Juu tsˈaⁿ na wiˈñe na tjatseiñˈeeⁿˈñe tsjaaⁿ lqueeⁿ jnda̱a̱, joˈ joˈ nquii tsaⁿjndii. Ndoˈ xuee na jnda̱ tmaⁿ ntjom na tyˈecatyje naⁿntjom, joˈ joˈ xuee na cwintycwii tsjoomnancue. Joo naⁿntjom na tyˈecatyje lqueeⁿ, joˈ joˈ ángeles cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Az ellenség pedig, a ki a konkolyt vetette, az ördög; az aratás pedig a világ vége; az aratók pedig az angyalok.


Sa̱a̱ jom jluiiˈñê quiiˈntaaⁿna, mana tjaaⁿ yuu na wjaⁿ. 	 Õ azonban közöttük átmenve, eltávozék.


Ee jnda̱ tjuˈcje Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso nacjeeˈ ncˈee Cristo, joˈ chii quia na matsonaˈ naljoˈ, cwiwitquiooˈya na ticˈoomnaˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee jom chaˈtso jnda̱ tqueeⁿ nacje ˈnaaⁿˈ Cristo. 	 Mert mindent az õ lábai alá vetett. Mikor pedig azt mondja, hogy minden alája van vetve, nyilvánvaló, hogy azon kívül, a ki neki mindent alávetett.


ˈO nnˈaaⁿya, ñequio xueeˈ Ta Jesucristo cwitsa̱ˈntjo̱o̱ⁿyâ na catjeiˈndyoˈ ñequio tsˈaⁿ na matseiyuˈ na tiñeˈcatsˈaa tsˈiaaⁿ meiⁿ tiñeˈtseijomñe ñequio ñˈoom na ñetˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ. 	 A mi Urunk Jézus Krisztus nevében pedig, rendeljük néktek, atyámfiai, hogy vonjátok el magatokat minden atyafitól, a ki rendetlenül él, és nem ama utasítás szerint, a melyet mi tõlünk kapott.


Quia joˈ tˈo̱o̱ nnˈaⁿ judíos nnoom. Jluena: —Jeeⁿ xcwe cwilˈuuyâ na ˈu cwiluiindyuˈ tsˈaⁿ Samaria. Mati mˈaaⁿ tsaⁿjndii quiiˈ tsˈomˈ joˈ na matseintjeiⁿnaˈ ˈu. 	 Felelének azért a zsidók és mondának néki: Nem jól mondjuk-é mi, hogy te Samaritánus vagy, és ördög van benned?


Catsa̱ˈntjomˈ joona na calˈana naya nnˈaⁿ, joˈ na nncuaa na tyandyena na majndye nnom na ya cwilˈana, na ticˈomna na ntycwiina, ˈnaⁿ na niom lueena, cateiˈjndeiina nnˈaⁿ. 	 Hogy jót tegyenek, legyenek gazdagok a jó cselekedetekben, legyenek szíves adakozók, közlõk,


Ndoˈ xeⁿ na nljeiiⁿ juuyoˈ, nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, mayuuˈcheⁿ tˈmaⁿti nñequiaanaˈ na neiiⁿˈeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ catsmaⁿˈñeeⁿ nchiiti cantyja ˈnaaⁿ chaˈtsondye ntˈom canmaⁿ na tyootsuundye. 	 És ha történetesen megtalálja azt, bizony mondom néktek, inkább örvend azon, mint a kilenczvenkilenczen, a mely el nem tévelyedett.


Ndoˈ tsoom: —Catiomˈyoˈ tsˈiaaⁿnda̱a̱ˈyoˈ nnom César yuu na tseixmaⁿnaˈ cwentaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ mati quiaˈyoˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom yuu na tseixmaⁿnaˈ cwentaaˈ nqueⁿ. Tjaweeˈ nˈomna ñˈoom na tˈo̱o̱ⁿ sa̱a̱ tiya nquiuna na ticatˈuiinaˈ jom. 	 És felelvén Jézus, monda nékik: Adjátok meg a mi a Császáré, a Császárnak, és a mi az Istené, az Istennek. És elálmélkodának õ rajta.


Joˈ chii xuee jeˈ macwjiˈyuuˈndyo̱ nda̱a̱ˈyoˈ na meiiⁿ na nntsuuñe cwii tsˈaⁿ sa̱a̱ ja tatjaaˈnaⁿ jnaⁿ cwii cacho̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Azért bizonyságot teszek elõttetek a mai napon, hogy én mindeneknek vérétõl tiszta vagyok.


Ee jaa nnˈaⁿ na cwilayuuˈa ñˈeⁿ Cristo matseijomnaˈ chaˈcwijom tsioom suu na mañequiaaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na cwitˈoomˈnaˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cwicaluiˈnˈmaaⁿndye ndoˈ mati nnˈaⁿ na ˈootsuundyena. 	 Mert Krisztus jó illatja vagyunk Istennek, mind az üdvözülõk, mind az elkárhozók között;


Quia joˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na tjomndye jlaˈcheⁿna. Tyoqueⁿna cwenta ñˈoom na tyotseineiⁿ Bernabé ñequio Pablo cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ ñequio ˈnaaⁿ na tyolˈana quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos na xocanda̱a̱ nluiinaˈ na cweˈ najndeii nquii tsˈaⁿ. 	 Elhallgatott azért az egész sokaság; és hallgatják vala Barnabást és Pált, a mint elbeszélék, mennyi jelt és csudát tett az Isten õ általok a pogányok között.


Nˈomnnoom matseijomnaˈ chaˈcwijom ntsaachom ndoˈ jndye corona ñjom xqueeⁿ. Waa xueⁿˈeⁿ na teiljeiinaˈ nacjoomˈm na macanda̱ nqueⁿ ntyjeeⁿ, tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ caljeii. 	 És az õ szemei olyanok, mint a tûzláng; és az õ fején sok korona; az õ neve fel vala írva, a mit senki nem tud, csak õ maga.


Cantyja na jndyo Jesucristo tsjoomnancue, niom we nnom na maˈmo̱ⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ, ndaatioo ndoˈ niomˈ, nchii ñequiiˈcheⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ndaatioo sa̱a̱ ñˈeⁿ ndaatioo ndoˈ niomˈ. Nquii Espíritu macwjiˈyuuˈñe cantyja ˈnaaⁿˈ na ljoˈ ndoˈ jom cwiluiiñê ñˈoom na mayuuˈ. 	 Ez az, a ki víz és vér által jõ vala, Jézus a Krisztus; nemcsak a vízzel, hanem a vízzel és a vérrel. És a Lélek az, a mely bizonyságot tesz, mert a Lélek az igazság.


Sa̱a̱ juu ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matseijndaaˈñenaˈ na chaˈtsondye nnˈaⁿ mˈaⁿtyeⁿna nacje ˈnaaⁿˈ jnaⁿ. Luaaˈ waa cha chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿñê nnda̱a̱ nntoˈñoomna ñˈoom na jnda tsoom na nntsˈaaⁿ ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Jesucristo. 	 De az Írás mindent bûn alá rekesztett, hogy az ígéret Jézus Krisztusban való hitbõl adassék a hívõknek.


Matyˈiomnaˈ na nquiee naⁿˈñeeⁿ quiocaluena njomˈ xeⁿ na mayuuˈ waa ñˈoom na cwitueeˈna nacjoya. 	 Kiknek ide kellett volna te elõdbe jõni és vádolni, ha valami panaszuk volna ellenem.


Tquiana cwii denario ndoˈ jnda̱ na ntyˈiaaⁿˈaⁿ tsoom nda̱a̱na: —¿ˈÑeeⁿ ˈndyoo nnom luaa? Ndoˈ ¿ˈñeeⁿ xueeˈ teiljeii luaa? Ndoˈ tˈo̱o̱na, jluena: —Tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ, César. 	 Azok pedig hozának. És monda nékik: Kié ez a kép és a felírás? Azok pedig mondának néki: A Császáré.


Ee ¿chiuu waa cantyja ˈnaⁿˈ na machˈeenaˈ ntyjiˈ na jndandyuˈtiˈ nchiiti cwiicheⁿ? Ndoˈ ¿cwaaⁿ cwii nnom na matseiˈxmaⁿˈ na nchii nquii Tyˈo̱o̱tsˈom mañequiaaⁿ na matseiˈxmaⁿˈ joˈ? Ndoˈ xeⁿ cweˈ jndaˈ nayaˈñeeⁿ, ¿chiuu na matseisˈandyuˈ na chaˈcwijom tiyuuˈ na jndaˈ juunaˈ? 	 Mert kicsoda különböztet meg téged? Mid van ugyanis, a mit nem kaptál volna? Ha pedig úgy kaptad, mit dicsekedel, mintha nem kaptad volna?


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na tyondye ñˈoommeiⁿˈ, jeeⁿ tyolaˈwena ñˈoomˈñeeⁿ naquiiˈ nˈomna. Jeeⁿ tyomˈaaⁿˈ nˈomna, tyotaˈxˈeena nda̱a̱ ntyjeena: —¿Ljoˈto cwiluiiñe yuˈndaamˈaaⁿˈ? Ee jlaˈno̱ⁿˈna na Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ tsˈo̱ nacjooˈ yuˈndaaˈñeeⁿ. 	 És szívökre vevék mindenek, a kik hallák, mondván: Vajjon mi lesz e gyermekbõl? És az Úrnak keze vala õ vele.


Ndoˈ tˈo̱o̱ⁿ: —¿ˈÑeeⁿ ˈu Ta? Matso nnoom: —Ja Jesús tsˈaⁿ na mantyjo̱ˈ. 	 És monda: Kicsoda vagy, Uram? Az Úr pedig monda: Én vagyok Jézus, a kit te kergetsz: nehéz néked az ösztön ellen rúgódoznod.


Teiˈno̱o̱ⁿyâ cwii ndyuaaxeⁿncwe chjoo na jndyu Clauda. Joˈ joˈ ticueeˈcheⁿ na jeeⁿcheⁿ jndeii mˈaaⁿ jndye. Tyolajnda̱a̱yâ ndoˈ juu xuljoo na tsaacantyjaandyô, ncˈuaaˈ chii jnda̱a̱ tua̱a̱ˈâ juunaˈ tsˈom wˈaandaa. 	 Mikor pedig egy kis sziget alá futottunk, mely Klaudának hívattatik, csak alig bírtuk hatalmunkba keríteni a csolnakot.


Cwiicheⁿ xuee tquiena tsjoom Cesarea. Mameindooˈ Cornelio joona. Jnda̱ seitjoom nnˈaaⁿˈaⁿ ñequio nnˈaⁿ na ya ñˈoom jom ñˈeⁿndye. 	 És másnap eljutának Czézáreába. Kornélius pedig várja vala õket, egybegyûjtvén rokonait és jó barátait.


Joˈ joˈ chjooti matquio̱o̱ˈti mˈaⁿ cwii tmaaⁿˈ tˈmaⁿ calcu na cwicwaˈ. 	 Tõlük távol pedig egy nagy disznónyáj legelészik vala.


Yocheⁿ na tyooquiena, jâ nnˈaⁿ na tˈmaaⁿ na calaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê lˈuuyâ nnoom: —ˈU Maestro, cwa sa, cwaˈ. 	 Aközben pedig kérék õt a tanítványok, mondván: Mester, egyél!


Ee xeⁿ cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ljoˈ na macwaˈ matseiˈndaaˈnaˈ ntyjii cwii nnˈaⁿˈ na matseiyuˈ ndoˈ na luaaˈ macheˈ, ticˈoomˈ na jnda ntyjiˈ jom. Joˈ chii tantsaˈ cwii na ya ntyjiˈ macwaˈ nntseiˈndaaˈnaˈ cwii nnˈaⁿˈ na tueˈ Cristo cwentaaⁿˈaⁿ. 	 De ha a te atyádfia az ételért megszomorodik, akkor te nem szeretet szerint cselekszel. Ne veszítsd el azt a te ételeddel, a kiért Krisztus meghalt.


Ndoˈ cwaaⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na jo̱tseina̱ⁿtya̱ cantyja ˈnaaⁿˈ na cwilaˈyuˈya nˈom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee tileicjuˈnaaⁿñenaˈ na nntseina̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ Gedeón, Barac, Sansón, Jefté, David, Samuel, ndoˈ ñequio joo profetas. 	 És mit mondjak még? Hiszen kifogynék az idõbõl, ha szólnék Gedeonról, Bárákról, Sámsonról, Jeftérõl, Dávidról, Sámuelrõl és a prófétákról;


Meiiⁿ na cwiluena na laˈxmaⁿna nnˈaⁿ na jeeⁿ jndo̱ˈ nˈom, sa̱a̱ cwino̱o̱ⁿ na cweˈ ntjeiⁿndyetona. 	 Magokat bölcseknek vallván, balgatagokká lettek;


Sa̱a̱ jeˈ jeˈ jnda̱ jndyaandyoˈ na ñejndyeˈntjomˈtyeⁿˈyoˈ nnom jnaⁿ, ndoˈ jnda̱ saaquieeˈndyoˈ na cwindyeˈntjomˈtyeⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ waa naya ˈnaⁿˈyoˈ na maqueⁿljuˈnaˈ ˈo jo nnoom, ndoˈ na nntoˈñoomˈyoˈ na ticantycwii na nntandoˈyoˈ. 	 Most pedig, minekutána felszabadultatok a bûn alól, szolgáivá lettetek pedig az Istennek: megvan a gyümölcsötök a megszenteltetésre, a vége pedig örök élet.


Quia na ˈndiya ˈu ndyuaaxencwe Creta, sˈaa naljoˈ na nntseijndaaˈndyuˈ tsˈiaaⁿ na ticwityuaaˈa na nntseijndaaˈndyo̱ na quia nncjacanda̱a̱ˈ joˈ, ndoˈ na nleijndaaˈ nnˈaⁿ na nluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ cwii cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 A végett hagytalak téged Krétában, hogy a hátramaradt dolgokat hozd rendbe, és rendelj városonként presbitereket, a miképen én néked meghagytam;


Joˈ joˈ tyowaa tsuiˈ na sˈaa Jacob. Ndoˈ Jesús, na teijñaⁿˈaⁿ na jñoom nato, tjacjom nacañoomˈ tsuiˈñeeⁿ. Ndoˈ jnda̱ tueeˈ quiajmeiⁿˈ. 	 Ott vala pedig a Jákób forrása. Jézus azért, az utazástól elfáradva, azonmód leüle a forráshoz. Mintegy hat óra vala.


Tseixmaⁿya na catsˈaaya tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ nqueⁿ na jñoom ja yocheⁿ na ndicwaⁿ wando̱ˈa. Ee quia nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na nncwja̱a̱ya, quia joˈ xonda̱a̱ nlˈaatya̱a̱ya tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Nékem cselekednem kell annak dolgait, a ki elküldött engem, a míg nappal van: eljõ az éjszaka, mikor senki sem munkálkodhatik.


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —Cwii ˈo na canchooˈwendyoˈ, cwii tsˈaⁿ na cwinchjeendyô̱ tyooˈ ñˈeⁿñe tsˈom xio jom nñequiaaⁿ cwenta ja. 	 Õ pedig felelvén, monda nékik: Egy a tizenkettõ közül, a ki velem együtt márt a tálba.


Ndoˈ Pedro tjeiˈñennaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ tiyocheⁿ majluenndaˈ nnˈaⁿ na meintyjeeˈ joˈ joˈ nnoom: —Mayuuˈcheⁿ cwiluiindyuˈ cwii joona. Tsˈaⁿ Galilea ˈu ee ljoˈyu ñˈoom na matseiˈneiⁿˈ chaˈna cwilaˈneiⁿ joona. 	 pedig ismét megtagadá. De kevés idõ múlva az ott állók ismét mondják vala Péternek: Bizony közülök való vagy; mert Galileabeli is vagy, és a beszéded [is] hasonló.


Joˈ chii catsataˈjnaⁿˈtiˈyoˈ Ta Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa ndoˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa. Jom candyaˈ tsˈoom ˈo, catsanaˈjnda̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu joˈ. Ticantycwii na cwiluiitˈmaⁿñê. Amén. 	 nem növekedjetek a kegyelemben és a mi Urunknak és megtartó Jézus Krisztusunknak ismeretében. Néki [legyen] dicsõség, mind most, mind örökkön-örökké. Ámen.


Ee meiⁿnquia tsˈaⁿ na mañequiaañe na catjom ljoˈ na nntjom ncˈe na mˈaaⁿ cantyja ˈnaⁿya, tsaⁿˈñeeⁿ nluiˈnˈmaaⁿñê. Sa̱a̱ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na malˈueeˈñe cheⁿnquii chiuu nluiˈnˈmaaⁿñê, majoˈto joˈ nntsuuñe. 	 Mert a ki meg akarja tartani az õ életét, elveszti azt; a ki pedig elveszti az õ életét én érettem, az megtartja azt.


Sa̱a̱ xeⁿ ˈo ticalatˈmaⁿ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nda̱a̱ˈyoˈ, quia joˈ mati Tsotyeˈyoˈ xocatseitˈmaⁿ tsˈoom ˈo jnaⁿˈyoˈ na waa. 	 Ha pedig meg nem bocsátjátok az embereknek az õ vétkeiket, a ti mennyei Atyátok sem bocsátja meg a ti vétkeiteket.


Sa̱a̱ nquii tsˈaⁿ na cwiluiiñe na mateixˈee canmaⁿ, xcwe ˈndyootsˈa tiom nncjaaqueⁿˈeⁿ. 	 A ki pedig az ajtón megy be, a juhok pásztora az.


Jndyo Cristo na jndyonquiaaⁿ ñˈoom xco na machˈeenaˈ na cwintycwii tiaˈ quiiˈntaaⁿˈ ˈo nnˈaⁿ na tquia ñetˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ mati quiiˈntaaⁿ jâ nnˈaⁿ judíos na candyooˈti ñetˈo̱o̱ⁿyâ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 És eljövén, békességet hirdetett néktek, a távol valóknak és a közel valóknak.


¿Aa jnda̱ tsuuˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na matseijndo̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nˈomˈyoˈ na cwiluiindyoˈ ntseinaaⁿ? Ee naquiiˈ nˈoomˈm na teiljeii matsonaˈ: ˈU jndaaya, tintiom tsˈomˈ quia macwjaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ˈu, tintycwii na tˈmaⁿ tsˈomˈ quia matseitiaaⁿˈaⁿ ˈu. 	 És elfeledkeztetek-é az intésrõl, a mely néktek mint fiaknak szól: Fiam, ne vesd meg az Úrnak fenyítését, se meg ne lankadj, ha õ dorgál téged;


Sa̱a̱ nchii cantyja ljoˈ na machˈee tsˈaⁿ, joˈ chii maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom juu na cwiluiiñe na tjaa jnaⁿ tseixmaⁿ. Maqueeⁿ nnˈaⁿjnaⁿ na tjaa jnaⁿ cwicalaxmaⁿna ncˈe na cwilayuˈya nˈomna ñˈeⁿ Cristo. 	 Ellenben annak, a ki nem munkálkodik, hanem hisz abban, a ki az istentelent megigazítja, az õ hite tulajdoníttatik igazságul.


Na jndye joo mano̱o̱ⁿya tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, jndye ndiiˈ macoˈwiˈnaˈ ja na cwicwjeeˈ jndaa. Ndoˈ mati teincuuˈ quia na matjomndyo̱ naⁿcantyˈue. Quia waa nquiee nnˈaⁿya nnˈaⁿ judíos cwilˈana na teincuuˈ mˈaaⁿya, ndoˈ quia waa majoˈti cwilˈa nnˈaⁿ na nchii judíos. Quijuˈnaˈ na waa na teincuuˈ cjoya naquiiˈ njoom, ndoˈ mati jo ndoˈ jnda̱a̱. Quia waa teincuuˈ mˈaaⁿnaˈ na mawityˈio̱ya ndaaluee, ndoˈ mati quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cweˈ cwilˈaya na cwilaˈyuˈ. 	 Gyakorta való utazásban, veszedelemben folyó vizeken, veszedelemben rablók közt, veszedelemben népem között, veszedelemben pogányok között, veszedelemben városban, veszedelemben pusztában, veszedelemben tengeren, veszedelemben hamis atyafiak közt;


Ncˈe na luaaˈ waa, lˈaayâ tyˈoo nnom Tito na catseicanda̱a̱ˈñê tsˈiaaⁿ nayawaañe na to̱ˈjñeeⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na cwilaˈtjomˈyoˈ sˈomˈñeeⁿ. 	 Hogy kérnünk kellett Titust, hogy a miképen elkezdette, azonképen végezze is be nálatok ezt a jótéteményt is.


ˈO ntseindaaya, juu na mˈaaⁿya na jnda nquiuuya nnˈaⁿ, xocwitquiooˈ na ljoˈ cweˈ ñˈoom na cwilana̱a̱ⁿya, maˈmo̱ⁿnaˈ na ljoˈ ncˈe chiuu na cwilˈaaya. 	 Fiacskáim, ne szóval szeressünk, se nyelvvel; hanem cselekedettel és valósággal.


Cweˈ cwantindyo xuee tqueⁿˈ joona na ticueˈntyjo̱ na tˈmaⁿ cwiluiindyena ñequio ángeles. Sa̱a̱ matseiweˈndyeˈ joona na matseiˈtˈmaaⁿˈndyuˈ joona, 	 Kisebbé tetted õt rövid idõre az angyaloknál, dicsõséggel és tisztességgel megkoronáztad õt és úrrá tetted kezeid munkáin,


Ndoˈ ñˈoom na jnda̱ we matseijomnaˈ ñˈoomˈñeeⁿ, luaa matsonaˈ: “Cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ xˈiaˈ chaˈxjeⁿ na jnda ntyjiˈ ñequio nncuˈ.” 	 A második pedig hasonlatos ehhez: Szeresd felebarátodat, mint magadat.


ˈO waa ñˈoom tjañoomˈ na cwinduˈyoˈ na ñequiee chiˈ cwii tjo̱o̱ ndoˈ nntyjeendye nnˈaⁿ. Sa̱a̱ ja matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ: Caleityˈiom nda̱a̱ˈyoˈ, ndoˈ cantyˈiaˈyoˈ ndiocheⁿ na mˈaⁿ nnˈaⁿ chaˈcwijom ntjom na jnda̱ tmaⁿ na nncwantjom tsˈaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Matseijomnaˈ joona na jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na ntyjeeñe tsˈaⁿ. 	 Ti nem azt mondjátok-é, hogy még négy hónap és eljõ az aratás? Ímé, mondom néktek: Emeljétek fel szemeiteket, és lássátok meg a tájékokat, hogy már fehérek az aratásra.


Quia na nntseicanduuˈa jnaaⁿna quia joˈ nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na tˈmaⁿtya̱a̱ⁿya ñˈeⁿndyena. 	 És ez nékik az én szövetségem, midõn eltörlöm az õ bûneiket.


Sa̱a̱ joo nnˈaⁿ na tiyuuˈ ñˈoom na cwiñequia matseijomnaˈ joona chaˈcwijom quiooˈ na tijndo̱ˈ nˈom. Ee quiooˈ cweˈ cwilˈatoyoˈ. Tuiindyeyoˈ na nda̱a̱ nntˈue nnˈaⁿ na nlaˈcwjeena jooyoˈ. Naⁿˈñeeⁿ meiiⁿ ñˈoom na ticalaˈno̱ⁿˈna sa̱a̱ cwilaneiⁿna ñˈoom ntjeiⁿ cantyja ˈnaaⁿnaˈ, ndoˈ nncwjena chaˈxjeⁿ cwiwje quiooˈ, 	 De ezek, mint oktalan természeti állatok, a melyek megfogatásra és elpusztításra valók, azokat, a miket nem ismernek, káromolván, azoknak pusztulásával fognak el is pusztulni,


Macwjiˈyuuˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ na jeeⁿ majooˈ tsˈoom, ñequiiˈcheⁿ matseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, ˈo ndoˈ mati nnˈaⁿ tsjoom Laodicea ñequio tsjoom Hierápolis. 	 Mert bizonyságot teszek õ felõle, hogy sokat fárad érettetek és azokért, kik Laodiczeában és Jerápolisban vannak.


Ndoˈ mati naⁿcantyˈue na ñom nˈoomˈnaaⁿ ñˈeⁿ Jesús, tyotueeˈna ñˈomwiˈ nacjoomˈm. 	 A kiket vele együtt feszítének meg, a latrok is ugyanazt hányják vala szemére.


Ndoˈ mati quiaa Jesucristo na nlaˈxmaⁿˈyoˈ joo nayaˈñeeⁿ. Jom cwiluiiñê na macwjiˈyuuˈñê ñˈoom na mayuuˈ nda̱a̱ya, ndoˈ jom tsˈaⁿ najndyee na tandoˈxco na tueˈ. Cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomnancue. Nqueⁿ na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom jaa ndoˈ ñequio nioomˈm na tcweˈ tmaaⁿ jaa jnaaⁿya na waa. 	 És a Jézus Krisztustól, a ki a hû tanúbizonyság, a halottak közül az elsõszülött, és a föld királyainak fejedelme. Annak, a ki minket szeretett, és megmosott bennünket a mi bûneinkbõl az õ vére által,


Nlaˈwendye nnˈaⁿ cwii ndyuaa nacjoo nnˈaⁿ cwiicheⁿ ndyuaa. Ndoˈ cwii tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ nntseiweñe nacjooˈ cwiicheⁿ tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ. Jndye joo nntsˈeii ndoˈ nncˈoom jndoˈ tˈmaⁿ ndoˈ tˈmaⁿ nntseiñˈeeⁿˈnaˈ nnˈaⁿ. Sa̱a̱ chaˈtso nawiˈmeiⁿˈ cweˈ weˈyandyo laˈxmaⁿnaˈ. Quia nnquioo ntˈomcheⁿ nawiˈ na jaaˈti. 	 Mert nemzet nemzet ellen, és ország ország ellen támad; és lesznek földindulások mindenfelé, és lesznek éhségek és háborúságok.


Ñˈeⁿ Tito cwijño̱o̱ⁿyâ cwiicheⁿ nnˈaaⁿya na matseiyuˈ. Quiiˈntaaⁿ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ waa ñˈoom na jeeⁿ ya mañequiaa tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Elküldöttük pedig vele együtt amaz atyafit is, a ki az összes gyülekezetekben dícséretes az evangyéliomért;


Ticwii cwii tsˈaⁿ na matseiyuˈya tsˈom na Jesús cwiluiiñe Cristo, macwiluiiñê cwii jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ ticwii cwii tsˈaⁿ na candyaˈ tsˈom nqueⁿ na cwiluiiñê Tsotya̱a̱ya, mati matsonaˈ na cˈoom tsaⁿˈñeeⁿ na jnda ntyjii nnˈaⁿ na cwiluiindye ntseinaaⁿ. 	 Mindaz, a ki hiszi, hogy Jézus a Krisztus, Istentõl született; és mindaz, a ki szereti a szülõt, azt is szereti, a ki attól született.


Ndoˈ juu tsaⁿsˈaˈñeeⁿ na maleiñˈoom jndyetia, tjuˈñê nacjoona. Jnaaⁿ joona. Cwajndii sˈaaⁿ hasta ˈñeeⁿ joona na ñecantseiˈndyena ndoˈ tquieeˈndyena. Jndeii jluiˈna naquiiˈ wˈaa na jleiˈnomna jom. 	 És reájok ugorván az az ember, a kiben a gonosz lélek vala, és legyõzvén õket, hatalmat võn rajtuk annyira, hogy mezítelenen és megsebesülve szaladának ki abból a házból.


Ndoˈ quia na cwitsjoom cwintyˈiaˈyoˈ na jeeⁿ neiⁿncooˈ nchquiu ˈndaa, cwinduˈyoˈ: “Jeˈ maxjeⁿ nncuaˈ.” ˈO nnˈaⁿ na tiñecwii mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ, jeeⁿ ya cwilaˈnoⁿˈyoˈ ˈnaaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ nchquiu na mˈaⁿ tsjo̱ˈluee sa̱a̱ tileicalaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ cwii ndyochˈeetinaˈ cantyja na cwitˈmo̱o̱ⁿ tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na cwintyˈiaˈyoˈ na matsˈaa. 	 Reggel pedig: Ma zivatar lesz; mert az ég borús és veres. Képmutatók, az ég ábrázatját meg tudjátok ítélni, az idõk jeleit pedig nem tudjátok?


Quia na matseineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ cwii ñˈoomtyeⁿ xco, maˈmo̱ⁿnaˈ na jnda̱ tquieeñe ñˈoom na tyowaa jndyee ndoˈ juu na jnda̱ tquiee tseixmaⁿnaˈ, mawaa xjeⁿ na nntsuunaˈ. 	 Mikor újról beszél, óvá tette az elsõt; a mi pedig megavul és megvénhedik, közel van az enyészethez.


Ndoˈ mati ˈo na wiˈ na cwitjomˈyoˈ nñequiaaⁿ na nntaˈjndya̱a̱yâ ñˈeⁿndyoˈ majuu xuee quia na nleitquiooˈñenndaˈ Ta Jesús. Ee matsˈia joˈ na nnaaⁿ cañoomˈluee nndyocueeⁿ. Nleitquiooˈñê naquiiˈ ntsaachom ñequio ángeles cwentaaⁿˈaⁿ na jeeⁿ jnda̱. 	 Néktek pedig, a kik szorongattattok, nyugodalommal mivelünk együtt, a mikor megjelenik az Úr Jézus az égbõl az õ hatalmának angyalaival.


Jnda̱ na teinom cwantindyo xuee, tueˈcañoomnndaˈ Jesús tsjoom Capernaum. Ndoˈ teicˈuaa ñˈoom na jnda̱ tyjeeⁿˈeⁿ, mˈaaⁿ waaˈ cwii tsˈaⁿ. 	 Napok mulva pedig ismét beméne Kapernaumba, és meghallák, hogy otthon van.


Quia joˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaa Juan, tyquieˈcañomna Jesús. Tyolaˈncjooˈndyena, jluena: —¿Chiuu na jâ ñequio nnˈaⁿ fariseos jndye ndiiˈ cwilaˈcwejndoˈndyô̱, sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿndyuˈ tiquilaˈcwejndoˈndyena? 	 Akkor a János tanítványai jövének hozzá, mondván: Miért hogy mi és a farizeusok sokat bõjtölünk, a te tanítványaid pedig nem bõjtölnek?


Joˈ chii nnda̱a̱ nntso tsˈaⁿ na joo ntyee na laˈxmaⁿna tsjaaⁿ Leví na jeˈ cwitoˈñoomna diezmo, mati tquiana diezmo cantyja ˈnaaⁿna nnom Melquisedec ncˈe nquii Abraham. 	 És hogy úgy szóljak, Ábrahámnál fogva tized vétetett Lévitõl is, a tizedszedõtõl,


Xeⁿ na mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na jndo̱ˈ tsˈom, ndoˈ tˈmaⁿ matseiˈno̱ⁿˈ, caˈmo̱o̱ⁿ na ljoˈ ñequio na cˈoom na yatsˈaⁿñê, cˈoom na nioomˈ tsˈoom ee joˈ na mˈmo̱ⁿnaˈ na jndo̱ˈ tsˈoom. 	 Kicsoda köztetek bölcs és okos? Mutassa meg az õ jó életébõl az õ cselekedeteit bölcsességnek szelídségével.


ˈO cwilajndaaˈndyoˈ jnaaⁿ nnˈaⁿ cantyjati na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ sa̱a̱ ja meiⁿcwii tsˈaⁿ ticatˈuiya juu cantyja jnaaⁿˈ. 	 Ti test szerint ítéltek, én nem ítélek senkit.


Ncuee na jnda̱ teinom, Tyˈo̱o̱tsˈom seiquii tsˈoom ñequio nnˈaⁿ cantyja na tijndo̱ˈ nˈomna, sa̱a̱ jeˈ jeˈ chaˈtso nnˈaⁿ meiⁿyuucheⁿ joo na mˈaⁿna matsa̱ˈntjoom na calcweˈ nˈomna. 	 E tudatlanságnak idejét azért elnézvén az Isten, mostan parancsolja az embereknek, mindenkinek mindenütt, hogy megtérjenek:


Jnda̱ joˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ cañoomˈluee, ndoˈ tcom tsˈoom na jnda ntyjeeⁿ, tsoom: —Efata. (Ñˈoomwaaˈ matsonaˈ: Catseicanaaⁿñenaˈ.) 	 És föltekintvén az égre, fohászkodék, és monda néki: Effata, azaz: nyilatkozzál meg.


Sa̱a̱ tjaa yuu mateijndeiinaˈ na cweˈ mandii tsˈaⁿ ñˈoom naya, xeⁿ nchii macaⁿnaˈ na nntsˈaaⁿ ljoˈ na matsonaˈ, ee xeⁿ ticalˈaˈyoˈ naljoˈ cwinquioˈnnˈaⁿndyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ. 	 Az ígének pedig megtartói legyetek és ne csak hallgatói, megcsalván magatokat.


Juu xjeⁿˈñeeⁿ jeeⁿ wiˈ nntjoom yolcu na ndeiindye ñequio joo yolcu na ˈndaandye nda. 	 Jaj pedig a terhes és a szoptató asszonyoknak azokban a napokban.


Jnda̱ na jnomˈ tsˈaⁿ tsjaaⁿˈñeeⁿ, nquii Tyˈo̱o̱tsˈom mañequiaaⁿ chiuu mmaⁿˈnaˈ chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈoom. Cwii cwii nnom tsjaaⁿ mañequiaaⁿ na nntseixmaⁿ juunaˈ chaˈxjeⁿ na macaⁿnaˈ. 	 Az Isten pedig testet ád annak, a mint akarta, és pedig mindenféle magnak az õ saját testét.


Ndoˈ nncˈoo naⁿˈñeeⁿ yuu na tijoom cantycwii na nlcoˈwiˈnaˈ joona. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ nntoˈñoomna na tijoom cantycwii na nntaˈndoˈna. 	 És ezek elmennek majd az örök gyötrelemre; az igazak pedig az örök életre.


Jnda̱ jndii Jesús na jluena ñˈoomwaaˈ, seiweeⁿ jñeeⁿˈeⁿ. Matsoom: —Machˈeenaˈ na cwitaˈjnaⁿˈyoˈ ja ndoˈ manquiuˈyaˈyoˈ yuu tsˈaⁿ ja. Sa̱a̱ nchii na jndyo̱o̱ cantyja ˈnaⁿ nnco̱. Nqueⁿ na jñoom ja quiiˈntaaⁿˈyoˈ cwiluiiñê na mayomˈm, sa̱a̱ jom ticataˈnaⁿˈyoˈ. 	 Kiálta azért Jézus a templomban, tanítván és mondván: Mind engem ismertek, mind azt tudjátok, honnan való vagyok; és én magamtól nem jöttem, de igaz az, a ki engem elküldött, a kit ti nem ismertek.


Ndoˈ tsˈaⁿ na cweˈ moso mˈaaⁿ nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na tixocaljooˈñetyeⁿ na mˈaaⁿ patrom ˈnaaⁿˈ, sa̱a̱ nquii jnda patrom ñenquiicheⁿ mˈaaⁿ. 	 szolga pedig nem marad mindörökké a házban: a Fiú marad [ott] mindörökké.


Ee manquiuyaaya quia na ntˈuiityeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na cwilˈa na nmeiiⁿˈ, nncuˈxeeⁿ joona cantyjati na mayuuˈ na lˈana. 	 Tudjuk pedig, hogy az Istennek ítélete igazság szerint van azokon, a kik ilyeneket cselekesznek.


Ee joˈ joˈ tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿsˈa na jndyu Demetrio na tyotseindo̱ sˈom. Ñequio sˈom xuee tyochˈeeⁿ na jluiˈtsjaaⁿ watsˈom cwentaaˈ ndyo̱o̱ Diana. Tˈmaaⁿˈ tantjoom ñequio ncˈiaaⁿˈaⁿ na tyolˈana tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 Mert egy Demeter nevû ötvös, ezüstbõl Diána templomokat csinálván, a mesterembereknek nem csekély nyereséget ád vala;


Cwiicheⁿ cwii ndiiˈ tjeiˈñe Pedro mana tjeiˈyom xueeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tsoom: —Ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom na ticwajnaⁿˈa tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 És ismét megtagadá esküvéssel, hogy: Nem is ismerem ezt az embert.


ˈU na macheˈ na cwiwje nnˈaⁿ, ¿jeˈ jeˈ yuu waa na cwii nnda̱a̱ ntsaˈ ñˈeⁿndyo̱? Meiⁿchjoo tjaa yuu cwii cuaa na ncwantjomˈ.” 	 Halál! hol a te fullánkod? Pokol! hol a te diadalmad?


ˈO nnˈaⁿya, cwitaaⁿyâ na calaˈtmaaⁿˈndyoˈ nnˈaⁿ na cwilˈa tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom quiiˈntaaⁿˈyoˈ na cwijndooˈna tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ ndoˈ na cwilaˈjndo̱ˈna nˈomˈyoˈ. 	 Kérünk továbbá titeket atyámfiai, hogy becsüljétek azokat, a kik fáradoznak közöttetek, és elõljáróitok az Úrban, és intenek titeket;


Quia joˈ jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê lˈuuyâ: —Jeˈ ndyeyu matseiˈneiⁿˈ, nchii cweˈ ñˈoom na wjaañoomˈ. 	 Mondának néki az õ tanítványai: Ímé, most nyiltan beszélsz és semmi példázatot nem mondasz.


Jnda̱ jaawindyooˈ na nntuˈxeⁿndyoˈ ee laxmaⁿˈyoˈ chaˈcwijom lqueeⁿ na ndicwaⁿ cwajndii. Luaa tsˈiaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ lqueeⁿ. Matseicueeñe tsˈaⁿ lqueeⁿ hasta na nljuˈñˈeⁿ. Jnda̱ chii nntseiweeⁿ lqueeⁿ na ya naquiiˈ wˈaa. Sa̱a̱ nchuaaˈnaˈ njñoom chom. Maluaaˈ matseijomnaˈ na nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom. Nnˈaⁿ na ya cwilˈa macoˈñoom joona sa̱a̱ nnˈaⁿ na tisˈa cwilˈa, nntseicoom joona ñequio chom na tijoom canduuˈ. 	 A kinek szóró lapát van az õ kezében, és megtisztítja az õ szérûjét; és az õ gabonáját csûrbe takarítja, a polyvát pedig megégeti olthatatlan tûzzel.


ndoˈ ncˈe na matseixmaaⁿ na ljoˈ, joˈ chii matseicueⁿˈeⁿ quiooˈ na mañequiaaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaa jnaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ mati cwentaa nnˈaⁿ tmaaⁿˈ na matseixmaaⁿ. 	 És ezért köteles, miképen a népért, azonképen önmagáért is áldozni a bûnökért.


Luaa tuii, wacatyeeⁿ Jesús nacañoomˈ meiⁿsa wˈaya. Ndoˈ naⁿcwitoˈñoom tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ cwentaaˈ gobiernom ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja na nquiu nnˈaⁿ fariseos, ñeˈnaaⁿˈ meindyuaandyena ñˈeⁿñê ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. 	 És lõn, a mikor õ letelepedék a házban, ímé sok vámszedõ és bûnös jött oda és letelepedtek Jézussal és az õ tanítványaival az asztalhoz.


Matsoom nda̱a̱na: —ˈO nnˈaⁿya na cwilayuˈyoˈ, jndeiˈnaˈ na seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na seiljeii David cantyja ˈnaaⁿˈ Judas chaˈxjeⁿ tso Espíritu Santo nnoom cantyja ˈnaaⁿˈ Judasˈñeeⁿ tsaⁿ na tjacaˈmo̱ⁿ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na tˈue jom. 	 Atyámfiai, férfiak, szükség volt betelni annak az írásnak, melyet megjövendölt a Szent Lélek Dávid szája által Júdás felõl, ki vezetõjük lõn azoknak, a kik megfogták Jézust.


Ndoˈ na luaaˈ sˈaaⁿ, mati ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ judíos na cwilaˈyuˈ, jlaˈjomndyena ñˈeⁿ Pedro na tisˈa na we waa na sˈaaⁿ, hasta mati Bernabé seijomñe na tuii na luaaˈ. 	 És vele képmutatóskodtak a többi zsidók is, úgy hogy Barnabás szintén elcsábíttatott az õ tettetésök által.


Ee Tsotya̱ya mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom ja na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ. Maˈmo̱o̱ⁿ no̱o̱ⁿ chaˈtso na machˈeeⁿ. Ndoˈ mˈmo̱ⁿtyeeⁿcheⁿ tsˈiaaⁿ na tˈmaⁿti na catsˈaa cha catsˈaanaˈ na cjaaweeˈticheⁿ nˈomˈyoˈ. 	 Mert az Atya szereti a Fiút, és mindent megmutat néki, a miket õ maga cselekszik; és ezeknél nagyobb dolgokat is mutat majd néki, hogy ti csudálkozzatok.


¿Aa nntsˈaacheⁿnaˈ na macheˈ na ˈu cwiluiitˈmaⁿndyuˈtiˈ nchiiti weloo welooya Jacob? Ee jom tyoˈom ndaa tsuiˈwaa, mati ntseinaaⁿ ñequio quiooˈ ntsmeiiⁿˈeⁿ, ndoˈ tquiaaⁿ juunaˈ nda̱a̱ jâ. 	 Avagy nagyobb vagy-é te a mi atyánknál, Jákóbnál, a ki nékünk adta ezt a kutat, és ebbõl ivott õ is, a fiai is és jószága is?


Ndoˈ na tˈoomñê chaˈna jaa nmeiiⁿ, tjucjeñe cheⁿnqueⁿ, ndoˈ na seicanda̱a̱ˈñê, joˈ na tueeⁿˈeⁿ, cwii na seijnaaⁿˈnaˈ na tueeⁿˈeⁿ cjooˈ tsˈoomˈnaaⁿ. 	 És mikor olyan állapotban találtatott mint ember, megalázta magát, engedelmes lévén halálig, még pedig a keresztfának haláláig.


Ndoˈ Jesús tyˈioom. 	 Könnyekre fakadt Jézus.


’Quia na cwilaˈcwejndoˈndyoˈ, tilˈaˈyaˈyoˈ na taquiomya nda̱a̱ˈyoˈ cweˈ cha na caliu nnˈaⁿ na ljoˈ cwilˈaˈyoˈ. Ee mˈaⁿ nnˈaⁿ na cweˈ cwilˈayana taquiomya nda̱a̱na, cha caˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈcwejndoˈndyena. Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, cweˈ tomti juu na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ joona, joˈ na matseinoomñenaˈ na cwilaˈcweˈjndoˈndyena. 	 Mikor pedig bõjtöltök, ne legyen komor a nézéstek, mint a képmutatóké, a kik eltorzítják arczukat, hogy lássák az emberek, hogy õk bõjtölnek. Bizony mondon néktek, elvették jutalmukat.


Quia joˈ tso Zacarías nnom ángel: —¿Chiuu nntsˈaayuunaˈ na luaaˈ nluii? Ee ja luaa jnda̱ tquiendyo̱ ndoˈ mati scuya jnda̱ tquieñê. 	 monda Zakariás az angyalnak: Mirõl tudhatom én ezt meg? mert én vén vagyok, és az én feleségem [is] igen idõs.


Juu xueeˈñeeⁿ, maxuee na cwilaˈjndaaˈndye nnˈaⁿ na nntaˈjndyeena xuee sábado. Ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ majaaweeˈya xjeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 És az a nap péntek vala, és szombat virrada rá.


Ndoˈ yocheⁿ na tyomaˈno̱o̱ⁿyâ tsˈo̱ndaa Galilea, tso Jesús nda̱a̱yâ na jom na cwiluiiñê tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, mamˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu na nñequiaa cwenta jom luee nnˈaⁿ. 	 Mikor pedig Galileában jártak vala, monda nékik Jézus: Az ember Fia emberek kezébe adatik;


’Quia na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, tanduˈyoˈ ñˈoom na ñejuu ñejuunaˈ, chaˈxjeⁿ quilˈa nnˈaⁿ na ticataˈjnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee joona cwilaˈtiuuna na jndye ndiiˈ cwiluena, joˈ na mañeeⁿ. 	 És mikor imádkoztok, ne legyetek sok beszédûek, mint a pogányok, a kik azt gondolják, hogy az õ sok beszédükért hallgattatnak meg.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom cwentaaˈ gobiernom Roma ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja na nquiu nnˈaⁿ fariseos, jlaˈcandyooˈndyena namˈaaⁿ Jesús na nndyena ñˈoom na nntseineiiⁿ. 	 Közelgetnek vala pedig õ hozzá a vámszedõk és a bûnösök mind, hogy hallgassák õt.


Ee yoˈndaa tileicanda̱a̱ nntquiina seiˈ. Joona macanda̱ ndaatsuuˈ tsondyeena cwiwena. Maluaaˈ matseijomnaˈ cantyja ˈnaⁿˈ ˈo. ˈO tileicalaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jndeiˈtinaˈ, ee tyooquiee nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ meiⁿ jeˈ tileicalaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoomˈm na jndeiˈtinaˈ. 	 Téjnek italával tápláltalak titeket és nem kemény eledellel, mert még nem bírtátok volna meg, sõt még most sem bírjátok meg:


Na jnda̱ we tˈo̱nndaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ cañoomˈluee, matsoom no̱o̱ⁿya: “ˈNaⁿ na jnda̱ tqua̱a̱ⁿya na ljuˈ tseixmaⁿnaˈ ˈu tintsuˈ na cwajndiinaˈ.” 	 Felele pedig nékem a szózat másodszor az égbõl: A miket az Isten megtisztított, te ne mondd tisztátalanoknak.


Yuscuˈñeeⁿ tˈo̱o̱ⁿ nnom Jesús. Tsoom: —Jeeⁿ mayuuˈ, ˈu Ta, sa̱a̱ cantyˈiaˈ, calueˈ nchˈu ndyaˈ cwicwaˈyoˈ meiiⁿ cweˈ nacajnda̱a̱ na cwiquiaa nacjeeˈ meiⁿsa na jlaˈquiaa yocanchˈu. 	 Az pedig felele és monda néki: Úgy van Uram; de hiszen az ebek is esznek az asztal alatt a gyermekek morzsalékaiból.


’¿Chiuu na jeeⁿ ndoˈ jnda̱ na njom tsˈomnnom xˈiaˈ, sa̱a̱ tiqueⁿˈ cwenta tsˈoom tscaaˈ na njom tsˈomnjomˈ nncuˈ? 	 Miért nézed pedig a szálkát, a mely a te atyádfia szemében van, a gerendát pedig, mely a te saját szemedben van, nem veszed észre?


Liaaˈñeeⁿ ñjom chaˈtso nnom quiooˈ na cwiˈoocaˈ ñequio quiooˈ na cwiˈootsco̱o̱ˈndye ñequio cantsaa. 	 Melyben valának mindenféle földi négylábú állatok, vadak, csúszómászó állatok és égi madarak.


Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na mañequiaaⁿñe na catjom ljoˈ na nntjom ee na mˈaaⁿ cantyja ˈnaⁿya ñequio ñˈoom naya, juu tsaⁿˈñeeⁿ nluiˈnˈmaaⁿñê. Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na malˈueeˈñe cheⁿnquii chiuu nluiˈnˈmaaⁿñe, majoˈto joˈ nntsuuñe. 	 Mert valaki meg akarja tartani az õ életét, elveszti azt; valaki pedig elveszti az õ életét én érettem és az evangyéliomért, az megtalálja azt.


Joˈ chii jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom queⁿndyoˈ na nlaˈxmaⁿˈyoˈ ntˈom tsˈiaaⁿmeiⁿˈ na tˈmaⁿticheⁿ laˈxmaⁿnaˈ. Ndoˈ jeˈ ñecaˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ cwii nnom na mañequiaaⁿ quiiˈ nˈo̱o̱ⁿya na cwiluiitˈmaⁿñeti juunaˈ, nchiiti chaˈtso nmeiⁿˈ. 	 Igyekezzetek pedig a hasznosabb ajándékokra. És ezenfelül még egy kiváltképen való útat mutatok néktek.


Ndoˈ tsˈaⁿ na mˈaaⁿ jo jnda̱a̱, na machˈee tsˈiaaⁿ, ticjaalcweeⁿˈeⁿ na nncjaacachoom liaⁿˈaⁿ. 	 És a mezõn levõ ne térjen vissza, hogy az õ ruháját elvigye.


Ndoˈ María quia na jñeeⁿ ñˈoommeiⁿˈ, jeeⁿ seiñˈeeⁿˈñenaˈ jom ndoˈ jeeⁿ tyomˈaaⁿˈ tsˈoom ljoˈ maˈmo̱ⁿ ñˈoommeiⁿˈ. 	 pedig látván, megdöbbene az õ beszédén, és elgondolkodék, [hogy] micsoda köszöntés ez?!


Ee ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsonaˈ na juu Cristo cwiluiiñê tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ. Ndoˈ mati jom tsˈaⁿ tsjoom chjoo Belén yuu na jnaⁿ David. 	 Nem az írás mondta-é, hogy a Dávid magvából, és Bethlehembõl, ama városból jön el a Krisztus, a hol Dávid vala?


Quia joˈ tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom tjaaⁿ ñˈeⁿ nnˈaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Tyˈecachona naⁿˈñeeⁿ sa̱a̱ nchii ñequio na jndeiˈnaˈ ee nquiaana xeⁿ nnˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈñeeⁿ njñom ljo̱ˈ joona. 	 Akkor elmenvén a felügyelõ a poroszlókkal, elõhozá õket erõszak nélkül; féltek ugyanis a néptõl, hogy megkövezi õket.


Ee meiiⁿ na cwiluena na cwitaˈjnaaⁿˈna Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ joo na cwilˈana cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na tiyuuˈ. Laxmaⁿna nnˈaⁿ na tiannˈaⁿndye, nnˈaⁿ na cwilawendye nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, meiⁿcwii leicanda̱a̱ nlˈana yuu na ya. 	 Vallják, hogy Istent ismerik, de cselekedeteikkel tagadják, mivelhogy útálatosak és hitetlenek és minden jó cselekedetre méltatlanok.


Luaa waa cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ. Jnaaⁿˈ cwii tsˈaⁿ, joˈ na jndyoquieeˈ jnaⁿ tsjoomnancue ndoˈ jnaaⁿˈ jnaⁿˈñeeⁿ joˈ na cwiwje nnˈaⁿ ndoˈ na cwiwje nnˈaⁿ, luaaˈ tyˈoomnaˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ ee chaˈtsondyena laxmaⁿna jnaⁿ. 	 Annakokáért, miképen egy ember által jött be a világra a bûn és a bûn által a halál, és akképen a halál minden emberre elhatott, mivelhogy mindenek vétkeztek;


ee xeⁿ macoˈtianaˈ nquiuuya naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya, jom cwiluiitˈmaⁿñetyeeⁿ, nchiiti juu na luaaˈ machˈeenaˈ naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya ndoˈ tcuu mantyjeeⁿ cantyja ˈnaaⁿya. 	 Hogy ha vádol minket a szív, mivelhogy nagyobb az Isten a mi szívünknél, és mindent tud.


ˈO jeˈ tilˈaˈyoˈ chaˈna cwilˈa joona. Ee Tsotyeˈyoˈ ntyjiijndaaˈñê cwaaⁿ ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ ˈo cwii tjo̱o̱cheⁿ na cwitaⁿˈyoˈ nnoom. 	 Ne legyetek hát ezekhez hasonlók; mert jól tudja a ti Atyátok, mire van szükségetek, mielõtt kérnétek tõle.


Joˈ chii sondaro na manntjaaˈ Pablo mana ˈndyena jom, teiˈndyo̱na nacañomˈm. Ndoˈ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱na quia na jñeeⁿ na tsˈaⁿ tsjoom Roma matseixmaⁿ Pablo tyˈueeⁿ ee nqueⁿ sa̱ˈntjoom na cwityeⁿñe tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Mindjárt eltávozának azért õ tõle, a kik õt vallatni akarák. Sõt az ezredes is megijede, mikor megértette, hogy római, és hogy õt megkötöztette.


Ñenquiiˈcheⁿ tyowicˈuaa ñˈoom na tyondyena: “Juu tsaⁿˈñeeⁿ na tyotseijneiⁿ na tyoleintyjo̱o̱ⁿ jâ, jeˈ nqueⁿ mañequiaaⁿ ñˈoom na jaachˈee xuee na ñeˈcatseityueeⁿˈeⁿ.” 	 Hanem csak hallották, hogy: A ki minket üldözött egykor, most hirdeti azt a hitet, a melyet egykor pusztított.


Ee chaˈxjeⁿ na ñetˈomˈyoˈ na ñejlaˈquieˈ nˈomˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, jeˈ mañˈoom na wiˈ tsˈoom ˈo, sa̱a̱ jeˈ jeˈ nnˈaⁿ judíos cwilaˈquieˈ nˈomna nnoom. 	 Mert miképen ti egykor engedetlenkedtetek az Istennek, most pedig irgalmasságot nyertetek az õ engedetlenségök miatt:


Ee juu ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom wandoˈnaˈ ndoˈ waa najndeii na matseixmaⁿnaˈ. Ta̱a̱ticheⁿ juunaˈ nchiiti cwii xjo na we ntyja ta̱a̱. Mawindiˈ juunaˈ na mato̱o̱ⁿˈñenaˈ añmaaⁿˈ tsˈaⁿ ñequio espíritu ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ. Matseicano̱o̱ⁿnaˈ ñˈoom na ñjoomticheⁿ na mˈaaⁿˈ tsˈom tsˈaⁿ ndoˈ macuˈxeⁿnaˈ ñomtiuu na mˈaaⁿˈ tsˈom tsˈaⁿ. 	 Mert az Istennek beszéde élõ és ható, és élesebb minden kétélû fegyvernél, és elhat a szívnek és léleknek, az ízeknek és a velõknek megoszlásáig, és megítéli a gondolatokat és a szívnek indulatait.


Xjeⁿ na maˈoocaluiˈna quiiˈ tsjoom, tjomndyena cwii tsˈaⁿ tsjoom Cirene na jndyu Simón. Lˈana na jndeiˈnaˈ na cjaañˈoom tsˈoomˈnaaⁿ na nñoom Jesús. 	 Kifelé menve pedig találkozának egy czirénei emberrel, a kit Simonnak hívnak vala; ezt kényszeríték, hogy vigye az õ keresztjét.


Luaa ñˈoom na matsa̱ˈntjo̱ⁿya ˈo: Cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ. 	 Ezeket parancsolom néktek, hogy egymást szeressétek.


Cataⁿˈyoˈ nnoom na xcwe nñequiaya ñˈoomˈñeeⁿ chaˈxjeⁿ na matsonaˈ. 	 Hogy nyilvánvalóvá tegyem azt úgy, a mint nékem szólnom kell.


Seineiⁿticheⁿ Jesús, tsoom: —Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ, tyomˈaⁿ we ntseinaaⁿ na naⁿnom. 	 Monda pedig: Egy embernek vala két fia;


Jnda̱ na tjuˈ Herodes Juan wˈaancjo, quia joˈ tja Jesús tsˈo̱ndaa Galilea. Joˈ joˈ tyoñequiaaⁿ ñˈoom naya nda̱a̱ nnˈaⁿ cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Minekutána pedig János tömlöczbe vettetett, elméne Jézus Galileába, prédikálván az Isten országának evangyéliomát,


Quia na jnda̱ seineiⁿ Jesús, cwii tsˈaⁿ fariseo tso nnoom na cjaⁿ, nlcwaaⁿˈaⁿ waaˈ. Jnda̱ tueⁿˈeⁿ, tjaqueⁿˈeⁿ quiiˈ wˈaa ndoˈ tyˈewindyuaandyena nacañoomˈ meiⁿsa. 	 Beszéd közben pedig kéré õt egy farizeus, hogy ebédeljen nála. Bemenvén azért, leüle enni.


Quia joˈ na cwicwaˈyoˈ ñequio na cwiweˈyoˈ, ñequio meiⁿquia na cwilˈaˈyoˈ, na chaˈtso na chaˈtso ñequiiˈcheⁿ catsˈaanaˈ na caluiitˈmaⁿñeti Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ. 	 Azért akár esztek, akár isztok, akármit cselekesztek, mindent az Isten dicsõségére míveljetek.


Nchii cwiluiindyena ntseinaaⁿ chaˈxjeⁿ na cwiluiindye nda nnˈaⁿ. Meiⁿ nchii cwiluiindyena ntseinaaⁿ ee na queeⁿya tsˈom cwii tsˈaⁿ. Tomti maqueⁿnaˈ joona ntseinaaⁿ ee nqueⁿ lˈue tsˈoom. 	 A kik nem vérbõl, sem a testnek akaratából, sem a férfiúnak indulatjából, hanem Istentõl születtek.


Mati tiempoˈñeeⁿ tyomˈaⁿ profetas na tiyuuˈ ñˈoom tyoñequia nda̱a̱ nnˈaⁿ Israel, ndoˈ majoˈti nntsˈaanaˈ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. Joona cweˈ ntyˈiu ntˈmo̱o̱ⁿna ñˈoom na nntseiˈndaaˈnaˈ ˈo, hasta nluena na tiyuuˈ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ na macwjiˈnˈmaaⁿñê joona, ndoˈ na luaaˈ nˈomna tyuaaˈ nntˈuiiwiˈnaˈ joona. 	 Valának pedig hamis próféták is a nép között, a miképen ti köztetek is lesznek hamis tanítók, a kik veszedelmes eretnekségeket fognak becsempészni, és az Urat, a ki megváltotta õket, megtagadván, önmagokra hirtelen való veszedelmet hoznak.


¡Candyeˈyoˈ ñˈoommeiiⁿ ˈo naⁿtya! ¡Catyueeˈyoˈ ndoˈ calaˈxuaˈyoˈ cantyja na cwajndii nntjomˈyoˈ na nlcoˈwiˈnaˈ ˈo! 	 Nosza immár ti gazdagok, sírjatok, jajgatván a ti nyomorúságaitok miatt, a melyek elkövetkeznek reátok.


Tquiena xndyaaˈ ndaaluee, ndyuaa Gadara. 	 És menének a tenger túlsó partjára, a Gadarenusok földére.


Ndoˈ ntˈomndyo̱ jaa jnaaⁿya Creta ñˈeⁿ Arabia. Sa̱a̱ chaˈtsondyo̱ cwindya̱a̱ na ya cwilaˈneiⁿ naⁿmˈaaⁿˈ ñˈoomya. Cwiluena cantyja na jeeⁿ tˈmaⁿ machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Krétaiak és arabok, halljuk a mint szólják a mi nyelvünkön az Istennek nagyságos dolgait.


Ndyee chiˈ tˈoomñê joˈ joˈ. Jnda̱ chii manncuo̱o̱ⁿ wˈaandaa na wjaⁿ ndyuaa Siria, ndoˈ ljeiiⁿ ñˈoom na cwindo̱o̱ nnˈaⁿ judíos jom. Joˈ chii seitioom na nomtyuaa nncjaalcweeⁿˈeⁿ, nncwinomnnaaⁿˈaⁿ ndyuaa Macedonia. 	 És ott töltött három hónapot. És mivelhogy a zsidók lest hánytak néki, a mint Siriába készült hajózni, úgy végezé, hogy Maczedónián át tér vissza.


Jeˈ mˈaaⁿ ntyjaaˈ tsˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya yuu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom. Joˈ na jnda̱ jñom Tsotyeeⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ ñˈoomtyeⁿ na tqueⁿ ndoˈ na cwiluii chaˈtso na cwintyˈiaˈyoˈ jeˈ ndoˈ na cwindyeˈyoˈ. 	 Annakokáért az Istennek jobbja által felmagasztaltatván, és a megígért Szent Lelket megnyervén az Atyától, kitöltötte ezt, a mit ti most láttok és hallotok.


Xmaⁿñe Herodión tsaⁿ na mañeˈcwii tsjaaⁿ jâ ñˈeⁿñe. Ndoˈ xmaⁿndye nnˈaaⁿˈ Narciso na mˈaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo. 	 szöntsétek Heródiont az én rokonomat. Köszöntsétek a Nárcissus [háznépébõl] azokat, a kik az Úrban vannak.


Tsjoomˈñeeⁿ tijoom nncjaaquieeˈ meiⁿnquia na tiljuˈ, meiⁿ nnˈaⁿ na cwajndii cwilˈa, meiⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈneiⁿ cantu. Macanda̱ nncˈooquieˈ nnˈaⁿ na teiljeii ncuee nacjooˈ libro cwentaaˈ juu Catsmaⁿ. Naⁿˈñeeⁿ ticantycwii na cwitaˈndoˈna. 	 És nem megy abba be semmi tisztátalan, sem a ki útálatosságot és hazugságot cselekszik, hanem csak a kik beírattak az élet könyvébe, a mely a Bárányé.


cha tincwantjom Satanás jaa ee manquiuuyaaya chiuu mayaaⁿˈaⁿ. 	 Mert jól ismerjük az õ szándékait.


Yocheⁿ na mawinom Jesús ˈndyoo ndaaluee Galilea, ntyˈiaaⁿˈaⁿ Simón ñequio tyjee tsaⁿˈñeeⁿ Andrés. Cwitueeˈna tsquiˈ ˈnaaⁿna tsˈom ndaaluee ee joona tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿna na cwitjeiiˈna calcaa. 	 Mikor pedig Galilea tengere mellett járt, látá Simont és Andrást, annak testvérét, a mint a tengerbe hálót vetének; mert halászok valának.


Tˈo̱o̱ⁿ nnom, matsoom: —Tsˈiaaⁿ na matsˈaa tileicatseiˈno̱ⁿˈ na majeˈndyo, sa̱a̱ nda̱quiacheⁿ nntseiˈno̱ⁿˈ. 	 Felele Jézus és monda néki: A mit én cselekszem, te azt most nem érted, de ezután majd megérted.


ˈO nchii tjeiiˈndyoˈ na nlaˈxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya, nnco̱ tjeiiˈndyo̱ ˈo, ndoˈ jnda̱ tyˈio̱ⁿya tsˈiaaⁿ ˈo na catsaˈyoˈ ndoˈ calˈaˈyoˈ yuu na ñenquiiˈcheⁿ nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee na ljoˈ nlˈaˈyoˈ meiⁿquia ñˈoom na ntaⁿˈyoˈ nnom Tsotya̱ ñequio xueya, jom nñequiaaⁿ. 	 Nem ti választottatok engem, hanem én választottalak titeket, és én rendeltelek titeket, hogy ti elmenjetek és gyümölcsöt teremjetek, és a ti gyümölcsötök megmaradjon; hogy akármit kértek az Atyától az én nevemben, megadja néktek.


Ndoˈ na luaaˈ, joˈ chii tcaⁿnaˈ na cweˈ nioom quiooˈ cha queⁿljuˈnaˈ joo ˈnaⁿ na teilˈue quiiˈ watsˈomliaa na joonaˈ jluiˈtsjaaⁿˈnaˈ joo ˈnaⁿ na niom cañoomˈluee, sa̱a̱ joo ˈnaⁿˈñeeⁿ tcaⁿnaˈ na cueˈ cwii na canda̱a̱ˈti. 	 Annakokáért szükséges, hogy a mennyei dolgoknak ábrázolatai effélékkel tisztíttassanak meg, magok a mennyei dolgok azonban ezeknél különb áldozatokkal.


Ndoˈ ja nlcaaⁿˈa nnom Tsotya̱ya na nñequiaaⁿ cwiicheⁿ na nnteijndeii ˈo, nquii Espíritu na cwiluiiñe na mayuuˈ na ñequiiˈcheⁿ nncˈoomñe ñˈeⁿndyoˈ. 	 És én kérem az Atyát, és más vígasztalót ád néktek, hogy veletek maradjon mindörökké.


Joˈ chii cjooˈ nˈomˈyoˈ na nlaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ ñˈoomwaaˈ, ee tyomˈaⁿˈyoˈ na queeⁿ nˈomˈyoˈ na nñequiaˈyoˈ sˈom na nnteijndeiinaˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ joˈ joˈ, chaˈxjeⁿ na sˈaanaˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ quia joˈ, joˈ quiaˈyoˈ cantyjati na cwileiñˈomˈyoˈ. 	 st hát a cselekvést is vigyétek végbe; hogy a miképen az akarás készsége, azonképen a végrehajtás is ahhoz képest [legyen,] a mitek van.


Quia joˈ cwii naⁿˈñeeⁿ na cwiluiitquiendye, tso no̱o̱ⁿ: —Joo naⁿmˈaⁿˈ na cweeˈ liaa canchiiˈ teincoo, ¿aa matseiˈno̱ⁿˈ ljoˈ cwiluiindyena, ndoˈ yuu jnaⁿna? 	 Akkor felele egy a Vének közül, és monda nékem: Ezek, a kik a fehér ruhákba vannak öltözve, kik és honnét jöttek?


Sa̱a̱ tjeiˈñe Pedro, tsoom: —Ja ticwajnaⁿˈa tsaⁿˈñeeⁿ. Meiⁿchjoo ticaljeiiya ñˈoom na matsuˈ luaaˈ. Jnda̱ joˈ teiño̱o̱ⁿ nacañoom nnˈaⁿ, tjaaⁿ yuu waa ˈndyootsˈatiom. Xjeⁿˈñeeⁿ mana seixuaa caxtijndyo. 	 Õ pedig megtagadá, mondván: Nem ismerem, s nem is értem, mit mondasz. És kiméne a tornáczra; és a kakas megszólala.


Jnda̱ na jndii Jesús ñˈoomwaaˈ, tsoom nnom Jairo: —Tintyˈueˈ, macanda̱ na catseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱, quia joˈ nnˈmaⁿ nomjndaˈ. 	 Jézus pedig mikor ezt hallotta, felele néki, mondván: Ne félj; csak higyj, és megtartatik.


Cwii tjo̱o̱cheⁿ na teitquiooˈ na calaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya, tyeⁿ tyomˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ. Majuu xjeⁿˈñeeⁿ tyomˈaaⁿya na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya na nleitquiooˈ na nluiˈnˈmaaⁿndyo̱ ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Jesucristo. 	 Minekelõtte pedig eljött a hit, törvény alatt õriztettünk, egybezárva az eljövendõ hit kinyilatkoztatásáig.


Jeeⁿ ndyaaˈ neiⁿya na canda̱a̱ˈya nnda̱a̱ nncˈo̱ⁿtˈmaaⁿˈndyo̱ tsˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ. 	 Örülök, hogy mindenképen bízhatom bennetek.


Ndoˈ ntˈom lqueeⁿ tquiaanaˈ yuu na tooˈ ndaˈ lˈo̱o̱nioom. Tyuaaˈti tjawindye lˈo̱o̱nioomˈñeeⁿ, jlaˈcantoˈndyenaˈ nacjooˈ ntjom. 	 Némely pedig a tövisek közé esék, és a tövisek felnevekedvén, megfojták azt.


Quia joˈ seityuaaⁿˈaⁿ jndyocueeⁿ. Ñequio na neiiⁿˈeⁿ seiljoom Jesús waⁿˈaⁿ. 	 És sietve leszálla, és örömmel fogadá õt.


Tˈo̱ Jesús, matsoom nnom: —Jeˈ quiaandyuˈtoˈ na caluii na ljoˈ. Ee macaⁿnaˈ na laaˈtiˈ calacanda̱a̱ˈndyo̱ chaˈtso cantyja na matyˈiomyanaˈ. Ndoˈ tancueeˈ Juan. 	 Jézus pedig felelvén, monda néki: Engedj most, mert így illik nékünk minden igazságot betöltenünk. Ekkor engede néki.


Tsotya̱ya meiⁿcwii tsˈaⁿ ticuˈxeeⁿ. Sa̱a̱ lˈo̱o̱ ja na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ jnda̱ tquiaaⁿ chaˈwaati na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ. 	 Mert az Atya nem ítél senkit, hanem az ítéletet egészen a Fiúnak adta;


Ndoˈ catjeiiˈndyoˈ cwii oo we xˈiaaˈyoˈ na cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ na joona ya na nncˈooñˈomna sˈomˈñeeⁿ Jerusalén. Quia joˈ quia na nncua̱ na mˈaⁿˈyoˈ, nntseiljeiya cwii tsom na nncˈooñˈomna. 	 Mikor pedig megérkezem, a kiket javaltok leveleitek által, azokat küldöm el, hogy elvigyék Jeruzsálembe a ti ajándékotokat.


Sa̱a̱ mateijndeii Tyˈo̱o̱tsˈom ja. Joˈ chii hasta jeˈ ndicwaⁿ mañequiaya ñˈoom nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ meiiⁿ nnˈaⁿ na tˈmaⁿ cwiluiindye ndoˈ meiiⁿ nnˈaⁿ na tjaa ljoˈ coluiindye. Ñˈoom na matseina̱ⁿya meiⁿchjoo tjaa na matseicwaljo̱o̱ˈa ntyjati chaˈxjeⁿ ñˈoom na tyoñequiaa Moisés ñequio profetas na jluena chiuu waa na quia nluii. 	 De Istentõl segítséget vévén, mind e mai napig állok, bizonyságot tévén mind kicsinynek, mind nagynak, semmit sem mondván azokon kívül, a mikrõl mind a próféták megmondották, mind Mózes, hogy be fognak teljesedni:


’Ndoˈ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ nda̱a̱ ncˈiaaˈyoˈ, mati nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo ee laxmaⁿˈyoˈ chaˈcwijom nchjaaⁿˈyoˈ. Cwinduˈyoˈ tityeⁿ ñˈoom na maqueⁿtyeⁿ tsˈaⁿ nacjoomˈm quia na macwjeeⁿˈeⁿ xueeˈ watsˈom tˈmaⁿ. Sa̱a̱ tyeⁿti ñˈoom na nncwjiˈ tsˈaⁿ xueeˈ sˈom cajaⁿ na ñˈeⁿ teichjoomnaˈ. 	 Jaj néktek vak vezérek, a kik ezt mondjátok: Ha valaki a templomra esküszik, semmi az; de ha valaki a templom aranyára esküszik, tartozik az.


Quia seiˈno̱ⁿˈ Jesús na luaaˈ cwilˈuuyâ, tsoom nda̱a̱yâ: —¿Chiuu na cwilaˈliooˈndyoˈ ñˈeⁿ yuscumˈaaⁿˈ? ee jeeⁿ tjacanjoomˈ nayawaaˈ na sˈaaⁿ ñˈeⁿndyo̱. 	 Mikor pedig ezt eszébe vette Jézus, monda nékik: Miért bántjátok ezt az asszonyt? hiszen jó dolgot cselekedett én velem.


Joˈ joˈ tyomˈaaⁿ cwii yuscu na jnda̱ quinˈoom nchooˈ ndyee chu na teiˈcaljoo jndyewˈii naxeⁿˈ. Jeeⁿ ntyjo̱ tyojaacaⁿ ndoˈ meiⁿchjoo tileicwintyjeeⁿˈeⁿ nayuu. 	 ímé vala [ott] egy asszony, kiben betegségnek lelke vala tizennyolcz esztendõtõl fogva; és meg volt görbedve, és teljességgel nem tudott felegyenesedni.


Queⁿˈndyoˈyaˈyoˈ cwenta na tjaa ˈñeeⁿ ˈo na titseijomñe cantyja ˈnaaⁿˈ naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, tintsˈaanaˈ na nntseijomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ cwii tsˈo̱o̱ na janaˈ na matseiˈndaaˈnaˈ nnˈaⁿ xeⁿ nleilˈueeˈndyena juunaˈ, hasta nnda̱a̱ nncwjena. 	 Vigyázván arra, hogy az Isten kegyelmétõl senki el ne szakadjon; nehogy a keserûségnek bármely gyökere, fölnevekedvén, megzavarjon, és ez által sokan megfertõztettessenek.


Ee xonquiaaˈ na nljooˈndyo̱ tseiˈtsuaa meiⁿ xonquiaaˈ na nnto̱ˈndyo̱ ee cwiluiindyo̱ na ljuˈ tsˈo̱o̱ⁿ na mandiˈntjo̱ⁿya njomˈ. 	 Mert nem hagyod az én lelkemet a sírban, és nem engeded, hogy a te szented rothadást lásson.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ nncˈomna na ticueeˈ nˈomna ˈo cweˈ ncˈe na mˈaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ xueya. 	 És gyûlöletesek lesztek mindenki elõtt az én nevemért.


Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱na: —¿Ljoˈ nntseijoomˈndyo̱ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ ñequio chaˈtso ntˈomcheⁿ ncˈiaaˈyoˈ na mˈaⁿ jeˈ? Ndoˈ ¿ˈñeeⁿ matseijomnaˈ ˈo? 	 Monda pedig az Úr: Mihez hasonlítsam azért e nemzetségnek embereit? és mihez hasonlók?


Macanda̱ cwii waa na cˈuaa seina̱ⁿya quiiˈntaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. Tsjo̱o̱ya nda̱a̱na: “Meintyja̱a̱ˈa jo nda̱a̱ˈyoˈ xuee jeˈ na cwituˈxeⁿˈyoˈ ja cweˈ ncˈe na matseiyuˈa na ntaˈndoˈnndaˈ nnˈaⁿ xeⁿ jnda̱ tja̱.” 	 Hacsak ez egy szó tekintetében nem, melyet közöttük állva kiáltottam, hogy: A halottak feltámadása felõl vádoltatom én tõletek e mai napon.


Ndoˈ mati ˈñeeⁿ juu na nncwjiˈ ntˈom ñˈoom na teiljeii librowaa cantyja chiuu cwindyonaˈ, Tyˈo̱o̱tsˈom nncwjiˈ na wanaaⁿ na nlquii tsaⁿˈñeeⁿ ta̱a̱ˈ tsˈoom na mañequiaa na cwitaˈndoˈ nnˈaⁿ. Ndoˈ nntsˈaaⁿ na ticwanaaⁿ na nncjaaquieeˈ tsaⁿˈñeeⁿ naquiiˈ tsjoom na ljuˈ cwiluiiñenaˈ. We ñˈoommeiⁿˈ matseineiⁿ librowaa chiuu laˈxmaⁿnaˈ. 	 És ha valaki elvesz e prófétálás könyvének beszédeibõl, az Isten annak részét eltörli az élet könyvébõl, és a szent városból, és azokból, a mik e könyvben megírattak.


Joˈ chii matseijndo̱ˈa nˈomˈyoˈ, calˈaˈyoˈ chaˈxjeⁿ na quitsˈaaya. 	 Kérlek azért titeket, legyetek az én követõim.


Quia joˈ tso jnaaⁿ nnoom: “Ta, jnda̱ seitjo̱o̱ndyo̱ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ njomˈ ˈu. Tacatseixmaⁿya na nntsuˈ na jndaˈ ja.” 	 És monda néki a fia: Atyám, vétkeztem az ég ellen és te ellened; és nem vagyok immár méltó, hogy a te fiadnak hivattassam!


Quia joˈ tjatjati Jesús na mawjaⁿ Jerusalén, teinoom tyencooˈ tsˈo̱ndaa Samaria ñequio tsˈo̱ndaa Galilea. 	 És lõn, mikor útban vala Jeruzsálem felé, hogy õ Samariának és Galileának közepette méne által.


Macuˈxeeⁿ nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ na matyˈiomyanaˈ ndoˈ ñequio ñˈoom na mayuuˈ. Ee jnda̱ tuˈxeeⁿ juu sculjaaˈ na jndye ñˈoom niom cantyja ˈnaaⁿˈ, tsaⁿ na seiˈndaaˈ nnˈaⁿ tsjoomnancue na cweˈ tyomˈaⁿyana ñˈeⁿñe. Ee jnaaⁿˈ juu na tja̱ nnˈaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyondyeˈntjom nnoom, joˈ chii sˈaaⁿ na tioomñe tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Mert igazak és igazságosak az õ ítéletei, és azt a nagy paráznát, a mely a földet megrontotta az õ paráznaságával, elítélte, és megbosszúlta az õ szolgáinak vérét annak kezén.


Yocheⁿ na cwicwaˈna, toˈñom Jesús tyooˈ, tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ joˈ tyjeeⁿ juunaˈ, tquiaaⁿ nda̱a̱na. Tsoom: —Catoˈñoomˈyoˈ, cwaˈyoˈ tyooˈwaa, ee cwiluiiñenaˈ seiiˈa. 	 És mikor õk evének, vévén Jézus a kenyeret, és hálákat adván, megtöré és adá nékik, mondván: Vegyétek, egyétek; ez az én testem.


Quia joˈ tintsˈaa aa ja oo aa joona. Ñˈoomwaˈ ñˈoom na cwiñequiayâ, ndoˈ juunaˈ ñˈoom na jnda̱ jlaˈyuˈyoˈ. 	 Akár én azért, akár azok, így prédikálunk, és így lettetek ti hívõkké.


Pablo seixcweeⁿ cwii sa̱a̱ˈ nˈoom teincwe. Ndoˈ quia na tioom joonaˈ naquiiˈ chom jluiˈnom cwii catsuu na maleinomyoˈ chom. Mana tˈuiiyoˈ tsˈo̱o̱ⁿ tyeⁿ. 	 Mikor pedig Pál nagy sok venyigét szedett és a tûzre tette, egy vipera a melegbõl kimászva, az õ kezére ragada.


Quioˈyoˈ na mˈaaⁿya chaˈtsondyoˈ na jnda̱ teijndyaˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿ jnaⁿˈyoˈ na joonaˈ matseijaaˈñenaˈ nacjoˈyoˈ chaˈcwijom xuu na tileicanaⁿˈyoˈ ndoˈ ja nñequiaya na nntaˈjndyeeˈyoˈ. 	 Jõjjetek én hozzám mindnyájan, a kik megfáradtatok és megterheltettetek, és én megnyugosztlak titeket.


Sa̱a̱ xeⁿ nlˈuuya namˈaⁿ nnˈaⁿ jnaⁿnaˈ, nlaˈcwjee nnˈaⁿ jaa ñˈeⁿ ljo̱ˈ, ee cwilayuˈyana na Juan cwiluiiñê profeta. 	 pedig [ezt] mondjuk: Emberektõl; az egész nép megkövez minket: mert meg van gyõzõdve, hogy János próféta volt.


Sa̱a̱ ˈu jeˈ, quia na macheˈ naya tsˈaⁿ, ticaˈmo̱ⁿˈ na nljeii cwiicheⁿ tsˈaⁿ, meiiⁿ tsˈaⁿ na jeeⁿ ya ñˈoom ñˈeⁿndyuˈ. 	 Te pedig a mikor alamizsnát osztogatsz, ne tudja a te bal kezed, mit cselekszik a te jobb kezed;


Sa̱a̱ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ cwii cwii nnom jlaˈcajñoomˈndyena. Tsaⁿ najndyee tso: “Catsaˈ cwii nayaˈñeeⁿ na catsuˈ nnom patrom ˈnaⁿˈ na catseitˈmaⁿ tsˈoom ja, ee jnda̱ seijndaya cwii taⁿˈ tyuaa ndoˈ macaⁿnaˈ na cjo̱cando̱o̱ˈa juunaˈ.” 	 És mindnyájan egyenlõképen kezdék magokat mentegetni. Az elsõ monda néki: Szántóföldet vettem, és ki kell mennem, hogy azt meglássam; kérlek téged, ments ki engem!


Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na jndyu Crispo na cwiluiitquieñe cantyja ˈnaaⁿˈ watsˈomˈñeeⁿ. Jom ñequio chaˈtso nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ jlaˈyuˈna ñequio Ta Jesús. Ndoˈ jndye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ tsjoom Corinto, quia na jndyena ñˈoom na tyoñequiaa Pablo, jlaˈyuˈna ndoˈ teitsˈoomndyena. 	 Krispus pedig, a zsinagógának feje hûn az Úrban egész házanépével egybe; a Korinthusbeliek közül is sokan hallván, hisznek vala, és megkeresztelkednek vala.


Ee cweˈ jnaaⁿˈ nmeiⁿˈ, juu na jeeⁿ cwajndii matseiwˈii Tyˈo̱o̱tsˈom nntˈuiinaˈ nnˈaⁿ na cwilaquieˈ nˈomna. 	 Melyek miatt jõ az Isten haragja az engedetlenség fiaira;


Quia joˈ tjatseindyooˈñe Pedro na mˈaaⁿ Jesús. Tsoom nnom: —Ta, cwii xˈiaya na matseitjo̱o̱ñe no̱o̱ⁿ, ¿cwanti ndiiˈ na macaⁿnaˈ na catseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya jom? ¿Aa nncueˈntyjo̱ hasta ntquieeˈ ndiiˈ? 	 Ekkor hozzámenvén Péter, monda: Uram, hányszor lehet az én atyámfiának ellenem vétkezni, és néki megbocsátanom? még hétszer is?


Ee mˈaaⁿ jnaaⁿ na yuscu, na macanda̱ juu. Chaˈna canchooˈwe chuuˈ yuˈñeeⁿ ndoˈ mañeˈcueˈ. Yocheⁿ na njom Jesús nato na mawjaⁿ waaˈ tsaⁿˈñeeⁿ, sˈaanaˈ na jeeⁿ tyeeⁿ nacañomˈm na jeeⁿ jndye nnˈaⁿ. 	 Mert vala néki egy egyetlen leánya, mintegy tizenkét esztendõs, és az halálán volt. Mikor pedig õ méne, a sokaság szorongatá õt.


Joˈ chii jñoomna nnˈaⁿ ˈnaaⁿna ñequio ntˈom nnˈaⁿ ˈnaaⁿˈ Herodes na cˈootaˈjndoondyena Jesús. Tyˈe naⁿˈñeeⁿ, jluena: —ˈU Maestro, manquiuuyâ na ˈu tsˈaⁿ na xcweeˈ tsˈomˈ, ndoˈ tiquiquiuˈnnˈaⁿˈ ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ natooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ mati meiⁿ tjaa na cochˈeenaˈ ˈu ljoˈ cwilaˈtiuu nnˈaⁿ oo meiⁿljoˈcheⁿ na cwiluiindyena. 	 És elküldék hozzá tanítványaikat a Heródes pártiakkal, a kik ezt mondják vala: Mester, tudjuk, hogy igaz vagy és az Isten útját igazán tanítod, és nem törõdöl senkivel, mert embereknek személyére nem nézel.


Tyˈenquiana jnaaⁿˈaⁿ nnom gobiernom. Jluena: —Tsaⁿmˈaaⁿ matseijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈom nnˈaⁿ na xuiiˈ calatˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom, tachii chaˈxjeⁿ na matso ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Mondván: Ez a törvény ellen való istentiszteletre csábítja az embereket.


Quia joˈ taxˈe Jesús, tsoom: —¿ˈÑeeⁿ juu tyenquiuuˈ ja? Chaˈtsondye nnˈaⁿ jlue ticaliu. Ndoˈ tso Pedro ñequio ncˈiaaⁿˈaⁿ: —Ta, jndyendye nnˈaⁿ jnda̱ seicantoˈnaˈ nacañomˈ hasta manchjenaˈ ˈu cwilˈana, ndoˈ mawaxeˈ: “¿ˈÑeeⁿ juu tyenquiuuˈ ja?” 	 monda Jézus: Ki az, a ki engem illete? És mikor mindnyájan tagadták, monda Péter és a kik õ vele valának: Mester, a sokaság nyom és szorongat téged, és [azt] mondod: Ki az, a ki engem illete?


¿Aa ticatseitiuuˈ na nnda̱a̱ nlcaaⁿˈa nnom Tsotya̱ ndoˈ jom mañoomˈ njñoom meiⁿcheⁿ ntmaaⁿˈ ángeles na nnteiˈjndeiina ja? 	 Avagy azt gondolod-é, hogy nem kérhetném most az én Atyámat, hogy adjon ide mellém többet tizenkét sereg angyalnál?


Wjaacˈoomnaˈ na tioo nioomˈ Abel na seiquioo Caín hasta na macanda̱ na tioo nioomˈ Zacarías, tsˈaⁿ na jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈ tio tˈmaⁿ ñequio ta watsˈom. Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, maxjeⁿ nntioomndye nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ. 	 Az Ábel vérétõl fogva mind a Zakariás véréig, ki elveszett az oltár és a templom között: bizony, mondom néktek, számon kéretik e nemzetségtõl.


Ncˈe na luaaˈ, ˈndii Tyˈo̱o̱tsˈom na cweˈ ñˈoom cantu nñeˈquiuˈnnˈaⁿnaˈ joona ndoˈ nlaˈyuˈna ñˈoom na tiyuuˈ, 	 És azért bocsátja reájok Isten a tévelygés erejét, hogy higyjenek a hazugságnak;


Jnda̱ na seineiⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, mana jlueeⁿˈeⁿ joˈ joˈ ñˈeⁿndyô̱ jâ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê. Teiˈtyˈio̱o̱ˈâ tsjoˈ Cedrón. Squia̱a̱yâ cwii joo yuu waa cwIi ntjom, joˈ joˈ santyjo̱o̱yâ na tjaqueⁿˈeⁿ. 	 Mikor ezeket mondta vala Jézus, kiméne az õ tanítványaival együtt túl a Kedron patakán, a hol egy kert vala, a melybe bemenének õ és az õ tanítványai.


Sa̱a̱ matyˈiomnaˈ na calˈaaya xuee ndoˈ cˈo̱o̱ⁿya na neiiⁿya ee tiˈtyˈiuˈ luaaˈ chaˈcwijom jnda̱ tueeⁿˈeⁿ ndoˈ wandoˈnnaaⁿˈaⁿ, jnda̱ tsuuñê sa̱a̱ teijndaaˈñennaaⁿˈaⁿ.” 	 Vígadnod és örülnöd kellene hát, hogy ez a te testvéred meghalt, és feltámadott; és elveszett, és megtaláltatott.


na nncuˈxeeⁿ chaˈtso nnˈaⁿ ndoˈ na nntˈuiiweeⁿˈeⁿ chaˈtsondye joona cantyja natia na jnda̱ ñelˈana ndoˈ na nntsˈaaⁿ na nntˈuiityeⁿnaˈ nnˈaⁿ na jeeⁿ tia ñejlaˈxmaⁿ cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso nnom natia na jnda̱ ñelˈa, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ chaˈtso ñˈoom wiˈ na jnda̱ ñejlaˈneiⁿna nacjoomˈm.” 	 Hogy ítéletet tartson mindenek felett, és feddõzzék mindazok ellen, a kik közöttök istentelenek, istentelenségöknek minden cselekedetéért, a melyekkel istentelenkedtek, és minden kemény beszédért, a melyet az istentelen bûnösök szóltak õ ellene.


Judá ñequio yuscu na jndyu Tamar, ndana Fares ñequio Zara. Fares tsotye Esrom, Esrom tsotye Aram. 	 Júda nemzé Fárest és Zárát Támártól; Fáres nemzé Esromot; Esrom nemzé Arámot;


Judá jnda Jacob, Jacob jnda Isaac, Isaac jnda Abraham, Abraham jnda Taré, Taré jnda Nacor, 	 z] Jákóbé, [ez] Izsáké, [ez] Ábrahámé, [ez] Táréé, [ez] Nákhoré,


Tˈo̱ Jesús nnom, matsoom: —ˈU re, ja nchii cwiluiindyo̱ na cuˈxa̱ⁿya ñˈoom ˈnaⁿˈyoˈ oo na cato̱o̱ⁿˈa ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Õ pedig monda néki: Ember, ki tett engem köztetek biróvá vagy osztóvá?


Chaˈna teiljeii ñˈoom na tso Isaías: “¿ˈÑeeⁿ cwii jaa nmeiiⁿñe nnda̱a̱ nntseino̱ⁿˈ chiuu mˈaaⁿˈ tsˈom nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom? ¿Aa mˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu na jeeⁿcheⁿ jndo̱ˈ tsˈom cha na nnda̱a̱ nntseijndo̱ˈ tsˈoom? 	 Mert kicsoda ismerte meg az Úr értelmét? vagy kicsoda volt néki tanácsosa?


ˈO nnˈaⁿya na cwilayuˈyoˈ na jeeⁿ jnda ntyjiiya, mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwiluena na maˈmo̱ⁿ Espíritu Santo ñˈoom na cwiñequiana, sa̱a̱ tilayuˈyoˈ chaˈtso ñˈoomˈñeeⁿ. ˈO queⁿˈyayaˈyoˈ cwenta ñˈoommeiⁿˈ cha nliuˈyoˈ aa laxmaⁿ naⁿˈñeeⁿ Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ aa nchii cwiicheⁿ espíritu laxmaⁿna. Ee tsjoomnancue jndyendye nnˈaⁿ mˈaⁿ na cweˈ cwilueya na ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwiñequia sa̱a̱ cweˈ cantu. 	 Szeretteim, ne higyjetek minden léleknek, hanem próbáljátok meg a lelkeket, ha Istentõl vannak-é; mert sok hamis próféta jött ki a világba.


Ndoˈ mati nquii Moisés tyotseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee quia na jnda̱ tueˈntyjo̱ choomˈm tatinquiaañê na nlue nnˈaⁿ na jom tsoñeeⁿ yuscu jnda Faraónˈñeeⁿ. 	 Hit által tiltakozott Mózes, midõn felnövekedett, hogy a Faraó leánya fiának mondják,


Quia matseitjo̱o̱naˈ ˈnaⁿ nnˈaⁿ na maqueeⁿ cwentaaⁿˈaⁿ, quiaˈyoˈ cantyja na cwileiñˈomˈyoˈ na nnteijndeiinaˈ naⁿˈñeeⁿ. Cateiˈxˈeeˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na cweˈ cwiquieya na mˈaⁿˈyoˈ. 	 szentek szükségeire adakozók [legyetek;] a vendégszeretetet gyakoroljátok.


Xjeⁿ na mawjaaquieeˈ Jesús tsjoom Capernaum, cwii capeitaⁿ na matsa̱ˈntjom cwii siaⁿnto sondaro seicandyooˈñe nacañomˈm. Sˈaa tyˈoo nnoom. 	 Mikor pedig beméne Jézus Kapernaumba, egy százados méne hozzá, kérvén õt,


ee tyooñequiaya na nntˈmo̱o̱ⁿ yolcu quia na cwitjomndye nnˈaⁿ meiⁿ na nlqueⁿna xjeⁿ tsaⁿsˈa. Lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na cweˈ candyecheⁿna. 	 A tanítást pedig nem engedem meg az asszonynak, sem hogy a férfin uralkodjék, hanem legyen csendességben.


Joˈ chii xeⁿ nchii tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tsotya̱ matsˈaa, ticalayuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 Ha az én Atyám dolgait nem cselekszem, ne higyjetek nékem;


Tquiaaⁿ cantyja najndeii na tseixmaaⁿ na nlaˈxmaⁿna cha nnda̱a̱ nlaˈnˈmaaⁿna nnˈaⁿ ndoˈ nnda̱a̱ nntjeiiˈna jndyetia naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. 	 És hatalmuk legyen a betegeket gyógyítani és az ördögöket kiûzni:


Sa̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿndye yolcu xeⁿ cwilaˈcanda̱a̱ˈndye na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cˈom ndana ndoˈ mˈaⁿna na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿñê, ñequio na mˈaⁿna na jnda nquiuna ntˈomcheⁿ ndoˈ na ˈoomˈaⁿna na ljuˈ nˈomna. 	 Mindazáltal megtartatik a gyermekszüléskor, ha megmaradnak a hitben és szeretetben és a szent életben mértékletességgel.


Joˈ chii matsˈaa tyˈoo nda̱a̱ˈyoˈ na nlcwaˈyoˈ cha nncˈomjndeiiˈ nˈomˈyoˈ ee meiⁿcwiindyoˈ xocwjeˈyoˈ. Chaˈtsondyoˈ nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ. 	 Azért intelek benneteket, hogy egyetek, mert ez a ti javatokra szolgál. Mert közületek senkinek sem esik le egy hajszál a fejérõl.


Ndoˈ cwii tmaaⁿˈ tˈmaⁿ nnˈaⁿ tyˈentyjo̱ naxeⁿˈ Jesús, ndii ñˈeeⁿ yolcu na jeeⁿ cwityuee ndoˈ cwilaˈxuaa na matseiˈndaaˈnaˈ nˈom na cwintyˈiaa na luaaˈ matjoom. 	 Követé pedig õt a népnek és az asszonyoknak nagy sokasága, a kik gyászolák és siraták õt.


Ee liaa ñequio payom ˈnaaⁿ nnˈaⁿwii, jnda̱ na tyˈioom nnˈaⁿ joonaˈ Pablo, nˈmaaⁿ naⁿwiiˈñeeⁿ. Mati nnˈaⁿ na mˈaⁿ jndyetia naquiiˈ nˈom tjeiˈnaˈ jndyetiaˈñeeⁿ. 	 Annyira, hogy a betegekhez is elvivék az õ testérõl a keszkenõket, vagy kötényeket, és eltávozának azoktól a betegségek, és a gonosz lelkek kimenének belõlök.


Sa̱a̱ ntˈomndye joona jlue: —Nchaa lˈuu ñˈoommeiⁿˈ laˈxmaⁿnaˈ ñˈoom na nntseineiⁿ tsˈaⁿ na mˈaaⁿ nacje ˈnaaⁿˈ tsaⁿjndii. ¿Aa nntsˈaacheⁿnaˈ cwii tsˈaⁿ na mˈaaⁿ nacje ˈnaaⁿˈ tsaⁿjndii nnda̱a̱ nntsˈaa na nntyˈiaaˈ tsˈaⁿ na nchjaaⁿˈ? 	 Mások mondának: Ezek nem ördöngõsnek beszédei. Vajjon az ördög megnyithatja-é a vakok szemeit?


Nchii cweˈ matseiljeiya ñˈoommeiⁿˈ cha catseijnaaⁿˈna ˈo sa̱a̱ cha na nntseijndo̱ˈnaˈ nˈomˈyoˈ ncˈe na cwiluiindyoˈ ntseindaaya na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo. 	 Nem azért írom ezeket, hogy megszégyenítselek titeket, hanem mint szerelmes gyermekeimet intelek.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilˈa tsˈiaaⁿ tyuaaⁿˈaⁿ, quia na ntyˈiaana na nquii jnaaⁿ joˈ, tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: “Luaaˈ tsˈaⁿ na cwiljo ntjom lˈo̱. Cwa nlaˈcua̱a̱ˈa jom cha jaa nljo ntjom lua̱a̱ya.” 	 De mikor azt látták a munkások, tanakodának egymás közt, mondván: Ez az örökös; jertek, öljük meg õt, hogy a miénk legyen az örökség!


Pablo ñequio Silas ñˈeⁿ Timoteo tyomaˈnomna. Ndoˈ ticwii cwii tsjoom yuu na tyoquiena tyolaˈcandiina nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈoom na jlaˈjndaaˈndye apóstoles ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈntaaⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tsjoom Jerusalén. 	 És a mint általmentek a városokon, meghagyák nékik, hogy tartsák meg a rendeléseket, melyeket végeztek a Jeruzsálemben levõ apostolok és vének.


Ee nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na tyotseitˈmaaⁿˈñe welooya Abraham na ñetˈoom teiyo, na tyotseitˈmaaⁿˈñe welooya Isaac, ndoˈ welooya Jacob, ndoˈ tyolaˈtˈmaaⁿˈndye ntˈomcheⁿ welooya na jndyowiˈcantyjooˈ, jom seitˈmaaⁿˈñê Jnaaⁿ Jesús, na jlaˈquiooˈyoˈ luee naⁿmaⁿnˈiaaⁿ cha cueˈ. Ndoˈ meiiⁿ Pilato ñeˈcatseicandyaañe jom, sa̱a̱ tîtancueˈyoˈ. Saˈyoˈ nacjoomˈm meiiⁿ juu ñeˈcatseicandyaañe jom. 	 Az Ábrahámnak, Izsáknak és Jákóbnak Istene, a mi atyáinknak Istene megdicsõítette az õ Fiát, Jézust, kit ti elárulátok, és megtagadátok Pilátus elõtt, noha õ úgy ítélt, hogy elbocsátja.


Luaa nntsjo̱o̱ nndyeˈyoˈ, maluaaˈ na tˈmaⁿti neiiⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ cañoomˈluee cantyja ˈnaaⁿˈ cwii tsˈaⁿjnaⁿ na cwilcweˈ tsˈom, nchiiti ñequieenˈaaⁿ nchooˈ nqui nchooˈ ñjeeⁿ tsˈaⁿ na mamachˈee yuu na matyˈiomyanaˈ na ticaⁿnaˈ na nlcweˈ tsˈom. 	 ndom néktek, hogy ily módon [nagyobb] öröm lesz a mennyben egy megtérõ bûnösön, hogynem kilenczvenkilencz igaz [ember]en, a kinek nincs szüksége megtérésre.


Ñeˈñeeⁿ ñeˈqui xuee ljooˈñe Festo Jerusalén. Jnda̱ chii tjalcweeⁿˈeⁿ Cesarea. Teincoo cwiicheⁿ xuee tjawacatyeeⁿ yuu na maxjeⁿ quiwacatyeeⁿ na mˈaaⁿ gobiernom. Sa̱ˈntjoom na quioñˈomna Pablo. 	 Miután pedig tíz napnál tovább idõzött közöttük, lemenvén Czézáreába, másnap ítélõszékibe üle, és Pált elõhozatá.


ndoˈ xeⁿ tîcwandoˈxcoom cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo juu na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê. Ndicwaⁿ choˈ nqueⁿˈyoˈ jnaⁿˈyoˈ. 	 Ha pedig a Krisztus fel nem támadott, hiábavaló a ti hitetek; még bûneitekben vagytok.


Matso Jesús nnom: —Ja cwiluiindyo̱ na mañequia na cwitaˈndoˈxco nnˈaⁿ, ndoˈ ja mañequia na ticantycwii na mawandoˈ tsˈaⁿ. ˈÑeeⁿ juu na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱, meiiⁿ na cueˈ, maxjeⁿ nncwandoˈxco. 	 Monda néki Jézus: Én vagyok a feltámadás és az élet: a ki hisz én bennem, ha meghal is, él;


Ee tsˈaⁿ na nñequiaañeñˈeⁿ cantyja na lˈue tsˈom seiiˈ, majuu joˈ nntsˈaanaˈ chaˈcwijom cwiweˈ ntjom, nntseiˈndaaˈna jom ndoˈ nncueeⁿˈeⁿ. Sa̱a̱ xeⁿ machˈeeⁿ yuu na cjaweeˈ tsˈom Espíritu, nñequiaaⁿ na nnloˈñom tsaⁿˈñeeⁿ na ticantycwii na wandoˈ añmaaⁿˈ. 	 Mert a ki vet az õ testének, a testbõl arat veszedelmet; a ki pedig vet a léleknek, a lélekbõl arat örök életet.


ˈÑeeⁿ juu na matseicandyaˈ tsˈom cantyja na matseijndaaˈñe nquii na nncwandoˈ, jnaaⁿˈ joˈ nntsuuñe. Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na machˈee na jndooˈ cantyja na wjaamˈaaⁿ, nndaaˈ tsaⁿˈñeeⁿ na ticantycwii na nncwanoomˈm. 	 A ki szereti a maga életét, elveszti azt; és a ki gyûlöli a maga életét e világon, örök életre tartja meg azt.


Juu ñˈoomwaaˈ ljoˈyu tseixmaⁿnaˈ ñequio ñˈoom na tyolaˈljeii profetas. 	 És ezzel egyeznek a próféták mondásai, mint meg van írva:


Ee joona meiiⁿ jndye nnom nawiˈ na jaaˈnaˈ na cwiwinomna, mˈaⁿna na neiiⁿna, ndoˈ meiiⁿ na jeeⁿ ntyˈiaandyena sa̱a̱ ndooˈ ntyjii tsˈaⁿ na tyandyena na tincˈuaaˈ tquiana sˈom na nnteijndeiina nnˈaⁿ na matseitjo̱o̱naˈ. 	 gy a nyomorúság sok próbái közt [is] bõséges az õ örömük és igen nagy szegénységük jószívûségük gazdagságává növekedett.


Nquii Davidˈñeeⁿ, matsjaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ Jesús, tsaⁿ na macwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ Israel chaˈxjeⁿ ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ. 	 Ennek magvából támasztott Isten, ígérete szerint, Izráelnek szabadítót, Jézust;


Ee ˈo jndye nnom cwiwitquiooˈ na ˈo maˈnaⁿˈtiˈyoˈ nchiiti ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ: ˈO tˈmaⁿti waa na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. ˈO jndyendyoˈ ya cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ñˈoomˈm nda̱a̱ ntˈomcheⁿ. ˈO xcweti cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. ˈO queeⁿti nˈomˈyoˈ na cwindyeˈntjomˈyoˈ nnoom. ˈO jnda nquiuˈyoˈ ñˈeⁿndyô̱. Ncˈe na nmeiⁿˈ laˈxmaⁿˈyoˈ, joˈ chii matsonaˈ na mati nncwinomˈyoˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilayuˈ na tˈmaaⁿˈti nñequiaˈyoˈ na nnteijndeiinaˈ ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈyuˈ. 	 Azért, miképen mindenben bõvölködtök, hitben, beszédben, ismeretben és minden buzgóságban és hozzánk való szeretetben, úgy e jótéteményben is bõvölködjetek.


Ee nqueⁿ na chaˈtso najndeii matseixmaaⁿ, tˈmaⁿ naya jnda̱ sˈaaⁿ ñˈeⁿndyo̱. Jom ljuˈ cwiluiiñê, ndoˈ maxjeⁿ joˈ joˈ xueⁿˈeⁿ. 	 Mert nagy dolgokat cselekedék velem a Hatalmas; és szent az õ neve!


Quia nlaˈnaⁿˈyoˈ juunaˈ quia joˈ nlaˈno̱ⁿˈyoˈ na matseiˈno̱ⁿˈa ñˈoom na wantyˈiuuˈ ñetuaa cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo. 	 Melynek olvasásából megérthetitek, hogy micsoda az én értelmem a Krisztus titka felõl;


Jnda̱ chii tˈmaaⁿ joona na mawjaⁿ. Tsoom nda̱a̱na: —Jndeiˈnaˈ na jo̱ Jerusalén na manndyooˈ na nncueeˈ xuee sa̱a̱ xeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom lˈue tsˈoom nndyo̱nndaˈa na mˈaⁿˈyoˈ. Jnda̱ joˈ jlueeⁿˈeⁿ Éfeso ñˈeⁿ wˈaandaa. 	 Hanem búcsút võn tõlük, mondván: Mindenesetre Jeruzsálemben kell nékem a következõ ünnepet töltenem; de ismét megjövök hozzátok, ha Isten akarja. És elhajózék Efézusból.


Quiiˈntaaⁿ yolcuˈñeeⁿ ñˈeⁿ María Magdalena ñequio María tsondyee Jacobo ñˈeⁿ José, ndoˈ ñequio tsondyee ntseinda Zebedeo. 	 Ezek közt volt Mária Magdaléna, és Mária a Jakab és Józsé anyja, és a Zebedeus fiainak anyja.


Sa̱a̱ ñecwii waa na macaⁿnaˈ, ndoˈ nomtyˈiuˈ María jnda̱ tjeiiˈñê cwii na yati cwentaaⁿˈaⁿ, na mañeeⁿ ñˈoom naya. Ndoˈ tjaa ˈñeeⁿ nncwjiˈ na matseixmaaⁿ juunaˈ. 	 De egy a szükséges dolog: és Mária a jobb részt választotta, mely el nem vétetik õ tõle.


Joˈ ljooˈñê wenˈaaⁿ xuee. Tyoqueⁿñe tsaⁿjndii na nlqueⁿ xjeⁿ jom. Mati tyomˈaaⁿ Jesús quiiˈntaaⁿ quiooˈ wjee. Ndoˈ tquieˈcañom ángeles na tyondyeˈntjomna nnoom. 	 És ott volt a pusztában negyven napig kísértetve a Sátántól, és a vad állatokkal vala együtt; és az angyalok szolgálnak vala néki.


Ndoˈ ncˈe na titjoomˈ mˈaⁿˈyoˈ, joˈ chii juu na cwicwaˈyoˈ, tiyuuˈ na tseixmaⁿnaˈ nquii Cena na seijndaaˈñe Ta Jesús. 	 Mikor tehát egybegyûltök egyazon helyre, nincs úrvacsorájával való élés:


Ndoˈ nntseixmaⁿya Tsotyeˈyoˈ. Ndoˈ mati ˈo nlaˈxmaⁿˈyoˈ ntseindaaya na naⁿnom ndoˈ naⁿlcu. Nmeiiⁿˈ ñˈoom na tso nqueⁿ na matseixmaaⁿ na catsa̱ˈntjoom jaa na tjacantyja na cwiluiiñê najneiⁿ. 	 És leszek néktek Atyátok, és ti lesztek fiaimmá, és leányaimmá, azt mondja a mindenható Úr.


Joˈ chii Tyˈo̱o̱tsˈom nchii macwjeeⁿˈeⁿ tsˈaⁿ na nntseixmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ cweˈ ee na lˈue tsˈom nquii, oo cweˈ ncˈe na jeeⁿ matseijndeii tsˈaⁿ na nncjaaweeˈ tsˈoom ñˈeⁿñe. Jom macwjeeⁿˈeⁿ tsˈaⁿ na nluiiñe cwentaaⁿˈaⁿ ee na wiˈ tsˈoom juu. 	 Annakokáért tehát nem azé, a ki akarja, sem nem azé, a ki fut, hanem a könyörülõ Istené.


Jndye nnˈaⁿ nntjeiiˈndyena cantyja na cwilaˈyuˈya nˈomna. Nncˈomna na jndoondye ntyjeena hasta na nlˈueeˈndyena ñˈoom na nntˈuiinaˈ ncˈiaana. 	 És akkor sokan megbotránkoznak, és elárulják egymást, és gyûlölik egymást.


Nnˈaⁿ na tyolˈa cwenta Jesús, tyolaˈjnaaⁿˈna ndoˈ tyotjaaˈna jom. 	 És azok a férfiak, a kik fogva tarták Jézust, csúfolják vala, vervén õt.


Ñˈoom na mayuuˈ na tyˈioom nnˈaⁿ jom tsˈoomˈnaaⁿ chaˈcwijom tsˈaⁿ na tijndeii matseixmaⁿ, sa̱a̱ wanoomˈm ncˈe najndeii na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ mati jâ na cwilajomndyô̱ cantyja na tijndeii ñeseixmaaⁿ, cha ncˈe joˈ, mati nntando̱o̱ˈâ ñˈeⁿñê ncˈe najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cha nnteijndeiinaˈ ˈo. 	 Mert noha megfeszíttetett erõtelenségbõl, mindazáltal él Istennek hatalmából. És noha mi erõtelenek vagyunk benne, de vele együtt élünk majd Isten erejébõl ti nálatok.


Jnda̱ joˈ tcaⁿnnaaⁿˈaⁿ na cuaˈ, quia joˈ sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na jnaⁿnndaˈnaˈ na tyowaˈ ndoˈ tueˈ ntjom. 	 És ismét imádkozott, és az ég esõt adott, és a föld megtermé az õ gyümölcsét.


Jnda̱ joˈ ntyˈiaya cwii ángel na jeeⁿ jndeii, seiweeⁿ cwii tsjo̱ˈ tˈmaⁿ chaˈcwijom tsjo̱ˈsuu na cwitua. Tjoomˈm juunaˈ tsˈom ndaaluee. Tsoom: —Maluaaˈ matseijomnaˈ na cwityuiiˈ tsjoom tˈmaⁿ Babilonia. Tajom nleitquiooˈnndaˈnaˈ. 	 És egy erõs angyal egy nagy malomkõhöz hasonló követ felvõn és a tengerbe veté, ezt mondván: Ilyen módon nagy sebességgel vettetik el Babilon, ama nagy város, és többé meg nem találtatik.


Ndoˈ mati jnda̱ na tcwaˈna, toˈñoom waso, tsoom: “Juu wasowaañe tseixmaⁿnaˈ ñˈoomxco na maqua̱ⁿya ñequio nioomˈa. Cwii cwii ndiiˈ na cwiweˈyoˈ juunaˈ, cjaañjoomˈtyeⁿ nˈomˈyoˈ ja.” 	 Hasonlatosképen a pohárt is vette, minekutána vacsorált volna, ezt mondván: E pohár amaz új testamentom az én vérem által; ezt cselekedjétek, valamennyiszer isszátok az én emlékezetemre.


Maluaaˈ matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿna. Jeˈ cwilaˈquieˈ nˈomna cha nda̱nquia nncˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom na wiˈ tsˈoom joona, chaˈxjeⁿ jeˈ mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom ˈo. 	 Azonképen õk is most engedetlenkedtek, hogy a ti irgalmasságba jutásotok folytán õk is irgalmasságot nyerjenek;


Sa̱a̱ ˈu jeˈ, ñˈoom na mañequiaaˈ, ñequiiˈcheⁿ catseijomnaˈ ñequio ñˈoom na jeeⁿ xcwe na cwitˈmo̱o̱ⁿyâ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Te pedig azokat szóljad, a mik az egészséges tudományhoz illenek.


Nlaˈtyuiiˈñˈeⁿna ˈo ndoˈ nlaˈcwjeena ndaˈyoˈ. Ndoˈ nlaˈtyuiiˈna niaⁿljo̱ˈ tsjomˈyoˈ. Meiⁿcwii tsjo̱ˈ taxocaˈndyena nacjooˈ xˈiaaˈnaˈ, cweˈ ncˈe na ticalañˈoomˈndyoˈ ja na jñom Tyˈo̱o̱tsˈom cha nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ. 	 És a földre tipornak téged, és a te fiaidat te benned; és nem hagynak te benned követ kövön; mivelhogy nem ismerted meg a te meglátogatásodnak idejét.


Ñeˈcwi saayâ, jleino̱o̱ⁿyâ, sa̱a̱ jndeiiti jleino̱o̱ⁿ, nchiiti Pedro. Joˈ chii ja tua̱jndya̱a̱ya yuu waa tseiˈtsuaa. 	 Együtt futnak vala pedig mindketten: de ama másik tanítvány hamar megelõzé Pétert, és elõbb juta a sírhoz;


Ndoˈ na luaaˈ sˈaaⁿ seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: “Tyotseiyuˈya tsˈom Abraham ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ na tqueⁿnaˈ jom na tjaa jnaⁿ cwicotseixmaaⁿ, ndoˈ seicajndyunaˈ jom tsˈaⁿ na jeeⁿ ya ñˈoom juu ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 És beteljesedett az Írás, a mely ezt mondja: Hitt pedig Ábrahám az Istennek, és tulajdoníttatott néki igazságul, és Isten barátjának neveztetett.


Yocheⁿ na tyotseiˈndaaˈnaˈ tsˈoom, tyoqueⁿñetyeeⁿ na tyotseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio chaˈwaa najneiⁿ. Ndoˈ ndaatmeiiⁿˈeⁿ tyotseijomnaˈ chaˈna tˈmaⁿ ndaateiⁿ niomˈ, ñecwii ndiiˈ cwiˈiuunaˈ xjeⁿ nomtyuaacheⁿ. 	 És haláltusában lévén, buzgóságosabban imádkozék; és az õ verítéke olyan vala, mint a nagy vércseppek, melyek a földre hullanak.


Cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñê tsotye Jesucristo na matseixmaaⁿ na matsa̱ˈntjoom jaa. Ncˈe na matseitjoomˈnaˈ jaa ñequio Cristo, joˈ xjeⁿ cañoomˈlueecheⁿ ncˈe Espíritu Santo matioˈnaaⁿñê jaa ñequio cwii cwii nnom na matseixmaaⁿ na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 Áldott legyen az Isten, és a mi Urunknak, Jézus Krisztusnak Atyja, a ki megáldott minket minden lelki áldással a mennyekben a Krisztusban,


Naquiiˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsonaˈ: “Matseiyuˈa ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ chii macwjiˈyuuˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ.” Mati jâ cwilayuˈya nˈo̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿñê ndoˈ cwilana̱a̱ⁿyâ cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ. 	 Mivelhogy pedig a hitnek mi bennünk is ugyanaz a lelke van meg, a mint írva van: Hittem és azért szóltam; hiszünk mi is, és azért szólunk;


Ndoˈ ˈo mˈaⁿˈyoˈ cwentaaˈ Cristo ndoˈ jom cwiluiiñê cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ti pedig Krisztusé, Krisztus pedig Istené.


Quia joˈ saanndaaˈâ cwiicheⁿ xndyaaˈ ndaaluee. Ndoˈ quia na squia̱a̱yâ joˈ joˈ ñˈeⁿ Jesús jliuuyâ na tjaaˈnaⁿ nantquie cañˈeⁿ, jnda̱ tsuuˈ nˈo̱o̱ⁿyâ juunaˈ. 	 És az õ tanítványai a tulsó partra menvén, elfelejtettek kenyeret vinni magukkal.


Jlaˈtiuuna na njñoomna Pablo ndyuaa Italia. Joˈ chii tioona cwenta jom ñequio ntˈomcheⁿ pra̱so lˈo̱ capeitaⁿ na jndyu Julio, tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom cwii tmaaⁿˈ sondaro na jndyunaˈ Augusto. Ndoˈ ja Lucas, tjo̱ñˈa̱ⁿ ñˈeⁿ Pablo. 	 Midõn pedig elvégeztetett, hogy mi Itáliába hajózzunk, átadák mind Pált, mind némely egyéb foglyokat egy Július nevû századosnak a császári seregbõl.


Ee ncˈe na jnda̱ seinˈmaaⁿ jndyendye nnˈaⁿ, joˈ chii chaˈtso ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na ndicwaⁿ chona ntycu, tyolaˈcantoˈndyena nacañomˈm na ñeˈnquioˈna jom cha nnˈmaaⁿna. 	 Mert sokakat meggyógyított, úgy hogy a kiknek valami bajuk volt, reá rohanának, hogy illethessék õt.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, matsoom: —Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ. Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseitjo̱o̱ñe nnom Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ xjeⁿ ˈnaaⁿˈ jnaⁿ. 	 Felele nékik Jézus: Bizony, bizony mondom néktek, hogy mindaz, a ki bûnt cselekszik, szolgája a bûnnek.


Tquie nnˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na jeeⁿ neiⁿncooˈ ñˈoom cwilaˈneiⁿna nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ chiuu cwilaˈxmaⁿ nquieena. Jâ xocalˈaayâ na ljoˈ. Laxmaⁿna nnˈaⁿ na cweˈ cwilˈato quia na cwitjeiiˈ cheⁿnquieena cwenta cantyja ˈnaaⁿna ñequio chiuu cwiˈoomˈaⁿ ntˈomcheⁿ ncˈiaana. 	 Mert nem merjük magunkat azokhoz számítani, vagy hasonlítani, a kik magukat ajánlják; de azok magukat magukhoz mérvén és magukhoz hasonlítván magukat, nem okosan cselekesznek.


Cha na nnda̱a̱ nleilˈueeˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom jaa cwii tsˈiaaⁿ na jnda, macaⁿnaˈ na calaˈxmaaⁿya na ljuˈ nˈo̱o̱ⁿya, na cwitjeiˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ natia, quia joˈ nnda̱a̱ nleilˈueeˈñê jaa cwii tsˈiaaⁿ na ya juunaˈ. 	 Ha tehát valaki magát ezektõl tisztán tartja, tisztességre való edény lesz, megszentelt, és hasznos a gazdának, minden jó cselekedetre alkalmas.


Ndoˈ tjantyjo̱ cwiicheⁿ ángel na jnda̱ ndyee. Jndeii matseineiⁿ, matso: —Ntyˈiaaˈndye joo nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye quiooˈjndii tquiee ñequio juu na jluiˈtsjaaⁿˈñeyoˈ. Ndoˈ ntyˈiaaˈndye joo nnˈaⁿ na tquiandye na tjacañoom ljeii cwentaaˈ quiooˈjndiiˈñeeⁿ cantaa oo luee. 	 harmadik angyal [is] követé azokat, mondván nagy szóval: Ha valaki imádja a fenevadat és annak képét, és bélyegét felveszi vagy homlokára vagy kezére,


Jnda̱ joˈ tjeiiⁿˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ tyˈioom tsˈiaaⁿˈñeeⁿ David. Tyotsoom cantyja ˈnaaⁿˈ juu: “Juu David jnda Isaí, ntsˈaaⁿ chaˈxjeⁿ cjaaweeˈ tsˈo̱o̱ⁿ. Chaˈtso na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ nntseicana̱a̱ⁿ.” 	 És mikor õt elveté, támasztá nékik Dávidot királyul; kirõl bizonyságot is tõn és monda: Találtam szívem szerint való férfiút, Dávidot, a Jesse fiát, ki minden akaratomat véghez viszi.


Tsoticheⁿ Jesús no̱o̱ⁿ: —Catseiljeiˈtiˈ ñˈoommeiiⁿ, catseicwanomˈ joonaˈ namˈaaⁿ ángel na machˈee cwenta tmaaⁿˈ nnˈaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaⁿ tsjoom Laodicea. Catsuˈ: “Luaa matsjo̱o̱ nnco̱ na cwiluiindyo̱ ñˈoom na mayuuˈ ndoˈ ñequiiˈcheⁿ macwjiˈyuuˈndyo̱ ñˈoom na canda̱a̱ˈ. Ñˈeⁿndyo̱ ja sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso na tuii. 	 A Laodiczeabeli gyülekezet angyalának is írd meg: Ezt mondja az Ámen, a hû és igaz bizonyság, az Isten teremtésének kezdete:


ˈÑeeⁿ juu na niom lueˈ nˈom luaˈqui na nndii, candii. 	 Ha valakinek van füle a hallásra, hallja.


Quia joˈ tjatseijnda José cwii sábana ya, jnda̱ joˈ tjacatyjeeñê seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ Jesús, seityjooñê liaaˈñeeⁿ juu, ndoˈ tjacatyˈioom juu naquiiˈ tsueˈtsjo̱ˈ na tuiiya. Jnda̱ chii seicuuˈñê ˈndyoo tsueˈtsjo̱ˈ ñequio cwii tsjo̱ˈ tˈmaⁿ. 	 Õ pedig gyolcsot vásárolván, és levévén õt, begöngyölé a gyolcsba, és elhelyezé egy sírboltba, a mely kõsziklából vala kivágva; és követ hengeríte a sírbolt szájára.


Ncˈe na ljoˈ, ñˈoom na teijndaaˈ najndyee mati tqueⁿtyeⁿnaˈ cweˈ ñˈeⁿ nioom quiooˈ. 	 Innét van, hogy az elsõ sem szenteltetett meg vér nélkül.


Malaaˈtiˈ nntsˈaanaˈ xuee quia na cwintycwii tsjoomnancue. Nñequiocue ángeles na nntjeiiˈndyena nnˈaⁿ na wiˈndye quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ. 	 Így lesz a világ végén is: Eljõnek majd az angyalok, és kiválasztják a gonoszokat az igazak közül.


Tjawijndeii tyochjoo Juan. Tjawijndo̱ˈ tsˈoom cantyja najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ quia na tueˈntyjo̱ na tsaⁿsˈa jom, tyomˈaaⁿ jo ndoˈ yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom hasta xjeⁿ na seicaˈmo̱ⁿñê nda̱a̱ nnˈaⁿ Israel. 	 A kis gyermek pedig nevekedik és erõsödik vala lélekben; és a pusztában vala mind ama napig, a melyen megmutatta magát az Izráelnek.


Sa̱a̱ xeⁿ mosotquieeˈñeeⁿ nntseitioom: “Tjo̱o̱cheⁿ na nncwjeeˈ patrom ˈnaⁿya.” Ndoˈ joˈ na nnto̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na nncwjaaⁿˈaⁿ chaˈtso ntyjemosoñê, naⁿnom ndoˈ naⁿlcu. Nlcwaˈjndooˈñê, nncˈom ndoˈ nñeⁿ. 	 Ha pedig az a szolga így szólna az õ szívében: Halogatja még az én uram a hazajövetelt; és kezdené verni a szolgákat és szolgálóleányokat, és enni és inni és részegeskedni:


Ndoˈ mati cantyja ˈnaaⁿˈ ndaa, juu tsjoomnancue na tyowaa, tyuiiˈ juunaˈ ñˈeⁿ ndaaluaˈntyˈa. 	 A melyek által az akkori világ vízzel elboríttatván elveszett:


¿Aa ticaliuˈyoˈ na cwiluiiñe seiiˈyoˈ watsˈom cwentaaˈ Espíritu Santo na mˈaaⁿ quiiˈ nˈomˈyoˈ na jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cˈoom ñˈeⁿndyoˈ? Joˈ chii ticalaxmaⁿˈyoˈ na nñequiandyoˈ na nlˈa seiiˈyoˈ yuu na queeⁿ nˈomnaˈ. 	 Avagy nem tudjátok-é, hogy a ti testetek a bennetek lakozó Szent Léleknek temploma, a melyet Istentõl nyertetek; és nem a magatokéi vagytok?


Ee tyeⁿ waa na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, ee manquiuyaayâ quia maleichuuwiˈnaˈ ˈo chaˈxjeⁿ na cwitjo̱o̱ⁿyâ, mati mañequiaaⁿ na cwiñˈomˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ na mañequiaaⁿ na cwiñˈo̱ⁿtˈmaaⁿˈndyô̱ nˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Tudván, hogy a miképen társaink vagytok a szenvedésben, azonképen a vígasztalásban is.


Tˈo̱ ángel nnoom, tso: —Ja jndyuya Gabriel na mandiˈntjo̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Jom jñoom ja na catseicandiiya ˈu ñˈoom nayameiiⁿ. 	 És felelvén az angyal, monda néki: Én Gábriel vagyok, ki az Isten elõtt állok; és küldettem, hogy szóljak veled, és ez örvendetes dolgokat jelentsem néked.


Ja na jnaaⁿya cañoomˈluee cwiluiindyo̱ tyooˈ na mañequiaya na cwitaˈndoˈ nnˈaⁿ. Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nlcwaˈ tyooˈwaa mamatseixmaⁿ na ticantycwii na wandoˈ. Ndoˈ juu tyooˈ na mañequiaya cha na nntaˈndoˈna jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, seiiˈa cwiluiiñe Joˈ. 	 Én vagyok amaz élõ kenyér, a mely a mennybõl szállott alá; ha valaki eszik e kenyérbõl, él örökké. És az a kenyér pedig, a melyet én adok, az én testem, a melyet én adok a világ életéért.


Cweˈ na luaaˈ waa, joˈ na jlue nnˈaⁿ na nda jom: “Jnda̱ tueˈntyjo̱ ñoomˈm. Cataˈxˈeeˈyoˈ ˈñom.” 	 Ezért mondák annak szülei, hogy: Elég idõs, õt kérdezzétek.


Tˈo̱o̱ naⁿˈñeeⁿ nnoom, jluena: —Abraham cwiluiiñê tsotya̱a̱ya. Matso Jesús nda̱a̱na: —Xeⁿ ˈo na mayuuˈcheⁿ cwiluiindyoˈ ntseinda Abraham na jndyowicantyjooˈ, quia joˈ nlˈaˈyoˈ chaˈxjeⁿ sˈaaⁿ. 	 Felelének és mondának néki: A mi atyánk Ábrahám. Monda nékik Jézus: Ha Ábrahám gyermekei volnátok, az Ábrahám dolgait cselekednétek.


Tquia nncwintyjeeˈna na nquiaana nawiˈ tˈmaⁿ na cwitjoom nnˈaⁿ. Nluena: —Wiˈ, wiˈ matjom tsjoom tˈmaⁿ, juu tsjoom Babilonia na tˈmaⁿ cwiluiiñenaˈ. Ee ñejomto tyjeeˈcañoom na macowiˈnaˈ juunaˈ. 	 Nagy távol állva az õ kínjától való félelem miatt, mondván: Jaj! jaj! te nagy város, Babilon, te hatalmas város, hogy egy órában jött el ítéleted!


Tso Jesús nnoom: —¿Ljoˈ lˈue tsˈomˈ? Tˈo̱ yuscuˈñeeⁿ nnom, tsoom: —Quia na nncueˈntyjo̱ na nntsa̱ˈntjomˈ, quiaaˈ ñˈomˈ na we ntseindaaya nmeiiⁿ nluiitˈmaⁿndyena ñˈeⁿndyuˈ. Cwii joona nncˈoom tsˈo̱ˈ ntyjaya ndoˈ cwiicheⁿ nncˈoom tsˈo̱ˈ ntyjatymaaⁿˈ. 	 Õ pedig monda néki: Mit akarsz? Monda néki: Mondd, hogy ez az én két fiam üljön a te országodban egyik jobb kezed felõl, a másik bal kezed felõl.


Mati tjeiiˈndyena nnˈaⁿ na nntioona tsˈiaaⁿ na nluiitquiendye cwentaaˈ cwii cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. Tyolaˈneiⁿna nnoom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tyolaˈcwejndoˈndyena. Ndoˈ tioona naⁿˈñeeⁿ lˈo̱o̱ⁿ ee na ñˈeⁿ jom jnda̱ jlayuˈna. 	 Miután pedig választottak nékik gyülekezetenként véneket, imádkozván bõjtölésekkel egybe, ajánlák õket az Úrnak, kiben hittek vala.


Jnda̱ na toˈñoomna sˈomˈñeeⁿ to̱ˈna na tyolaˈncjooˈndyena nacjooˈ patrom ˈnaaⁿna. 	 A mint pedig fölvevék, zúgolódnak vala a házigazda ellen,


Catsˈaandyuˈ cwenta cantyja ˈnaⁿˈ ndoˈ cantyja ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿˈ. Ticwinchqueⁿˈ na macheˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee xeⁿ luaaˈ nlqueⁿndyuˈ nchii macanda̱ nncuˈ nluiˈnˈmaaⁿndyuˈ mati nnˈaⁿ na cwindye ñˈoom na mañequiaaˈ. 	 Gondot viselj magadról és a tudományról; maradj meg azokban; mert ezt cselekedvén, mind magadat megtartod, mind a te hallgatóidat.


Cwiicheⁿ xuee quia na jnda̱ tquiocuena sjo̱ˈñeeⁿ, tjacatjomñe cwii tmaaⁿˈ tˈmaⁿ nnˈaⁿ joona. 	 És lõn másnap, mikor õk a hegyrõl leszállottak, sok nép méne elébe.


Nquii Espíritu Santo tˈmo̱o̱ⁿ ñˈoommeiiⁿ nda̱a̱ya, ee jom malˈuetcuuñê chaˈtso, hasta ñˈoom na tˈmaⁿti na matseiˈno̱ⁿˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Nekünk azonban az Isten kijelentette az õ Lelke által: mert a Lélek mindeneket vizsgál, még az Istennek mélységeit is.


Yocheⁿ na tyomˈaaⁿ Jesús Jerusalén na tyowaa xuee Pascua quia jaa nnˈaⁿ judíos cwilaˈwja̱a̱ya canmaⁿ, nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ tyontyˈiaana jndye nnom tsˈiaaⁿ na tyochˈeeⁿ na tixocanda̱a̱ nluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa. Joˈ chii jndyendyena tyolaˈyuˈna na cwiluiiñê Cristo. 	 A mint pedig Jeruzsálemben vala husvétkor az ünnepen, sokan hivének az õ nevében, látván az õ jeleit, a melyeket cselekszik vala.


Lˈue tsˈom Pablo na nncjaañˈeⁿ Timoteo ñˈeⁿñê. Joˈ chii seijndaaˈñê na tuii ñˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈxjeⁿ costumbre na cwilˈa nnˈaⁿ judíos ñequio yoˈndaa na naⁿnom. Sˈaaⁿ na ljoˈ cha nnˈaⁿ judíos na mˈaⁿ ndyuaa na cwiˈoona tilˈana na tilaˈñoomˈndyena ñˈoom na cwiñequiana ee nquiu naⁿˈñeeⁿ na Timoteo nchii tsˈaⁿ judío tsotyeeⁿ. 	 Ezt Pál magával akará vinni; és vévén, körülmetélé õt a zsidókért, kik azokon a helyeken valának: mert ismerték mindnyájan az õ atyját, hogy görög volt.


Ndoˈ jaawindyooˈ na nncueeˈ ncuee na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ judíos quia na quilˈana xeⁿnquieˈ ncwaⁿˈ na cwijaañjoomˈ nˈomna chiuu ñetˈom weloo weloona ndyuˈñeeⁿcheⁿ. 	 Közel vala pedig a zsidók ünnepe, a sátoros ünnep.


Majuu xjeⁿˈñeeⁿ tyjeeˈ ndyee tsˈaⁿ wˈaa yuu na tyomˈaaⁿyaya. Jnaⁿ naⁿˈñeeⁿ tsjoom Cesarea na jñom tsˈaⁿ joona na quiocalˈueena ja. 	 És ímé, azonnal három férfiú érkezék a házhoz, melyben valék, kik Czézáreából küldettek én hozzám.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱ naⁿntjoomˈm, tsoom: “Tilˈaˈyoˈ na ljoˈ ee xeⁿ nntjeiiˈndyoˈ joonaˈ, nntsˈaacheⁿnaˈ na mati nncˈoomnaˈ ntjom na ya. 	 Õ pedig monda: Nem. Mert a mikor összeszeditek a konkolyt, azzal együtt netalán a búzát is kiszaggatjátok.


Nquiaana na nnquiˈljoo wˈaandaa ljo̱ˈ. Joˈ chii tueeˈna ñequiee xjo quiiˈ ndaaluee na ñjoomnaˈ jo tsˈaaⁿ wˈaandaa na nlˈanaˈ na nncjaawintyjeeˈcheⁿnaˈ. Jnda̱ joˈ ñequio na chjooˈ nˈomna cwii tyomeindoˈtina na nleixuee. 	 És mivel féltek, hogy szirtes helyekre vetõdhetnek, a hajónak hátulsó részébõl négy vasmacskát vetvén ki, kívánják vala, hogy nappal legyen.


Sa̱a̱ tîcjo̱meintyja̱a̱ˈa na tyotseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ na tyotsjo̱o̱ chaˈtso ñˈoom na mateijndeiinaˈ ˈo. Tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ quia na tyotjomndyoˈ ndoˈ mati naquiiˈ lˈaˈyoˈ. 	 Hogy semmitõl sem vonogattam magamat, a mi hasznos, hogy hirdessem néktek, és tanítsalak titeket nyilvánosan és házanként,


’Ja jnda̱ seitˈmaaⁿˈndyo̱ ˈu quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue. Ndoˈ majnda̱ mamañequiaandyo̱ na cˈio̱ cwentaa nnˈaⁿ, mañejuu tsˈiaaⁿˈñeeⁿ na tquiaaˈ no̱o̱ⁿ na catsˈaa. 	 Én dicsõítettelek téged e földön: elvégeztem a munkát, a melyet reám bíztál, hogy végezzem azt.


Ñequiiˈcheⁿ cˈomˈyoˈ na neiⁿnco nˈomˈyoˈ. 	 Mindenkor örüljetek.


Cwee yuscuˈñeeⁿ liaa colo catsiooˈ ñˈeⁿ colo wee, ndoˈ tycwiˈñê ñequio sˈomcajaⁿ, ñequio jndye nnom ljo̱ˈ ñˈeⁿ ta̱ˈ na jeeⁿ jnda. Ndiiˈ waso na tuii ñˈeⁿ sˈomcajaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ. Wasoˈñeeⁿ tooˈcheⁿ ñjom na cwajndii na matseijomnaˈ natia na machˈeeⁿ na matseintjeiiⁿ nnˈaⁿ. 	 Öltözött vala pedig az asszony bíborba és skárlátba, és megékesíttetett vala aranynyal és drágakõvel és gyöngyökkel, kezében egy aranypohár vala, tele útálatosságokkal és az õ paráznaságának tisztátalanságával,


ee jaa laxmaaⁿya nnˈaⁿ na mayuuˈcheⁿ tuii ˈnaaⁿ, jaa na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe Espíritu Santo, na mˈaaⁿya na neiiⁿya na laxmaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús meiⁿ ticantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya ˈnaaⁿ na tuii seiiˈ tsˈaⁿ. 	 Mert mi vagyunk a körülmetélkedés, a kik lélekben szolgálunk az Istennek, és a Krisztus Jézusban dicsekedünk, és nem a testben bizakodunk:


Sa̱a̱ macanda̱ matsjo̱o̱ na caljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na mayuuˈ na cwileiˈñˈomˈyoˈ, hasta xjeⁿ na nncua̱ya. 	 Hanem a mi nálatok van, azt tartsátok meg addig, míg eljövök.


Quia joˈ juu na mawantyjo̱ⁿ, na mˈaaⁿya na neiⁿya na mañequia ñˈoom na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na meiⁿcwii na chojnaⁿˈyoˈ no̱o̱ⁿ, na nchii nncwantjo̱ⁿya ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ ja na mañequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 csoda tehát az én jutalmam? Hogy prédikálásommal ingyenvalóvá tegyem a Krisztus evangyéliomát, hogy ne használjam ki [ama] szabadságomat az evangyéliom hirdetésénél.


Ndoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na jndyendye quia tyondyena ñˈoommeiⁿˈ, tyoluena: —Mayuuˈcheⁿ tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ cwiluiiñê nquii tsˈaⁿ na waa ñˈoom na nncwjeˈcañoom tsjoomnancue na nñequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ya. 	 Sokan azért a sokaság közül, a mint hallák e beszédet, ezt mondják vala: Bizonynyal ez ama Próféta.


Talaneiⁿˈyoˈ cantu nda̱a̱ ncˈiaaˈyoˈ ee jnda̱ tyuiiˈ juu na tyolaxmaⁿˈyoˈ na cjeeˈ xuee na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Jesucristo ñequio cwii cwii nnom na ñelˈajndyeeˈyoˈ. 	 Ne hazudjatok egymás ellen, mivelhogy levetkeztétek amaz ó embert, az õ cselekedeteivel együtt.


Sˈaa Jesús ndooˈ ticañeeⁿ ñˈoom na jlue naⁿˈñeeⁿ. Tsoom nnom tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe cantyja ˈnaaⁿˈ watsˈom: —Tintyˈueˈ. Macanda̱ na catseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱ ja. 	 Jézus pedig, a mint hallá a beszédet, a mit mondanak vala, azonnal monda a zsinagóga fejének: Ne félj, csak higyj.


Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ na tˈoomˈndye tyomaˈnomna. Meiⁿyuucheⁿ na tquiena tyolaˈneiⁿna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Amazok annakokáért eloszolván, széjjeljártak, hirdetve az ígét.


’Ñecwii tsˈaⁿ cwii mˈaaⁿ na matseitioom na njñoom, nquii jnaaⁿ joˈ, na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom. Tsaⁿˈñeeⁿ jñoom na macanda̱, ee luaa seitioom: “Matsonaˈ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyena tiˈjndaaya.” 	 Minthogy pedig még egy egyetlen szerelmes fia is vala, utoljára azt is elküldé hozzájok, ezt mondván: A fiamat meg fogják becsülni.


Jnda̱ tqueeⁿ jaa na tˈmaⁿ cwiluiindyo̱ na mˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ tqueeⁿ na cwiluiindyo̱ ntyee na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na juu cwiluiiñe Tsotyeeⁿ. Catseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom ndoˈ caluiitˈmaⁿñê cantyjati najndeii na matseixmaaⁿ chaˈwaati na yo. Amén. 	 És tett minket királyokká és papokká az õ Istenének és Atyjának: annak dicsõség és hatalom mind örökkön örökké! Ámen.


Ticatyˈiomnaˈ na nlaneiⁿˈyoˈ meiⁿquia nnom ñˈoom ntjeiⁿ oo ñˈoom wiˈ, oo ñˈomjnaaⁿˈ na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ. Nchii joˈ na nlˈaˈyoˈ. ˈO cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ cwii cwii nnom na cantyja ˈnaaⁿ joo joˈ nñeˈquiaˈyoˈ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Sem undokság, vagy bolond beszéd, vagy trágárság, melyek nem illenek: hanem inkább hálaadás.


Joˈ chii ja matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ: Cataⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom quia joˈ nñequiaaⁿ. Cjooˈya nˈomˈyoˈ na calˈueeˈndyoˈ chiuu ya jo nnoom, quia joˈ nliuˈyoˈ. Macweˈ na caˈmaⁿˈyoˈ ndoˈ nnaaⁿ chaˈcwijom cwii ˈndyootsˈa jo nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Én is mondom néktek: Kérjetek és megadatik néktek; keressetek és találtok; zörgessetek és megnyittatik néktek.


Jâ cwilacandiiyâ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo. Cwilajndo̱o̱ˈâ nˈom nnˈaⁿ ndoˈ mati ñequio ñˈoom na xcweti cwitˈmo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ cha cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo nncˈomna na canda̱a̱ˈndyena jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A kit mi prédikálunk, intvén minden embert, és tanítván minden embert minden bölcseséggel, hogy minden embert tökéletesnek állassunk elõ a Krisztus Jézusban;


Sa̱a̱ tyochjoo jnda yuscu tyjee Pablo jndii na ljoˈ nlˈana. Joˈ chii tjaaⁿ wˈaa yuu cwicˈeeⁿ sondaro. Tjaqueⁿˈeⁿ seicañeeⁿ Pablo na ljoˈ. 	 Meghallván azonban a Pál nõtestvérének fia e cselvetést, megjelenvén és bemenvén a várba, tudtára adá Pálnak.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —Xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya seinˈmaⁿya tsˈaⁿ na leicjacaa, ndoˈ sˈaanaˈ na tjoomˈ ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ. 	 Felele Jézus és monda nékik: Egy dolgot cselekvém, és mindnyájan csodáljátok.


Nnˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseos tyondyena na nmeiiⁿˈ ñˈoom tyolaˈneiⁿ nnˈaⁿ na jndyendye cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Joˈ chii jlaˈjomndyena ñequio ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ncˈiaana nnˈaⁿ judíos. Jñoomna nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom na cˈoocatˈue naⁿˈñeeⁿ jom. 	 Meghallák a farizeusok, a mint a sokaság ezeket suttogja vala felõle; és szolgákat küldének a farizeusok és a fõpapok, hogy fogják meg õt.


Sa̱a̱ ˈñeeⁿ tsˈaⁿ na nncwjiˈñe cantyja ˈnaⁿya jo nda̱a̱ nnˈaⁿ, mati ja nncwjiˈyuuˈndyo̱ na ticwajnaⁿˈa jom jo nnom Tsotya̱ya na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 A ki pedig megtagad engem az emberek elõtt, én is megtagadom azt az én mennyei Atyám elõtt.


Nnom cwii cwii tsˈaⁿ na waa na matseixmaⁿ na nntseitˈmaaⁿˈndyuˈ juu, catsaˈ naljoˈ ñˈeⁿñe. Quia macaⁿnaˈ na nntiomˈyoˈ nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ, catiomˈyoˈ, chaˈna tsˈiaaⁿ nnom tyuaa. Calaˈcanda̱ˈyoˈ nnom ljeii na cwiqueⁿ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ, ndoˈ calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ chaˈtsondye joona na matsonaˈ na calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ. 	 Adjátok meg azért mindenkinek, a mivel tartoztok: a kinek az adóval, az adót; a kinek a vámmal, a vámot; a kinek a félelemmel, a félelmet; a kinek a tisztességgel, a tisztességet.


Cwii xuee chaˈna na ndyee na matmaaⁿ tcoˈnaˈ ángel cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom. Ndoˈyaaⁿ na jndyoquieeˈ ángelˈñeeⁿ na mˈaaⁿ. Matso nnoom: —Aa ndiˈ, Cornelio. 	 z] látá látásban világosan, a napnak mintegy kilenczedik órája körül, hogy az Istennek angyala beméne õhozzá, és monda néki: Kornélius!


Cwilˈueena yuu na nlcoˈwiˈnaˈ ncˈiaana ncˈe cweˈ ljoljo na ya mˈaⁿna ñˈeⁿ naⁿˈñeeⁿ. Mˈaⁿna na tiˈmaaⁿˈ nˈomna. Cwitjeiiˈyandye cheⁿnquieena. Cwilˈueena yuu na tomti na nñequiaanaˈ na neiiⁿ nquieena nchii yuu na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Árulók, vakmerõk, felfuvalkodottak, inkább a gyönyörnek, mint Istennek szeretõi.


Joˈ chii sˈaanaˈ na manndyooˈ xcwe na chaˈtso quiooˈ na mˈaⁿ ndaaluee, tja̱yoˈ. Ndoˈ manndyooˈ xcwe lˈaandaa seityuiiˈnaˈ. 	 És meghala a tengerben lévõ teremtett állatoknak harmadrésze, a melyekben élet vala; és a hajóknak harmadrésze elvesze.


Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê: —Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ na mayuuˈcheⁿ jeeⁿ jndeiˈnaˈ ncjuˈcjeñe cwii tsaⁿtya na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom jom. 	 Jézus pedig monda az õ tanítványainak: Bizony mondom néktek, hogy a gazdag nehezen megy be a mennyeknek országába.


Najndyee cˈoomˈ nˈomˈyoˈ ncuee na macanda̱ nncˈom nnˈaⁿ na nneiⁿˈncona nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye Tyˈo̱o̱tsˈom. Macanda̱ nncˈom naⁿˈñeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ natia na cwilaˈqueeⁿ nˈomna. 	 Tudván elõször azt, hogy az utolsó idõben csúfolkodók támadnak, a kik saját kívánságaik szerint járnak,


Tiñeˈquiaˈyoˈ na nncjuˈnaaⁿñenaˈ na nlaneiⁿ nnˈaⁿ ñˈoom na tijoˈndyo nacjoˈyoˈ ljoˈ na ˈo nquiuˈyoˈ na ya. 	 Ne káromoltassék azért a ti javatok.


Jnda̱ joˈ calatyuaˈyoˈ, catsalacandiiˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na jnda̱ mawandoˈxcoom. Ndoˈ canduˈyoˈ na mawjaañetyeeⁿ tsˈo̱ndaa Galilea, jnda̱ joˈ catsantjo̱ˈyoˈ. Joˈ joˈ nleicwindyoˈ ñˈeⁿñê. Ñˈoommeiiⁿ jndyo̱catsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ. 	 És menjetek gyorsan és mondjátok meg az õ tanítványainak, hogy feltámadott a halálból; és ímé elõttetek megy Galileába; ott meglátjátok õt, ímé megmondottam néktek.


Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na jnda̱ nˈmaⁿ ticaljeiiⁿ ˈñeeⁿ seinˈmaⁿ jom. Ee ncˈe jndye nnˈaⁿ tyomˈaⁿ joˈ joˈ, joˈ chii teindyo̱o̱ Jesús. 	 A meggyógyult pedig nem tudja vala, hogy ki az; mert Jézus félre vonult, sokaság lévén azon a helyen.


Ñˈoom na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na calaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ cartaˈñeeⁿ, tsˈaⁿ na matso na matseiyuˈ ñˈeⁿ Jesucristo, meiⁿchjoo tilajomndyoˈ ñˈeⁿñê xeⁿ mˈaaⁿyaaⁿ ñˈeⁿ tsˈaⁿ na cweˈ luaaˈndyoˈ, oo queeⁿ tsˈoom ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, oo matseitˈmaaⁿˈñê ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ lˈa, oo cantuñê, oo tsaⁿ candii jom, oo machˈueeⁿ. Meiⁿ na nlcwaˈ ñequio tsˈaⁿ na matseixmaⁿ nmeiⁿˈ tilˈaˈyoˈ. 	 Most azért azt írom néktek, hogy ne társalkodjatok azzal, ha valaki atyafi létére parázna, vagy csaló, vagy bálványimádó, vagy szidalmazó, vagy részeges, vagy ragadozó. Az ilyennel még együtt se egyetek.


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñê Tsotye Ta Jesucristo cwentaaya, mantyjeeⁿ na matseina̱ⁿya ñˈoom na mayuuˈ. 	 Az Isten és a mi Urunk Jézus Krisztusnak Atyja, a ki mindörökké áldott, tudja, hogy nem hazudom.


Quia joˈ taxˈeeñê nda̱a̱yâ: —ˈO tyja̱no̱ⁿ, ¿aa jnda̱ tjeiˈyoˈ calcaa? Tˈo̱o̱yâ nnoom: —Tjaaˈnaⁿ. 	 Monda azért nékik Jézus: Fiaim! Van-é valami ennivalótok? Felelének néki: Nincsen!


ˈÑeeⁿ ˈo na ñeˈcandyeˈyoˈ, candyeˈyaˈyoˈ ñˈoom na matseineiⁿ Espíritu Santo nda̱a̱ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. ˈÑeeⁿ juu na jnda̱a̱ jnaⁿñe ñequio natia, nñequiaya maná na nlcwaˈ na ticataˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ. Ndoˈ nñequiaya cwii tsjo̱ˈ canchiiˈ nnom. Nacjooˈ juunaˈ nntseiljeixco̱ xueya ndoˈ meiⁿcwii tsˈaⁿ ticaljeii ljoˈ matso ljeiiˈñeeⁿ, macanda̱ nquii tsˈaⁿ na nncoˈñom juunaˈ ntyjii.” 	 A kinek van füle hallja, mit mond a Lélek a gyülekezeteknek. A gyõzedelmesnek enni adok az elrejtett mannából, és adok annak fehér kövecskét, és a kövecskén új írott nevet, a melyet senki nem tud, csak az, a ki kapja.


Nnˈaⁿ fariseos na mˈaⁿ joˈ joˈ, tyondyena chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ na seineiⁿ Jesús. Ndoˈ tyolaˈjnaaⁿˈna jom, ee jeeⁿ cwilaˈcandyaˈ nˈomna sˈom. 	 Hallák pedig mindezeket a farizeusok is, kik pénzszeretõk valának; és csúfolák õt.


Mati jndyendye nnˈaⁿ sa̱ˈntjoom na caluiˈ jndyetia naquiiˈ nˈom. Tyolaˈxuaa jndyetiaˈñeeⁿ, tyolue: —ˈU cwiluiindyuˈ Jnda nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ jom seitiaaⁿˈaⁿ jndyetia, tinquiaaⁿ na nlaˈneiⁿ, ee manquiuna na jom cwiluiiñê Cristo. 	 Sokakból pedig ördögök is mentek ki, kiáltozván és mondván: Te vagy ama Krisztus, az Isten Fia! De õ megdorgálván, nem engedé õket szólani, mivelhogy tudták, hogy õ a Krisztus.


Luaa ñˈoom na seilcweeⁿˈeⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. Matsoom: —Ja matsˈaa chaˈxjeⁿ na tso profeta Isaías quia tsoom: “Mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na matseiwe jndyeeˈ jo ndoˈ ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom. Calajndaaˈndyoˈ na nquii na tjacantyja na cwiluiitˈmaⁿñe nntsa̱ˈntjom ˈo.” 	 Monda: Én kiáltó szó vagyok a pusztában. Egyengessétek az Úrnak útját, a mint megmondotta Ésaiás próféta.


Cwitjaaˈndyo̱ xjo frenom naquiiˈ ˈndyoo caso cha nñequiaañeyoˈ cantyja na cwitsa̱ˈntjo̱o̱ⁿya. Ndoˈ na luaaˈ cwilˈaaya nnda̱a̱ nlqua̱a̱ⁿya xjeⁿ chaˈwaañeyoˈ. 	 Ímé a lovaknak szájába zabolát vetünk, hogy engedelmeskedjenek nékünk, és az õ egész testöket igazgatjuk.


Ndoˈ na luaaˈ, nqueⁿ na cwiluiitquieñê na mateixˈeeⁿ tmaaⁿˈ cwentaaⁿˈaⁿ, quia na nndyonnaaⁿˈaⁿ, nntsˈaaⁿ na nntoˈñoomˈyoˈ cwii corona na tijoom ncˈuaanaˈ na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ ˈo. 	 És mikor megjelenik a fõpásztor, elnyeritek a dicsõségnek hervadatlan koronáját.


Cˈomˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ meiⁿquia nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ Cristo tyˈoom na candyaˈ tsˈoom jaa, ndoˈ tquiaañê na tueeⁿˈeⁿ cwentaaya. Ndoˈ na ljoˈ sˈaaⁿ sˈaanaˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿñê chaˈcwijom catsmaⁿ na cwilaˈcueeˈ nnˈaⁿ judíos cha nntseitˈmaⁿ tsˈoom joona jnaaⁿna. Mancˈe joˈ chii tioo na jeeⁿ tjaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿñê chaˈcwijom cwii jndye cachi. 	 És járjatok szeretetben, miképen a Krisztus is szeretett minket, és adta Önmagát miérettünk ajándékul és áldozatul az Istennek, kedves jó illatul.


Quia na jnda̱ tmaaⁿ ncˈa̱a̱ˈâ, ndoˈ tcweennaaⁿˈaⁿ liaatco ˈnaaⁿˈaⁿ, jnda̱ joˈ tjacjoonnaaⁿˈaⁿ nacañoomˈ meiⁿsa. Matsoom nda̱a̱yâ: —¿Aa cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja na sˈaaya ˈo? 	 Mikor azért megmosta azoknak lábait, és a felsõ ruháját felvette, újra leülvén, monda nékik: Értitek-é, hogy mit cselekedtem veletek?


Sa̱a̱ jnda̱ na jndye nnˈaⁿ na cwilayuˈ na ljoˈ, tyˈeñˈomna jom Cesarea, ndoˈ joˈ joˈ jlaˈcwanomtina jom tsjoom Tarso. 	 Megtudván azonban az atyafiak, levivék õt Czézáreába, és elküldék õt Tárzusba.


Joˈ joˈ jliuuyâ cwii wˈaandaa na ncwitˈionaˈ na wjaanaˈ ndyuaa Fenicia. Joˈ chii tuo̱o̱yâ juunaˈ, mana saayâ. 	 És mikor találtunk egy hajót, mely Fenicziába méne által, abba beülvén, elhajózánk.


Aa nchii maxjeⁿ matsonaˈ na nquii Cristo catjoom chaˈtso nawiˈmeiⁿˈ cwitjo̱o̱cheⁿ na nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom. 	 Avagy nem ezeket kellett-é szenvedni a Krisztusnak, és úgy menni be az õ dicsõségébe?


Teincoo cwiicheⁿ xuee ntˈom nnˈaⁿ judíos jlaˈjomndyena. Tqueⁿtyeⁿna cwii ñˈoom na wˈii nacjoona na tacwaˈna tacwena ndaa hasta xeⁿ jnda̱ jlaˈcueeˈna Pablo. 	 Midõn pedig nappal lõn, a zsidók közül némelyek összeszövetkezvén, átok alatt kötelezék el magokat, mondván, hogy sem nem esznek, sem nem isznak addig, míg meg nem ölik Pált.


ñˈeⁿ Mateo ñequio Tomás, ñˈeⁿ Jacobo jnda Alfeo, ndoˈ ñˈeⁿ Simón na cwiluena cananista, 	 Mátét és Tamást, Jakabot, az Alfeus fiát, és Simont, a ki Zelotesnek nevezteték,


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —Majndye tsˈiaaⁿ na ya jnda̱ sˈaaya jo nda̱a̱ˈyoˈ ñequio najndeii na matseixmaⁿ Tsotya̱ya. ¿Cwaaⁿ cwii juunaˈ na machˈeenaˈ na ñeˈcajñomˈyoˈ ljo̱ˈ ja? 	 Felele nékik Jézus: Sok jó dolgot mutattam néktek az én Atyámtól; azok közül melyik dologért köveztek meg engem?


Ñˈeeⁿndye joona na cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo laˈxmaⁿna na cwilaˈyuˈya nˈomna, ndoˈ ntˈomndye joona cwicandaana na nlaˈnˈmaⁿna nnˈaⁿwii. 	 Egynek hit ugyanazon Lélek által; másnak pedig gyógyítás ajándékai azon egy Lélek által;


cha na nnda̱a̱ nntoˈño̱o̱ⁿya juu na ntyjaaˈya nˈo̱o̱ⁿya na ticantycwii na cwitando̱o̱ˈa ncˈe na jnda̱ jndyaandyo̱ jnaaⁿya ncˈe naya na matseixmaaⁿ. 	 Hogy az õ kegyelmébõl megigazulván, örökösök legyünk az örök élet reménysége szerint.


Jnda̱ jndyeˈyoˈ na tsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, majo̱, sa̱a̱ nndyo̱nndaˈa na mˈaⁿˈyoˈ. Xeⁿ na mayuuˈ jnda nqiuˈyoˈ ja, quia joˈ nñequiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ meiiⁿ na tsjo̱o̱ na majo̱ ee na mˈaaⁿ Tsotya̱ya jo̱. Jom tˈmaⁿti cwiluiiñê, nchiiti ja. 	 Hallottátok, hogy én azt mondtam néktek: Elmegyek, és eljövök hozzátok. Ha szeretnétek engem, örvendeznétek, hogy azt mondtam: Elmegyek az Atyához; mert az én Atyám nagyobb nálamnál.


Quia joˈ taxˈeeñenndaˈ Jesús nda̱a̱na: —¿ˈÑeeⁿ juu cwilˈueˈyoˈ? Ndoˈ joona tˈo̱o̱nndaˈna nnoom: —Jesús tsaⁿ na jnaⁿ Nazaret. 	 Ismét megkérdezé azért õket: Kit kerestek? És azok mondának: A názáreti Jézust.


Quia joˈ ¿aa ñeˈcatsonaˈ na ljeii na cwiluiiñe na yanaˈ tjañˈoomnaˈ ja na nntsuundyo̱? Meiⁿchjoo nchii ljoˈ. Juu jnaⁿ na waanaˈ quiiˈ tsˈo̱o̱ⁿ, seijndaaˈñenaˈ na nntsuundyo̱ ndoˈ tˈmo̱ⁿ jndaaˈñenaˈ na jnaⁿ joˈ, juu joˈ teilˈueeˈñenaˈ cwii na jeeⁿ ya ndoˈ laaˈti waa na juu ñˈoom na matsa̱ˈntjomnaˈ tˈmo̱ⁿnaˈ na jeeⁿ tia tseixmaⁿ jnaⁿ. 	 hát a jó nékem halálom lett-é? Távol legyen: sõt inkább a bûn [az,] hogy megtessék a bûn, mely a jó által nékem halált szerez, hogy felette igen bûnös legyen a bûn a parancsolat által.


Jâ jnda̱ ntyˈianda̱a̱yâ jom ndoˈ cwitjeiˈyuuˈndyô̱ nda̱a̱ˈyoˈ na nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ jñoom Jnaaⁿ tsjoomnancue na nncwjiˈnˈmaaⁿñe añmaaⁿ nnˈaⁿ. 	 És mi láttuk és bizonyságot teszünk, hogy az Atya elküldte a Fiút a világ üdvözítõjéül.


Quia joˈ xeⁿ juu na tiñeˈcatsˈaa matsˈaa, nchii mannco̱tya̱ matsˈaa joˈ. Juu jnaⁿ na mˈaaⁿ quiiˈ tsˈo̱o̱ⁿ, juunaˈ machˈeenaˈ na ljoˈ. 	 Ha pedig én azt cselekeszem, a mit nem akarok, nem én mívelem már azt, hanem a bennem lakozó bûn.


Tyoowijndye xuee na tuii na ljoˈ, seitjoom chaˈtso ˈnaaⁿˈaⁿ, tjaaⁿ tquia cwiicheⁿ ndyuaa. Joˈ joˈ seico̱o̱ⁿ chaˈtso ˈnaaⁿˈaⁿ cweˈ luaaˈ. 	 Nem sok nap mulva aztán a kisebbik fiú összeszedvén mindenét, messze vidékre költözék; és ott eltékozlá vagyonát, mivelhogy dobzódva élt.


Ja Pablo, ncˈe na matseiyuˈa ñˈeⁿ Jesucristo, matseina̱ⁿya ñˈoom na mayuuˈ, nchii cweˈ cantu. Juu na mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ, maˈmo̱ⁿ Espíritu Santo na mayuuˈ joˈ. 	 Igazságot szólok Krisztusban, nem hazudok, lelkiismeretem velem együtt tesz bizonyságot a Szent Lélek által,


’ˈO cwiluiindyoˈ chom na cwiwixuee jo nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomnancue. Cwii tsjoom na wacatyeeⁿ xqueⁿ ta, xocanda̱a̱ nncwantyˈiu juunaˈ. 	 Ti vagytok a világ világossága. Nem rejtethetik el a hegyen épített város.


Ee jnda̱ seijnda Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo ñequio cwii na jeeⁿcheⁿ ndyaˈ jnda. Joˈ chii laxmaⁿˈyoˈ na calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ jom ñequio seiiˈyoˈ ñequio espíritu ˈnaⁿˈyoˈ ee na we ndiiˈ joonaˈ laˈxmaⁿnaˈ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Mert áron vétettetek meg; dicsõítsétek azért az Istent a ti testetekben és lelketekben, a melyek az Istenéi.


Joˈ chii calaˈno̱ⁿˈyoˈ na chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, maqueeⁿ joona na cwiluiindyena tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ Abraham na jndyowicantyjooˈ. 	 Értsétek meg tehát, hogy a kik hitbõl vannak, azok az Ábrahám fiai.


Ñequio na neiⁿˈyoˈ catoˈñoomˈnndaˈyoˈ jom chaˈna cwii tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈeⁿ Ta Jesús ndoˈ ñequiiˈcheⁿ calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nnˈaⁿ na laxmaⁿ chaˈna jom. 	 Fogadjátok azért õt az Úrban teljes örömmel; és az ilyeneket megbecsüljétek:


Tsoom nda̱a̱na: —Cjaaya ntˈomcheⁿ njoom na nndyooˈ cha mati joˈ nñequiaya ñˈoom naya na nndye nnˈaⁿ. Ee maxjeⁿ tsˈiaaⁿwaaˈ na qui na jndyo̱o̱ya. 	 És õ monda nékik: Menjünk a közel való városokba, hogy ott is prédikáljak, mert azért jöttem.


Jndii Jesús na tjeiiˈna tsaⁿˈñeeⁿ quiiˈntaaⁿna. Quia ljeiiⁿ juu, matsoom nnom: —¿Aa matseiyuˈ ñequio Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Meghallá Jézus, hogy kiveték azt; és találkozván vele, monda néki: Hiszel-é te az Isten Fiában?


Tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Jesús joˈ joˈ. Jlaˈjndaaˈndyena cwii nantquie na tcwaaˈâ. Marta tyondiˈntjoom nda̱a̱yâ ndoˈ juu Lázaroˈñeeⁿ tacatyeeⁿ ñˈeⁿndyô̱ na meindyuaandyô̱ nacañoomˈ meiⁿsa ñˈeⁿ Jesús. 	 Vacsorát készítének azért ott néki, és Mártha szolgál vala fel; Lázár pedig egy vala azok közül, a kik együtt ülnek vala õ vele.


Quia joˈ chaˈtso nnˈaⁿ to̱ˈna na tyotaⁿna nnom Jesús na calueeⁿˈeⁿ ndyuaa tsjoomna. 	 És kezdék kérni õt, hogy távozzék el az õ határukból.


Quia joˈ apóstoles ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye ñequio chaˈwaa tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tsjoom Jerusalén tˈmaⁿna na ya na nntjeiiˈndyena nnˈaⁿ quiiˈntaaⁿna na nncˈoo tsjoom Antioquía ñequio Pablo ñˈeⁿ Bernabé. Tyˈioomna tsˈiaaⁿˈñeeⁿ Judas tsˈaⁿ na jnda̱ we xueeˈ Barsabás, ñequio Silas. Naⁿnommˈaⁿˈ cwiluiitquiendye quiiˈntaaⁿna. 	 Akkor tetszék az apostoloknak és a véneknek az egész gyülekezettel egybe, hogy férfiakat válaszszanak ki magok közül és elküldjék Antiókhiába Pállal és Barnabással, Júdást, kinek mellékneve Barsabás, és Silást, kik az atyafiak között fõemberek valának.


tjaaⁿ na mˈaaⁿ Pilato, tjacaaⁿ tsˈoo Jesús. Ndoˈ tquiaa Pilato ñˈoomˈm na nñeˈquia sondaro seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ Jesús nnom José. 	 Ez Pilátushoz menvén, kéri vala a Jézus testét. Akkor parancsolá Pilátus, hogy adják át a testet.