Tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tsjoom Antioquía, quiiˈntaaⁿna tyomˈaⁿ profetas ndoˈ ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na tyotˈmo̱o̱ⁿ. Joo naⁿˈñeeⁿ Bernabé ñˈeⁿ Simón, tsaⁿ na cwiluena negro juu, ndoˈ Lucio tsˈaⁿ tsjoom Cirene ñˈeⁿ Manaén ndoˈ Saulo. Ndoˈ juu Manaén ñecwii tyˈewijnda̱na ñˈeⁿ Herodes tsaⁿ na tyotsa̱ˈntjom tsˈo̱ndaa Galilea. 	 lának pedig Antiókhiában az [ott] levõ gyülekezetben némely próféták és tanítók: Barnabás és Simeon, ki hivattatik vala Nigernek, és a Czirénei Luczius és Manaen, ki Heródessel, a negyedes fejedelemmel együtt neveltetett vala, és Saulus.


Ndoˈ chaˈcwijom na nntyˈiaaˈ nnoom najnda̱ tuiinaˈ, joˈ na tsoom na xocaljooˈñe añmaaⁿˈ yuu na cwiljooˈndye añmaaⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ ndoˈ meiⁿ seiiˈ xocato̱o̱ˈ. 	 õre látván [ezt,] szólott a Krisztus feltámadásáról, hogy az õ lelke nem hagyatott a sírban, sem az õ teste rothadást nem látott.


Tyˈo̱o̱tsˈom caxuee cwiluiiñê, nqueⁿ na cwiluiiñê Tsotye Jesucristo na matsa̱ˈntjoom jaa, macaⁿˈa nnoom na cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu quiaaⁿ na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ya ndoˈ yati ntsataˈjnaⁿˈyoˈ jom. 	 Hogy a mi Urunk Jézus Krisztusnak Istene, a dicsõségnek Atyja adjon néktek bölcseségnek és kijelentésnek Lelkét az Õ megismerésében;


Tsoom: —Tsotya̱ya, xeⁿ ˈu lˈue tsˈomˈ, catseicandyaandyuˈ ja nawiˈwaa. Sa̱a̱ ticaluii ljoˈ na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ ja, caluii ljoˈ na lˈue tsˈomˈ nncuˈ. 	 Mondván: Atyám, ha akarod, távoztasd el tõlem e pohárt; mindazáltal ne az én akaratom, hanem a tiéd legyen!


Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na macoˈñom ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿya, nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nntseiˈno̱ⁿˈtyeeⁿ. Sa̱a̱ meiⁿquia tsˈaⁿ na tîcoˈñom ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿya, nntsˈaanaˈ na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo cantyjati chjoowiˈ na matseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ. 	 Mert a kinek van, annak adatik, és bõvölködik; de a kinek nincs, az is elvétetik tõle, a mije van.


ñeˈquiiˈcheⁿ ñeˈcandye yolcuˈñeeⁿ meiⁿnquia ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ sa̱a̱ tileicalaˈno̱ⁿˈna cwaaⁿ ñˈoom na mayuuˈ. 	 Kik mindenkor tanulnak, de az igazság megismerésére soha el nem juthatnak.


“Cwilaquiaayâ tsˈo jnda̱a̱ na niom tsjomˈyoˈ na chuuˈ ncˈa̱a̱ˈâ. Nmeiiⁿ cwilˈaayâ na cwitˈmo̱o̱ⁿyâ na ˈo tiñeˈcatoˈñoomˈyoˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ calaˈno̱ⁿˈyoˈ juu na matsa̱ˈntjoom nnˈaⁿ matseicandyooˈñenaˈ na mˈaⁿˈyoˈ.” 	 Még a port is, a mely reánk ragadt a ti várostokból, itt köztetek letöröljük; mindazáltal ez legyen tudtotokra, hogy az Isten országa elközelített hozzátok.


Juu nawiˈ na jnda̱ we, jnda̱ teinomnaˈ. Cantyˈiaˈ, manncueˈntyjo̱ nawiˈ na jnda̱ ndyee. 	 A második jaj elmúlt; ímé a harmadik jaj hamar eljõ.


Sa̱a̱ cweˈ ee na tsjo̱o̱ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ, joˈ na jeeⁿ ndyaˈ chjooˈ nˈomˈyoˈ. 	 Hanem, mivelhogy ezeket beszéltem néktek, a szomorúság eltöltötte a szíveteket.


Ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, quia tyondyena na luaaˈ matso Jesús, tyolˈueendyena chiuu ya nlˈana na nlaˈcueeˈna jom. Sa̱a̱ nquiaana na nntˈuena jom ee na chaˈtsondye nnˈaⁿ jeeⁿ tjaweeˈ nˈom ñˈoom na tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱. 	 És meghallák az írástudók és a fõpapok, és tanakodnak vala, hogy mi módon veszíthetnék el õt. Mert félnek vala tõle, mivelhogy az egész sokaság álmélkodik vala az õ tanításán.


Mati tyotueeˈna ndaajnaⁿˈ cjoomˈm. Tjeiiˈndyena tsmaaⁿ na ndiiˈ tsˈo̱o̱ⁿ, tyotmeiiⁿˈna juunaˈ xqueeⁿ. 	 És mikor megköpdösék õt, elvevék a nádszálat, és a fejéhez verdesik vala.


Quia joˈ seicuˈ Jesús ndyuee naⁿˈñeeⁿ na ticaluena nnom meiⁿcwii tsˈaⁿ cantyja na tuii. Sa̱a̱ meiiⁿ na ñenquiiˈcheⁿ tyotsoom nda̱a̱na na ticaluena, joona yacheⁿ jndyeti tyolaˈneiⁿna nda̱a̱ ncˈiaana. 	 És megparancsolá nékik, hogy senkinek se mondják el; de mennél inkább tiltja vala, annál inkább híresztelék.


Ndoˈ mañequiaanaˈ na neiiⁿˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ticwjiˈñe cantyja ˈnaⁿya. 	 És boldog, valaki én bennem meg nem botránkozik.


Joˈ chii cwiñˈomtˈmaaⁿˈndyo̱ nˈo̱o̱ⁿya na yocheⁿ na ndicwaⁿ tando̱o̱ˈa ñequio seiiˈa nmeiiⁿ, tyootoˈño̱o̱ⁿya wˈaaya, ñecatsonaˈ na ticˈo̱o̱ⁿya ñequio nqueⁿ na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 Azért mivelhogy mindenkor bízunk, és tudjuk, hogy e testben lakván, távol vagyunk az Úrtól.


cha cantyjati xuee na wañoomˈm nncˈoom chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, nchii chaˈxjeⁿ na queeⁿ tsˈom seiiˈ tsˈaⁿ. 	 Hogy többé ne embereknek kívánságai, hanem Isten akarata szerint éljétek a testben hátralevõ idõt.


Ticaˈndiindyuˈ na wjaañˈoomnaˈ ˈu ñˈeⁿ natia na cwilaˈqueeⁿ nˈom nnˈaⁿ na cje mˈaⁿ. Catseijomndyuˈ ñequio nnˈaⁿ na ˈoomˈaⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ, ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ñequio nnˈaⁿ na mˈaⁿ na wiˈ nˈom ntyjee, ñequio nnˈaⁿ na ya mˈaⁿ ñˈeⁿ ntˈomcheⁿ tjaaˈnaⁿ ndiaˈ cachona. 	 Az ifjúkori kivánságokat pedig kerüld; hanem kövessed az igazságot, a hitet, a szeretetet, a békességet azokkal egyetembe, a kik segítségül hívják az Urat tiszta szívbõl.


Ee xuee na ñejndyowanaˈ mati jaa ñetˈo̱o̱ⁿya na ntjeiⁿ ljoˈ ñelˈaaya, na quieˈ nˈo̱o̱ⁿya jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Tyolaxmaaⁿya nnˈaⁿ na jnda̱ tsuundye. Tyondya̱ˈntjo̱ⁿtya̱a̱ⁿ nda̱a̱ chaˈtso nnom na queeⁿ nˈom seiiˈa ñequio na jeeⁿ neinco nquiuuya. Tyolajomndyo̱ ñequio natia. Tyolata̱a̱ˈ nˈo̱o̱ⁿya, jndoo nnˈaⁿ jaa ndoˈ jndo̱o̱ya joona. 	 Mert régenten mi is esztelenek, engedetlenek, tévelygõk, különbözõ kívánságoknak és gyönyöröknek szolgái, gonoszságban és irígységben élõk, gyûlölségesek, egymást gyûlölõk valánk.


Ñˈoom na mayuuˈ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, jndye yolcu na jnda̱ ljondye tyomˈaⁿ ndyuaa Israel joo ncuee na ñetˈoom Elías. Ncueeˈñeeⁿ ndyee chu waljooˈ xcwe tîcuaˈ, ndoˈ teijndoˈ chaˈwaa ndyuaaˈñeeⁿ. 	 És igazán mondom néktek, hogy Illés idejében sok özvegy asszony volt Izráelben, mikor az ég három esztendeig és hat hónapig be volt zárva, úgy hogy az egész tartományban nagy éhség volt;


Waa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na luaa matsonaˈ: “Ja cajndati ntyjii na nncˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ nchiiti na cwiñeˈquiaˈyoˈ quiooˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ ja.” Tsoti Jesús: —Catsaˈyoˈ ndoˈ calaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ ñeˈcaˈmo̱ⁿ ñˈoomwaaˈ. Ee ja nchii na jndyo̱o̱ na nncwaⁿya nnˈaⁿ na cwilˈa na matyˈiomyanaˈ, sa̱a̱ jndyo̱o̱ na nncwaⁿya nnˈaⁿjnaⁿ na calcweˈ nˈomna. 	 Elmenvén pedig tanuljátok meg, mi az: Irgalmasságot akarok és nem áldozatot. Mert nem az igazakat hivogatni jöttem, hanem a bûnösöket a megtérésre.


Na nmeiiⁿˈ macheˈ mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nacjoˈ. Joˈ chii nncˈoomˈ na nchjaⁿˈ. Ndoˈ cwantindyo xuee taxocantyˈiaˈ naxueeñe ñeˈquioomˈ. Ndoˈ mañoomˈ sˈaanaˈ chaˈcwijom tioo nchquiutsˈo nacjoomˈm ndoˈ sˈaanaˈ ntyjeeⁿ najaaⁿñe. Tyolˈueeⁿ tsˈaⁿ na nntˈuii tsˈo̱o̱ⁿ na wjaañˈoom jom ee na titquioomˈm. 	 Most azért ímé az Úrnak keze van ellened, és vak leszel és nem látod a napot egy ideig. És azonnal homály és sötétség szálla reá; és kerengve keres vala vezetõket.


Tso tsaⁿˈñeeⁿ nda̱a̱na: —Tintyueˈyoˈ. ˈO cwilˈueˈyoˈ Jesús na jnaⁿ Nazaret, jom na tyˈioom nnˈaⁿ tsˈoomˈnaaⁿ. Jnda̱ tandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ. Tacˈoomñê ñjaaⁿ. Cantyˈiaˈyoˈ yuu na tqueⁿna jom. 	 Az pedig monda nékik: Ne féljetek. A Názáreti Jézust keresitek, a ki megfeszíttetett; föltámadott, nincsen itt; ímé a hely, a hová õt helyezék.


Luaa waa na jnaⁿ ñˈoom naya cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo, Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A Jézus Krisztus, az Isten Fia evangyéliomának kezdete,


Jlaˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ jom meiⁿ tîcatuˈxeⁿyana ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu nnda̱a̱ nntseineiⁿ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaaⁿˈaⁿ na tjawicantyjooˈ, maxjeⁿ tjaaˈnaⁿ ee tyuaaˈ jlaˈcueeˈna jom. 	 Az õ megaláztatásában az õ ítélete elvétetett, az õ nemzetségét pedig kicsoda sorolja el? mert elvétetik a földrõl az õ élete.


Sa̱a̱ xeⁿ ñequiiˈcheⁿ ncˈe na matseicanda̱a̱ˈñe tsˈaⁿ chiuu matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés cha nloñom na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nñequiaaⁿ quia joˈ tixocatsonaˈ na toˈñom tsˈaⁿ juunaˈ ncˈe ñˈoom na tsoom na nñequiaaⁿ sa̱a̱ ñˈoom na mayuuˈ cweˈ yu tquiaaⁿ ñˈoomˈñeeⁿ nnom Abraham. 	 rt ha törvénybõl [van] az örökség, akkor többé nem ígéretbõl; Ábrahámnak pedig ígéret által ajándékozta azt az Isten.


Quia joˈ matso tyochjooˈñeeⁿ: —Nnˈaⁿ judíos jnda̱ tˈmaⁿna na ntaⁿna njomˈ na ˈio nntseicwanomˈ Pablo na mˈaⁿ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ˈnaaⁿna. Nlˈana na ndooˈ ñeˈcataˈxˈeeti naⁿmaⁿnˈiaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Az pedig monda: A zsidók elvégezték, hogy megkérnek téged, hogy Pált holnap vidd le a tanács elé, mintha valamit tüzetesebben meg akarnának tudakozni õ felõle.


Ndoˈ jndii na seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom no̱o̱ⁿ, matsoom: “Quicantyjaˈ Pedro. Catseicueˈ quiooˈ nlquiˈ.” 	 llék pedig szót [is], mely ezt mondja vala nékem: Kelj fel Péter, öljed és egyél!


Tsjoom Jerusalén tueeˈ xuee quia cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ judíos na cwijaañjoomˈ nˈomna xjeⁿ na tiooxconndaˈ weloo weloona cwenta watsˈom tˈmaⁿ lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Lõn pedig Jeruzsálemben a templomszentelés ünnepe: és tél vala;


Ndoˈ tsoticheⁿ Jesús: —Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, tijoom ñeteitquiooˈñe cwii tsˈaⁿ na tˈmaⁿti cwiluiiñe quiiˈntaaⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ chaˈna juu Juan, tsˈaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ. Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na jnda̱ tjaquieeˈñe cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, meiiⁿ titˈmaⁿ cwiluiiñe, sa̱a̱ tˈmaⁿti cwiluiiñe, nchiiti Juan. 	 Bizony mondom néktek: az asszonyoktól szülöttek között nem támadott nagyobb Keresztelõ Jánosnál; de a ki legkisebb a mennyeknek országában, nagyobb nálánál.


Sa̱a̱ nchii tsoom na luaaˈ ncˈe na jeeⁿ wiˈ tsˈoom ndyeñeeⁿˈ sa̱a̱ ee na jeeⁿ canchˈueñe ndoˈ ncˈe na jom maleiñˈoom tjaⁿche na ñjom sˈom na cwileilˈueeˈndyô̱ na chaˈtsondyô̱, ndoˈ xjeⁿto jom macwjeeⁿˈeⁿ sˈom joˈ joˈ. 	 Ezt pedig nem azért mondá, mintha néki a szegényekre volna gondja, hanem mivelhogy tolvaj vala, és nála vala az erszény, és amit abba tesznek vala, elcsené.


ˈU nñequiaaˈ na nlaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ na macwiluiˈnˈmaaⁿndyena ncˈe na matseitˈmaⁿ tsˈoom jnaaⁿna. 	 És az üdvösség ismeretére megtanítsad az õ népét, a bûnöknek bocsánatjában.


Maluaaˈ nntsˈaanaˈ xuee na nleitquiooˈndyo̱ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Ezenképen lesz azon a napon, melyen az embernek Fia megjelenik.


Xocatsˈaanaˈ na cwii ndiiˈ sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda ntyjeeⁿ nnˈaⁿ Israel ndoˈ jeˈ talˈuendyena ntyjeeⁿ. ¿Aa ticaliuˈyoˈ ñˈoomˈm na teiljeii na seineiⁿ Elías xjeⁿ na matseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaaⁿ jnaaⁿ ncˈiaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ Israel? Tsoom: 	 Nem vetette el Isten az õ népét, melyet eleve ismert. Avagy nem tudjátok-é, mit mond az írás Illésrõl? a mint könyörög Istenhez Izráel ellen, mondván:


Ángel na jnda̱ ndyee tjo̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ntu ˈnaaⁿˈaⁿ, quia joˈ jnaⁿ cwii caxjuu tˈmaaⁿ tsjo̱ˈluee. Cwicoñê chaˈcwijom chom scacatsuu ndoˈ tiooñê nacjoo manndyooˈ xcwe candaa ñˈeⁿ luiˈxo̱ˈ. 	 A harmadik angyal is trombitált, és leesék az égrõl egy nagy csillag, égve, mint egy fáklya, és esék a folyóvizeknek harmadrészére, és a vizek forrásaira;


Ee manquiityeeⁿ tjeiˈyuuˈñê na ticalaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ cwii profeta na mañeˈcwii ndyuaaⁿˈaⁿ ñˈeⁿndyena. 	 Mert Jézus maga tett bizonyságot arról, hogy a prófétának nincs tisztessége a maga hazájában.


Sa̱a̱ meiⁿ na luaaˈ, tîcalcweˈ nˈomna natia na cwilˈana. Yacheⁿ tyoluena ñˈoom ntjeiⁿ na wiˈnaˈ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ cañoomˈluee ncˈe na chona ntyjeˈñeeⁿ ndoˈ jeeⁿ maquiinaˈ joona. 	 És káromlák a menny Istenét az õ kínjaik és fekélyeik miatt; és meg nem térének az õ cselekedeteikbõl.


Quia na saacaluiiˈâ naquiiˈ tsjoom Jericó, tquiontyjo̱ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ naxeⁿˈ Jesús. 	 És mikor Jerikóból távozának, nagy sokaság követé õt.


Sa̱a̱ niom ntˈom na ntyjiiya ñˈeⁿndyoˈ, ee mˈaⁿ cwantindyoˈ ˈo na cwileiˈñˈomˈtyeⁿˈyoˈ ñˈoom na tˈmo̱ⁿ Balaam. Jom tˈmo̱o̱ⁿ nnom Balac ñˈoom na sˈaanaˈ na jlaˈtjo̱o̱ndye nnˈaⁿ Israel nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee tsoom na ya na calaˈtˈmaaⁿˈndyena ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ nlˈa. Ndoˈ ya na nncˈoocatsa̱ˈna seii quiooˈ jo nda̱a̱naˈ, jnda̱ joˈ nntquiina seiˈñeeⁿ. Ndoˈ tsoom na maxjeⁿ ya na cweˈ ncˈomyana ñequio ncˈiaana. 	 van valami kevés [panasz]om ellened, mert vannak ott nálad, a kik a Bálám tanítását tartják, a ki Bálákot tanította, hogy vessen botránykövet az Izráel fiai elé, hogy egyenek a bálványáldozatokból, és paráználkodjanak.


Tintseijomndyuˈ ñequio ñˈoom na cweˈ cwilaˈñˈeeⁿˈto ndyuee nnˈaⁿ na tjaa ljoˈ mateijndeiinaˈ ee ntyjiˈyaˈ na cweˈ jnaaⁿˈ joˈ na cwilaˈntjaˈndye nnˈaⁿ. 	 A botor és gyermekes vitatkozásokat pedig kerüld, tudván, hogy azok háborúságokat szülnek.


Joˈ chii calaˈquii nˈomˈyoˈ quia matseiseiiⁿˈeⁿ ˈo ee na nlˈaˈyoˈ naljoˈ mˈmo̱ⁿnaˈ na macwjaaˈñê na ˈo cwiluiindyoˈ ntseinaaⁿ, ¿aa mˈaaⁿ ˈñeeⁿ tiquiˈmaⁿ jnda? 	 Ha a fenyítést elszenveditek, akkor veletek úgy bánik az Isten, mint fiaival; mert melyik fiú az, a kit meg nem fenyít az apa?


Jnda̱ na jñeeⁿ na wiiˈ Lázaroˈñeeⁿ, ljooˈñetyeeⁿ we xuee joˈ joˈ yuu na mˈaaⁿ. 	 Mikor azért meghallá, hogy beteg, akkor két napig marada azon a helyen, a hol vala.


Joˈ chii tacatsonaˈ na nntio̱ˈñˈo̱o̱ⁿya cwii ndoˈ cwii ncˈiaaya. ˈO calaˈjnda̱ˈyoˈ na tilˈaˈyoˈ cwii nnom na jnaaⁿˈ joˈ nntseicwachuuˈñenaˈ juu ndoˈ nntsˈaanaˈ na nntseitjo̱o̱ñe. 	 Annakokáért egymást többé ne kárhoztassuk: hanem inkább azt tartsátok, hogy a ti atyátokfiának ne szerezzetek megütközést vagy megbotránkozást.


Chaˈtsondyena ñecwii jlaˈjomndyena na ˈio ndi ˈio tyolaneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Mati jlaˈjomndye ntˈom yolcu, ndoˈ ñˈeeⁿ tiˈntyjee Jesús ñˈeⁿ tsoñeeⁿ María. 	 Ezek mindnyájan egy szívvel-lélekkel foglalatosak valának az imádkozásban és a könyörgésben, az asszonyokkal és Máriával, Jézusnak anyjával, és az õ atyjafiaival együtt.


Tˈo̱ Felipe nnoom, matso: —Meiⁿ xeⁿ we siaⁿnto sˈom denarios na nlacatsuuya na nlaˈjndaaya ntyooˈ, sa̱a̱ maxjeⁿ xocwijndeii juunaˈ na nlcwaˈ cwii cwii joona meiiⁿ ñeˈchjoowiˈ. 	 Felele néki Filep: Kétszáz dénár árú kenyér nem elég ezeknek, hogy mindenikök kapjon valami keveset.


Quia na tueeˈ xuee Pentecostés, chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñeˈcwii tmaaⁿˈ tjomndyena. 	 És mikor a pünkösd napja eljött, mindnyájan egyakarattal együtt valának.


Joˈ chii matsonaˈ na calajnda̱a̱ya na nntsaquia̱a̱ˈa yuu na nntaˈjndya̱a̱ya cha tjameiⁿcwii tsˈaⁿ na nntseijomnaˈ na tintseiyoomˈm chaˈna nnˈaⁿ Israel. 	 Igyekezzünk tehát bemenni abba a nyugodalomba, hogy valaki a hitetlenségnek ugyanazon példájába ne essék.


Ndoˈ quia laˈxmaⁿ patrom ˈnaaⁿna nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, jeeⁿ matsonaˈ na calaˈtˈmaaⁿˈndyena naⁿˈñeeⁿ ee na nnˈaaⁿndyena ncˈe na cwilaˈyuˈna. Matyˈiomnaˈ na yati candyeˈntjomna nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. Ee tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ cwilˈana ndoˈ cwiluiindyena na nnˈaaⁿndyena na wiˈ nˈom ntyjeendyena ncˈe tjom na cwilaˈyuˈna. Caˈmo̱ⁿˈ ndoˈ quiaaˈ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 kiknek pedig hívõ uraik vannak, [azokat] meg ne vessék, mivelhogy atyafiak; hanem annál inkább szolgáljanak, mivelhogy hívõk és szeretettek, kik a jótevésben buzgólkodnak. Ezekre taníts és ints.


Ee sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na chaˈtsondyo̱ laˈxmaaⁿya na tyoolaˈcanda̱a̱ˈndyo̱ jo nnoom, cha na chaˈtsondyo̱ nncˈoom na wiˈ tsˈoom. 	 Mert az Isten mindeneket engedetlenség alá rekesztett, hogy mindeneken könyörüljön.


Ee manquii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom jaa, manquiityeeⁿ cwiluiiñê Espíritu, ndoˈ meiⁿquiayuucheⁿ na mˈaaⁿ Espíritu na cwiluiiñê, joˈ cwindyaandye nnˈaⁿ. 	 Az Úr pedig a Lélek; és a hol az Úrnak Lelke, ott a szabadság.


Ndoˈ lˈana cwii ˈnaⁿ chaˈcwijom quiooˈjndyo chjoo. Ndoˈ nnom juunaˈ tyolaˈcwjeena quiooˈ na tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena na lˈana xuee. Jeeⁿ neiiⁿna ñequio juunaˈ, ndoˈ cweˈ ˈnaⁿ na lˈa nquieena. 	 És borjúképet csinálának azokban a napokban, és áldozatot vivének a bálványnak, és gyönyörködének az õ kezeik csinálmányaiban.


Joˈ chii xeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na macwaˈa cwii nnom nantquie na cwiwilˈueeˈndye nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye cwii na cweˈ nnˈaⁿ lˈa, xeⁿ jnaaⁿˈ joˈ matseitjo̱o̱ñe cwii nnˈaⁿya na matseiyuˈ, quia joˈ tajom cwinlcwaaˈnndaˈa juunaˈ cha tintseilcweˈtyaˈna juu nnˈaⁿya. 	 Annakokáért, ha eledel botránkoztatja meg az én atyámfiát, inkább soha sem eszem húst, hogy az én atyámfiát meg ne botránkoztassam.


Joˈ chii meiⁿquia tsˈaⁿ na mantyjii na catsˈaa yuu na matyˈiomyanaˈ, ndoˈ ticatsˈaa, maxjeⁿ jnaⁿ tseixmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 A ki azért tudna jót cselekedni, és nem cselekeszik, bûne az annak.


Quia na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê, nntseinˈmaaⁿ tsˈaⁿ na wiiˈ, ndoˈ xeⁿ na seitjo̱o̱ñe tsaⁿˈñeeⁿ nnoom nntseitˈmaⁿ tsˈoom juu. 	 És a hitbõl való imádság megtartja a beteget, és az Úr felsegíti õt. És ha bûnt követett is el, megbocsáttatik néki.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomtyeⁿ nda̱a̱ patrom, matsonaˈ na calaˈtˈmaaⁿˈndyena patrom ˈnaaⁿna ñequio na xcweeˈ nˈomna cha tincjuˈnaaⁿñenaˈ na ñoomñoom ñˈoom nlaneiⁿ nnˈaⁿ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mati nacjooˈ ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿya. 	 A kik iga alatt vannak mint szolgák, az õ uraikat minden tisztességre méltóknak tekintsék, hogy Isten neve és a tudomány ne káromoltassék.


Nquii Cristo cwiluiiñê Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. Quia jnda̱ sˈaaⁿ na chaˈtso na niom cwitueˈndyecje jo nnoom, quialjoˈ manquiityeeⁿ nncjuˈñecjeeⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha nntseixmaⁿ na tjacantyja na tˈmaⁿ cwiluiiñe jo nda̱a̱ chaˈtsoñˈeⁿ. 	 Mikor pedig minden alája vettetett, akkor maga a Fiú is alávettetik annak, a ki neki mindent alávetett, hogy az Isten legyen minden mindenben.


Sa̱a̱ jndeiˈnaˈ na jeˈ, ˈio ndoˈ cha jo̱jo̱tya̱ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na matsˈaaya, ee ticatsonaˈ na nchii Jerusalén na nncueˈ cwii profeta. 	 Hanem nékem ma és holnap és azután úton kell lennem; mert nem lehetséges, hogy a próféta Jeruzsálemen kívül vesszen el.


Sa̱a̱ Pablo tiljoya tsˈoom na nncjaa tsaⁿˈñeeⁿ ee ˈñeeⁿ joona ndyuaa Panfilia tsˈiaaⁿ na tyˈena. 	 Pál azonban azt tartá méltónak, hogy a ki elszakadt tõlük Pamfiliától fogva, és nem ment velök a munkára, ne vegyék maguk mellé azt.


sa̱a̱ ntˈomndyena cwiñeˈquiana ñˈoomˈm ee na jnda nquiuna ja. Ee cwilaˈno̱ⁿˈyana na tyˈiom Tyˈo̱o̱tsˈom tisˈaaⁿ ja na nncwintyja̱a̱ˈa jo nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ tsjoomwaañe. Sˈaaⁿ na ljoˈ ee lˈue tsˈoom na nncwjiˈyuuˈndyo̱ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱na. 	 De mások szeretetbõl, tudván, hogy én az evangyéliomnak oltalmazására rendeltettem.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱yâ, tsoom: —Catsaquieˈyoˈ quiiˈ tsjoom, canduˈyoˈ nnom juu tsˈaⁿ na nliuˈyoˈ: “Ndiˈ matso Maestro tsˈaⁿ na maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱yâ na majnda̱ jaaweˈntyjo̱ xjeⁿ na nlcoˈwiˈnaˈ jom. Lˈue tsˈoom na nnteijndeiˈ waˈ na nleijndaaˈ na nlcwaaⁿˈaⁿ, nlqueeⁿ catsmaⁿ na nntseitˈmaaⁿˈñê xuee pascua ñequio jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê.” 	 Õ pedig monda: Menjetek el a városba ama bizonyos emberhez, és ezt mondjátok néki: A Mester üzeni: Az én idõm közel van; nálad tartom meg a husvétot tanítványaimmal.


Tˈo̱o̱ nnˈaⁿ na jndyendye, jluena: —Majnda̱ macwindya̱a̱ya na matso ñˈoom na sa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeiinaˈ na juu Cristo xocantycwii na mˈaaⁿñê. Quia joˈ ¿chiuu na matsuˈ na matsonaˈ na nlaˈwe nnˈaⁿ juu na cwiluiiñe tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee na nlaˈcueeˈna juu? ¿ˈÑeeⁿ juu luaaˈ na matsuˈ na cwiluiiñe tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee? 	 Felele néki a sokaság: Mi azt hallottuk a törvénybõl, hogy a Krisztus örökké megmarad: hogyan mondod hát te, hogy az ember Fiának fel kell emeltetnie? Kicsoda ez az ember Fia?


Joˈ chii cjañjoomˈ nˈomˈyoˈ chiuu ñejlaˈxmaⁿˈyoˈ cwitjo̱o̱cheⁿ na cwilaˈyuˈyoˈ. ˈO nchii tsjaaⁿ judío ˈo ndoˈ ncˈe naljoˈ joona na cwilˈana ˈnaaⁿ ntjaaⁿ yoˈndaa ndana na naⁿnom, cwiluena na ˈo tilaˈxmaⁿˈyoˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe na tiquilˈaˈyoˈ naljoˈ. 	 nakokáért emlékezzetek meg arról, hogy egykor ti a testben pogányok, kiket körülmetéletlenségnek nevez vala amaz úgynevezett [s] a testen kézzel megcsinált körülmetélkedés,


Ndoˈ tsoticheⁿ no̱o̱ⁿ: —Jnda̱ jnda̱a̱ˈ chaˈtso. Ja mˈaaⁿya cwii tjo̱o̱cheⁿ na nluii chaˈtso, ndoˈ maxjeⁿ nncˈo̱o̱ⁿya quia na jnda̱ ntyue chaˈtso. Cwiluiindyo̱ xˈe chaˈtso ndoˈ mati ntyjii chiuu cwintycwiinaˈ. Juu tsˈaⁿ na ñeˈcˈuu ndaa, ja cweˈ yuu nñequia ndaa xo̱ˈ ncˈuu, ndaa na mañequiaanaˈ na wandoˈ tsˈaⁿ. 	 És monda nékem: Meglett. Én vagyok az Alfa és az Omega, a kezdet és a vég. Én a szomjazónak adok az élet vizének forrásából ingyen.


Tilaxˈiaaˈndyoˈ ñequio nnˈaⁿ na tyoolayuˈ, ee xeⁿ luaaˈ cwilˈaˈyoˈ tixotseiljoyunaˈ ˈo ñˈeⁿndyena. Ee nnˈaⁿ na cwilˈa yuu na matyˈiomyanaˈ xonda̱a̱ nlajomndyena ñequio juu na matseixmaⁿ natia. Meiⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñequio na cwiluiiñe naxuee xonda̱a̱ nnlaˈxˈiaaˈndye ñequio na tseixmaⁿ najaaⁿ. 	 Ne legyetek hitetlenekkel felemás igában; mert mi szövetsége van igazságnak és hamisságnak? vagy mi közössége a világosságnak a sötétséggel?


Hasta xjeⁿ jeˈcheⁿ tyoocaⁿnaˈ na canduˈyoˈ na catseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja joo ñˈoom na nntaⁿˈyoˈ nnoom. Sa̱a̱ jeˈ calˈaˈyoˈ na ljoˈ quia joˈ nntoˈñoomˈyoˈ ñˈoom na cwilatyˈoondyoˈ, cha nñequiaanaˈ na canda̱a̱ˈya na neiⁿˈyoˈ. 	 Mostanáig semmit sem kértetek az Atyától az én nevemben: kérjetek és megkapjátok, hogy a ti örömetek teljes legyen.


Tso Jesús nda̱a̱na: —Mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na maˈndii waaˈ oo scuuˈ, ntyjee, tsotye, tsondyee, oo ntseinda ncˈe na matseijomñe cantyja ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 Õ pedig monda nékik: Bizony mondom néktek, hogy senki sincs, a ki elhagyta házát, vagy szüleit, vagy testvéreit, vagy feleségét, vagy gyermekeit az Isten országáért,


Jnda̱ joˈ jñom Jesús tsaⁿˈñeeⁿ, tyeⁿ ñˈoom tsoom nnom: 	 És erõsen megfenyegetvén, azonnal elküldé õt,


Ñequiiˈcheⁿ cantyˈiaatya̱a̱ⁿya nnom Jesús ee cantyja ˈnaaⁿˈ jom cwinaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ juu joˈ nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ jom. Cwajndii tjoom na tyˈioom nnˈaⁿ jom tsˈoomˈnaaⁿ, sa̱a̱ ticwjaaˈñê cwenta na seijnaaⁿˈnaˈ jom na tueeⁿˈeⁿ joˈ ee ntyjiicheeⁿ xeⁿ jnda̱ teinom nawiˈñeeⁿ, nncˈoom na neiiⁿˈeⁿ. Jnda̱ joˈ tjawacatyeeⁿ ntyjaaˈ tio ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya. 	 Nézvén a hitnek fejedelmére és bevégezõjére Jézusra, a ki az elõtte levõ öröm helyett, megvetve a gyalázatot, keresztet szenvedett, s az Isten királyi székének jobbjára ült.


ˈO yolcu na mˈaⁿ sˈaaˈyoˈ, calaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ nda̱a̱na, ee maxjeⁿ luaaˈ matsonaˈ na calˈa yolcu na cwilaˈyuˈ ñequio Ta Jesús. 	 Ti asszonyok, engedelmeskedjetek a ti férjeteknek, a miképen illik az Úrban.


Jnda̱ jnda̱a̱ˈ ñeeⁿ xuee na tuiiñe yuˈndaa, quia joˈ chii jlaˈcanda̱a̱ˈndyena costumbre na waa jo nda̱a̱na na cwilˈa nnˈaⁿ judíos ñˈeⁿ yoˈndaa na naⁿnom. Ndoˈ jlaˈcajndyuna jom Jesús. Ee luaaˈ jnda̱ tqueⁿ ángel xueⁿˈeⁿ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nndeiiñe María jom. 	 És mikor betölt a nyolcz nap, hogy a kis gyermeket körülmetéljék, nevezék az õ nevét Jézusnak, a mint õt az angyal nevezte, mielõtt fogantatott volna anyja méhében.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilˈa tsˈiaaⁿ joˈ joˈ jlaˈcjaa lueena mosoˈñeeⁿ. Cwii tsaⁿˈñeeⁿ tjaaˈna jom. Cwiicheⁿ tsaⁿˈñeeⁿ jlacueeˈna jom. Ndoˈ cwiicheⁿ tsaⁿ na jnda̱ ndyee tyojñomna ljo̱ˈ. 	 És a munkások megfogván az õ szolgáit, az egyiket megverék, a másikat megölék, a harmadikat pedig megkövezék.


Sa̱a̱ nchii cantyja na jndo̱ˈ tsˈom nqueⁿ na luaaˈ ñˈoom tjeiiⁿˈeⁿ. Jom ncˈe na cwiluiiñê tyee na cwiluiitˈmaⁿñê nda̱a̱ jaa nnˈaⁿ judíos chuˈñeeⁿ, joˈ chii seijndo̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈoom na nncueˈ Jesús cwentaa nnˈaⁿ judíos. 	 Ezt pedig nem magától mondta: hanem mivelhogy abban az esztendõben fõpap vala, jövendõt monda, hogy Jézus meg fog halni a népért;


Jnda̱ na tquiena waaˈ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe cantyja ˈnaaⁿˈ watsˈom, jndyena na jeeⁿ cˈuaa camˈaⁿ nnˈaⁿ najndeii cwilaˈxuaa na cwityuee. 	 És méne a zsinagóga fejének házához, és látá a zûrzavart, a sok síránkozót és jajgatót.


Sa̱a̱ quia na matsˈaa yuu na tiñeˈcatsˈaa, matseiˈno̱ⁿˈa na jeeⁿ ya juu ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Ha pedig azt cselekszem, a mit nem akarok, megegyezem a törvénnyel, hogy jó.


Ee chaˈtso ñˈoom na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom na catsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ jnda̱ tsjo̱o̱. Meiⁿcwii ñˈoom tîcatˈiuuˈndyo̱ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Mert nem vonogattam magamat, hogy hirdessem néktek az Istennek teljes akaratát.


Juu ñˈoomˈñeeⁿ tsoom na nntsˈaaⁿ nnom welooya Abraham na ñetˈoom teiyoticheⁿ. 	 Az esküvésrõl, a melylyel megesküdt Ábrahámnak, a mi atyánknak, hogy õ megadja nékünk,


Tcuu tcuu cwilaˈnaⁿˈyoˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii teiyo ee cwilaˈtiuuˈyoˈ cweˈ na cwilˈaˈyoˈ na ljoˈ, joˈ na nndaˈyoˈ na ticantycwii na cwitandoˈyoˈ jo nnoom. Ndoˈ joonaˈ cwitjeiˈyuuˈndyenaˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 Tudakozzátok az írásokat, mert azt hiszitek, hogy azokban van a ti örök életetek; és ezek azok, a melyek bizonyságot tesznek rólam;


Ee quia joˈ ncuee na cwitioomndye nnˈaⁿ cantyja na wiˈndyena cha nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈtso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda̱ teiljeii. 	 Mert azok a bosszúállásnak napjai, hogy beteljesedjenek mind azok, a mik megírattak.


’Ja cwiluiindyo̱ xˈee tsˈo̱o̱, ndoˈ ˈo cwiluiindyoˈ lˈo̱ tsˈo̱o̱. ˈÑeeⁿ cwii ˈo na tyeⁿ matseijomñe cantyja ˈnaⁿya, ndoˈ na cwiljooˈndyo̱ ñˈeⁿñe, tsaⁿˈñeeⁿ jndye chaˈcwijom ta̱ nncueˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Sa̱a̱ xeⁿ na nnto̱ⁿˈñe cantyja ˈnaⁿya, tjaaˈnaⁿ ljoˈ cwii nnda̱a̱ nntsˈaa. 	 Én vagyok a szõlõtõ, ti a szõlõvesszõk: A ki én bennem marad, én pedig õ benne, az terem sok gyümölcsöt: mert nálam nélkül semmit sem cselekedhettek.


Cantyja ˈnaaⁿ nmeiⁿˈ, jnda̱ tquiaaⁿ ñˈoom nda̱a̱ya chiuu na nntsˈaaⁿ, na joo ñˈoomˈñeeⁿ jeeⁿ jnda laxmaⁿnaˈ, cha cantyja ˈnaaⁿˈ joonaˈ ˈo nnda̱a̱ ntsalajomndyoˈ na jom Tyˈo̱o̱tsˈom teincooñe ndoˈ cha nnda̱a̱ nndyaandyoˈ natia na cwajndii na chuu tsjoomnancue na matseiqueeⁿnaˈ tsˈom tsˈaⁿ. 	 A melyek által igen nagy és becses ígéretekkel ajándékozott meg bennünket; hogy azok által isteni természet részeseivé legyetek, kikerülvén a romlottságot, a mely a kívánságban van e világon.


Na majño̱o̱ⁿya ˈo naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya matseijomnaˈ chaˈcwijom na cwitsacatyjeendyoˈ yuu na nchii ncjoˈyoˈ jlaˈcato̱ˈyoˈ tsˈiaaⁿ. Ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ jnda̱ jlaˈnchuˈna na nncuaa tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ ndoˈ ˈo jnda̱ macwitsaquieˈyoˈ tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 Én annak az aratására küldtelek titeket, a mit nem ti munkáltatok; mások munkálták, és ti a mások munkájába állottatok.


Ndoˈ seiˈtsˈo ˈnaaⁿna nncwindyuaanaˈ tsˈom nataa naquiiˈ tsjoom tˈmaⁿ yuu na tyˈioom nnˈaⁿ nquii Ta Jesucristo cwentaaya nacjooˈ tsˈoomˈnaaⁿ. Ndoˈ ñequio ñˈoom na cweˈ tjañoomˈ matseicajndyuyanaˈ tsjoom tˈmaⁿˈñeeⁿ Sodoma ñequio Egipto. 	 az õ holttesteik [feküsznek] ama nagy városnak utczáin, a mely lélek szerint Sodomának és Égyiptomnak hivatik, a hol a mi Urunk is megfeszíttetett.


Ee xeⁿ tiquiˈmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo chaˈxjeⁿ quichˈeeⁿ ñequio ntˈomcheⁿ ntseinaaⁿ, maˈmo̱ⁿnaˈ na nchii ntseinaaⁿ ˈo, laˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na tijndaaˈ tsotyena. 	 Ha pedig fenyítés nélkül valók vagytok, melyben mindenek részesültek, korcsok vagytok és nem fiak.


Ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nncwja̱caño̱o̱ⁿnndaˈa tsjoomnancue ñequio ángeles cwentaaˈ Tsotya̱ya. Quia ljoˈ nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja chaˈxjeⁿ na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ nquii Tsotya̱ya. Ndoˈ nntsˈaa na nncoˈñom ticwii cwii tsˈaⁿ cantyjati na ñesˈaa, aa na ya, aa na tisˈa. 	 Mert az embernek Fia eljõ az õ Atyjának dicsõségében, az õ angyalaival; és akkor megfizet mindenkinek az õ cselekedete szerint.


—Nnco̱ Jesús jnda̱ jño̱o̱ⁿya ángel cwentaya na mˈaⁿˈyoˈ na macwjiˈyuuˈñe chaˈtso ñˈoommeiiⁿ nda̱a̱ˈ ˈo, ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. Ja cwiluiindyo̱ xˈee ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ David, ndoˈ tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ jom na jndyowicantyjooˈ. Ja cwiluiindyo̱ caxjuuncoo. 	 Én Jézus küldöttem az én angyalomat, hogy ezekrõl bizonyságot tegyen néktek a gyülekezetekben. Én vagyok Dávidnak ama gyökere és ága: ama fényes és hajnali csillag.


Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿ jaa nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, waa naya ˈnaaⁿˈ tsaⁿsˈa ncˈe tsaⁿscu, ndoˈ mati waa naya ˈnaaⁿˈ tsaⁿscu ncˈe tsaⁿsˈa. 	 Mindazáltal sem férfiú nincs asszony nélkül, sem asszony férfiú nélkül az Úrban.


Ndoˈ nntioomna nnˈaⁿ na wiˈndye naquiiˈ chom bˈio. Joˈ joˈ nndyuee naⁿˈñeeⁿ ndoˈ nnteinquiena ndeiˈnˈomna na wiˈ cwitjoomna. 	 És a tüzes kemenczébe vetik õket; ott lészen sírás és fogcsikorgatás.


Nnˈaⁿ na laxmaⁿ na ljuˈ nˈom, chaˈtso na mˈaaⁿˈ nˈomna laxmaⁿnaˈ na ljuˈ. Sa̱a̱ joo na mˈaaⁿˈ quiiˈ nqueⁿ nnˈaⁿ na tyoolayuˈ ñequio joo na mˈaaⁿˈ nˈomna, tiljuˈ laxmaⁿ joˈ. 	 Minden tiszta a tisztáknak: de a megfertõztetetteknek és hitetleneknek semmi sem tiszta; hanem megfertõztetett azoknak mind elméjök, mind lelkiismeretök.


Nquii Espíritu cwentaaˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿñe ñˈeⁿndyo̱. Ee nqueⁿ jnda̱ tqueⁿño̱o̱ⁿ ja na nñequiaya ñˈoom naya nda̱a̱ nnˈaⁿ na ntyˈiaaˈndye. Ndoˈ jnda̱ jñoom ja na jndyo̱o̱ na catseinjo̱o̱ⁿˈa nnˈaⁿ na chjooˈ nˈom. Ndoˈ catseicandiiya nnˈaⁿ na matseicandyaandyo̱ joona jnaaⁿna na waa. Ndoˈ catsˈaaya na nleitquioo nnˈaⁿ na nchjaaⁿ. Ndoˈ catseicandyaandyo̱ nnˈaⁿ na manchje nawiˈ. 	 Úrnak lelke [van] én rajtam, mivelhogy felkent engem, hogy a szegényeknek az evangyéliomot hirdessem, elküldött, hogy a töredelmes szívûeket meggyógyítsam, hogy a foglyoknak szabadulást hirdessek és a vakok szemeinek megnyilását, hogy szabadon bocsássam a lesujtottakat,


Cwintyjeˈtyeⁿˈyoˈ cwentaaⁿˈaⁿ na cwilˈueeˈndyoˈ ñˈoomˈm chaˈxjeⁿ sondaro matseityeeⁿ xcweeⁿˈeⁿ ñequio tjaⁿ, calˈaˈyoˈ na matyˈiomyanaˈ ee juunaˈ nncwañoomˈnaˈ ˈo chaˈxjeⁿ cotom xjo wañoomˈnaˈ sondaro. 	 Álljatok hát elõ, körül övezvén derekatokat igazlelkûséggel, és felöltözvén az igazságnak mellvasába,


Ee nnˈaaⁿya na mˈaⁿ ndyuaa Macedonia ñequio Acaya jnda̱ jlaˈtjomna tsjo̱ˈñjeeⁿ na nlaˈcwanomna na mateiˈjndeiinaˈ nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ na jeeⁿ jñeeⁿˈndye na mˈaⁿ Jerusalén. 	 Mert tetszett Macedóniának és Akhájának, hogy a Jeruzsálembeli szentek szegényei részére némileg adakozzanak.


—ˈU Maestro, waa ñˈoom na ˈndii Moisés lua̱a̱ya na matsonaˈ xeⁿ tueˈ cwii tsaⁿsˈa ndoˈ tjaaˈnaⁿ ntseinaaⁿ, quia joˈ tyjee tsˈooˈñeeⁿ cocoom ñˈeⁿ scuuˈ xioom. Nncˈom ntseinaaⁿ ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ cha nntseinoomñê na tjaa ntseinda xioom tˈom. 	 Mondván: Mester, Mózes azt mondotta: Ha valaki magzatok nélkül hal meg, annak testvére vegye el annak feleségét, és támaszszon magot testvérének.


Ndyee naⁿˈñeeⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús, jnda̱ na jndyena ñˈoomwaaˈ, tyˈetaˈnquiona xjeⁿ nomtyuaacheⁿ ee jeeⁿ tˈmaⁿ jlaˈcatyuendyena. 	 És a tanítványok a mint ezt hallák, arczra esének és igen megrémülének.


Ndoˈ tjawijndyendyeti nnˈaⁿ na tyolaˈyuˈ ñequio Ta Jesús, naⁿnom ndoˈ naⁿlcu. 	 Hívõk pedig mindinkább csatlakoztak az Úrhoz, úgy férfiaknak, mint asszonyoknak sokasága.


Sa̱a̱ Jasón ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, jnda̱ na tioomna sˈom, quia joˈ jlaˈcandyaandye naⁿˈñeeⁿ joona. 	 De mikor kezességet nyertek Jáson és a többiek részérõl, elbocsáták õket.


Joˈ chii tsˈaⁿ na ñeˈcatseitˈmaaⁿˈñe cheⁿnquii, catseitˈmaaⁿˈñe cantyja na machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿñe. 	 A ki pedig dicsekszik, az Úrban dicsekedjék.


ˈO nnˈaⁿya na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, ncˈe na cwiluiindyoˈ chaˈcwijom nnˈaⁿ na cweˈ cwiquieya, ndoˈ cweˈ cwiwinomˈyoˈ tsjoomnancue, macaⁿˈa nda̱a̱ˈyoˈ na tañequiandyoˈ na joo na lˈue nˈom seiiˈyoˈ na nncˈoochonaˈ ˈo xjeⁿ ˈnaaⁿnaˈ. 	 Szeretteim, kérlek titeket, mint jövevényeket és idegeneket, tartóztassátok meg magatokat a testi kívánságoktól, a melyek a lélek ellen vitézkednek;


Joˈ chii tjantyjaaⁿˈaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ, sa̱ˈntjoom na caˈndii tycuˈñeeⁿ juu. Ndoˈ mañoomˈ tcoˈyanaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Mana teicantyja, seiñˈoomˈñe na tcwaˈna. 	 [Jézus] mellé állván, megdorgálá a hideglelést, és az elhagyá õt; és õ azonnal felkelvén, szolgála nékik.


Ndoˈ na luaaˈ, matseijndaaˈñenaˈ na cwilaˈtjo̱o̱ndyena na tyoolaˈcanda̱na na macanda̱ Cristo mˈaⁿna na quitˈmaⁿ nˈomna. 	 Ezeknek ítélete megvan, mivelhogy az elsõ hitet megvetették.


ˈU nnˈaⁿya, juu na mˈaaⁿˈ na jnda ntyjiˈ nnˈaⁿ mañequiaanaˈ na neiⁿya ndoˈ quianlˈuaˈ na cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ, nnˈaⁿ na cwilayuˈ, cwiñˈomtˈmaaⁿˈndye nˈom. 	 Mert sok örömünk és vígasztalásunk van a te szeretetedben, hogy a szenteknek szíveik megvídámodtak te általad, atyámfia.


Quia joˈ seineiⁿti Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ cwii ñˈoom na seijoomˈñe cheⁿnqueⁿ na tsjo̱ˈ na ya jom. Tsoom: —¿Aa tijoom ñejlaˈnaⁿˈyoˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ?: Majuuto tsjo̱ˈ na tixocwilˈue nquiu luañe na cwilˈa tsiaⁿtsjo̱ˈ, jnda̱ mawacatyeeⁿnaˈ nqui tsiaⁿtsjo̱ˈ. Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom seijndaaˈñê na ljoˈ. Ndoˈ jeeⁿ cwijaaweeˈ nˈo̱o̱ⁿya na cwintyˈiaaya na luaaˈ tuii. 	 Monda nékik Jézus: Sohasem olvastátok-é az írásokban: A mely követ az építõk megvetettek, az lett a szegletnek feje; az Úrtól lett ez, és csodálatos a mi szemeink elõtt.


Joˈ chii Pilato tquiaañetoom ñˈoom na caluii chaˈxjeⁿ na cwitaⁿna. 	 És Pilátus megítélé, hogy meglegyen, a mit kérnek vala.


Juu xueeˈñeeⁿ ljoyaañe Pilato ñˈeⁿ Herodes, ee ñetˈomntiaaˈndyena. 	 És az napon lõnek barátok egymással Pilátus és Héródes; mert az elõtt ellenségeskedésben valának egymással.


’Tilˈueeˈndyoˈ jnaaⁿ nnˈaⁿ na cweˈ xjeⁿto ˈo cha ticuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo. 	 Ne ítéljetek, hogy ne ítéltessetek.


Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ tyoluena: —Caˈndiiˈ jom. Ñeˈcantyˈiaayâ aa nncwjeˈcañoom Elías na nncwjiˈnˈmaaⁿñe jom. 	 A többiek pedig ezt mondják vala: Hagyd el, lássuk eljõ-é Illés, hogy megszabadítsa õt?


Mantyja jnaaⁿ nˈom luaˈqui tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ mati xˈee tsaa. Ndoˈ mana jnaⁿnaˈ na ya matseineiiⁿ. 	 És azonnal megnyilatkozának annak fülei: és nyelvének kötele megoldódék, és helyesen beszél vala.


Luaa tuii. Tyomˈaⁿ ntquieeˈ naⁿnom ñenquii tsˈaⁿ ntseinda. Juu tsaⁿtquiee tocoom ndoˈ tyuaaˈ tueeⁿˈeⁿ, tjaa ndana ñˈeⁿ scoomˈm. 	 Hét testvér vala azért: és az elsõ feleséget vévén, meghalt magzatok nélkül;


Joˈ chii na nncˈo̱o̱ⁿnndaˈa quiiˈntaaⁿˈyoˈ cha juu na neiⁿˈyoˈ na cwiluiindyoˈ cwentaaˈ Jesucristo, nleitˈmaⁿtinaˈ. 	 Hogy bõven dicsekedhessetek velem Krisztus Jézusban az én ti nálatok való újabb megjelenésem által.


¿Aa machˈeeyuunaˈ nquiuˈyoˈ na jndo̱ya ˈo ncˈe matseina̱ⁿya ñˈoom na mayuuˈ nda̱a̱ˈyoˈ? 	 Tehát ellenségetek lettem-é, megmondván néktek az igazat?


’Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, juu teijaaⁿˈñeeⁿ quia na nndyo̱o̱nndaˈa, we nnˈaⁿ maⁿˈ cjooˈ jnduu, cwii tsaⁿˈñeeⁿ wjaañˈoomnaˈ jom na mˈaaⁿya, ndoˈ cwiicheⁿ maˈndiinaˈ. 	 Mondom néktek, azon az éjszakán ketten lesznek egy ágyban; az egyik felvétetik, és a másik elhagyatik.


Jnda̱ na tcwaˈna tyooˈñeeⁿ, majoˈti sˈaaⁿ, toˈñoom waso. Tsoom: —Juu ndaa winom na ñjom wasowaa tseixmaⁿnaˈ ñˈoom xco na maqua̱ⁿtya̱ⁿ ñequio nioomˈa na nnquioo cwentaˈyoˈ. 	 Hasonlóképen a pohárt is, minekutána vacsorált, ezt mondván: E pohár amaz új szövetség az én véremben, mely ti érettetek kiontatik.


Sa̱a̱ jom tˈo̱o̱ⁿ nnom tsaⁿˈñeeⁿ, tsoom: —Candiˈ nntsjo̱o̱ njomˈ ˈñeeⁿ juu cwiluiiñe tsondyo̱ ndoˈ ˈñeeⁿ joo cwiluiindye ndyentyjo̱. 	 Õ pedig felelvén, monda a hozzá szólónak: Kicsoda az én anyám; és kik az én testvéreim?


Mañoomˈ seicjaa lˈo̱ Jesús jom, tsoom nnom: —ˈU re, cwa titˈmaⁿ matseiˈyuˈyaˈ tsˈomˈ, ¿chiuu na tiñecwii matseiˈtiuuˈ? 	 Jézus pedig azonnal kinyújtván kezét, megragadá õt, és monda néki: Kicsinyhitû, miért kételkedél?


Jnda̱ na jndii Jesús ñˈoomwaaˈ, matsoom: —Tycuwaaˈ nchii macanda̱ na cweˈ nntseicueeˈnaˈ jom. Matjoom na luaaˈ cha caluiitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ mati nntseitˈmaaⁿˈñê ja na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ. 	 Jézus pedig, a mikor ezt hallotta, monda: Ez a betegség nem halálos, hanem az Isten dicsõségére való, hogy dicsõíttessék általa az Istennek Fia.


Ncˈe na cwiluiindyoˈ ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom ˈo, joˈ na macaⁿˈa na caluiiˈndyoˈ chaˈxjeⁿ nqueⁿ. 	 Legyetek annakokáért követõi az Istennek, mint szeretett gyermekek:


Teiˈnomna yuu mˈaaⁿ sondaro najndyee. Jnda̱ chii yuu mˈaaⁿ sondaro na jnda̱ we. Mana tquiena ˈndyootsˈa xjo yuu na nluiˈ tsˈaⁿ na nncuo̱o̱ⁿ nataa quiiˈ tsjoom. ˈNdyootsˈaˈñeeⁿ jnaaⁿ cheⁿnquiinaˈ. Joˈ chii teiˈnomna. Tyˈena cwii nataa, mana ˈndii ángel jom na ñeⁿnqueⁿ. 	 Mikor pedig általmentek az elsõ õrsön és a másodikon, jutának a vaskapuhoz, mely a városba visz; mely magától megnyílék elõttük: és kimenvén, egy utczán elõremenének; és azonnal eltávozék az angyal õ tõle.


Jñoom joona na cˈootaˈxˈena ˈndyoo Jesús, ¿aa jom cwiluiiñê nquii na nncwjeeˈcañoom tsjoomnancue oo aa nncwindooˈna cwiicheⁿ? 	 küldé Jézushoz, mondván: Te vagy-é az, a ki eljövendõ [vala,] vagy mást várjunk?


Meiⁿcwii ñˈoom tilqueⁿˈtyeⁿˈyoˈ na nntjeiˈyoˈyoˈ ñˈoom na ntyjii tsjoomnancue, ee juunaˈ mˈaaⁿnaˈ nacje ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ na nnduˈyoˈ naljoˈ, matseijomnaˈ na cwinduˈyoˈ jiiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ meiⁿcwii ñˈoom tilqueⁿˈtyeⁿˈyoˈ na nntjeiˈyoˈyoˈ ñˈoom na ntyjii tsjoom Jerusalén, ee tsjoomˈñeeⁿ cwiluiiñenaˈ tsjoomˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na matsa̱ˈntjom. Ndoˈ na nnduˈyoˈ naljoˈ matseijomnaˈ na cwinduˈyoˈ jiiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Se a földre, mert az az õ lábainak zsámolya; se Jeruzsálemre, mert a nagy Királynak városa;


Seiiˈa nmeiiⁿ laˈxmaⁿnaˈ chaˈna tsˈaⁿ na tuiiñejndyee ñequio tsˈo. Sa̱a̱ seiiˈa na nlaxmaaⁿya quia na nntando̱o̱ˈxco̱o̱ya nlaxmaaⁿya chaˈna seiiˈ nqueⁿ na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 A milyen ama földi, olyanok a földiek is; és a milyen ama mennyei, olyanok a mennyeiek is.


Tsoom: —ˈO nquiuˈyoˈ na we xuee cwii tjo̱o̱ ndoˈ nncueeˈ xuee pascua. Ndoˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee maquialjoˈ nñeˈquia nnˈaⁿ cwenta ja luee nnˈaⁿ na nntyˈioomna ja tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Tudjátok, hogy két nap mulva a husvétnak ünnepe lészen, és az embernek Fia elárultatik, hogy megfeszíttessék.


’Tyolaˈneiⁿ nnˈaⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tqueⁿ Moisés, ñequio ñˈoom ndyuee profetas hasta quia na tyjeeˈ Juan. Quia ljoˈcheⁿ jnaⁿnaˈ na cwiwineiⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. Ndoˈ jeˈ jeˈ jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na ticwii cwii tsˈaⁿ matseijndeii cha nnda̱a̱ nncjaaquieeˈñe cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 törvény és a próféták [Keresztelõ] Jánosig [valának:] az idõtõl fogva az Istennek országa hirdettetik, és mindenki erõszakkal tör abba.


’Tjaaˈnaⁿ moso na nda̱a̱ nndiˈntjom nnom we patrom. Ee nncˈoom na ticueeˈ tsˈoom cwii, ndoˈ cwiicheⁿ nncjaaweeˈ tsˈoom. Oo na nncjaañˈoomñê ñˈeⁿ cwii, sa̱a̱ cwiicheⁿ nntseijnaaⁿˈaⁿ. ˈO xocanda̱a̱ nndyeˈntjomˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mati nda̱a̱ sˈom. 	 Egy szolga sem szolgálhat két úrnak: mert vagy az egyiket gyûlöli és a másikat szereti; vagy az egyikhez ragaszkodik, és a másikat megveti. Nem szolgálhattok az Istennek és a mammonnak.


Matseicwano̱ⁿ cartawaa na mˈaⁿˈ chaˈtsondyoˈ ˈo na candyaˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaⁿˈyoˈ Roma, na maqueeⁿˈñê na cwiluiindyoˈ cwentaaⁿˈaⁿ. Nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Ta Jesucristo quiana na tjaa ñomtiuu cˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na ñequio naya na laxmaⁿna. 	 Mindeneknek, a kik Rómában vagytok, Isten szerelmeseinek, hivatalos szenteknek: Kegyelem néktek és békesség Istentõl, a mi Atyánktól és az Úr Jézus Krisztustól.


Sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom maˈmo̱o̱ⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa, ee xjeⁿ na ndicwaⁿ cwiluiindyo̱ nnˈaⁿjnaⁿ jñoom Cristo na cueˈ cwentaaya. 	 Az Isten pedig a mi hozzánk való szerelmét abban mutatta meg, hogy mikor még bûnösök voltunk, Krisztus érettünk meghalt.


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom jndati ntyjeeⁿ cwii tsˈaⁿ nchiiti cweˈ catsmaⁿ. Joˈ chii matyˈiomnaˈ na cateijndeii tsˈaⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ nawiˈ na matjom, meiiⁿ juu xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ. 	 Mennyivel drágább pedig az ember a juhnál! Szabad tehát szombatnapon jót cselekedni.


Yocheⁿ na luaaˈ matseitioom, tsoomˈm ndaa na teitquiooˈñe cwii ángel cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom. Tso tsaⁿˈñeeⁿ: —ˈU José na cwiluiindyuˈ tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ tintyˈueˈ na nncoˈñomˈ María na nluiiñê scuˈ. Ee cantyja najndeii Espíritu Santo joˈ na jndeiiñê. 	 Mikor pedig ezeket magában elgondolta: ímé az Úrnak angyala álomban megjelenék néki, mondván: József, Dávidnak fia, ne félj magadhoz venni Máriát, a te feleségedet, mert a mi benne fogantatott, a Szent Lélektõl van az.


Ee maqueⁿndyo̱o̱ Tyˈo̱o̱tsˈom saaˈ yuscu na tyootseiyuˈ ncˈe na cwiluiiñê saaˈ yuscu na matseiyuˈ. Ndoˈ mati maqueⁿño̱o̱ⁿ scuuˈ tsˈaⁿ na tyootseiyuˈ ncˈe saaⁿˈaⁿ tseixmaⁿ tsˈaⁿ na matseiyuˈ. Ee xeⁿ nchii na luaaˈ waa, quia joˈ nda joona nlaˈxmaⁿ chaˈna nda nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ, sa̱a̱ na mayuuˈ maqueⁿnaˈ nda joona cantyja ˈnaaⁿˈ tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mert meg van szentelve a hitetlen férj az õ feleségében, és meg van szentelve a hitetlen asszony az õ férjében, mert különben a ti gyermekeitek tisztátalanok volnának, most pedig szentek.


Tˈo̱ Jesús, tsoom: —Mˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu na wiiˈ tyenquiuuˈ ja. Ee ntyjiiya na jnda̱ teilˈue juu najndeii na matseixmaⁿya na nˈmaⁿ tsˈaⁿ. 	 Jézus pedig monda: Illete engem valaki; mert én észrevettem, hogy erõ származék ki tõlem.


Ee quiiˈntaaⁿ we nmeiⁿˈ, jeeⁿ jndeiˈnaˈ cwaaⁿ cwii na nncwjiiˈndyo̱ nayati, ee xeⁿ nncˈio̱ nncjo̱ na mˈaaⁿ Cristo, na juu joˈ jndati tseixmaⁿnaˈ cantyja ˈnaⁿya, 	 Mert szorongattatom e kettõ között, kívánván elköltözni és a Krisztussal lenni; mert ez sokkal inkább jobb;


Ndoˈ ncˈe na jndeii tioo jndye tyotseiwenaˈ ndaalueeˈñeeⁿ. 	 És a tenger a nagy szél fúvása miatt háborog vala.


Cwiicheⁿ cwii ndiiˈ seineiⁿnndaˈ Jesús nda̱a̱ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nda̱a̱ nnˈaⁿ fariseos. Tsoom nda̱a̱na: 	 És megszólalván Jézus, ismét példázatokban beszél vala nékik, mondván:


Tintsuuˈ nˈomˈyoˈ na nnteiˈxeˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na cweˈ cwiquieya na mˈaⁿˈyoˈ. Ee ntˈom nnˈaⁿ na jnda̱ ñelˈa na ljoˈ, maángeles jnda̱ ñeteiˈxˈeena, meiiⁿ ticaliuna na ljoˈ. 	 A vendégszeretetrõl el ne felejtkezzetek, mert ez által némelyek, tudtokon kívül, angyalokat vendégeltek meg.


Ndoˈ lˈaayâ chaˈxjeⁿ na tsoom. Jlajndaaˈndyô̱ na nlcwaaˈâ natmaaⁿ xuee pascua. 	 És úgy cselekedének a tanítványok, a mint Jézus parancsolta vala nékik; és elkészíték a husvéti bárányt.


Ndoˈ teicantyja tsˈaⁿ na jnda̱ tueˈ, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matseineiiⁿ. Tquiaa Jesús jom lˈo̱ tsoñeeⁿ. 	 És felüle a megholt, és kezde szólni; és adá õt anyjának.


Quia joˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús, jleiˈnomna, ˈndyena jom na ñenqueⁿ. 	 Akkor elhagyván õt, mindnyájan elfutának.


Sa̱a̱ mˈaⁿ nnˈaⁿ na ya cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Cwilaˈljona juunaˈ naquiiˈ nˈomna. Cwiqueⁿndyena na cwilˈana yuu na ya. Matseijomnaˈ joona chaˈna lqueeⁿ na tquiaa yuu na jeeⁿ ya tsˈo. Ntˈom naⁿˈñeeⁿ matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿna chaˈna cwii tsˈoom lqueeⁿˈñeeⁿ na tjeiˈnaˈ cwii xuu waljooˈ yom tsˈoom. Ndoˈ ntˈomndyena matseijomnaˈ chaˈna cwii tsˈoom lqueeⁿˈñeeⁿ na tjeiˈnaˈ we xuu waljooˈ xcwe. Ndoˈ ntˈomndye naⁿˈñeeⁿ matseijomnaˈ joona chaˈna cwii tsˈoom lqueeⁿˈñeeⁿ na tjeiˈnaˈ ñequiee xuu. 	 A jó földbe vetettek pedig azok, a kik hallják az ígét és beveszik, és gyümölcsöt teremnek, némely harmincz annyit, némely hatvan annyit, némely száz annyit.


Sa̱a̱ jeˈ ncuee na macanda̱, jnda̱ mamatseineiiⁿ nda̱a̱ya ñequio ñˈoom ˈndyoo Jnaaⁿ. Chaˈtsoti na niom, ñˈeⁿ juu quia tqueeⁿ joonaˈ, ndoˈ seijndaaˈñê na chaˈtso joo joˈ calaxmaⁿnaˈ cwentaaˈ juu. 	 A kit tett mindennek örökösévé, a ki által a világot is teremtette,


Ndoˈ ncˈe na matseitjoomˈnaˈ ˈo ñˈeⁿñe, mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na laˈxmaⁿˈyoˈ chaˈtso nnom na mateijndeiinaˈ ˈo jo nnoom, chaˈtso na cwicanda̱a̱ na cwilaˈteincoˈyoˈ ñˈoomˈm nda̱a̱ nnˈaⁿ ndoˈ ñequio na cwilaˈno̱ⁿˈyaˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Mivelhogy mindenben meggazdagodtatok õ benne, minden beszédben és minden ismeretben,


—Queⁿndyoˈ cwenta na tilˈaˈyoˈ chaˈna cwilˈa nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, ee joona jeeⁿ neiiⁿna na nncoˈnomna na cweeˈna liaa na jnda na teiˈncoo. Ndoˈ lˈue nˈomna na nlaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ joona na quia naⁿˈñeeⁿ na xmaⁿndyena ñequio na jndooˈ jndye nnˈaⁿ. Mati na nncwindyuaandyena yuu na matseitˈmaaⁿˈñetinaˈ joona naquiiˈ lanˈom. Ndoˈ na nncwindyuaandyena yuu na yati cwiwiñˈoomˈ na waa xuee. 	 Oltalmazzátok meg magatokat az írástudóktól, kik hosszú köntösökben akarnak járni, és szeretik a piaczokon való köszöntéseket, és a gyülekezetekben az elsõ ûlést, és a lakomákon a fõhelyeket;


Ndoˈ tjaquieeˈnnaaⁿˈaⁿ watsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Taxˈeeñê ˈndyoo Jesús: —¿ˈU yuu jnaⁿˈyuˈ? Sa̱a̱ Jesús meiⁿcwii ñˈoom tîcˈo̱o̱ⁿ. 	 És ismét beméne a törvényházba, és szóla Jézusnak: Honnét való vagy te? De Jézus nem felelt néki.


Tsoom: —Quia na maqueeⁿˈ tsˈaⁿ ˈu na catseijomndyuˈ na macoco jnaaⁿ, tincjaˈcajmaⁿˈ sula̱ nacañoomˈticheⁿ. Ee xeⁿ nntseijomnaˈ tqueeⁿˈñê cwiicheⁿ tsˈaⁿ na tˈmaⁿti cwiluiiñe, nchiiti ˈu, 	 Mikor valaki lakodalomba hív, ne ülj a fõ helyre; mert netalán náladnál nagyobb tiszteletben álló embert is hivott meg az,


Ndoˈ lqueeⁿ na tquiaa yuu na tooˈ ndaˈ lˈo̱o̱ nioom, mati nnˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ joona, jeeⁿ mˈaⁿna ñˈomtiuu chiuu na cwii ˈoomˈaⁿtina. Ñeˈcuaa ˈnaaⁿna, ndoˈ ñeˈcˈomna cantyja na neiⁿnco tsjoomnancue. Joˈ chii tjaaˈnaⁿ cwii nnom na cwiwitquiooˈ cantyja ˈnaaⁿna na cwilaˈñˈoomˈndyena ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És a melyik a tövis közé esett, ezek azok, a kik hallották, de elmenvén, az élet gondjaitól, és gazdagságától és gyönyörûségeitõl megfojtatnak, és gyümölcsöt nem teremnek.


’Calaˈno̱ⁿˈyoˈ ˈnaaⁿ na maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈoom higuera. Quia na cwintyˈiaˈyoˈ na cwinnteiˈ lˈo̱naˈ ndoˈ cwicaluiˈ tsco ˈndaa juunaˈ, quia joˈ cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ na majnda̱ jaawindyooˈ ncueesuaˈ. 	 A fügefáról vegyétek pedig a példát: mikor az ága már zsendül, és levelet hajt, tudjátok, hogy közel van a nyár:


Ñequiiˈcheⁿ caluiitˈmaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nqueⁿ Tsotya̱a̱ya. Caluii na ljoˈ. 	 Az Istennek pedig és a mi Atyánknak dicsõség mind örökkön örökké. Ámen.


Ñequiiˈcheⁿ quiaˈyoˈ na quianlˈuaaˈ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja chaˈtsoti na matioˈñaaⁿñê ˈo ñequio xueeˈ Taya Jesucristo. 	 Hálákat adván mindenkor mindenekért a mi Urunk Jézus Krisztusnak nevében az Istennek és Atyának.


Jnda̱ chii tsoom nnom: —Tintseineiⁿˈ nnom meiⁿcwii tsˈaⁿ na luaaˈ tuii. Sa̱a̱ cjaˈ, catseicaˈmo̱ⁿndyuˈ nnom tyee ndoˈ quiaaˈ quiooˈ na nncueˈ cantyja na jnda̱ nˈmaⁿˈ chaˈxjeⁿ na sa̱ˈntjom Moisés. Na nntsaˈ na luaaˈ nluiˈyuuˈnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jnda̱ nˈmaⁿˈ. 	 õ megparancsolá néki, hogy azt senkinek se mondja el; hanem eredj el, [úgymond,] mutasd meg magad a papnak, és vígy áldozatot a te megtisztulásodért, a mint Mózes parancsolta, bizonyságul õ nékik.


Tˈo̱ Jesús nnom, matsoom: —ˈÑeeⁿ juu na jnda ntyjii ja maxjeⁿ nntseiñˈoomˈñe ñˈoom na maqua̱ⁿ. Nncˈoom Tsotya̱ na candyaˈ tsˈoom tsaⁿˈñeeⁿ, ndoˈ nntsquia̱caño̱o̱ⁿyâ juu. Nncˈo̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿñe. 	 Felele Jézus és monda néki: Ha valaki szeret engem, megtartja az én beszédemet: és az én Atyám szereti azt, és ahhoz megyünk, és annál lakozunk.


Ñˈeeⁿˈndyo ˈo na tyocaluiˈjnaaⁿˈndyoˈ lˈa nnˈaⁿ ndoˈ na tyotaˈwiˈna ˈo jo nda̱a̱ ntˈomcheⁿ, ndoˈ ntˈomndyoˈ ˈo tyoteijndeiˈyoˈ nnˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈ na teinomna nawiˈñeeⁿ. 	 Midõn egyfelõl gyalázásokkal és nyomorgattatásokkal nyilvánosság elé hurczoltak titeket, másfelõl társai lettetek azoknak, a kik így jártak.


ndoˈ wendyena ñeˈcwii seiˈ nlaˈxmaⁿna.” Joˈ chii meiiⁿ na we tsˈaⁿ ñejlaˈxmaⁿna sa̱a̱ jeˈ ñecwii tsˈaⁿ cwiluiindyena. 	 És lesznek ketten egy testté! Azért többé nem két, hanem egy test.


Yocheⁿ na tyootˈoomˈndye nnˈaⁿ fariseos, taxˈee Jesús cwii ñˈoom nda̱a̱na. 	 Mikor pedig a farizeusok összegyülekezének, kérdezé õket Jézus,


Seiˈno̱ⁿˈ Jesús ñˈomtiuu ˈnaaⁿna. Tsoom nda̱a̱na: —¿Chiuu na ticuaaya nquiuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱? 	 Jézus pedig észrevévén az õ tanakodásukat, felelvén, monda nékik: Mit tanakodtok a ti szívetekben?


Xeⁿ macaⁿnaˈ na nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ cheⁿnnco̱, nntseina̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ joo na cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na ticwiˈnaⁿya. 	 Ha dicsekednem kell, az én gyengeségemmel dicsekszem.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, mati ˈo cwiluiindyoˈ lˈoo cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ na tqueⁿ Moisés ncˈe tsˈoomˈnaaⁿ tyˈioom nnˈaⁿ Cristo, cha na nnda̱a̱ nlaˈxmaⁿˈyoˈ cwentaaˈ cwiicheⁿ, manqueⁿ na wandoˈxcoom jnda̱ na tueeⁿˈeⁿ. Maluaaˈ waa cha nnda̱a̱ nleilˈueeˈñê ˈo. 	 Azért atyámfiai, ti is meghaltatok a törvénynek a Krisztus teste által, hogy legyetek máséi, azéi, a ki a halálból feltámasztatott, hogy gyümölcsöt teremjünk Istennek.


Caˈmo̱ⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Catsa̱ˈntjomˈ na calaˈcanda̱a̱ˈndyena joonaˈ. 	 Ezeket hirdessed és tanítsad.


Mati jlaˈñˈeeⁿˈ ndyueena ˈñeeⁿ cwiindye joona na nncˈoom na tˈmaⁿñeti. 	 Támada pedig köztük versengés is, hogy ki tekinthetõ köztük nagyobbnak.


ndoˈ ˈu chaˈtso cantyja ˈnaⁿˈ, catseixmaⁿˈ cwii na maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱na chiuu na cˈomna ee na xcwe na wjaˈmˈaaⁿˈ. Catsaˈ naljoˈ ñequio na xcweeˈ tsˈomˈ, 	 ndenben tenmagadat adván példaképül a jó cselekedetekben; a tudományban romlatlanságot, méltóságot [mutatván,]


Jnda̱ na tjacjoona na tcwaˈna, quia joˈ tyotioomna canchuu lqueeⁿ trigo tsˈom ndaaluee cha nntseixjeeⁿˈñenaˈ na jaaˈ wˈaandaa. 	 Miután pedig megelégedtek eledellel, a hajót könnyebbítik vala, a gabonát kihányván a tengerbe.


Ndoˈ nnˈaⁿ judíos na ticueeˈ nˈomna jom jeeⁿ tyolˈueena jom quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na tquio ncuee. Tyotaˈxˈeena, tyoluena: —¿Yuu mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ? 	 A zsidók azért keresik vala õt az ünnepen, és mondának: Hol van õ?


Sa̱a̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom we ntsquii cachi tˈmaaⁿ nnom yuscuˈñeeⁿ cha nnda̱a̱ nncuaaⁿ na nleinoom catsuujndiiˈñeeⁿ. Joˈ chii tjaaⁿ yuu na nncwañoomˈnaˈ jom yuu na taxonda̱a̱ nntsˈaa catsuu tquieeˈñeeⁿ nata̱ˈ jom. Joˈ joˈ nnteiˈxˈee Tyˈo̱o̱tsˈom jom ndyee chu waljooˈ xcwe. 	 De adaték az asszonynak két nagy sasszárny, hogy a kígyó elõl elrepüljön a pusztába az õ helyére, hogy tápláltassék ott ideig, idõkig, és az idõnek feléig.


Ndoˈ tˈoomˈ ñˈoomˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈwaa ndyuaaˈñeeⁿ. 	 Terjede pedig az Úrnak ígéje az egész tartományban.


Ee chaˈxjeⁿ nquii Tsotya̱ya matseixmaaⁿ na wanoomˈm cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ, malaaˈtiˈ jnda̱ tquiaaⁿ no̱o̱ⁿ na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ, na matseixmaⁿya na wando̱ˈa cantyja ˈnaⁿ nnco̱. 	 Mert a miként az Atyának élete van önmagában, akként adta a Fiúnak is, hogy élete legyen önmagában:


Yocheⁿ na tyomˈaaⁿ ñˈeⁿndyena sa̱ˈntjoom na ticaluiˈna tsjoom Jerusalén. Tsoom nda̱a̱na: —Cwindoˈyoˈ hasta xeⁿ jnda̱ seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na tqueⁿtyeⁿ Tsotya̱ya na tsoom na nndyo Espíritu Santo chaˈxjeⁿ jnda̱ ñejndyeˈyoˈ na tsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 velök összejövén, meghagyá nékik, hogy el ne menjenek Jeruzsálembõl, hanem várják be az Atyának ígéretét, melyet [úgymond,] hallottatok tõlem:


Nntsˈaaⁿ na nncwintyjeeˈ canmaⁿ ntyjaaⁿˈaⁿ ntyjaya ndoˈ canchˈioo nntsˈaaⁿ na nncwintyjeeˈ ntyjatymaaⁿˈ. 	 És a juhokat jobb keze felõl, a kecskéket pedig bal keze felõl állítja.


Joˈ chii, xeⁿ yocheⁿ na cwijooˈ nˈo̱o̱ⁿ na nlqueⁿnaˈ jaa na cwiluiindyo̱ nnˈaⁿ na tjaa jnaⁿ laˈxmaⁿ ncˈe na cwilayuuˈa ñˈeⁿ Cristo, cwiwitquiooˈ na manncjo̱o̱tya̱a̱ cwiluiindyo̱ nnˈaⁿ na waa jnaaⁿ, ¿aa ñeˈcaˈmo̱ⁿnaˈ na laˈxmaaⁿya nnˈaⁿ jnaⁿ ncˈe jom? Tijoom jnda. 	 Ha pedig Krisztusban keresvén a megigazulást, mimagunk is bûnösöknek találtatunk, avagy Krisztus bûnnek szolgája-é? Távol legyen.


Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe watsˈomˈñeeⁿ, seiwˈeeⁿ na seinˈmaⁿ Jesús tsaⁿˈñeeⁿ xuee na cwitaˈjndyeena. Tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ: —Yom xuee wanaaⁿ na calˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ. Joo ncueemeiⁿˈ quioˈyoˈ na nnˈmaaⁿˈyoˈ, nchii xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya. 	 lelvén pedig a zsinagógafõ, haragudva, hogy szombat[nap]on gyógyított Jézus, monda a sokaságnak: Hat nap van, a melyen munkálkodni kell; azokon jõjjetek azért és gyógyíttassátok magatokat, és ne szombatnapon.


Ee na wiˈ tsˈoom jaa joˈ chii xjeⁿ na jndyeecheⁿ tjeiiˈñê jaa na nluiindyo̱ ntseinaaⁿ ncˈe Jesucristo, ee luaaˈ tqueeⁿ ee na ljoˈ lˈue tsˈoom na nluii. 	 Eleve elhatározván, hogy minket a maga fiaivá fogad Jézus Krisztus által az Õ akaratjának jó kedve szerint,


Juu ñˈoomˈñeeⁿ tixotseijomnaˈ ñequio ñˈoomtyeⁿ na seijndaaˈndyo̱ ñequio weloona, quia na tˈuiya lueena na tjeiiˈa joona ndyuaa Egipto; sa̱a̱ ncˈe na tîcalaˈcanda̱a̱ˈndyena ñˈoomˈñeeⁿ, joˈ chii ˈndiya joona, luaaˈ matso nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom. 	 Nem azon szövetség szerint, a melyet kötöttem az õ atyáikkal ama napon, mikor kézen fogtam õket, hogy kivezessem Égyiptomból, mert õk nem maradtak meg abban az én szövetségemben, azért én sem gondoltam velök, mondja az Úr.


Quia na jnda̱ teinom na seineiⁿ Ta Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, tjañˈoomnaˈ jom cañoomˈluee. Tjacjom ntyjaaˈ tsˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya yuu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom. 	 Az Úr azért, minekutána szólott vala nékik, felviteték a mennybe, és üle az Istennek jobbjára.


Matioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom juu tsˈaⁿ na matseiˈnaaⁿˈ ñˈoommeiiⁿ cantyja chiuu cwii nndyonaˈ, ndoˈ mati joo nnˈaⁿ na cwindye ndoˈ cwilaˈwe joonaˈ naquiiˈ nˈom. Ee jnda̱ mawaa xjeⁿ na nluii chaˈxjeⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoommeiiⁿ. 	 Boldog, a ki olvassa, és a kik hallgatják e prófétálásnak beszédeit, és megtartják azokat, a melyek megírattak abban; mert az idõ közel van.


Matseiˈndaaˈnaˈ ntyjiiya na cwitjeiˈndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jom tqueeⁿˈñê ˈo ee Cristo mˈaaⁿ na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom ˈo ndoˈ jeˈ yacheⁿ cwilaˈjomndyoˈ cwiicheⁿ ñˈoom na cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ ntyjaaˈ nˈomˈyoˈ na nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ. 	 Csodálkozom, hogy Attól, a ki titeket Krisztus kegyelme által elhívott, ily hamar más evangyéliomra hajlotok.


Maleiˈtyeⁿ xeⁿ cweˈ nlaljeiiya ñˈoom na nlacwano̱o̱ⁿya na mˈaⁿna na tacwaˈna nantquie na jnda̱ tsa̱ˈ nnˈaⁿ jo nda̱a̱ ˈnaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena na nchii Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ tancˈomna na cweˈ nncˈomyana ñˈeⁿ ncˈiaana. Tantquiina seii quiooˈ na cweˈ cwiˈuo̱o̱ cantyoˈ. Ndoˈ tantquiina niomˈ. 	 Hanem írjuk meg nékik, hogy tartózkodjanak a bálványok fertelmességeitõl, a paráznaságtól, a fúlvaholt állattól és a vértõl.


Yocheⁿ na cwiwiˈtyˈiooˈna, tsoo Jesús. Ndoˈ jndeii tioo jndye nnom ndaalueeˈñeeⁿ. Tiomnaˈ ndaa tsˈom wˈaandaa. Waa na teincuuˈ na nncˈuˈnaˈ juunaˈ. 	 De hajózásuk közben elszenderedék; és szélvész csapott le a tóra, és megmerülének, és veszedelemben valának.


Ticwii cwii ndaanda̱a̱na nncueeˈñê. Taxocwjena joˈ joˈ. Taxocˈomna na chjooˈ nˈomna, meiⁿ taxocatyueena, meiⁿ na taxoquiitinaˈ joona. Ee jnda̱ teinom cantyja na ñetjoomna najndyee. 	 És az Isten eltöröl minden könyet az õ szemeikrõl; és a halál nem lesz többé; sem gyász, sem kiáltás, sem fájdalom nem lesz többé, mert az elsõk elmúltak.


Ndoˈ na luaaˈ waa, quia na matseijomñe tsˈaⁿ ñequio Ta Jesús, ñeˈcwii cwiluiiñe tsaⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿñê. 	 A ki pedig az Úrral egyesül, egy lélek õ vele.


¿Aa nntsuˈyuˈ nnom xˈiaˈ: “Cwa, quiaaˈ na nncwjiiˈa ntquiooˈ jnda̱ na njom tsˈomnjomˈ”? Ndoˈ ˈu jeˈ ndicwaⁿ njom tsˈoom tscaaˈ tsˈomnjomˈ. 	 Avagy mi módon mondhatod a te atyádfiának: Hadd vessem ki a szálkát a te szemedbõl; holott ímé, a te szemedben gerenda van?


Yuscumˈaaⁿˈ na tuˈnquioom ncheⁿˈ nacjoya, matseijndaaˈñenaˈ na nncjaacantyˈiuuˈndyo̱. 	 Mert hogy õ ezt a kenetet testemre töltötte, az én temetésemre nézve cselekedte azt.


Ndoˈ jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê, quia na ntyˈiaayâ na luaAˈ, jlaˈliooˈndyô̱, lˈuuyâ: —Jeeⁿcheⁿ ndyaaˈ cweˈchi tsuu ncheⁿˈ. 	 Látván pedig ezt az õ tanítványai, bosszankodának, mondván: Mire való ez a tékozlás?


Joˈ chii tsjo̱o̱: “Luaa ja Ta, waa ñˈoom na teiljeii cantyja ˈnaⁿya na matsonaˈ: ˈU Tyˈo̱o̱tsˈom, jnda̱ jndyo̱o̱ na nntsˈaaya yuu na lˈueˈ tsˈomˈ, chaˈxjeⁿ ñˈoom na teiljeii cantyja ˈnaⁿya nacjooˈ libro.” 	 Akkor mondám: Ímé itt vagyok, (a könyv fejezetében írva vagyon rólam), hogy cselekedjem óh Isten a te akaratodat.


’Nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo nnˈaⁿ fariseos, meiiⁿ jeeⁿ cwilacanda̱ˈyoˈ na cwiñeˈquiaˈyoˈ diezmo cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom hasta meiiⁿ cweˈ ñequio tscojñom tsˈoomjndya ñequio tsco na ja, ndoˈ chaˈtso ntˈomcheⁿ nnom tsco na cwicwaˈyoˈ, sa̱a̱ tquia cwiˈndyeˈyoˈ na nlˈaˈyoˈ yuu na matyˈiomyanaˈ ñequio ncˈiaaˈyoˈ. Mati meiⁿchjoo ticajnda nquiuˈyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Nmeiⁿˈ macaⁿnaˈ na calacanda̱ˈyoˈ ndoˈ titsaawiˈntyjeˈyoˈ na cwiñeˈquiaˈyoˈ diezmo cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 De jaj néktek farizeusok! mert megadjátok a dézsmát a mentától, rutától és minden paréjtól, de hátra hagyjátok az ítéletet és az Isten szeretetét: pedig ezeket kellene cselekedni, és amazokat sem elhagyni.


Sa̱a̱ mañoomˈ tˈmaⁿ Jesús jâ, tsoom: —Cˈomˈ tˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ. Maja luaa. 	 De Jézus azonnal szóla hozzájuk, mondván: Bízzatok; én vagyok, ne féljetek!


Tsˈaⁿ na maqueⁿ na tˈmaⁿti cwii xuee, machˈeeⁿ na ljoˈ ee na matseitˈmaaⁿˈñê Nquii na matsa̱ˈntjom jom. Ndoˈ tsˈaⁿ na machˈee na ñeˈcwii xjeⁿ tseixmaⁿnaˈ, machˈee na ljoˈ ee na matseitˈmaaⁿˈñe Nquii na matsa̱ˈntjom juu. Ndoˈ tsˈaⁿ na macwaˈ chaˈtso nnom nantquie, macwaaⁿˈaⁿ joonaˈ ee na matseitˈmaaⁿˈñê Nquii na matsa̱ˈntjom jom, ndoˈ mañequiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Mati tsˈaⁿ na cweˈ jndaaˈ nantquie na macwaˈ machˈeeⁿ na ljoˈ ee na matseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mañequiaaⁿ na quianlˈuaaˈ. 	 A ki ügyel a napra, az Úrért ügyel: és a ki nem ügyel a napra, az Úrért nem ügyel. A ki eszik, az Úrért eszik, mert hálákat ád az Istennek: és a ki nem eszik, az Úrért nem eszik, és hálákat ád az Istennek.


Quia na jnda̱ tuii nmeiⁿˈ, chaˈtsondye nnˈaⁿ judíos nluiˈnˈmaaⁿndyena chaˈxjeⁿ na matso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na seiljeii Isaías: Naquiiˈ tsjoom Sión nnaⁿ tsaⁿ na nntseicandyaañe nnˈaⁿ ndoˈ nnˈaⁿ na jndyowicantyjooˈ tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ Jacob nnquindyo̱ natia na laˈxmaⁿna. 	 És így az egész Izráel megtartatik, a mint meg van írva: Eljõ Sionból a Szabadító, és elfordítja Jákóbtól a gonoszságokat:


Matseijnaaⁿˈnaˈ ˈo na ñˈeeⁿ naⁿmˈaⁿˈ quia na cwilajomndyoˈ ñˈeⁿ ncˈiaaˈyoˈ na cwilayuˈ na tjoomˈ cwicwaˈyoˈ na cwicañjom nˈomˈyoˈ Ta Jesús ndoˈ naⁿmˈaⁿˈ ñequio na neiiⁿna cwicwaˈna ndoˈ cwiwena ñˈeⁿndyoˈ meiⁿ ticoˈtianaˈ nquiuna. Matseijomnaˈ joona chaˈcwijom tsˈaⁿ cweˈ mˈaaⁿˈ tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ nquii meiⁿ ticateixˈee canmaⁿ. Joona laxmaⁿna chaˈcwijom nchquiu na wjaachuu jndye na tjaa ndaluaaˈ cachonaˈ. Matseijomnaˈ joona chaˈna nˈoom na meiiⁿ na jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nlˈanaˈ ta̱, sa̱a̱ tjaa ta̱ colˈanaˈ, na we ndiiˈ tja̱naˈ ee na jnda̱ tyenaˈ xeⁿ quiiˈ nchˈioonaˈ. 	 Ezek szennyfoltok a ti szeretetvendégségeiteken, tartózkodás nélkül veletek lakmároznak, magokat hízlalják; víztelen, szelektõl hányt-vetett fellegek; elhervadt, gyümölcstelen, kétszer meghalt és tõbõl kiszaggatott fák;


Meiⁿ tatinquiaaⁿ na nncwinom nnˈaⁿ tachˈeeⁿˈ watsˈom tˈmaⁿ na cwileiˈchona ˈnaⁿ. 	 És nem engedi vala, hogy valaki edényt vigyen a templomon keresztül.


Ñequio joonaˈ jlaˈjndana cwii taⁿˈ tyuaaˈ tsˈaⁿ na machˈee ncuaa chaˈxjeⁿ na tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom no̱o̱ⁿ na maxjeⁿ nluii.” 	 És adák azt a fazekas mezejéért, a mint az Úr rendelte volt nékem.


Quia joˈ jluiˈ Pablo quiiˈntaaⁿna. 	 És ilyen módon Pál kiméne azok közül.


Ndoˈ juu yuscuˈñeeⁿ, jeeⁿ cwiteiñê na macatyˈueeⁿ ee na ntyjiicheeⁿ na jom jnda̱ tcoˈyanaˈ. Seicandyooˈñê, tcoomˈm xtyeeⁿ jo nnom Jesús. Tjeiˈyuuˈñê na jom tyenquioomˈm. 	 Az asszony pedig tudva, hogy mi történt vele, félve és remegve megy vala oda és elébe borula, és elmonda néki mindent igazán.


Quia joˈ ntseinda Zebedeo, Jacobo ñˈeⁿ Juan tquiontyjaaˈna Jesús, jluena: —Aa ndiˈ Ta, lˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na nñequiaaˈ cwii naya na cwitaaⁿyâ njomˈ. 	 És hozzájárulának Jakab és János, a Zebedeus fiai, ezt mondván: Mester, szeretnõk, hogy a mire kérünk, tedd meg nékünk.


Joo na maqueⁿnaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyañe, jeeⁿ jnda laxmaⁿnaˈ, jeeⁿ jndo̱ˈ tsˈoom, chaˈtso matseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ. Tjaa ˈñeeⁿ nntseinchuˈtcuuñe chiuu matseijndaaˈñê, tjaa ˈñeeⁿ nnda̱a̱ nntseiˈno̱ⁿˈ ljoˈ na machˈeeⁿ. 	 Óh Isten gazdagságának, bölcseségének és tudományának mélysége! Mely igen kikutathatatlanok az õ ítéletei s kinyomozhatatlanok az õ útai!


Joˈ chii tsaⁿˈñeeⁿ mantyja tjachom sondaro ñequio capeitaⁿ na cwitsa̱ˈntjom cwii cwii siaⁿnto sondaroˈñeeⁿ. Jndeii tyˈena yuu mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjmeiⁿˈndye. Quia na ntyˈiaa naⁿˈñeeⁿ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe ñequio sondaro ˈnaaⁿˈaⁿ, quia joˈ mañoomˈ ˈndyena na cwitjaaˈna Pablo. 	 Ki azonnal vitézeket és századosokat vévén maga mellé, lefutott hozzájok. Azok pedig mikor meglátták az ezredest és a vitézeket, megszûnének Pált verni.


Matseitˈmaaⁿˈndyo̱ ˈo na ñequiiˈcheⁿ cwijaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ja ndoˈ cwilaweˈyoˈ ñˈoom na jnda̱ tqua̱a̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ 	 Dícsérlek pedig titeket atyámfiai, hogy én rólam mindenben megemlékeztek, és a miképen meghagytam néktek, rendeléseimet megtartjátok.


Tintsawiˈntyjeˈyoˈ na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Szüntelen imádkozzatok.


Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ñeˈcatsˈaa cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, juu nntseiˈno̱ⁿˈ aa Tyˈo̱o̱tsˈom seijndaaˈñe ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿya, oo aa cweˈ ñˈoom na seitiuu nnco̱ na mañequiaya. 	 Ha valaki cselekedni akarja az õ akaratát, megismerheti e tudományról, vajjon Istentõl van-é, vagy én magamtól szólok?


sa̱a̱ quia na jnda̱ seicano̱o̱ⁿ naxueeñe chaˈtso ljoˈ na cweˈ ntyˈiu cwiluii, quia joˈ cwiwitquiooˈya. Ee juu naxuee matseicano̱o̱ⁿnaˈ chaˈtsoñˈeⁿ ljoˈ na wantyˈiuuˈ niom. 	 Mindezek pedig megfeddetvén, a világosság által napvilágra jõnek; mert minden, a mi napvilágra jõ, világosság.


Ndoˈ Jesús seintyjo̱o̱ⁿ tsˈo̱o̱ⁿ, tyenquioomˈm tsaⁿˈñeeⁿ, matsoom nnom: —Lˈue tsˈo̱o̱ⁿ. Canˈmaⁿˈ. Ndoˈ mañoomˈ nˈmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ, mana tsu tycu lepra. 	 És kinyújtván kezét, megilleté õt Jézus, mondván: Akarom, tisztulj meg. És azonnal eltisztult annak poklossága.


Ee meiⁿquia ndyuaa na mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye jom ndoˈ na cwilˈa yuu na matyˈiomyanaˈ maxjeⁿ macjaaweeˈ tsˈoom ñˈeⁿndyena. 	 Hanem minden nemzetben kedves õ elõtte, a ki õt féli és igazságot cselekszik.


ee xjeⁿˈñeeⁿ nquii Espíritu Santo mˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ cwaaⁿ ñˈoom nnduˈyoˈ. 	 Mert a Szent Lélek azon órában megtanít titeket, mit kell mondanotok.


Ee joo nawiˈ na cwitjo̱o̱ⁿyâ jeˈ ñequio seiiˈâ, cweˈ chjootindyo joonaˈ, tiyocheⁿ cwiwino̱o̱ⁿyâ joonaˈ ndoˈ cantyja ˈnaaⁿ joˈ cwicandaaya cwii na tintycwii na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jaa na juu joˈ tˈmaⁿti ndoˈ jndati tseixmaⁿnaˈ, nchiiti chaˈtso nmeiⁿˈ. 	 Mert a mi pillanatnyi könnyû szenvedésünk igen-igen nagy örök dicsõséget szerez nékünk;


Quia joˈ ntˈom nnˈaaⁿya nnˈaⁿ judíos tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: —¿Yuu nncjaayuu tsaⁿmˈaaⁿˈ na xocanda̱a̱ nliuuya jom? ¿Aa nncˈoomñê quiiˈntaaⁿ ncˈiaaya nnˈaⁿ judíos na jnda̱ tˈoomˈndye quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ griegos, cha nnda̱a̱ mˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na? 	 Mondának azért a zsidók magok között: Hová akar ez menni, hogy mi majd nem találjuk meg õt? Vajjon a görögök közé szóródottakhoz akar-é menni, és a görögöket tanítani?


Joˈ chii chaˈtso na chaˈtso na cwilˈaaya, cwijooˈ nˈo̱o̱ⁿya na ñequiiˈcheⁿ calˈaaya yuu na cwijaaweeˈntyjeeⁿ, meiiⁿ na cwitsamˈaaⁿtya̱a̱ya ñˈeⁿ seiiˈa nmeiiⁿ, oo meiiⁿ na jnda̱ ˈndya̱a̱ya juunaˈ. 	 Azért igyekezünk is, hogy akár itt lakunk, akár elköltözünk, néki kedvesek legyünk.


Ndoˈ tijoom cwje canti meiⁿ na nnduuˈ chom. 	 A hol az õ férgök meg nem hal, és tüzök el nem aluszik.


Quia joˈ ¿chiuu nlˈuuyo̱o̱ya jeˈ cantyja ˈnaaⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, aa jnaⁿ matseixmaⁿnaˈ? Meiⁿchjoo nchii joˈ ee xeⁿ nchii juunaˈ, xocatseiˈno̱ⁿˈa na ticatsa̱ˈntjomnaˈ na matseiqueeⁿ tsˈo̱o̱ⁿ ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ hasta quia ljeiya na tso ljeiiˈñeeⁿ: “Tintseiqueeⁿ tsˈomˈ ˈnaaⁿˈ xˈiaˈ”. 	 Mit mondunk tehát? A törvény bûn-é? Távol legyen: sõt inkább a bûnt nem ismertem, hanem csak a törvény által; mert a kívánságról sem tudtam volna, ha a törvény nem mondaná: Ne kívánjad.


Ee xeⁿ juu ñˈoom na seijndaaˈñenaˈ na nntˈuiityeⁿnaˈ nnˈaⁿ tyotseixmaⁿnaˈ na caxuee na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom, quia joˈ juu ñˈoom na maqueeⁿ jaa na tjaa jnaⁿ jlaxmaaⁿya, tˈmaⁿti na caxuee na tseixmaⁿnaˈ, nchiiti ñˈoom na tqueeⁿjñeeⁿ. 	 Mert ha a kárhoztatás szolgálata dicsõséges, mennyivel inkább dicsõséges az igazság szolgálata?


Sa̱a̱ tincˈomˈyoˈ ñˈomtiuu ñˈoom na nntjeiˈyuuˈndyoˈ oo chiuuya nlanchuˈyoˈ ñˈoom. Ee nquii Tyˈo̱o̱tsˈom mˈmo̱o̱ⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈ cwaaⁿ ñˈoom na nnduˈyoˈ quia na jeˈ mamacaⁿnaˈ na nntjeiˈyuuˈndyoˈ. 	 De mikor átadnak titeket, ne aggodalmaskodjatok, mi módon vagy mit szóljatok; mert megadatik néktek abban az órában, mit mondjatok.


Quia joˈ jlatˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ jom. Jlaxuaana, jluena: —Luaaˈ cwii tyˈo̱o̱tsˈom matseineiiⁿ nchii cweˈ tsˈaⁿ. 	 A nép pedig felkiálta: Isten szava ez és nem emberé.


Joo naⁿˈñeeⁿ na cwilaˈjnda̱na na quiandyoˈ na caluii ˈnaaⁿ ntjaaⁿˈyoˈ cwilˈana na luaaˈ ee lˈue nˈomna na ljoyaandye nnˈaⁿ judíos ñˈeⁿndyena sa̱a̱ xeⁿ nlaˈjomndyena cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈoomˈnaaⁿ na tueˈ Cristo, nntyjo̱ naⁿˈñeeⁿ joona. 	 A kik testre szépek szeretnének lenni, azok kényszerítenek titeket a körülmetélkedésre; csak azért, hogy a Krisztus keresztjéért ne üldöztessenek.


Ticalaˈtiuuˈyoˈ na jndyo̱o̱ tsjoomnancue na caljoyaandye nnˈaⁿ ñˈeⁿ ncˈiaana. Ja jndyo̱o̱ na jndyo̱cwjaaˈndyo̱ tiaˈ nnˈaⁿ. 	 Gondoljátok-é, hogy azért jöttem, hogy békességet adjak e földön? Nem, mondom néktek; sõt inkább meghasonlást.


Jeeⁿ cwajndii nlcoˈwiˈnaˈ tsˈaⁿ na nncjuˈnaˈ juu lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ. 	 Rettenetes dolog az élõ Istennek kezébe esni.


ˈU jnda̱ ñejndiˈ ñˈoom na tyoñequiaya nda̱a̱ jndyendye nnˈaⁿ, ñˈoomˈñeeⁿ catyˈiomˈ tsˈiaaⁿ nnˈaⁿ na cwicantyjaaˈ nˈom Tyˈo̱o̱tsˈom na nntˈmo̱o̱ⁿna joonaˈ nda̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. 	 És a miket tõlem hallottál sok bizonyság által, azokat bízzad hív emberekre, a kik másoknak a tanítására is alkalmasak lesznek.


Cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaa na matseina̱ⁿ cantyja ˈnaaⁿ ntyee, luaa ñˈoom na tˈmaⁿti tseixmaⁿnaˈ na chaˈtso. Cristo matseixmaaⁿ tyee na tjacantyja na cwiluiitˈmaⁿñê cwentaaya. Jnda̱ tjaaⁿ cañoomˈlueecheⁿ. Jeˈ mawacatyeeⁿ ntyjaaˈ tsˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya na macwiluiitˈmaⁿñê, 	 Fõdolog pedig azokra nézve, a miket mondunk, az, hogy olyan fõpapunk van, a ki a mennyei Felség királyi székének jobbjára üle,


Ee seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na jndati tseixmaⁿnaˈ quia cwicaluiˈjnaaⁿˈñe tsˈaⁿ ncˈe na matseixmaⁿ cwentaaˈ Cristo, nchiiti na jnda laˈxmaⁿ sˈom cajaⁿ ñequio ntˈomcheⁿ na jeeⁿ cajnda na tyoniom Egipto quia joˈ. Jom tyoqueⁿtyeeⁿ cwenta juu na jndati na nncoˈñoom na nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom. 	 Égyiptom kincseinél nagyobb gazdagságnak tartván Krisztus gyalázatát, mert a megjutalmazásra tekintett.


Tso Jesús nda̱a̱na: —Ntyjiiya na jnda̱ tyuiiˈ najndeii na ñeseixmaⁿ Satanás. Ñejomto tiooñê chaˈcwijom tioo chom tsuee. 	 Õ pedig monda nékik: Látám a Sátánt, mint a villámlást lehullani az égbõl.


Joˈ chii tincˈomˈyoˈ na jeeⁿ jndye mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ˈnaⁿ na nlcaⁿnaˈ ˈo xuee na cwii wjaanaˈ. Ee xuee ˈio waanquia ñˈomtiuu cwentaaˈnaˈ. Xuee jeˈ maleiˈtyeⁿ nawiˈ na chuunaˈ cwentaˈyoˈ. 	 Ne aggodalmaskodjatok tehát a holnap felõl; mert a holnap majd aggodalmaskodik a maga dolgai felõl. Elég minden napnak a maga baja.


Quia na jnda̱ teicheⁿ ndyuee ntquieeˈ ntsueeˈñeeⁿ, quia joˈ seijndaaˈndyo̱ na nntseiljeiya ñˈoom na jluena, sa̱a̱ jndiiya cwii jndyee na teicˈuaa cañoomˈluee. Matso: —Ñˈoom na jndiˈ na jlue ntquieeˈ ntsueeˈñeeⁿ cwantyˈiuuˈndyuˈ joonaˈ, tintseiljeiˈ. 	 És mikor a hét mennydörgés megszólaltatta az õ szavát, le akarám írni; és az égbõl szózatot hallék, a mely ezt mondá nékem: Pecsételd be, a miket a hét mennydörgés szóla, és azokat meg ne írd.


Ncˈe cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo joˈ na meiiⁿ we ntmaaⁿˈ jaa, wanaaⁿ na nntsaquia̱a̱ˈa na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, cwiluii na ljoˈ ncˈe Espíritu Santo. 	 Mert Õ általa van menetelünk mindkettõnknek egy Lélekben az Atyához.


tjeiˈnˈmaaⁿñê jaa, nchii ncˈe na ñelˈaaya yuu na matyˈiomyanaˈ, sa̱a̱ ncˈe na wiˈ tsˈoom jaa. Tjeiˈnˈmaaⁿñê jaa na seiljoomˈm jaa na tuiindyo̱xco̱o̱ cha cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu nlaxmaaⁿya nnˈaⁿ na cwitaˈndoˈ xco. 	 Nem az igazságnak cselekedeteibõl, a melyeket mi cselekedtünk, hanem az õ irgalmasságából tartott meg minket az újjászületésnek fürdõje és a Szent Lélek megújítása által,


Cweˈ joˈ lˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na catsa̱ˈntjomˈ sondaro ˈnaⁿˈ, na cˈoocalˈana cwenta tseiˈtsuaⁿˈaⁿ hasta xeⁿjnda̱ teinom ndyee xuee cha nntseicuˈnaˈ na joo nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê nlquieˈcañomna ndoˈ nntyˈueena seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈaⁿ, jnda̱ joˈ nluena nda̱a̱ nnˈaⁿ na jom jnda̱ mawandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ. Ndoˈ juu cantuwaaˈ tˈmaⁿti nñequiuˈnnˈaⁿnaˈ nnˈaⁿ nchiiti ñˈoom na ñeseineiiⁿ xjeⁿ na ñetanoomˈm. 	 Parancsold meg azért, hogy õrizzék a sírt harmadnapig, ne hogy az õ tanítványai odamenvén éjjel, ellopják õt és azt mondják a népnek: Feltámadott a halálból; és az utolsó hitetés gonoszabb legyen az elsõnél.


Tsoom nda̱a̱na: —ˈO tquioñˈomˈyoˈ tsaⁿsˈamˈaaⁿ na cwinduˈyoˈ matseijmeiiⁿˈeⁿ nnˈaⁿ judíos. Sa̱a̱ queⁿˈyoˈ cwenta, jo nda̱a̱ chaˈtsondyoˈ jnda̱ tcaaⁿˈa ñˈoom nnoom, ndoˈ meiⁿcwii jnaaⁿˈaⁿ tîcaljei na chaˈtso ñˈoom na cwiqueⁿˈyoˈ nacjoomˈm. 	 Monda nékik: Ide hoztátok nékem ez embert, mint a ki a népet félrevezeti: és ímé én ti elõttetek kivallatván, semmi olyan bûnt nem találtam ez emberben, a mivel õt vádoljátok:


Tacalˈaˈyoˈ na jeeⁿ cwijaaweeˈ nˈomˈyoˈ na luaaˈ tsjo̱o̱ ee nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na chaˈtso lˈoo na tooˈndye ndeiˈluaa, nndyena jndyeya. 	 Ne csodálkozzatok ezen: mert eljõ az óra, a melyben mindazok, a kik a koporsókban vannak, meghallják az õ szavát,


Jndye ndiiˈ tyoco̱ˈwiˈa nnˈaⁿ chaˈtso lanˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Tyolˈueeˈndyo̱ chiuu nntsˈaa cha catjeiiˈndye nnˈaⁿ cantyja na cwilaˈyuˈ. Mayuuˈcheⁿ na seijmeiⁿˈnaˈ ja hasta mati ntˈomcheⁿ njoom na tquia tjo̱ na tyoco̱ˈwiˈa nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 És minden zsinagógában gyakorta büntetvén õket, káromlásra kényszerítettem; és felettébb dühösködvén ellenök, kergettem mind az idegen városokig is.


Ñˈoom na cwitaˈxˈeeˈyoˈ no̱o̱ⁿ cantyja ˈnaaⁿ yolcu na tyooˈunco, tjaaˈnaⁿ ñˈoom na matsa̱ˈntjom Ta Jesús ja cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ. Sa̱a̱ ncˈe na matseixmaⁿya tsˈaⁿ na wiˈ tsˈoom, ntyjii na nda̱a̱ nlaˈñˈoomˈndyoˈ ñˈoom na matsjo̱o̱ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ. 	 A hajadonok felõl nincs ugyan parancsolatom az Úrtól, de tanácsot adok úgy, mint a ki irgalmasságot nyertem az Úrtól, hogy hitelreméltó legyek.


Ndoˈ jâ nnˈaⁿ na tˈmaaⁿ na calaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê, xjeⁿˈñeeⁿ jnda̱ saayâ quiiˈ tsjoom. Saalajndaayâ na nlcwaaˈâ ñˈeⁿñê. 	 Az õ tanítványai ugyanis elmentek a városba, hogy ennivalót vegyenek.


Ndoˈ tsoom nda̱a̱na: —¿Chiuu na jeeⁿ matseiˈndaaˈnaˈ nquiuˈyoˈ ndoˈ na luaaˈ mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ? 	 És monda nékik: Miért háborodtatok meg, és miért támadnak szívetekben okoskodások?


Sa̱a̱ quia na tueˈtyjo̱ xjeⁿ na ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom, jñoom Jnaaⁿ. Tuiiñe jnda cwii yuscu. Tyomˈaaⁿ nacjee ˈnaaⁿˈ ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Mikor pedig eljött az idõnek teljessége, kibocsátotta Isten az õ Fiát, a ki asszonytól lett, a ki törvény alatt lett,


Juu xjeⁿˈñeeⁿ jnda̱ wjaawindyooˈ nncueeˈ ncuee pascua quia jaa nnˈaⁿ judíos cwilacwja̱a̱ canmaⁿ. Joˈ chii saayâ Jerusalén ñˈeⁿ Jesús. 	 Mert közel vala a zsidók husvétja, és felméne Jézus Jeruzsálembe.


Jnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ tyojooˈti nˈomna na nlaˈcueeˈna jom. Ee cantyja na cwitjeiiˈna cwenta nchii macanda̱ na seitjo̱o̱ñê cantyja ˈnaaⁿˈ xuee na cwitaˈjndyeena, sa̱a̱ mati nquiuna na seitjo̱o̱ñê na tsoom na Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñe Tsotyeeⁿ, ee na laaˈtiˈ machˈeeⁿ na ñeˈcwii cwiluiiñê ñˈeⁿñe. 	 E miatt aztán még inkább meg akarák õt ölni a zsidók, mivel nem csak a szombatot rontotta meg, hanem az Istent is saját Atyjának mondotta, egyenlõvé tévén magát az Istennel.


Quia joˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ nda̱a̱na ee seitioom waa na nñequiana na nncoˈñoom. 	 Az annakokáért figyelmez vala reájok, remélvén, hogy valamit kap tõlük.


Jnda̱ na tjaqueⁿˈeⁿ quiiˈ wˈaa, tsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —¿Chiuu na jeeⁿ cˈuaa mˈaⁿˈyoˈ na cwityueeˈyoˈ? Yuscuchjoomˈaaⁿˈ nchii na jnda̱ tueeⁿˈeⁿ. Cweˈ na watsom. 	 És bemenvén, monda nékik: Mit zavarogtok és sírtok? A gyermek nem halt meg, hanem alszik.


ˈO nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈyoˈ, ncˈe Taya Jesucristo ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na mañequiaa Espíritu Santo na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya ncˈiaaya, macaⁿnaˈ na queⁿndyoˈ na calajomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱ na nlana̱a̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿya. 	 Kérlek pedig titeket atyámfiai a mi Urunk Jézus Krisztusra és a Lélek szerelmére, tusakodjatok velem együtt az imádkozásokban, én érettem Isten elõtt,


’Sa̱a̱ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nluii chaˈtso nmeiⁿˈ, nntˈue nnˈaⁿ ˈo nawiˈ ndoˈ nleiˈntyjo̱na ˈo ndoˈ mati nñeˈquiana cwenta ˈo nda̱a̱ nnˈaⁿ naquiiˈ lanˈom nchˈu ndoˈ nntioomna ˈo lˈaancjo. Ndoˈ nncˈoochona ˈo jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom ñequio naⁿmaⁿnˈiaaⁿ tˈmaⁿ, cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ xueya. 	 mind ezeknek elõtte kezeiket reátok vetik, és üldöznek [titeket,] adván a gyülekezetek elé, és tömlöczökbe és királyok és helytartók elé visznek az én nevemért.


Joˈ chii yuu na teijndyaa lueeˈyoˈ ñequio ndeiˈcantyeˈyoˈ, cˈomˈyoˈ na jnda̱ˈyoˈ. 	 Annakokáért a lecsüggesztett kezeket és az ellankadt térdeket egyenesítsétek föl,


Xuee jnda̱ ˈom tjacue Ananías tsjoom Cesarea. Jom tyee na cwiluiitquieñe. Mati ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ judíos tsjoom Jerusalén tyˈena ñˈeⁿñê. Jnda̱ na tquiena Cesarea tyˈentyjaaˈna gobiernom na nñeˈquiana jnaaⁿˈ Pablo. Mati Tértulo, tsˈaⁿ na ˈnaaⁿˈti na nntseitjoomˈ ñˈoom, tjañˈeeⁿ ñˈeⁿndyena. 	 Öt nap mulva aztán aláméne Ananiás fõpap a vénekkel és egy Tertullus nevû prókátorral, kik panaszt tettek a tiszttartónál Pál ellen.


Jndye tyˈoo tyolˈana nda̱a̱yâ na nntaˈncueeyâ na nlaˈjomndyena na nnteijndeiina nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ Jerusalén. 	 Sok könyörgéssel kérvén minket, hogy a szentek iránt való szolgálat jótéteményébe és közösségébe fogadjuk be õket.


Cwiñˈo̱o̱ⁿtˈmaaⁿˈndyo̱ nˈo̱o̱ⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom ee cwilaˈno̱o̱ⁿˈa quia cwitaaⁿya cwii naya nnoom chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈoom, mañeeⁿ ñˈoom na cwitaaⁿya. 	 És ez az a bizodalom, a melylyel õ hozzá vagyunk, hogy ha kérünk valamit az õ akarata szerint, meghallgat minket:


Sa̱a̱ jnda̱ na jndii Jacob na niom nantquie ndyuaa Egipto, jñoom ntseinaaⁿ welooya najndyee tyˈena joˈ joˈ. 	 Mikor pedig meghallotta Jákób, hogy Égyiptomban van gabona, elküldé elõször a mi atyáinkat.


Ndoˈ nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿndyo̱ ntyˈiaana chomˈñeeⁿ ndoˈ tyuena, sa̱a̱ tîcandyena ñˈoom na seineiⁿ tsˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱. 	 A kik pedig velem valának, a világosságot ugyan látták, és megrémültek; de annak szavát, a ki velem szól vala, nem hallották.


Sa̱a̱ meiⁿjom ndiiˈ tyootso Tyˈo̱o̱tsˈom nnom cwii ángel: Cajmaⁿˈ ñjaaⁿñe jo ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ ntyjaya hasta xjeⁿ na nntsa̱ˈa nnˈaⁿ na jndoo ˈu na laˈxmaⁿna tsˈoom na ntyjo ncˈeˈ. 	 Melyik angyalnak mondotta pedig valaha: Ülj az én jobbkezem felõl, míglen ellenségeidet lábaidnak zsámolyává teszem?


quiaaⁿ na nlaˈxmaⁿˈyoˈ na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ ndoˈ na nncˈomˈ jnda̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ cha chaˈtso na cwilaneiⁿˈyoˈ ñequio na cwilˈaˈyoˈ nlaˈxmaⁿ joonaˈ na ya. 	 Vígasztalja meg a ti szíveteket, és erõsítsen meg titeket minden tudományban és jó cselekedetben.


Tjaaⁿ cwii tsjoom na jndyu Nazaret. Joˈ joˈ ljooˈñê. Na tuii na luaaˈ seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyoñeˈquia profetas na nntseicajndyunaˈ Jesús tsˈaⁿ Nazaret. 	 És oda jutván, lakozék Názáret nevû városban, hogy beteljesedjék, a mit a próféták mondottak, hogy názáretinek fog neveztetni.


Jom nndyojñeeⁿ jo nnom Ta Jesucristo cwii tjo̱o̱cheⁿ na nndyo. Ndoˈ nndiˈntjoom nnom ñequio najndeii na ñejndiˈntjom Elías. Nntsˈaaⁿ na caljoya nˈom nnˈaⁿ ñˈeⁿ ndana cha nnˈaⁿ na cwilaˈquieˈ nˈom, nnquiooˈ nˈomna cantyja na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ na cwilˈa yuu na matyˈiomyanaˈ. Luaaˈ nntsˈaaⁿ cha nntseijndaaˈñeyanaˈ naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ na nncˈom cwentaaˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 ez [Õ] elõtte fog járni az Illés lelkével és erejével, hogy az atyák szívét a fiakhoz térítse, és az engedetleneket az igazak bölcsességére, hogy készítsen az Úrnak tökéletes népet.


Ndoˈ juu tsaⁿjndii na tquiuˈnnˈaⁿ joona, tjuˈnaˈ jom naquiiˈ ndaalueechom yuu na cwico ljo̱ˈ sufra̱. Joˈ joˈ mˈaaⁿ quiooˈjndii tquiee ñequio tsˈaⁿ na tyoñequiaa ñˈoom cantu. Naxuee natsjom ticantycwii na macoˈwiˈnaˈ joona joˈ joˈ. 	 És az ördög, a ki elhitette õket, vetteték a tûz és kénkõ tavába, a hol van a fenevad és a hamis próféta; és kínoztatnak éjjel és nappal örökkön örökké.


Nntsˈaanaˈ na tajndeiiˈ nˈomna ncˈe na cwicatyuena ñequio na mˈaaⁿˈticheⁿ nˈomna chiuu cwii wjaachˈeetinaˈ nnom tsjoomnancue. Ee nntseicwachuuˈñenaˈ chaˈtso ˈnaⁿ najnda̱ na matseixmaⁿ tsjo̱ˈluee. 	 Mikor az emberek elhalnak a félelem miatt és azoknak várása miatt, a mik e föld kerekségére következnek: mert az egek erõsségei megrendülnek.


Naⁿˈñeeⁿ maxjeⁿ jndeiˈnaˈ na nncwena winom ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na juu joˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na matseiwˈiiyayaaⁿ joona. Nntseicatomˈm waso ñˈeⁿ winomˈñeeⁿ na meiⁿchjoo tjaa ljoˈ tjoomˈ ncˈe na tyeⁿ waa na matseiwˈeeⁿ. Ndoˈ tˈmaⁿ nlcoˈwiˈnaˈ joona naquiiˈ chom ñequio sufra̱ na cwico. Joo ángeles na ljuˈ nˈom ñequio Catsmaⁿ nntyˈiaana na wiˈ nntjoom naⁿˈñeeⁿ. 	 Az is iszik az Isten haragjának borából, a mely elegyítetlenül töltetett az õ haragjának poharába: és kínoztatik tûzzel és kénkõvel a szent angyalok elõtt és a Bárány elõtt;


Ncˈe na cwitaˈjnaⁿˈyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Jesús na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, cwijndye naya na catoˈñoomˈyoˈ na laˈxmaⁿna ñequio na tjaa ñomtiuu cˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na. 	 Kegyelem és békesség adassék néktek bõségesen az Istennek és Jézusnak a mi Urunknak megismerésében.


Quia na ntyˈiaaˈ Jesús na cwilaˈyuˈya nˈom naⁿˈñeeⁿ, tsoom: —ˈU re, matseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya jnaⁿˈ na matseixmaⁿˈ. 	 És látván azoknak hitét, monda: Ember, megbocsáttattak néked a te bûneid.


Jo nnom tsjoom tuii tsˈiaaⁿˈñeeⁿ na tyonchjeena uvaˈñeeⁿ. Joˈ joˈ jluiiˈ nioom nnˈaⁿ hasta seijomnaˈ chaˈcwijom cwii jndaa niomˈ. Njoom mˈaaⁿ niomˈ hasta tueˈcañoomnaˈ frenom ndyuee catso. Ndoˈ tquia tjanoomnaˈ, tueeˈnaˈ chaˈna ndyee siaⁿnto kilómetros. 	 És megtaposták a borsajtót a városon kívül, és vér jöve ki a borsajtóból a lovak zablájáig, ezer hatszáz futamatnyira.


Seincueⁿ jnaaⁿ na cweˈ jndyee. Tyochjoo juu. Seityjooñê liaa juu, chii tqueeⁿ juu tsˈom ˈnaⁿ na quicanjom na cwicwaˈ quiooˈ. Ee ticwanaaⁿ lˈaa yuu na cweˈ cwiquieya nnˈaⁿ. 	 És szülé az õ elsõszülött fiát; és bepólyálá õt, és helyhezteté õt a jászolba, mivelhogy nem vala nékik helyök a vendégfogadó háznál.


Ee mawaa mawaaxjeⁿ na nntseicueeˈnaˈ jom na mandiˈntjoom nnom Cristo. Tjuˈteincuuˈñenaˈ jom na mateijneiⁿ ja tsˈiaaⁿ na leicanda̱a̱ nlˈaˈ ncjoˈyoˈ. 	 Mert a Krisztus dolgáért jutott majdnem halálra, koczkára tévén életét, hogy kárpótoljon engem azért, hogy nékem tett szolgálatotoknál ti nem voltatok jelen.


Luaa matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, Cristo jñoom na jndyondiˈntjoom nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos cha na nntseicanda̱a̱ˈñê ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ welooya na nntsˈaaⁿ ndoˈ mati cha mˈmo̱ⁿnaˈ na mayomˈm. 	 Mondom pedig, hogy Jézus Krisztus szolgája lett a körülmetélkedésnek az Isten igazságáért, hogy megerõsítse az atyák ígéreteit;


Ja Juan ntyˈiaya chaˈtso nmeiⁿˈ ndoˈ jndiiya cantyja ˈnaaⁿnaˈ. Ndoˈ quia na jnda̱ ntyˈiaya ndoˈ jnda̱ jndiiya ñˈoommeiⁿˈ, quia joˈ tco̱o̱ˈa xtya̱ jo nnom ángelˈñeeⁿ na nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ jom na tˈmo̱o̱ⁿ nmeiⁿˈ no̱o̱ⁿ. 	 És én János vagyok az, a ki ezeket hallottam és láttam: és mikor hallottam és láttam, leborulék az angyal lábai elõtt, hogy õt imádjam, a ki nékem ezeket megmutatta vala.


Sa̱a̱ ntˈomndye joona toˈñoomna jom, ndoˈ tyolaˈyuˈna ñˈeⁿñê. Nda̱a̱ joona tquiaaⁿ na cwilaˈxmaⁿna ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Valakik pedig befogadák õt, hatalmat ada azoknak, hogy Isten fiaivá legyenek, azoknak, a kik az õ nevében hisznek;


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Cristo, calaˈno̱ⁿˈyoˈ na juu ñˈoom na mañequia cantyja na nluiˈnˈmaaⁿñe tsˈaⁿ, nchii nnˈaⁿ jlaˈjndaaˈndye juunaˈ. 	 Tudtotokra adom pedig atyámfiai, hogy az az evangyéliom, melyet én hirdettem, nem ember szerint való;


Sa̱a̱ tileicanaⁿndyena na nncwinomˈna jom ñˈoom na matseineiiⁿ ee jom matseineiiⁿ ñequio na jndo̱ˈya tsˈoom ncˈe matseixmaaⁿ Espíritu Santo. 	 De nem állhattak ellene a bölcseségnek és a Léleknek, mely által szól vala.


Xeⁿ mˈaaⁿ cwiindyoˈ ˈo na matseitjo̱o̱naˈ na jndo̱ˈ tsˈom, caⁿ juunaˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ee jom nchii cweˈ xjeⁿ nñequiaaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ meiⁿ tiquitseitiaaⁿˈaⁿ tsˈaⁿ na macaⁿ. 	 Ha pedig valakinek közületek nincsen bölcsessége, kérje Istentõl, a ki mindenkinek készségesen és szemrehányás nélkül adja; és megadatik néki.


Ñequiiˈcheⁿ mañequia na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ ee naya na matseixmaaⁿ na mañequiaaⁿ na cwitoˈñoomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo. 	 Hálát adok az én Istenemnek mindenkor ti felõletek az Isten ama kegyelméért, mely néktek a Krisztus Jézusban adatott,


Nqueⁿ jnda̱ tyˈioom tsˈiaaⁿ jâ na cwicanda̱a̱ cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿyâ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na tijoom cachuiiˈ na mañequiaanaˈ na nluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ. Juu ñˈoomˈñeeⁿ waa najndeiinaˈ na matseijndaaˈñenaˈ na cwitaˈndoˈxco añmaaⁿ nnˈaⁿ ncˈe Espíritu Santo. Nchii maqueⁿnaˈ xjeⁿ nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ machˈee ljeii naqui. Ee ljeiiˈñeeⁿ matseijndaaˈñenaˈ na cwje nnˈaⁿ. 	 ki alkalmatosokká tett minket arra, hogy új szövetség szolgái []legyünk, nem betûé, hanem léleké; mert a betû megöl, a lélek pedig megelevenít.


Ndoˈ tjatseilcwiiñenaˈ tsjo̱ˈluee chaˈna matseilcwiiñe cheⁿnquii tsuee mana teindyo̱o̱naˈ. Ndoˈ chaˈtso ntsjo̱ ñequio ndyuaaxeⁿncwe, teiˈndyo̱o̱naˈ. 	 És az ég eltakarodék, mint mikor a papírtekercset összegöngyölítik; és minden hegy és sziget helyébõl elmozdíttaték.


Quia joˈ tioondyo̱ nomtyuaa ndoˈ jndiiya na matseineiⁿ tsˈaⁿ no̱o̱ⁿ, matso: “Aa ndiˈ Saulo, ¿chiuu na macoˈwiˈ ja?” 	 És leesém a földre, és hallék szót, mely monda nékem: Saul, Saul, mit kergetsz engem?


Matso ljeiiˈñeeⁿ na tˈom we ntseinda Abraham. Cwii tsaⁿˈñeeⁿ tuiiñe jnda tsaⁿscu na tyondiˈntjomtyeⁿ nda̱a̱na, ndoˈ cwiicheⁿ tuiiñe jnda scuuˈ nqueⁿ, Saraˈñeeⁿ titseixmaaⁿ tsˈaⁿ na mˈaaⁿ candyaañe. 	 Mert meg van írva, hogy Ábrahámnak két fia volt; egyik a szolgálótól, és a másik a szabadostól.


Juunaˈ matseijomnaˈ chaˈna lqueeⁿˈ tsˈoom mostaza na jeeⁿ cajnda̱a̱. Seicˈoom tsˈaⁿ juunaˈ naquiiˈ ntjoomˈm. Tyuaaˈ tjawijndeiinaˈ, tueˈntyjo̱ na teitˈmaⁿnaˈ hasta tyolˈa cantsaa cantquiaayoˈ naquiiˈ lˈo̱naˈ. 	 Hasonló a mustármaghoz, melyet az ember vévén, elvet az õ kertjében; és felnevelkedett, és lett nagy fává, és az égi madarak fészket raktak annak ágain.


Joona nlaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom ee juu na cwiteijndeiˈyoˈ joona mˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱na na cwilacanda̱a̱ˈndyoˈ chiuu cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Cristo. Ndoˈ mati nlaˈtˈmaaⁿˈndyena jom na jeeⁿ xcweeˈ nˈomˈyoˈ na cwiteijndeiˈyoˈ joona ndoˈ mati ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 A mennyiben e szolgálatnak próbája által dicsõítik az Istent a ti Krisztus evangyéliomát valló engedelmességtekért, és a ti hozzájuk és mindenekhez való adakozó jószívûségtekért.


’Tintsachoˈyoˈ sˈom cajaⁿ, meiⁿ sˈom xuee, meiⁿ sˈom wee na ñjom chetsjaˈ na ntyjaandyoˈ. 	 Ne szerezzetek aranyat, se ezüstöt, se réz-pénzt a ti erszényetekbe,


Joˈ chii Pablo ñˈeⁿ Bernabé tyolaneiⁿna ñequio na tˈmaⁿya nˈomna. Jluena: —Matsa̱ˈntjomnaˈ na nleineiⁿjndyee ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈ ˈo nnˈaⁿ judíos, sa̱a̱ tiñeˈcatoˈñoomˈyoˈ juunaˈ. Cwilˈaˈyoˈ chaˈcwijom ticalaxmaⁿˈyoˈ na nntoˈñoomˈyoˈ na ticantycwii na nntandoˈyoˈ. Joˈ chii jeˈ nñequiaayâ ñˈoom nayawaa nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Akkor Pál és Barnabás nagy bátorsággal szólva mondának: Szükséges volt, hogy elõször néktek hirdettessék az Isten ígéje; de mivelhogy ti megvetitek azt, és nem tartjátok méltóknak magatokat az örök életre, ímé a pogányokhoz fordulunk.


Ntˈomcheⁿ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tquiana sˈom na tcaⁿnaˈ ja. Sˈomˈñeeⁿ teilˈueeˈndyo̱ cha nnda̱a̱ ndiˈntjo̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Más gyülekezeteket fosztottam meg, zsoldot vévén, hogy néktek szolgáljak; és mikor nálatok voltam és szûkölködtem, nem voltam terhére senkinek.


Quia joˈ Simón Pedro tjeiˈñoomñê xjo na maleiñˈoom. Seiquieeˈñê tsˈaⁿ na jndyu Malco. Tyjeeⁿ tsuaˈqui tsaⁿˈñeeⁿ ntyjaya. Juu tsaⁿˈñeeⁿ mosooˈ tyee na cwiluiitquieñe. 	 Simon Péter pedig, a kinek szablyája vala, kirántá azt, és megüté a fõpap szolgáját, és levágá annak jobb fülét. A szolga neve pedig Málkus vala.


Nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés tyotioˈñˈoomna jom. Jluena: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ ya ñˈoom jom ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ macwaaⁿˈaⁿ ñˈeⁿndyena. 	 És zúgolódának a farizeusok és az írástudók, mondván: Ez bûnösöket fogad magához, és velök együtt eszik.


Macaⁿˈa cwii nayaˈñeeⁿ nda̱a̱ˈyoˈ quia na jnda̱ tua̱nndaˈa na mˈaⁿˈyoˈ, ntˈomndyoˈ ˈo na cwinduˈyoˈ na matsˈaa chaˈxjeⁿ cwilˈa nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ, tilˈaˈyoˈ na nlcaⁿnaˈ na nntseijndeiiˈ ˈndyo̱ nacjoˈyoˈ. Ee quia na jnda̱ mamˈaaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ nliuˈyoˈ na tiˈmaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ na nntseijndeiiˈ ˈndyo̱ nacjoo naⁿˈñeeⁿ. 	 Kérlek pedig, hogy a mikor jelen leszek, ne kelljen bátornak lennem ama bizodalomnál fogva, a melylyel úgy gondolom bátor lehetek némelyekkel szemben, a kik úgy gondolkodnak felõlünk, mintha mi test szerint élnénk.


Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ jndyetiameiⁿˈ cwicaluiˈncˈuaaˈndyena, joˈ chii macaⁿnaˈ na catseicwejndoˈñe tsˈaⁿ ndoˈ catseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ. 	 Ez a fajzat pedig ki nem megy, hanemha könyörgés és bõjtölés által.


Ndoˈ quiiˈntaaⁿ jâ tyomˈaⁿ ntquieeˈ naⁿnom na ñenquii tsˈaⁿ ntseinda. Juu tsaⁿtquiee tocoom, ndoˈ tyuaaˈ tueeⁿˈeⁿ. Tjaaˈnaⁿ ntseinaaⁿ ñˈeⁿ scoomˈm. Quia joˈ ljoñe scoomˈm lˈo̱ tiˈtyjeeⁿ. 	 Vala pedig minálunk hét testvér: és az elsõ feleséget vevén, meghala; és mivelhogy nem vala magzata, feleségét a testvérére hagyá;


Sa̱a̱ yuscu na jnda̱ ljoñe na machˈee cantyja na neiⁿnco tsjoomnancuee, meiiⁿ na ndi wanoomˈm, sa̱a̱ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom matseijomnaˈ jom chaˈcwijom tsˈoo. 	 A bujálkodó pedig élvén megholt.


nntˈuiiwiˈnaˈ joona ncˈe na jnda̱ taˈwiˈna ntˈomcheⁿ. Joona mˈaⁿna na neiiⁿna na cwiñequiandyena cantyja ˈnaaⁿ joo na neiⁿnco nquiu nnˈaⁿ tsjoomnancue. Matseijnaaⁿˈnaˈ ˈo na cwilajomndyena ñˈeⁿndyoˈ quia cwicwaˈyoˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ xjeⁿ na cwilaˈneiiⁿˈndyena na cwiñequiandyena ñequio na neiⁿnco nˈomna na manquiuˈnnˈaⁿnaˈ joona. 	 Megkapván gonoszságuk díját, mint a kik gyönyörûségnek tartják a naponkénti dobzódást; undokságok és fertelmek, a kik kéjelegnek az õ csalárdságukban, mikor együtt lakmároznak veletek;


Nmeiiⁿ ncuee canchooˈwendyô̱ apóstoles na jñoom tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Najndyee Simón, na mati jndyu Pedro, jnda̱ we tyjeeⁿ Andrés, jnda̱ joˈ Jacobo ñequio tyjeeⁿ Juan ntseinda Zebedeo, 	 A tizenkét apostol nevei pedig ezek: Elsõ Simon, a kit Péternek hívnak, és András, az õ testvére; Jakab, a Zebedeus fia, és János az õ testvére;


’Na cwii macanda̱ jñoom jnda nqueⁿ ee seitioom naquiiˈ tsˈoom: “Tiˈjndaaya luaa, nlaˈtˈmaaⁿˈndyena juu.” 	 Utoljára pedig elküldé azokhoz a maga fiát, ezt mondván: A fiamat meg fogják becsülni.


Mati nnˈaⁿ na mˈaⁿ njoom na nndyooˈ Jerusalén tquiochona nnˈaⁿwii ñˈeⁿ nnˈaⁿ na tyoleichuu jndyetia. Ndoˈ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ nˈmaaⁿna. 	 És a szomszéd városok sokasága is Jeruzsálembe gyûlt, hozva betegeket és tisztátalan lelkektõl gyötretteket: kik mind meggyógyulának.


Sa̱a̱ cwii teijaaⁿ yocheⁿ na watsom ñequio nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ tyjeˈcañoom cwii tsˈaⁿ na jndooˈ jom. Tjatseiñˈeeⁿˈñe tsaⁿˈñeeⁿ lqueeⁿ jnda̱a̱ quiiˈntaaⁿ lqueeⁿ trigo. Jnda̱ chii tja. 	 De mikor az emberek alusznak vala, eljöve az õ ellensége és konkolyt vete a búza közé, és elméne.


Joˈ chii nnˈaⁿ na ˈoomˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ jnaⁿ, xocanda̱a̱ nlˈana yuu na cjaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A kik pedig testben vannak, nem lehetnek kedvesek Isten elõtt.


Tjacaa cwii ndyee chu ndoˈ tjo̱ Jerusalén. Quia joˈ tajnaⁿˈaⁿ Pedro. Tyomˈaaⁿya ñˈeⁿñê cwii quinˈoom xuee. 	 Azután három esztendõ mulva fölmentem Jeruzsálembe, hogy Pétert meglátogassam, és nála maradtam tizenöt napig.


Quia joˈ seineiⁿ ángel nda̱a̱ yolcuˈñeeⁿ, tsoom: —Tilacatyuendyoˈ. Ee mantyjiiya na Jesús cwilˈueˈyoˈ, nquii tsaⁿ na tyˈioom nnˈaⁿ tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Az angyal pedig megszólalván, monda az asszonyoknak: Ti ne féljetek; mert tudom, hogy a megfeszített Jézust keresitek.


Tachˈeeⁿˈ watsˈom tˈmaⁿ, joˈ joˈ ljeiiⁿ nnˈaⁿ na cwinda̱a̱ quioondyo ñˈeⁿ canmaⁿ ñˈeⁿ cantuˈ. Ndoˈ mati meindyuaandye nnˈaⁿ na cwilaˈjndyoondye sˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwiˈooquieˈ watsˈom. 	 [ott] találá a templomban az ökrök, juhok és galambok árúsait és a pénzváltókat, a mint ülnek vala:


Na chaˈtso na jnda̱ tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, tjaa meiⁿcwii na nnda̱a̱ nncwantyˈiu jo nnoom, ee chaˈtsoñˈeⁿ mˈaⁿ xueenaˈ jo nnom nqueⁿ na nñequiandyo̱ cwenta. 	 És nincsen oly teremtmény, a mely nyilvánvaló nem volna elõtte, sõt mindenek meztelenek és leplezetlenek annak szemei elõtt, a kirõl mi beszélünk.


Quia joˈ seicandyooˈñe Jesús nacañoomyâ. Toˈñoom tyooˈ ñˈeⁿ catscaa. Tquiaaⁿ joonaˈ nda̱a̱yâ. 	 Oda méne azért Jézus, és vevé a kenyeret és adá nékik, és hasonlóképen a halat is.


Naⁿˈñeeⁿ tˈo̱o̱na, jluena: —Ntˈom nnˈaⁿ cwilue na ˈu Juan, tsˈaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ. Ndoˈ ntˈomcheⁿ cwilue Elías ˈu. Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ cwilue na ˈu cwii profeta na jnda̱ wandoˈxcoˈ. 	 Õk pedig felelének: Keresztelõ Jánosnak; és némelyek Illésnek; némelyek pedig egynek a próféták közül.


Ndoˈ quia tso Jesús: “Maja luaa joˈ”, seilcweˈntyaˈnaˈ joona hasta xjeⁿ nomtyuaacheⁿ tquiaandyena. 	 Mikor azért azt mondá nékik, hogy: Én vagyok; hátra vonulának és földre esének.


Sa̱a̱ chaˈtso na matjo̱ⁿ nmeiiⁿ cwicaluiˈyuuˈ ñˈoom ndyuee profetas. Quia joˈ chaˈtsondyô̱ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿ Jesús jleiˈno̱o̱ⁿyâ, ˈndya̱a̱yâ jom na ñenqueⁿ. 	 Mindez pedig azért lõn, hogy beteljesedjenek a próféták írásai. Ekkor elhagyák õt a tanítványok mind, és elfutának.


Ñˈoomwaaˈ na tquia nnˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ wjaantyˈeenaˈ chaˈwaa tsjoomnancue ndoˈ mateijndeiinaˈ nnˈaⁿ. Ljoˈyu machˈeenaˈ chaˈna sˈaanaˈ quiiˈ nˈomˈyoˈ xjeⁿ na jndyeˈyoˈ na tyolaˈneiⁿ nnˈaⁿ cantyja na candyaˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ ndoˈ jlaˈno̱ⁿˈyoˈ na mayuuˈcheⁿ na ljoˈ tseixmaaⁿ. 	 Mely eljutott hozzátok, miképen az egész világra is, és gyümölcsöt terem, úgy mint nálatok is a naptól fogva, melyen hallottátok és megismertétek az Isten kegyelmét igazán:


’Joˈ chii matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, Tyˈo̱o̱tsˈom nntseitˈmaⁿ tsˈoom chaˈtso jnaⁿ na cwilaˈxmaⁿ nnˈaⁿ ñequio chaˈtso ñˈomntjeiⁿ na cwiluena. Sa̱a̱ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseineiⁿ ñˈoom wiˈ nacjooˈ Espíritu Santo, tsaⁿˈñeeⁿ xocatseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Azt mondom azért néktek: Minden bûn és káromlás megbocsáttatik az embereknek; de a Lélek káromlása nem bocsáttatik meg az embereknek.


Ee nnˈaⁿ na ñeˈcwityandye, matˈuiinaˈ joona chaˈcwijom cwii teincoˈ, na jndye nnom na ntjeiⁿ na matseiˈndaaˈnaˈ joona na matiomnaˈ joona na nntˈuiiwiˈnaˈ na nntsuundyena. 	 A kik pedig meg akarnak gazdagodni, kísértetbe meg tõrbe és sok esztelen és káros kívánságba esnek, melyek az embereket veszedelembe és romlásba merítik.


Tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —Xeⁿ ˈu ñeˈcatseicanda̱ˈñˈeⁿˈ, quia joˈ cjaˈ, cajnda̱a̱ˈ chaˈtso ˈnaⁿˈ na niom. Quiaaˈ sˈomˈñeeⁿ nda̱a̱ ndyeñeeⁿˈ quia joˈ nncˈoomˈ na tyandyuˈ cañoomˈluee. Ndoˈ candyoˈtseijomndyuˈ ñequio tsˈiaaⁿ na matsˈaa. 	 Monda néki Jézus: Ha tökéletes akarsz lenni, eredj, add el vagyonodat, és oszd ki a szegényeknek; és kincsed lesz mennyben; és jer és kövess engem.


Neri jnda Melqui, Melqui jnda Adi, Adi jnda Cosam, Cosam jnda Elmodam, Elmodam jnda Er, 	 Melkié, [ez] Addié[, ez] Hosámé[, ez] Elmodámé[, ez] Éré,


Cwilaˈtˈmaaⁿˈndyô̱ Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom jaa ndoˈ na matseiñjoomˈm jaa. Jom cwiluiiñê Tsotye Jesucristo na matsa̱ˈntjom jaa. 	 Áldott az Isten és a mi Urunk Jézus Krisztusnak Atyja, az irgalmasságnak atyja és minden vígasztalásnak Istene;


Tjacue Jesús Capernaum, cwii tsjoom tsˈo̱ndaa Galilea. Joˈ joˈ tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos xuee na cwitaˈjndyeena. 	 És leméne Kapernaumba, Galilea városába; és tanítja vala azokat szombatnapokon.


Ndoˈ tso ángel nda̱a̱na: —Tilaˈcatyuendyoˈ, mañequiaya ñˈoom na jeeⁿ ya nda̱a̱ˈyoˈ. Juunaˈ nntsˈaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ tsjoomnancue. 	 És monda az angyal nékik: Ne féljetek, mert ímé hirdetek néktek nagy örömet, mely az egész népnek öröme lészen:


’Tˈmaⁿ ˈnaaⁿ nleitquiooˈ nntyˈiaa nnˈaⁿ nnom ñeˈquioomˈ ñˈeⁿ chiˈ ñˈeⁿ cancjuu. Ndoˈ nnom tsjoomnancue tˈmaⁿ nntseiˈndaaˈnaˈ nˈom nnˈaⁿ. Nntseiñˈeeⁿˈnaˈ joona quia na nndyena na jeeⁿ cˈuaa manquiuuˈ nmo̱ⁿ ndaaluee, nntseicatyˈuenaˈ joona. 	 És lesznek jelek a napban, holdban és csillagokban; és a földön pogányok szorongása a kétség miatt, mikor a tenger és a hab zúgni fog,


Jnda̱ joˈ tjannaaⁿˈaⁿ na jnda̱ we ndiiˈ na nntseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Tsoom: —Tsotya̱ya, xeⁿ xocanda̱a̱ na nncwinomˈnaˈ nawiˈ na nntjo̱ⁿya, ñecuaa, caluii chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈomˈ nncuˈ. 	 Ismét elméne másodszor is, és könyörge, mondván: Atyám! ha el nem múlhatik tõlem e pohár, hogy ki ne igyam, legyen meg a te akaratod.


Naquiiˈ ñˈoom na tyoˈmo̱o̱ⁿ, tsoom: —Calˈaˈyoˈ cwenta nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ee joona jeeⁿ cjaaweeˈ nˈomna na nncoˈnomna na cweeˈna liaa jnda na teiˈncoo ndoˈ na nntaⁿ nnˈaⁿ lueena na nlaˈtˈmaaⁿˈndye joona ñequio na jndooˈcheⁿ nnˈaⁿ. 	 Õ pedig monda nékik az õ tanításában: Õrizkedjetek az írástudóktól, a kik örömest járnak hosszú köntösökben és szeretik a piaczokon való köszöntéseket.


Ee quia na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na tijndeiiˈ tsˈoom cantyja na matseiyoomˈm mati machˈeenaˈ na tijndo̱ cantyja na matseiyuˈa. Quia na cwinajndeii jnaⁿ ñˈeⁿ cwii nnˈaⁿya na matseiyuˈ, matjo̱ⁿ na jnaaⁿˈa ndoˈ matseiliooˈndyo̱. 	 Ki beteg, hogy én is beteg ne volnék? Ki botránkozik meg, hogy én is ne égnék?


Sa̱a̱ Jesús tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, tsoom: —Tsotya̱ya ñequiiˈcheⁿ machˈeeⁿ tsˈiaaⁿ, ndoˈ mati ja. 	 Jézus pedig felele nékik: Az én Atyám mind ez ideig munkálkodik, én is munkálkodom.


Naⁿˈñeeⁿ tyomeindooˈna, jlaˈtiuuna na nncwjaaˈñenaˈ tcooˈ Pablo oo na matsˈia joˈ cweˈ nnquiooñetoom mana nncueeⁿˈeⁿ. Sa̱a̱ jnda̱ tjawiquiuuˈ na meindooˈna, cwintyˈiaana na tjaa na teinioomˈm, joˈ chii cwiicheⁿ ljo jlaˈtiuuna. Jluena na jom cwii tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Azok pedig azt várják vala, hogy õ meg fog dagadni, vagy nagyhirtelenséggel halva rogyik le. Mikor azonban sok ideig várták, és látták, hogy semmi baja nem lesz, megváltoztatva értelmöket, istennek mondják vala õt.


Jeeⁿ lˈue tsjaaⁿˈ sa̱a̱ xeⁿ jnda̱ jluiˈ na chjeⁿˈnaˈ, tjaa yuu cwii nlˈue juunaˈ. Joˈ chii ˈo cˈomˈyoˈ chaˈna tsjaaⁿˈ na xocaluiˈ na chjeⁿˈnaˈ quia joˈ ñenquiiˈcheⁿ nleilˈuendyoˈ quiiˈntaaⁿ ncˈiaˈyoˈ ndoˈ tjoomˈ ñˈoom nncˈomˈyoˈ ñˈeⁿndyena. 	 Jó a só: de ha a só ízét veszti, mivel adtok ízt néki? Legyen bennetek só, és legyetek békében egymással.


Quia na jndyocue Jesús ta na tjaaⁿ, jndyendye nnˈaⁿ tquiontyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ. 	 Mikor leszállott vala a hegyrõl, nagy sokaság követé õt.


Quia joˈ tˈo̱ Judas, tsaⁿ na nñequiaa cwenta jom. Tso: —ˈU Maestro, ¿aa nntsˈaacheⁿnaˈ na ja? Tˈo̱ Jesús nnoom: —Majoˈndyo chaˈxjeⁿ jnda̱ tsuˈ. 	 Megszólalván Júdás is, a ki elárulja vala õt, monda: Én vagyok-é az, Mester? Monda néki: Te mondád.


Jom tyoluiiñê profeta, ndoˈ ntyjiiyaaⁿ na tso Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoomtyeⁿ nnoom na nluiiñe Cristo quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ na nndyowicantyjooˈ ndoˈ juu tsaⁿˈñeeⁿ nncjaacjoo ntio na ñetacatyeeⁿ. 	 Próféta lévén azért, és tudván, hogy az Isten néki esküvéssel megesküdött, hogy majd az õ ágyékának gyümölcsébõl támasztja a Krisztust test szerint, hogy helyheztesse az õ királyi székibe,


Jnda̱ teinom yom xuee, quia joˈ tjañˈoom Jesús Pedro ñequio Jacobo ñequio Juan tyjee Jacoboˈñeeⁿ. Tjachom joona cwii sjo̱ nandye yuu na ñenquieena. 	 És hat nap mulva magához vevé Jézus Pétert, Jakabot és ennek testvérét Jánost, és felvivé õket magokban egy magas hegyre.


sˈaaⁿ na luaaˈ cha nntˈuiityeⁿnaˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ jnaaⁿˈ na tiˈcatoˈñoomna ñˈoom na mayuuˈ ee neiiⁿtina na nlˈana natia. 	 Hogy kárhoztattassanak mindazok, a kik nem hittek az igazságnak, hanem gyönyörködtek az igazságtalanságban.


¿Cwaaⁿ nnˈaⁿ na tyolaˈwendye jnda̱ na jndyena jndyeeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom? Manquieeti nnˈaⁿ na tjeiˈ Moisés ndyuaa Egipto. 	 Mert kik keseredtek el, mikor ezt hallák? Nemde mindazok, a kik kijövének Égyiptomból Mózes által?


Jeˈ macaⁿnaˈ na calaˈtˈmaⁿ nˈomˈyoˈ jom ndoˈ quiaˈyoˈ na tˈmaⁿ tsˈoom, tintsˈaanaˈ na juu na mˈaaⁿ na chjooˈ tsˈoom na seitjo̱o̱ñê nncjanˈoomnaˈ jom na tacantyjaaˈ tsˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Annyira, hogy éppen ellenkezõleg ti inkább bocsássatok meg néki és vígasztaljátok, hogy valamiképen a felettébb való bánat meg ne eméssze az ilyet.


Joˈ chii seitjoom chaˈtso ntyee na cwiluiitquiendye, ñequio nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Ndoˈ taxˈeeñê nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ yuu tsonaˈ na nluiiñe juu na cwiluiiñe Cristo. 	 És egybegyûjtve minden fõpapot és a nép írástudóit, tudakozódik vala tõlük, hol kell a Krisztusnak megszületnie?


Ncˈe na cwilayuˈya cwii nˈo̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿ xueeˈ Jesús, joˈ na tquiaanaˈ najnda̱ ncˈee tsaⁿmˈaaⁿˈ na cwintyˈiaˈyoˈ ndoˈ na cwitaˈjnaⁿˈyoˈ. Ee ncˈe juu na cwilayuuˈyâ nˈo̱o̱ⁿyâ ñequio Jesús, joˈ na chaˈtsondyoˈ cwintyˈiaˈyoˈ na canda̱a̱ˈ tcoˈyanaˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 És az õ nevében való hit által erõsítette meg az õ neve ezt, a kit láttok és ismertek; és a hit, mely õ általa van, adta néki ezt az épséget mindnyájan a ti szemetek láttára.


Seintycwii Jesús ñˈoom, luaa tsoom: —Majndyendye nnˈaⁿ mˈaⁿ na macwaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ tijndye nnˈaⁿ na macwjiiˈñê cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Mert sokan vannak a hivatalosok, de kevesen a választottak.


Ndoˈ ticwii cwii tsˈaⁿ na luaaˈ macantyjaaˈ tsˈom jom, maqueⁿljuˈñe cheⁿnquii jo nnoom chaˈxjeⁿ nqueⁿ cwiluiiñê na ljuˈñê. 	 És a kiben megvan ez a reménység Õ iránta, az mind megtisztítja õ magát, a miképen Õ is tiszta.


sa̱a̱ matseitˈmaaⁿˈñenaˈ yuscu quia na cwiwiteincoo soxqueeⁿ, ee joonaˈ tseixmaⁿnaˈ cwii na matseicuˈnaˈ xqueeⁿ. 	 Az asszonynak pedig, ha nagy haja van, ékesség az néki; mert a haj fátyol gyanánt adatott néki.


Ee chaˈtsondye naⁿmˈaⁿˈ tioomna sˈom na cweˈ waljooˈ na cwileiˈchona, sa̱a̱ jom meiiⁿ na jeeⁿcheⁿ ntyˈiaaˈñê, tjuˈñˈeeⁿ chaˈwaati na maleiñˈoom na nntseijnaaⁿ na nlcwaaⁿˈaⁿ. 	 Mert azok mindnyájan az õ fölöslegükbõl vetének; ez pedig az õ szegénységébõl, a mije csak volt, mind beveté, az õ egész vagyonát.


Quia na mˈaaⁿya ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cachjoo na cwilaˈyuˈya nˈom, mati matsˈaa na cachjoo matseiyuˈya tsˈo̱o̱ⁿ cha mati nncwantjo̱ⁿya joona. Nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ matsˈaa na matseixmaⁿya chaˈxjeⁿ joona cha ntˈomndye joona nluiˈnˈmaaⁿndyena. 	 Az erõtleneknek erõtelenné lettem, hogy az erõteleneket megnyerjem. Mindeneknek mindenné lettem, hogy minden módon megtartsak némelyeket.


Ndoˈ quia na tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom Jnaaⁿ na ñequiicheⁿ tuiiñe nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomnancue, tsoom: Chaˈtsondye ángeles ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom calaˈtˈmaaⁿˈndyena juu. 	 Viszont mikor behozza az õ elsõszülöttét a világba, így szól: És imádják õt az Istennek minden angyalai.


Ja nchii jndyo̱o̱ya na nncwaⁿya nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye cantyja na matyˈiomyanaˈ. Ja jndyo̱o̱ya na nncwaⁿya nnˈaⁿjnaⁿ na calcweˈ nˈomna. 	 Nem azért jöttem, hogy az igazakat hívjam, hanem a bûnösöket a megtérésre.


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê jlaˈtjomna ntaⁿˈ ntyooˈ ñˈeⁿ calcaa na ˈndiinaˈ. Tooˈ canchooˈwe tsquiee. 	 És maradékot is szedének fel tizenkét tele kosárral, és a halakból is.


Ntyjiiyaya na queeⁿ nˈomˈyoˈ na nnteiˈjndeiˈyoˈ. Jnda̱ ñetjeiiˈsˈaya ˈo nda̱a̱ nnˈaⁿ ñjaaⁿ tsˈo̱ndaa Macedonia na ˈo na mˈaⁿˈyoˈ tsˈo̱ndaa Acaya, machuˈ jlaˈjndaaˈndyoˈ na nnteiˈjndeiˈyoˈ. Ndoˈ majndye nnˈaⁿ tsˈo̱ndaa Macedonia mati ñeˈcateiˈjndeiina ncˈe ˈo jeeⁿ queeⁿ nˈomˈyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Hiszen ismerem a ti készségteket a melylyel dicsekszem felõletek a macedónoknak, hogy Akhája kész a mult esztendõ óta; és a ti buzgóságtok, sokakat magával ragadt.


Jluena nnoom: —Xocˈoom na wiˈ tsˈoom naⁿˈñeeⁿ, maxjeⁿ nntseicwjeⁿ naⁿˈñeeⁿ na jeeⁿ tia nnˈaⁿndyena. Ndoˈ nñequiaaⁿ ntjoomˈm luee ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na joo nñeˈquia na tantjom tyuaaⁿˈaⁿ quia na nncueˈ ntjom. 	 Mondának néki: Mint gonoszokat gonoszul elveszti õket; a szõlõt pedig kiadja más munkásoknak, a kik beadják majd néki a gyümölcsöt annak idejében.


Cwii tsˈaⁿ fariseo tqueeⁿˈñê Jesús waⁿˈaⁿ na nlcwaˈna. Ndoˈ tjaquieeˈ Jesús quiiˈ waaˈ fariseoˈñeeⁿ ndoˈ tjacjom nacañomˈ meiⁿsa. 	 Kéré pedig õt egy a farizeusok közül, hogy õ vele egyék; annakokáért bemenvén a farizeus házába, leüle enni.


Macweˈ juu tsˈiaaⁿˈñeeⁿ na sˈaa Jesús na tixocanda̱a̱ nluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa, joˈ na tyˈecatjomndye nnˈaⁿ na jndyendye jom quia jnda̱ jndyena na ljoˈ sˈaaⁿ. 	 Azért is méne õ elébe a sokaság, mivel hallá, hogy ezt a csodát mívelte vala.


Taxˈeenndaˈ Pilato nda̱a̱na. Tsoom: —Xeⁿ juu Barrabás nndyaañê quia joˈ ¿chiuu nntsˈaayo̱ ñequio Jesús na cwinduˈyoˈ na cwiluiiñe Cristo? Chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ tˈo̱o̱na nnoom, jluena: —Catyˈioomˈ jom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Monda nékik Pilátus: Mit cselekedjem hát Jézussal, a kit Krisztusnak hívnak? Mindnyájan mondának: Feszíttessék meg!


Jnda̱ na tso Jesús ñˈoomwaaˈ, tyolaˈncjooˈndye nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ ñˈoom na tsoom: “Ja cwiluiindyo̱ tyooˈ na jnaaⁿya cañoomˈluee.” 	 Zúgolódának azért a zsidók õ ellene, hogy azt mondá: Én vagyok az a kenyér, a mely a mennybõl szállott alá.


Herodes, tsaⁿ na mˈaaⁿ gobiernom tsˈo̱ndaa Galilea, jom cweˈ mˈaaⁿyaaⁿ ñˈeⁿ Herodías, scuuˈ tyjeeⁿ Felipe. Joˈ na seitiaˈ Juan jom na ticatsa̱ˈntjomnaˈ na ljoˈ machˈeeⁿ ndoˈ ñequio chaˈtso natia na jnda̱ ñesˈaa tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Mikor pedig Heródes, a negyedes fejedelem, megfeddetett õ tõle Heródiásért, az õ testvérének, Filepnek feleségéért és mindama gonoszságokért, a miket Heródes cselekedett,


Chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ catjeiˈyoˈ cwenta aa xcwe joonaˈ, ndoˈ ñˈoom na cwiwitquiooˈ na xcwe, caljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ ñequio joonaˈ. 	 Mindent megpróbáljatok; a mi jó, azt megtartsátok!


Tyoñequiana ñˈoom naya nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ, ndoˈ jndye nnˈaⁿ jlayuˈ. Jnda̱ chii tyˈelcweeˈnndaˈna Listra ñequio Iconio ñequio Antioquía. 	 És miután hirdették az evangyéliomot annak a városnak, és sokakat tanítványokká tettek, megtérének Listrába, Ikoniumba és Antiókhiába.


Mañejuuti xjeⁿˈñeeⁿ, tioo na neiiⁿˈ Jesús ncˈe Espíritu Santo. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, tsoom: —Matseitˈmaaⁿˈndyo̱ ˈu Tsotya̱ya na cwiluiindyuˈ na matsa̱ˈntjomˈ cañoomˈluee ñequio nnom tsjoomnancue. Ee jnda̱ tantyˈiuuˈndyuˈ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cweˈ jndo̱ˈto nˈom ñequio nnˈaⁿ na jeeⁿ tˈmaⁿ cwilaˈno̱ⁿˈ. Ndoˈ jnda̱ seicano̱o̱ⁿˈ joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cje cwilˈa. Mayuuˈ Ta, ee luaaˈ waa na tjaweeˈ tsˈomˈ. 	 Azon órában örvendeze Jézus lelkében, és monda: Hálákat adok néked, Atyám, mennynek és földnek Ura, hogy elrejtetted ezeket a bölcsek és értelmesek elõl, és a kisdedeknek megjelentetted. Igen, Atyám, mert így volt kedves te elõtted.