Minden völgy betöltetik, minden hegy és halom megalacsonyíttatik; és az egyenetlenek egyenesekké, és a göröngyös útak símákká lesznek;


Tˈo̱o̱yâ nnoom lˈuuyâ: —Mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilue na ˈu Juan, tsˈaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ. Ndoˈ ntˈom cwilue Elías ˈu, ntˈom cwilue na Jeremías oo cwiicheⁿ profeta. 	 Õk pedig mondának: Némelyek Keresztelõ Jánosnak, mások Illésnek; némelyek pedig Jeremiásnak, vagy egynek a próféták közül.


Juu tsaⁿ na wandoˈ na ntyˈiajndya̱a̱, matseijomnaˈ jom chaˈcwijom liom. Ndoˈ tsaⁿ na jnda̱ we, matseijomnaˈ jom chaˈcwijom quiooˈjndyo. Tsaⁿ na jnda̱ ndyee, matseijomnaˈ nnoom chaˈna nnom tsˈaⁿ. Ndoˈ tsaⁿ na jnda̱ ñequiee, matseijomnaˈ jom chaˈcwijom cachi na mantyja. 	 az elsõ lelkes állat hasonló [vala] az oroszlánhoz, és a második lelkes állat hasonló a borjúhoz, és a harmadik lelkes állatnak olyan arcza [vala,] mint egy embernek, és a negyedik lelkes állat hasonló [vala] a repülõ sashoz.


Matsonaˈ na candyecheⁿ yolcu ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ ndoˈ na catueeˈndyecjena: 	 Az asszony csendességben tanuljon teljes engedelmességgel.


Sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom tquiaa na tandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ. Seicandyaañe jom na ñetˈomtsˈooñê ee tijoom jndaa caljooˈñê nacje ˈnaaⁿˈ na cwiwje nnˈaⁿ. 	 Kit az Isten feltámasztott, a halál fájdalmait megoldván; mivelhogy lehetetlen volt néki attól fogvatartatnia.


Mañoomˈ tyjeeˈcañoom nacañoomˈ Jesús. Tsoom nnom: —Xmaⁿndyuˈ Maestro. Ndoˈ tˈom ntsmaⁿˈ Jesús. 	 És mindjárt Jézushoz lépvén, monda: Üdvöz légy Mester! és megcsókolá õt.


Jnda̱ na jndii Moisés ñˈoomwaaˈ, jleinoom. Tjaaⁿ ndyuaa Madián. Mana ljooˈñeyaaⁿ joˈ joˈ. Ndoˈ joˈ joˈ tocoom, tuiindye we ntseinaaⁿ naⁿnom. 	 E beszédre aztán Mózes elfuta és lõn jövevény a Midián földén, a hol két fia születék.


Ndoˈ mati chaˈtsondyena tyocwaˈna maná na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na jnaⁿnaˈ cañoomˈluee, 	 És mindnyájan egy lelki eledelt ettek;


Jnda̱ tuii na nmeiiⁿˈ jluiˈ Pablo Atenas, tjaaⁿ tsjoom Corinto. 	 Ezekután Pál Athénbõl eltávozván, méne Korinthusba.


Sa̱a̱ matso Jesús nda̱a̱yâ: —Luaa waa na matseijomnaˈ nantquie ˈnaⁿya, na catsˈaaya yuu na lˈue tsˈom nqueⁿ na jñoom ja, hasta na jnda̱ jnda̱a̱ˈ tsˈiaaⁿ na tyˈioom ja. 	 Monda nékik Jézus: Az én eledelem az, hogy annak akaratját cselekedjem, a ki elküldött engem, és az õ dolgát elvégezzem.


Ndoˈ ticwii cwii tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱, ticantycwii na nncwandoˈ, ndoˈ meiⁿ tijoom nntsuuñe. ¿Aa matseiyuˈ na ljoˈ? 	 És a ki csak él és hisz én bennem, soha meg nem hal. Hiszed-é ezt?


Jeeⁿ wiˈ ñetjoom na jndye nnom nasei tyolˈa nnˈaⁿ jom. Ndoˈ chaˈtso ˈnaaⁿˈaⁿ jnda̱ seicatsoom. Sa̱a̱ tjaaˈnaⁿ na teijndeiinaˈ jom, yacheⁿ nioomti matjoom. 	 És sok orvostól sokat szenvedett, és minden vagyonát magára költötte, és semmit sem javult, sõt inkább még rosszabbul lett,


Cantyja ˈnaaⁿˈ cwii tsˈaⁿ, jnaⁿnaˈ na cwiwje nnˈaⁿ tsjoomnancue. Mati cantyja ˈnaaⁿˈ cwii tsˈaⁿ jnaⁿnaˈ na cwitaˈndoˈxco nnˈaⁿ. 	 Miután ugyanis ember által van a halál, szintén ember által van a halottak feltámadása is.


Tyˈo̱o̱tsˈom tyˈioom tsˈiaaⁿ ˈo, meiⁿ nchii nlqueⁿndyoˈ na nluiitˈmaⁿndyoˈ nda̱a̱ joo nnˈaⁿ na cwilayuˈ. ˈO xcweya cˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na cha nnda̱a̱ nluiiˈndyena ˈo. 	 Sem nem úgy, hogy uralkodjatok a gyülekezeteken, hanem mint példányképei a nyájnak.


Joˈ chii jleinoom, tjañetyeeⁿ, tjawaaⁿ cwii tsˈoom sicómoro na nntyˈiaaⁿˈaⁿ Jesús ee na joˈ joˈ nncwinom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 És elõre futván felhága egy eperfüge fára, hogy õt lássa; mert arra vala elmenendõ.


Ncˈe na luaaˈ, juu na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ, macaⁿnaˈ na cˈomˈyoˈ na xcwe cantyja ˈnaⁿˈyoˈ ñequio nnˈaⁿ, ndoˈ ñequio juu joˈ cˈomˈyoˈ na xcwe calaˈno̱ⁿˈyoˈ, 	 Ugyanerre pedig teljes igyekezetet is fordítván, a ti hitetek mellé ragasszatok jó cselekedetet, a jó cselekedet mellé tudományt,


Sa̱a̱ seicandyaañê Lot na tyomˈaaⁿ tsjoomˈñeeⁿ ee tyotseixmaⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ. Tyotseiˈndaaˈnaˈ ntyjeeⁿ na tyontyˈiaaⁿˈaⁿ na cwajndii natia na tyolˈa naⁿˈñeeⁿ. 	 [ha] megszabadította az igaz Lótot, a ki az istenteleneknek fajtalanságban való forgolódása miatt elfáradt;


Ee ticaljoya tsˈo̱o̱ⁿ na cweˈ cjee cjee mˈaaⁿnaˈ nncwino̱o̱ⁿ na mˈaⁿˈyoˈ. Ntyjaaˈya cwii tsˈo̱o̱ⁿ na majndye xuee nnda̱a̱ nljooˈndyo̱ ñˈeⁿndyoˈ, xeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom lˈue tsˈoom. 	 Mert nem akarlak titeket épen csak átmenet közben látni, de reménylem, hogy valami ideig nálatok maradok, ha az Úr engedi.


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, mayuuˈcheⁿ na xocwjeñˈeⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ hasta xjeⁿ na jnda̱ seicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ. 	 Bizony mondom néktek, hogy el nem múlik ez a nemzetség, a míg meg nem lesznek mindezek.


Tyotseitˈmaaⁿˈñê nnˈaⁿ na cweˈ cwantindyo ndoˈ tjeiiⁿˈeⁿ nnˈaⁿ na waa najnda̱ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ. 	 Hatalmasokat dönte le trónjaikról, és alázatosakat magasztalt fel.


Quia joˈ Jesús tqueⁿtyeeⁿ ñˈoom nda̱a̱yâ na meiⁿcwii nnom tsˈaⁿ ticatˈmo̱o̱ⁿyâ na jom cwiluiiñê Cristo. 	 Akkor megparancsolá tanítványainak, hogy senkinek se mondják, hogy õ a Jézus Krisztus.


Joˈ chii chaˈtsondyo̱ jaa ncˈe na ticata̱ˈ nda̱a̱ya ñequio cwii liaa, matseijomnaˈ jaa chaˈcwijom tsjo̱ˈjnom na majuˈnaˈ na caxuee na cwiluiiñe Jesús na matsa̱ˈntjoom jaa, ndoˈ ˈio ndi ˈio matseijomtinaˈ jaa chaˈna nqueⁿ na jaawijndyeti matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom na juu joˈ cwinaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom jaa, na cwiluiiñê Espíritu. 	 Mi pedig az Úrnak dicsõségét mindnyájan fedetlen arczczal szemlélvén, ugyanazon ábrázatra elváltozunk, dicsõségrõl dicsõségre, úgy mint az Úrnak Lelkétõl.


Tso Natanael: —Ndooˈ ntyjii na cweˈ Nazaret xocwitquiooˈñe cwii tsˈaⁿ na tˈmaⁿ nnteijneiⁿ nnˈaⁿ. Tˈo̱ Felipe nnoom, matso: —Candyoˈ sa. Nntyˈiaˈnjomˈ jom. 	 Találkozék Filep Nátánaellel, és monda néki: A ki felõl írt Mózes a törvényben, és a próféták, megtaláltuk a názáreti Jézust, Józsefnek fiát.


Quia ljoˈcheⁿ nntyˈiaa nnˈaⁿ ja na cwiluiindyo̱ tsaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee na macwja̱caño̱o̱ⁿnndaˈa tsjoomnancue. Nndyo̱o̱ naquiiˈ nchquiu ñequio najndeii na matseixmaⁿya ndoˈ ñequio na neiⁿncooˈ nacaxuee na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja. 	 És akkor meglátják az embernek Fiát eljõni felhõkben nagy hatalommal és dicsõséggel.


Taqueⁿ Jesús ntyˈiaaⁿˈaⁿ yuscuˈñeeⁿ. Tsoom nnom: —ˈU jndaaya, cˈomˈ tˈmaaⁿˈndyuˈ tsˈomˈ. Ncˈe na matseiyuˈya tsˈomˈ ñˈeⁿndyo̱, jnda̱ nˈmaⁿˈ. Ndoˈ mañejuu xjeⁿˈñeeⁿ nˈmaⁿ. 	 Jézus pedig megfordulván és reá tekintvén, monda: Bízzál leányom; a te hited megtartott téged. És meggyógyult az asszony abban az órában.


ee ticalaˈxmaⁿna nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nnom nquii Ta Jesucristo. Naⁿˈñeeⁿ ticatueeˈndyecjena cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Macanda̱ na cwijndooˈna ljoˈ na macaⁿnaˈ nquieena. Cwilaˈneiⁿna ñˈoom caˈnaaⁿˈ na jeeⁿ neiⁿncooˈ joonaˈ, sa̱a̱ joo ñˈoomˈñeeⁿ cwinquioˈnnˈaⁿnaˈ joo nnˈaⁿ na ticueeˈ na cwilaˈno̱ⁿˈ. 	 Mert az ilyenek a mi Urunk Jézus Krisztusnak nem szolgálnak, hanem az õ hasuknak; és nyájas beszéddel, meg hizelkedéssel megcsalják az ártatlanoknak szívét.


Sa̱a̱ ˈndyootsˈa cantuu matseicanaaⁿñenaˈ nato cajneiⁿ. Natoˈñeeⁿ wjaañˈoomnaˈ tsˈaⁿ na ticantycwii na nncwandoˈ sa̱a̱ tijndye nnˈaⁿ cwiliu juunaˈ. 	 Mert szoros az a kapu és keskeny az az út, a mely az életre visz, és kevesen vannak, a kik megtalálják azt.


Joˈ chii xeⁿ tilco tsˈiaaⁿ na tyochˈee tsˈaⁿ, waa naya na nloˈñoom cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na jnda̱ ñesˈaaⁿ. 	 Ha valakinek a munkája, a melyet ráépített, megmarad, jutalmát veszi.


Jlue naⁿˈñeeⁿ nda̱a̱na: —ˈO nnˈaⁿ Galilea, ¿chiuu na jeeⁿ cwintyˈiaˈyoˈ jo nandye tsjo̱ˈluee? Jesúsmˈaaⁿˈ na jnaaⁿ jo nda̱a̱ˈyoˈ xjeⁿ cañoomˈlueecheⁿ tjaaⁿ. Ndoˈ chaˈxjeⁿ na tjawaaⁿ maluaaˈ nndyonnaaⁿˈaⁿ. 	 Kik szóltak is: Galileabeli férfiak, mit állotok nézve a mennybe? Ez a Jézus, a ki felviteték tõletek a mennybe, akképen jõ el, a miképen láttátok õt felmenni a mennybe.


Cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na jnda̱ ñetsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, na juu tsˈaⁿ na mˈaaⁿ moso ticaluiitˈmaⁿñê chaˈxjeⁿ nquii tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom jom. Ncˈe na cwitaˈwiˈ nnˈaⁿ ja, mati nntaˈwiˈna ˈo. Ndoˈ xeⁿ cwilaˈcanda̱a̱ˈndyena ñˈoom na mañequiaya, quia joˈ mati nlaˈcanda̱a̱ˈndyena ñˈoom na nñeˈquiaˈyoˈ. 	 Emlékezzetek meg ama beszédekrõl, a melyeket én mondtam néktek: Nem nagyobb a szolga az õ uránál. Ha engem üldöztek, titeket is üldöznek majd; ha az én beszédemet megtartották, a tiéteket is megtartják majd.


Quia joˈ tˈue naⁿˈñeeⁿ joona. Ndoˈ cweˈ ncˈe na jnda̱ tmaaⁿ, joˈ chii tioomya naⁿˈñeeⁿ joona wˈaancjo hasta quia nneiⁿncoo cwiicheⁿ xuee. 	 És rájuk veték kezüket, és veték õket õrizet alá másnapig, mert már este vala.


Mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ njomˈ, xocaluiˈ joˈ joˈ, hasta quia na jnda̱ tiomˈnchaaˈndyuˈ. 	 Bizony mondom néked: ki nem jõsz onnét, mígnem megfizetsz az utolsó fillérig.


Ndoˈ cwilaˈjndeiiˈ ndyua̱a̱yâ nda̱a̱ˈyoˈ ˈo nnˈaⁿya, na calaˈtiaˈyoˈ nnˈaⁿˈyoˈ na tiñeˈcalˈa tsˈiaaⁿ. Quiaˈyoˈ na tˈmaⁿ nˈom nnˈaⁿ na leicˈom tˈmaaⁿˈndye nˈom. Cateijndeiˈyoˈ nnˈaⁿ na tijnda̱na na tilaˈyuˈya nˈomna. Cˈomˈ nioomcheⁿ nˈomˈyoˈ ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Kérünk továbbá titeket, atyámfiai, intsétek a rendetleneket, bátorítsátok a félelmes szívûeket, gyámolítsátok az erõteleneket, türelmesek legyetek mindenki iránt.


Ncˈe na manquiuuya na Cristo cwiluiiñê na matyˈiomyanaˈ, joˈ chii cwilaˈno̱o̱ⁿˈa na chaˈtso nnˈaⁿ na cwilˈa na matyˈiomyanaˈ cwiluiindyena ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ha tudjátok, hogy õ igaz, tudjátok, hogy a ki az igazságot cselekszi, az mind tõle született.


Jnda̱ na ntyˈiaana na luaaˈ, jlaˈcano̱o̱ⁿna chiuu waa na jnda̱ jndyena cantyja ˈnaaⁿˈ yuˈndaaˈñeeⁿ. 	 És ezt látván, elhirdeték, a mi nékik a gyermek felõl mondatott vala.


Jñoom na nntseicandyaañê jaa na tyomˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ ljeiiˈñeeⁿ, cha nda̱a̱ nncoˈñom Tyˈo̱o̱tsˈom jaa na nncwjaaˈñê na cwiluiindyo̱ ntseinaaⁿ. 	 Hogy a törvény alatt levõket megváltsa, hogy elnyerjük a fiúságot.


ndoˈ quia laxmaⁿˈyoˈ joˈ, cˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ ñequii tsˈaⁿ ntseinda, ndoˈ na ljoˈ, cˈomˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ nnˈaⁿ. 	 A kegyesség mellé pedig atyafiakhoz való hajlandóságot, az atyafiakhoz való hajlandóság mellé pedig szeretetet.


Sa̱a̱ xeⁿ nntso tsˈaⁿ: “Ja mamˈaaⁿya cwentaaⁿˈaⁿ”, sa̱a̱ titseinda̱ ñˈoom na matsa̱ˈntjoom, tseixmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ tsaⁿcantu meiⁿ ticˈoomñe cantyja ˈnaaⁿˈ na mayuuˈ. 	 A ki ezt mondja: Ismerem õt, és az õ parancsolatait nem tartja meg, hazug az, és nincs meg abban az igazság.


ˈOm ndiiˈ tyolaˈseiˈ nnˈaⁿ judíos ja na cwii cwii ndiiˈ na lˈana na ljoˈ, ntquiuunchooˈnqui waljooˈ ñjeiiⁿ ndiiˈ tioona ˈnaⁿ ja. 	 A zsidóktól ötször kaptam negyvenet egy híján.


Quia joˈ tcoˈnaˈ no̱o̱ⁿ cwii na tˈmo̱ⁿ Espíritu Santo. Tjañˈoom ángelˈñeeⁿ ja cwii joo yuu na tjaaˈnaⁿ nnˈaⁿ cˈoom. Joˈ joˈ ntyˈiaya cwii yuscu na waˈljoo nacjooˈ quiooˈjndii na weeñe. Chaˈwaañeyoˈ teiljeii ñˈoom ntjeiⁿ na matseijnaaⁿˈnaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ niom ntquieeˈ xqueⁿyoˈ ndoˈ nqui ndeiˈjndyeeˈyoˈ. 	 És lélekben elvitt engem egy pusztába és láték egy asszonyt ülni egy veres fenevadon, a mely teljes vala káromlásnak neveivel, a melynek hét feje és tíz szarva vala.


Ee ticateijndeiinaˈ tsˈaⁿ xeⁿ na tuii ˈnaaⁿˈñeeⁿ tjaaⁿˈaⁿ meiiⁿ xeⁿ ticaluiinaˈ. Ñˈoom na jndati na catseicanda̱ tsˈaⁿ ñˈoom na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A körülmetélkedés semmi, a körülmetéletlenség is semmi; hanem Isten parancsolatainak megtartása.


Jnda̱ teinom wenˈaaⁿ xuee na seincuii María, tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nntjeiˈljuuˈndyena chaˈxjeⁿ na matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés. Quia joˈ tyˈena Jerusalén, tyˈeñˈomna Jesús na nlqueⁿna juu lˈo̱ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 kor pedig betöltek [Mária] tisztulásának napjai a Mózes törvénye szerint, felvivék õt Jeruzsálembe, hogy bemutassák az Úrnak.


Joˈ chii macaⁿnaˈ na calˈandyoˈ cwenta ñˈoom na cwilaˈneiⁿˈyoˈ, ndoˈ ljoˈ na cwilˈaˈyoˈ, chaˈxjeⁿ cwilˈa nnˈaⁿ na maxjeⁿ nquiu na meiⁿchiuucheⁿ nleijndaaˈ ñˈoom ˈnaaⁿ nntsˈaa ljeii na matseicandyaañenaˈ jaa. 	 Úgy szóljatok és úgy cselekedjetek, mint a kiket a szabadság törvénye fog megítélni.


Quia joˈ jleityˈiom no̱o̱ⁿ ndoˈ queⁿˈ cwenta, ntyˈiaya cwii caso canchiiˈ. Ndoˈ waˈljoo tsˈaⁿ naxeⁿˈyoˈ. Maleiñˈoom casaˈ ndoˈ jnda̱ toˈñoom corona na ñjom xqueeⁿ. Tyomanoom na jnda̱ jnaⁿñê ñˈeⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ nacjoomˈm ndoˈ malˈueeˈñê yuu na nnaⁿjndeiityeeⁿ. 	 És látám, és ímé egy fehér ló, és a rajta ülõnél íjj vala; és adaték néki korona; és kijöve gyõzve, és hogy gyõzzön.


Ñˈoomwaa calaˈno̱ⁿˈyoˈ: Xeⁿ ntyjii tsˈaⁿ cwaaⁿ nlquie naⁿcantyˈue waⁿˈaⁿ, tixocatsom meiⁿ xonquiaaⁿ na nncˈooquieˈna na nntjeiiˈna ˈnaⁿ. 	 Azt pedig jegyezzétek meg, hogy ha tudná a ház ura, hogy az éjszakának melyik szakában jõ el a tolvaj: vigyázna, és nem engedné, hogy házába törjön.


Quia joˈ toˈñoom yocanchˈuˈñeeⁿ naquiiˈ lˈo̱o̱ⁿ. Tioom lˈo̱o̱ⁿ nacjoona na tioˈnaaⁿñê joona. 	 Aztán ölébe vevé azokat, és kezét rájok vetvén, megáldá õket.