Ee nntyˈiaˈyoˈ na nndyocwjeeˈcañoom ntiaˈ ndoˈ nleicˈuaa ñˈoom na cwiluii ntiaˈ cwiicheⁿ ntyja. Sa̱a̱ tiñeˈquiandyoˈ na nlacatyuendyoˈ ee maxjeⁿ jndeiˈnaˈ na nmeiⁿˈ cwinomjndyee. Sa̱a̱ ndicwaⁿ tjo̱o̱cheⁿ na nntycwii tsjoomnancue. 	 Hallanotok kell majd háborúkról és háborúk híreirõl: meglássátok, hogy meg ne rémüljetek; mert mindezeknek meg kell lenniök. De még ez nem itt a vég.


Sa̱a̱ mˈaⁿ nnˈaⁿ na majnda̱ majndaaˈya na laˈxmaⁿ na nntaˈndoˈxcona na jnda̱ tja̱. Ndoˈ laˈxmaⁿna na nncˈomna tiempo na nncuaaxco tsjoomnancue. Naⁿˈñeeⁿ taxocˈuncona, meiⁿ naⁿnom, ndoˈ meiⁿ naⁿlcu. 	 De a kik méltókká tétetnek, hogy ama világot elvegyék, és a halálból való feltámadást, sem nem házasodnak, sem férjhez nem adatnak:


Jom nntsoom njomˈ chiuu waa na nntsaˈ cha nluiˈnˈmaaⁿndyuˈ nncuˈ ndoˈ mati chaˈtso nnˈaⁿ waˈ.” 	 Õ szólni fog hozzád olyan ígéket, melyek által megtartatol te és a te egész házadnépe.


Sa̱a̱ meiⁿchjoo tileicaliuna chiuu ya nlˈana ee chaˈtsondye nnˈaⁿ tyocantyjaaˈ nˈom ñˈoom na tyotseineiiⁿ nda̱a̱na. 	 nem találták el, mit cselekedjenek; mert az egész nép õ rajta függ vala, [reá] hallgatván.


Ndoˈ nnˈaⁿ tmaaⁿˈñeeⁿ quia na ntyˈiaana jom, tˈomna na jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna. Jlaˈtyuaaˈna, tyˈecatjomndyena jom. Tquiana na xmaⁿñê. 	 És az egész sokaság meglátván õt, azonnal elálmélkodék, és hozzásietvén köszönté õt.


Jeˈ matseijndaaˈndyo̱ na nnda̱ ndyee ndiiˈ na majo̱cando̱o̱ˈnndaˈa ˈo. Meiⁿ xocaⁿˈa na nnteiˈxeˈyoˈ ja ee nchii malˈua̱ya ˈnaⁿˈyoˈ, malˈua̱ya na ˈo ncwantjo̱ⁿya ee matsonaˈ na nquiee tquie nnˈaⁿ nlaˈcatsuundyena cwentaa ndana, nchii ndana nnteixˈee joona. 	 Ímé harmadízben is kész vagyok hozzátok menni, és nem leszek terhetekre; mert nem azt keresem, a mi a tiétek, hanem titeket magatokat. Mert nem a gyermekek tartoznak kincseket gyûjteni a szülõknek, hanem a szülõk a gyermekeknek.


Na nncwjiiˈñê jaa luee nnˈaⁿ na jndoo jaa, ndoˈ ñequio luee nnˈaⁿ na ticueeˈ nˈom jaa. 	 Hogy a mi ellenségeinktõl megszabadít, és mindazoknak kezébõl, a kik minket gyûlölnek;


Mañoomˈ jndii cwii yuscu na joˈ mˈaaⁿ. Tyjeˈcañoom joˈ joˈ ndoˈ tcoˈ xtye jo nnom Jesús. Ee mˈaaⁿ yuscuchjoo jnda yuscuˈñeeⁿ na maleiñˈoom jndyetia. 	 Mert hallván felõle egy asszony, a kinek leányában tisztátalan lélek vala, eljõve és lábaihoz borula.


Quia joˈ taˈxˈeena nnoom: —ˈU Maestro na maˈmo̱o̱ⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ, ¿cwaaⁿ nluii na luaaˈ? Ndoˈ ¿cwaaⁿ cwii ˈnaaⁿ mˈmo̱ⁿnaˈ na jnda̱ teinndyooˈ nluii nmeiⁿˈ? 	 Megkérdék pedig õt, mondván: Mester, mikor lesznek azért ezek? és mi lesz a jel, mikor mind ezek meglesznek?


Jndye ndiiˈ jnda̱ ñetsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, ndoˈ ñequio na matˈio̱o̱ya matsjo̱o̱nndaˈa, jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ na jndoo ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ na tueˈ Cristo nacjooˈ tsˈoomˈnaaⁿ, 	 rt sokan járnak [másképen,] kik felõl sokszor mondtam néktek, most pedig sírva is mondom, hogy a Krisztus keresztjének ellenségei;


Sa̱a̱ ñˈoom na matseineiⁿ tsˈaⁿ cwinaaⁿˈ naquiiˈ tsˈom, ndoˈ joonaˈ cwilˈanaˈ na tiljuˈñe jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A mik pedig a szájból jõnek ki, a szívbõl származnak, és azok fertõztetik meg az embert.


’Majuu xueeˈñeeⁿ, tsˈaⁿ na mˈaaⁿ chˈeⁿ, tintseicandyaˈ tsˈoom ˈnaaⁿˈaⁿ na nncjaaqueⁿˈeⁿ naquii wˈaa na nncwjeeⁿˈeⁿ joonaˈ. Ndoˈ majoˈti tsˈaⁿ na mˈaaⁿ jo jnda̱a̱ tindyolcweeⁿˈeⁿ na nndyochoom ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Az nap, a ki a háztetõn lesz, és az õ holmija a házban, ne szálljon le, hogy elvigye; és a ki a mezõn, azonképen ne forduljon hátra.


Sa̱a̱ jom teiño̱o̱ⁿ, tjaaⁿ jo yuu na ñenqueⁿ. Joˈ joˈ tyotseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 De õ félrevonula a pusztákba, és imádkozék.


Ndoˈ seiˈtsˈo ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na tja̱ naquiiˈ ndaaluee, jndyaandyena joˈ joˈ. Ndoˈ añmaaⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ na mˈaⁿ yuu na meindooˈ lˈoo, jndyaandyena joˈ joˈ. Quia joˈ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ tuˈxeeⁿ joona cantyjati na jnda̱ ñelˈana. 	 És a tenger kiadá a halottakat, a kik õ benne voltak; és a halál és a pokol is kiadá a halottakat, a kik õ nálok voltak; és megítéltetének mindnyájan az õ cselekedeteik szerint.


Quia joˈ tso Jesús nnom capeitaⁿˈñeeⁿ: —Chaˈxjeⁿ na jnda̱ seiyuˈ, maxjeⁿ joˈ nluii. Cjaˈlcweˈ na waa waˈ. Ndoˈ mañejuu xjeⁿˈñeeⁿ nˈmaⁿ mosooˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 És monda Jézus a századosnak: Eredj el, és legyen néked a te hited szerint. És meggyógyult annak szolgája abban az órában.


Sa̱a̱ cwantindye naⁿˈñeeⁿ tyolaˈquieˈ nˈomna, tiñeˈcalaˈyuˈna. Ndoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tjomndye tyoluena ñˈoom ntjeiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ natooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Quia joˈ Pablo ˈñeeⁿ joona, tjachom nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ wˈaa scwela cwentaaˈ tsˈaⁿ na jndyu Tirano. Joˈ joˈ ticwii xuee tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na. 	 kor pedig némelyek megkeményíték magokat és nem hivének, gonoszul szólván az [Úrnak] útáról a sokaság elõtt, azoktól eltávozván, elszakasztá a tanítványokat, mindennap egy bizonyos Tirannus oskolájában prédikálván.


xcwe catseineiⁿˈ cha xonquiaanaˈ na nlue nnˈaⁿ na tiyuuˈ ñˈoom na matseiˈneiⁿˈ. Ee naljoˈ nnˈaⁿ na ñeˈcˈoo nacjooya nntseijnaaⁿˈnaˈ joona, xocanda̱a̱ nliuna ñˈoomwiˈ na nluena nacjooya. 	 Egészséges, feddhetetlen beszédet; hogy az ellenfél megszégyenüljön, semmi gonoszt sem tudván rólatok mondani.


Waa ñˈoom na cwilue nnˈaⁿ: “Wanaaⁿ na nntsˈaa meiⁿljoˈcheⁿ na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ”. Mayuuˈ na ljoˈ, sa̱a̱ tichaˈtso mateijndeiinaˈ tsˈaⁿ. Ñˈoom na mayuuˈ wanaaⁿ na nntsˈaa yuu na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ sa̱a̱ ticatsonaˈ na cwii na matsˈaa nlqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈnaaⁿˈnaˈ ja. 	 Minden szabad nékem, de nem minden használ; minden szabad nékem, de én nem adatom valakinek hatalma alá.


Matseiljeiya cartawaa na matseicwano̱ⁿya na mˈaaⁿˈ ee ntyjiiyaya na nntseicanda̱ˈ ñˈoom na macaⁿˈa, ndoˈ na tˈmaⁿticheⁿ nntsaˈ nchii cweˈ tomti na macaⁿˈa. 	 zván a te engedelmességedben, [így] írtam néked, tudván, hogy annál, a mit mondok, többet is fogsz cselekedni.


joˈ chii tileicantycwii na cwilaˈntjaˈndye nnˈaⁿ na tajoˈndyo cwicwilaˈtiuuna, na tatîcataˈjnaaⁿˈna ñˈoom na mayuuˈ. Cwilaˈtiuuyoona na ñˈoom ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matseiyuˈ tsˈaⁿ cwiluiiñenaˈ cwii nnom na nleityañe tsˈaⁿ. 	 Megbomlott elméjû és az igazságtól megfosztott embereknek hiábavaló torzsalkodásai a kik az istenfélelmet nyerekedésnek tekintik. Azoktól, a kik ilyenek, eltávozzál.


Nlcoˈwiˈnaˈ naⁿmˈaⁿˈ ee cwiˈoontyjo̱na chaˈxjeⁿ na sˈaa Caín. Cha na nntaˈntjomna sˈom cwilaˈjomndyena na tisˈa sˈaa Balaam ndoˈ cwilawendyena nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ seiweñe Coré ndoˈ ncˈe na ljoˈ sˈaaⁿ seicueeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jom. 	 Jaj nékik! mert a Kain útján indultak el, és a Bálám tévelygéseivel bérért szakadtak ki, és a Kóré ellenkezésével vesztek el.


Quia joˈ jnaⁿ naⁿˈñeeⁿ tyˈena, tyoñeˈquiana ñˈoom naya nda̱a̱ nnˈaⁿ meiⁿyuucheⁿ na tyˈena. Ndoˈ manquiiti Ta Jesús tyoteijneiⁿ joona. Tquiaaⁿ na tyocanda̱a̱ tyolˈana tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na tjeiˈyuuˈndyenaˈ na mayuuˈ ñˈoom na tyoñeˈquiana. Amén. 	 Azok pedig kimenvén, prédikálának mindenütt, az Úr együtt munkálván velök, és megerõsítvén az ígét a jelek által, a melyek követik vala. Ámen!


Jâ manquiuuyayâ na seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Moisés, sa̱a̱ tsaⁿmˈaaⁿˈ meiⁿ cweˈ ticaliuuyâ yuu jnaⁿyom. 	 Mi tudjuk, hogy Mózessel beszélt az Isten: errõl pedig azt sem tudjuk, honnan való.


Mati José tyotseiyuˈya cwii tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Quia na mancueeⁿˈeⁿ seineiiⁿ nda̱a̱ nnˈaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ Israel na nncwjiˈlcweˈ Tyˈo̱o̱tsˈom joona ndyuaa Egipto. Ndoˈ sa̱ˈntjoom quia na nluii na ljoˈ, cˈoochona ndeiˈ seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Hit által emlékezett meg élete végén József az Izráel fiainak kimenetelérõl, és az õ tetemeirõl rendelkezett.


Jnda̱ na jndii tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoommeiⁿˈ, mana tjaaⁿ na chjooˈ tsˈoom ee jeeⁿ ndyaˈ tyañê. 	 Az ifjú pedig e beszédet hallván, elméne megszomorodva; mert sok jószága vala.


Chaˈxjeⁿ matseicandii ñˈoomˈm na teiljeii: Nnˈaⁿ na jeeⁿ jndye nquiu, nntsˈaa na catyuiiˈ na jndo̱ˈ nˈomna, ndoˈ juu na jeeⁿ cwilaˈno̱ⁿˈna, nntsˈaa na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo juu joˈ. 	 Mert meg van írva: Elvesztem a bölcseknek bölcseségét és az értelmeseknek értelmét elvetem.


Jnaaⁿ joona na cwito̱ⁿˈndye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Cwilaˈñˈoomˈndyena cantyja ˈnaaⁿ joo na queeⁿ nˈom seiina, meiⁿ ticalaxmaⁿna Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 ek azok, a kik különszakadnak, érzékiek, kikben nincsen [Szent ]Lélek.


’ˈO nnˈaⁿ tmaaⁿˈ chjoo cwentaya, tilaˈcatyuendyoˈ, ee cjaaweeˈ ntyjii Tsotyeˈyoˈ na nlaxmaⁿˈyoˈ cantyja na matsa̱ˈntjoom. 	 Ne félj te kicsiny nyáj; mert tetszett a ti Atyátoknak, hogy néktek adja az országot.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ ndyuaa tsjomˈm, jndoona jom. Joˈ jñoomna nnˈaⁿ ndyuaa yuu na tjaaⁿ, tyˈecalue naⁿˈñeeⁿ: “Jâ ticalˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na tsaⁿmˈaaⁿˈ nluiiñê rey cwentaaya.” 	 Az õ alattvalói pedig gyûlölék õt, és követséget küldének utána, mondván: Nem akarjuk, hogy õ uralkodjék mi rajtunk.


ee seitiuuya na ntyˈiaya ˈo na mawino̱o̱ⁿya na majo̱ tsˈo̱ndaa Macedonia, ndoˈ na ntyˈianndaˈa ˈo quia na nndyolcwa̱ˈa na nnaaⁿya joˈ joˈ, ndoˈ na ljoˈ ˈo nnda̱a̱ nnteijndeiˈyoˈ ja na jo̱jo̱tya̱ na nncua̱ ndyuaa Judea. 	 És köztetek általmenni Macedóniába, és Macedóniából ismét hozzátok térni vissza, és tõletek elkísértetni Júdeába.


Tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —Ja xocatsˈaa na ljoˈ ee waa ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: “Nchii cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nantquie na wandoˈ tsˈaⁿ, sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso ñˈoom na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 Jézus pedig felele néki, mondván: Meg van írva, hogy nemcsak kenyérrel él az ember, hanem az Istennek minden ígéjével.


Sa̱a̱ xuiiˈ cantyja ˈnaaⁿˈ cwii yuscu, xeⁿ ticata̱ˈ xqueⁿ quia na matseineiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom oo quia na mañequiaa ñˈoomˈm matseijnaaⁿˈaⁿ saaⁿˈaⁿ. Xeⁿ na ljoˈ machˈeeⁿ matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈcwijom na jnda̱ teinquiˈ caseii xqueeⁿ. 	 Minden asszony pedig, a ki befedetlen fõvel imádkozik avagy prófétál, megcsúfolja az õ fejét, mert egy és ugyanaz, mintha megnyiretett volna.


’Juu xueeˈñeeⁿ, taxocaⁿnaˈ na nntaˈxeˈtiˈyoˈ ñˈoom no̱o̱ⁿ. Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, chaˈtso na ntaⁿˈyoˈ nnom Tsotya̱ya cha catseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja, joˈ nñequiaaⁿ na nndaˈyoˈ. 	 És azon a napon nem kérdeztek majd engem semmirõl. Bizony, bizony mondom néktek, hogy a mit csak kérni fogtok az Atyától az én nevemben, megadja néktek.


Nchii cweˈ quia na jndooˈna joˈ na cwiqueⁿndyoˈ tsˈiaaⁿ na cwilˈaˈyoˈ. ˈO calˈaˈyoˈ na ljoˈ ee na manquiuˈyoˈ na nnom nquii Cristo mˈaⁿˈtyeⁿˈyoˈ moso, ndoˈ ñequio na xcweeˈ nˈomˈyoˈ cwilˈaˈyoˈ yuu na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Nem a szemnek szolgálván, mint a kik embereknek akarnak tetszeni, hanem mint Krisztus szolgái, cselekedvén az Istennek akaratját lélekbõl,


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, nchii matsjo̱o̱ya na mamatseixmaⁿya juunaˈ, sa̱a̱ luaa matsˈaa, cwitsuuˈyaya tsˈo̱o̱ⁿ ljoˈ ñeseixmaⁿya jaachˈee xuee ndoˈ matseijndo̱yaya na nncua̱ˈntyjo̱ya juu na waa jo nno̱o̱ⁿ, 	 Atyámfiai, én enmagamról nem gondolom, hogy már elértem volna:


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom wjaañequiaaⁿ najnda̱ˈyoˈ na cwindyeˈntjomˈtyeⁿˈyoˈ nnoom. Ndoˈ wjaachˈeeⁿ na ljoˈ hasta na nncueˈntyjo̱ xuee na nncwjeeˈnndaˈ Jesucristo na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ. Quia joˈ nleitquiooˈ na tatjaaˈnaⁿ jnaⁿ cwicwilaˈxmaⁿˈyoˈ. 	 A ki meg is erõsít titeket mindvégig feddhetetlenségben, a mi Urunk Jézus Krisztusnak napján.


Tˈo̱ Simón Pedro nnoom, tso: —ˈU cwiluiindyuˈ nquii Cristo, Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ. 	 Simon Péter pedig felelvén, monda: Te vagy a Krisztus, az élõ Istennek Fia.


Sa̱a̱ majoˈti tjom tsˈaⁿ na jnda̱ we, tjaaˈnaⁿ ndana ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ ndoˈ tueeⁿˈeⁿ. Mati tjom tsˈaⁿ na jnda̱ ndyee ndoˈ malaaˈtiˈ hasta tsˈaⁿ na jnda̱ ntquieeˈ. 	 Hasonlóképen a második is, a harmadik is, mind hetediglen.


Maluaaˈ tyotseixmaⁿ Sara. Tyotseicanda̱a̱ˈñê nnom Abraham, ndoˈ tsoom nnom saaⁿˈaⁿ Ta. 	 Miként Sára engedelmeskedett Ábrahámnak, urának nevezvén õt, a kinek gyermekei lettetek, ha jót cselekesztek, és semmi félelemtõl nem rettegtek.


Sa̱a̱ quia na nncwjeeˈcañoom juu Espíritu na cwiluiiñe na mayuuˈ, juu nncjaaˈmo̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ chaˈtso ñˈoom na mayuuˈ ee nchii nntseineiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ nquii, nntseineiⁿ ticwii cwii ñˈoom na mandii na matseineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ mˈmo̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ ˈnaⁿ na quia nluii. 	 De mikor eljõ amaz, az igazságnak Lelke, elvezérel majd titeket minden igazságra. Mert nem õ magától szól, hanem azokat szólja, a miket hall, és a bekövetkezendõket megjelenti néktek.


Quia na jnda̱ tmaaⁿ na manndyooˈ wjaacue ñeˈquioomˈ, chaˈtsondye nnˈaⁿ na mˈaⁿ nnˈaaⁿna na jndye nnom ntycu cwitjoom, tquiochona joo na mˈaaⁿ Jesús. Tioom lˈo̱o̱ⁿ nacjoo ticwii cwii joo naⁿˈñeeⁿ, mana nˈmaaⁿ. 	 A nap lementével pedig, mindenek, a kiknek különféle betegeik valának, õ hozzá vivék azokat; õ pedig mindegyikõjükre reávetvén kezeit, meggyógyítá õket.


Ndoˈ ˈndii yuscuˈñeeⁿ tsjoo ˈnaaⁿˈaⁿ, tjalcweeⁿˈeⁿ tsjoom. Tjacatsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ: 	 Ott hagyá azért az asszony a vedrét, és elméne a városba, és monda az embereknek:


Ndoˈ jlaˈxuaana, jluena: —Nchii tsaⁿmˈaaⁿˈ. Catseicandyaandyuˈ Barrabás. Luaaˈ ñˈoom taⁿ naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ juu Barrabásˈñeeⁿ, tsaⁿcanchˈue joˈ. 	 Kiáltának azért viszont mindnyájan, mondván: Nem ezt, hanem Barabbást. Ez a Barabbás pedig tolvaj vala.


’ˈO nnˈaⁿ Jerusalén, cwilacwjeˈyoˈ nnˈaⁿ na cwiñeˈquia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ cwijñomˈyoˈ ljo̱ˈ nnˈaⁿ na majñoom na mˈaⁿˈyoˈ. Majndye ndiiˈ ñentyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ na nntseitjo̱ⁿya ˈo na nncˈomˈyoˈ cwentaya chaˈxjeⁿ matseitjom caxtixquie ntseinaaⁿ nacjeeˈ ntsqueeⁿ. Sa̱a̱ ˈo cwaaⁿ tquiandyoˈ. 	 Jeruzsálem, Jeruzsálem! Ki megölöd a prófétákat és megkövezed azokat, a kik te hozzád küldettek, hányszor akartam egybegyûjteni a te fiaidat, miképen a tyúk egybegyûjti kis csirkéit szárnya alá; és te nem akartad.


Jnda̱ tueeˈ Jesús waaˈ Jairoˈñeeⁿ, tjaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ wˈaa. Ntyˈiaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ na cwitjo̱o̱ˈ nmaaⁿ, ñequio jndye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na tacwaxua ndyuee. 	 És Jézus a fõember házához érvén, látván a sípolókat és a tolongó sokaságot,


Ee xeⁿ tîcatseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom lˈo̱ nquii tsˈoomˈñeeⁿ, majndeiiticheⁿ cweˈ ˈu. 	 Mert ha az Isten a természet szerint való ágaknak nem kedvezett, majd néked sem kedvez.


Wandyo̱ˈ waa cantyja ˈnaaⁿyâ, ee tjaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyô̱ ndoˈ tyˈioom tsˈiaaⁿ jâ na nñequiaayâ ñˈoom na macwjiˈnˈmaaⁿñê añmaaⁿ nnˈaⁿ. Nchii cwilˈaayâ tsˈiaaⁿˈñeeⁿ cha na nncjaaweeˈ nˈom nnˈaⁿ ñˈeⁿndyô̱, sa̱a̱ cha nqueⁿ nncjaaweeˈ tsˈoom, ee jom nlqueeⁿ cwenta chiuu nˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Hanem a miképen az Isten méltatott minket arra, hogy reánk bízza az evangyéliomot, akképen szólunk; nem úgy, hogy embereknek tessünk hanem az Istennek, a ki megvizsgálja a mi szívünket.


Quia na mˈaⁿˈyoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ, cˈomˈyoˈ na jndo̱ˈya nˈomˈyoˈ. Ticwii cwii ndiiˈ na majuˈnaaⁿñenaˈ na nlaneiⁿˈyoˈ nda̱a̱na cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, calˈaˈyoˈ na ljoˈ. 	 Bölcsen viseljétek magatokat a kívül valók irányában, a jó alkalmatosságot áron is megváltván.


Joo nmeiⁿˈ na tcoˈnaˈ no̱o̱ⁿ na jeeⁿ tˈmaⁿ laˈxmaⁿnaˈ, cha nntseicuˈnaˈ na nntseisˈandyo̱ na cwii nnom na ntyˈia, ncˈe joˈ jnaⁿnaˈ na tyoquiinaˈ ja chaˈcwijom ndiiˈ tsioom quiiˈ seiiˈ tsˈaⁿ, luaaˈ sˈaa Satanás cha coˈwiˈnaˈ ja. 	 És hogy a kijelentések nagysága miatt el ne bizakodjam, tövis adatott nékem a testembe, a Sátán angyala, hogy gyötörjön engem, hogy felettébb el ne bizakodjam.


Sa̱a̱ tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na tsoom: —Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ ˈñeeⁿ cwiluiiñe tsondyo̱ ndoˈ ndyentyjo̱. 	 Õ pedig felele nékik, mondván: Ki az én anyám vagy kik az én testvéreim?


—Jeeⁿ ya ñetjeiˈnˈmaaⁿñê ntˈomcheⁿ sa̱a̱ tileicanda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñe cheⁿnqueⁿ. Xeⁿ mayuuˈ na cwiluiiñê Rey cwentaa jaa nnˈaⁿ Israel, cwa candyocueeⁿ na nñoom tsˈoomˈnaaⁿ quia joˈ nlayuuˈa ñˈeⁿñê. 	 Másokat megtartott, magát nem tudja megtartani. Ha Izráel királya, szálljon le most a keresztrõl, és majd hiszünk néki.


Quia na cwilˈana na ljoˈ, quia joˈ chaˈtso ntquiuu nchooˈ ñequiee naⁿ na cwiluiitquiendye cwitaˈna cantyena jo nnom nqueⁿ na wacatyeeⁿ tio. Cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena jom na tjaa yuu cantycwii na wanoomˈm. Cwitsa̱ˈna corona ˈnaaⁿna jo nnom tio. Cwiluena: 	 Leesik a huszonnégy Vén az elõtt, a ki a királyiszékben ül, és imádja azt, a ki örökkön örökké él, és az õ koronáit a királyiszék elé teszi, mondván:


Na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ nñequiaaⁿ na tjaa ñomtiuu cˈomˈyoˈ jo nnoom na juu joˈ tˈmati tseixmaⁿnaˈ nchiiti na nnda̱a̱ nntseiˈño̱ⁿˈ tsˈaⁿ, ndoˈ juunaˈ nntsˈaanaˈ cwenta nˈomˈyoˈ ñequio joo ñomtiuu na mˈaⁿˈyoˈ ee na matseitjoomˈnaˈ ˈo ñˈeⁿ Cristo Jesús. 	 És az Istennek békessége, mely minden értelmet felül halad, meg fogja õrizni szíveiteket és gondolataitokat a Krisztus Jézusban.


Ya ntyjii xeⁿ chaˈtsondyoˈ ya nlaneiⁿˈyoˈ ntˈomcheⁿ nnom ñˈoom na tjachuiiˈ sa̱a̱ neiⁿtya̱ya na nñeˈquiaˈyoˈ ñˈoom na maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ ee juunaˈ xcweti, nchiiti juu na matseineiⁿ tsˈaⁿ meiⁿnquia nnom ñˈoom na tjachuiiˈ. Macanda̱ xeⁿ na matseiteincooˈ tsˈaⁿ ñˈoomˈñeeⁿ cha joo nnˈaⁿ tmaaⁿˈ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ nncˈoonajnda̱na ncˈe Espíritu Santo. 	 Szeretném ugyan, ha mindnyájan szólnátok nyelveken, de inkább, hogy prófétálnátok; mert nagyobb a próféta, mint nyelveken szóló, kivévén, ha megmagyarázza, hogy a gyülekezet épüljön.


Tsˈaⁿ natia machˈee ˈo, tilalcweˈyoˈ nawiˈ nacjooˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Xeⁿ na matseijnaaⁿˈaⁿ ˈo, ˈo tilaˈjnaⁿˈyoˈ jom. ˈO cwiicheⁿ ljo calˈaˈyoˈ, cataⁿˈyoˈ na catioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈaⁿ na nmeiiⁿˈ machˈee, ee jnda̱ seijndaaˈñê na ˈo nntoˈñoomˈyoˈ na nntioˈñaaⁿñê ˈo. 	 Nem fizetvén gonoszszal a gonoszért, avagy szidalommal a szidalomért; sõt ellenkezõleg áldást mondván, tudva, hogy arra hivattatok el, hogy áldást örököljetek,


¿Cwaaⁿ ñˈoom na tijndeiˈtinaˈ na catsjo̱o̱ya? ¿Aa na nntsjo̱o̱: “Matseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya chaˈtso jnaⁿˈ”, oo aa na nntsjo̱o̱: “Quicantyjaˈ, cjaˈcaˈ”? 	 Melyik könnyebb, azt mondani: Megbocsáttattak néked a te bûneid; vagy azt mondani: Kelj fel és járj?


Ndoˈ Pedro, jeeⁿ seijaaˈñe tsaⁿtsjom nacjoomˈm ñequio nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê sa̱a̱ jnda̱a̱ lˈana na tîcandana. Joˈ chii ntyˈiaana nacaxuee na matseixmaⁿ Jesús ndoˈ ntyˈiaa nda̱a̱na we naⁿnomˈñeeⁿ na teitquiooˈndye ñˈeⁿñê. 	 Pétert pedig és a vele lévõket elnyomá az álom; de mikor felébredtek, láták az õ dicsõségét, és ama két férfiút, kik vele állanak vala.


Chaˈtsondye joona na laˈxmaⁿna cwentaya, mati laˈxmaⁿna cwentaˈ. Ndoˈ joona na laˈxmaⁿna cwentaˈ, mati laˈxmaⁿna cwentaya, ndoˈ matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja cantyja ˈnaaⁿna. 	 És az enyémek mind a tiéid, és a tiéid az enyémek: és megdicsõíttetem õ bennök.


Nnˈaⁿ tsjoomnancue cwilaˈjndoona ˈu, sa̱a̱ jeˈ jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na matseiˈwˈiiˈ joona. Jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nncuˈxeⁿˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, ndoˈ na nñequiaaˈ juu na cwitaˈntjom nnˈaⁿ na tyondyeˈntjom njomˈ na tyoñequia ñˈomˈ. Ndoˈ mati nñequiaaˈ na cwitaˈntjom chaˈtso ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ cwentaˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye xueˈ, meiiⁿ nnˈaⁿ na tˈmaⁿ laˈxmaⁿ, ndoˈ meiiⁿ nnˈaⁿ na titˈmaⁿ laˈxmaⁿ. Ndoˈ na nntseicanduˈ nquiee nnˈaⁿ na cwilaˈndaaˈ nˈom nnˈaⁿ na chaˈwaa tsjoomnancue. 	 És megharagudtak a pogányok, és eljött a te haragod, és a halottak ideje, hogy megítéltessenek, és jutalmat adj a te szolgáidnak, a prófétáknak és a szenteknek, és a kik a te nevedet félik, kicsinyeknek és nagyoknak; és elpusztítsd azokat, a kik a földet pusztítják.


Quia joˈ tja Ananías wˈaa na mˈaaⁿ Sauloˈñeeⁿ. Jnda̱ na tjaqueⁿˈeⁿ, tioom lˈo̱o̱ⁿ nacjooˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Matsoom: —ˈU re nnˈaⁿya Saulo, nquii Ta Jesús na teitquiooˈñê njomˈ nato na jndyoˈ, jñoom ja na mˈaaⁿˈ. Lˈue tsˈoom na nntyˈiaˈnndaˈ ndoˈ na tooˈ nntseixmaⁿˈ Espíritu Santo naquiiˈ tsˈomˈ. 	 Elméne azért Ananiás és beméne a házba, és kezeit reá vetvén, monda: Saul atyámfia, az Úr küldött engem, Jézus, a ki megjelent néked az úton, melyen jöttél, hogy szemeid megnyiljanak és beteljesedjél Szent Lélekkel.


Tqueeⁿ canchooˈwendyena na nñˈeeⁿna ñˈeⁿñê ndoˈ na njñoom joona na nñeˈquiana ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Matseicajndyunaˈ joona apóstoles. 	 És választa tizenkettõt, hogy vele legyenek, és hogy kiküldje õket prédikálni,


Cwitjeiiˈndye nnˈaⁿ cwii tsˈaⁿ na nluiiñe tyee na tjacantyja cwiluiitˈmaⁿñe quiiˈntaaⁿna. Cwityˈiomna tsˈiaaⁿ jom na meiⁿntyjeeⁿˈeⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaana, na nñequiaa tsaⁿˈñeeⁿ ˈnaⁿ na cwiñequiana nnoom ñequio quiooˈ na cwilaˈcwjeena na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. 	 Mert minden fõpap emberek közül választatván, emberekért rendeltetik az Isten elõtt való dolgokban, hogy ajándékokat és áldozatokat vigyen a bûnökért,


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, lˈue tsˈo̱o̱ⁿya na caliuˈyoˈ ñˈoomwaa na wantyˈiuuˈ waanaˈ, cha tintsˈaanaˈ ndooˈ nquiuˈyoˈ na jeeⁿ jndo̱ˈ nˈomˈyoˈ. Ntˈom nnˈaⁿ judíos cwilaˈquieˈ nˈomna cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo hasta xjeⁿ na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ lojoo nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿ jom na nchii cwiluiindyena tsjaaⁿ nnˈaⁿ judíos. 	 rt nem akarom, hogy ne tudjátok atyámfiai ezt a titkot, hogy magatokat el ne higyjétek, hogy a megkeményedés Izráelre nézve [csak] részben történt, a meddig a pogányok teljessége bemegyen.


Ndoˈ xeⁿ ticatsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tijndyeti xuee na nncˈoom nawiˈñeeⁿ quia joˈ meiⁿcwii tsˈaⁿ xocaluiˈnˈmaaⁿñe cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. Sa̱a̱ ncˈe na wiˈ tsˈoom nnˈaⁿ na jnda̱ tjeiiˈñê cwentaaⁿˈaⁿ, nntsˈaaⁿ na tijndyeti xuee na nncˈoom nawiˈñeeⁿ. 	 És ha azok a napok meg nem rövidíttetnének, egyetlen ember sem menekülhetne meg; de a választottakért megrövidíttetnek majd azok a napok.


Luaa waa na cwilaˈno̱o̱ⁿˈa ˈñeeⁿ cwiluiindye ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ˈñeeⁿ cwiluiindye ntseinda tsaⁿjndii, meiⁿ quia tsˈaⁿ na tiquichˈee na matyˈiomyanaˈ ticaluiiñe jnda Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mati tsˈaⁿ na tiwiˈ tsˈom xˈiaaˈ na matseiyuˈ. 	 rõl ismerhetõk meg az Isten gyermekei és az ördög gyermekei: a ki igazságot nem cselekszik, az egy sem az Istentõl való, és az [sem], a ki nem szereti az õ atyjafiát.


Jnda̱ joˈ mana jlaˈjndaaˈndyô̱ saawaayâ Jerusalén. 	 E napok után pedig felkészülõdvén, felmenénk Jeruzsálembe.


Quia joˈ tso Simón nda̱a̱na: —Cataⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na meiⁿcwii ticatjo̱ⁿya chaˈna cwinduˈyoˈ. 	 Felelvén pedig Simon, monda: Könyörögjetek ti énérettem az Úrnak, hogy semmi azokból, a miket mondtatok, reám ne jõjjön.


Ee xeⁿ na mayuuˈ na ljoˈ, quia joˈ matseijndaaˈñenaˈ cantyja ˈnaaⁿyâ na cwilˈaayâ na cantuñe Tyˈo̱o̱tsˈom ee jnda̱ macwilˈuuyâ na tquiaaⁿ na tandoˈxco Cristo sa̱a̱ xeⁿ xocataˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ meiⁿ xocatsˈaanaˈ na mayuuˈ na tandoˈxcoom. 	 Sõt az Isten hamis bizonyságtevõinek is találtatunk, mivelhogy az Isten felõl bizonyságot tettünk, hogy feltámasztotta a Krisztust; a kit nem támasztott fel, ha csakugyan nem támadnak fel a halottak.


Quia na tueˈcañoomnaˈ tmaaⁿˈ ntyee na ñˈeⁿ Zacarías na nndyeˈntjomna jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ, 	 Lõn pedig, hogy mikor õ rendjének sorában papi szolgálatot végzett az Isten elõtt,


Tsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Caluiˈyoˈ, ee nchii na jnda̱ tueˈ yuscuchjoomˈaaⁿˈ. Cweˈ watsoo. Sa̱a̱ cweˈ teincona jom. 	 Monda nékik: Menjetek el innen, mert a leányzó nem halt meg, hanem aluszik. És kinevették õt.


Sa̱a̱ xeⁿ cwiljooˈndyo̱ nacje ˈnaaⁿˈ na cwiluiiñe naxuee chaˈxjeⁿ nqueⁿ cwiluiiñê naxuee, jeeⁿ xcwe cwilajomndyo̱ ñequio nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ, ndoˈ juu nioomˈ Jnaaⁿ Jesucristo matseiljuˈnaˈ jaa chaˈtso jnaⁿ na laxmaaⁿya. 	 Ha pedig a világosságban járunk, a mint õ maga a világosságban van: közösségünk van egymással, és Jézus Krisztusnak, az õ Fiának vére megtisztít minket minden bûntõl.


Ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ teitquiooˈñe Elías ñˈeⁿ Moisés na cwilaˈneiⁿna ñˈeⁿ Jesús. 	 És megjelenék nékik Mózes Illéssel együtt, és beszélnek vala Jézussal.


Queⁿˈ joona na cwiluiindyena na ljuˈ nˈomna ncˈe ñˈoom na mayuuˈ. Juunaˈ cwiluiiñenaˈ na mayuuˈ. 	 Szenteld meg õket a te igazságoddal: A te ígéd igazság.


Quia joˈ cwii tsˈaⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na jndyendye, tso: —Ta, catsuˈ nnom tiˈxio̱o̱ na cato̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ˈnaⁿ na ˈndii tsotya̱a̱yâ, nloˈño̱ⁿya na tseixmaⁿnaˈ cwentaya. 	 Monda pedig néki egy a sokaság közül: Mester, mondd meg az én testvéremnek, hogy oszsza meg velem az örökséget.


Tso: —ˈU Ta, moso ˈnaⁿya macanda̱ cweˈ waaⁿ na waa wˈaya, teiˈcaljoo tycutqueeⁿ jom. Jeeⁿ cwajndii maquiinaˈ jom. 	 És ezt mondván: Uram, az én szolgám otthon gutaütötten fekszik, és nagy kínokat szenved.


Ee cwiljoya nˈomˈyoˈ quia cwilˈa naⁿˈñeeⁿ na cwindyeˈntjomˈtyeⁿˈyoˈ nda̱a̱na, quia cwitjeiiˈna ˈnaⁿˈyoˈ, ndoˈ quia cwitmeiiⁿˈna ndaˈwatmeiⁿ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Mert eltûritek, ha valaki leigáz titeket, ha valaki felfal, ha valaki megfog, ha valaki felfuvalkodik, ha valaki arczul ver titeket.


Ee tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Abraham chiuu na nntsˈaaⁿ, luaa matsonaˈ: “Tiempomeiiⁿ nndyo̱o̱nndaˈa na mˈaⁿˈyoˈ, ndoˈ nquii scuˈ Sara nnleiñˈoom cwii tyochjoo ndaˈyoˈ.” 	 Mert ígéretnek beszéde ez: Ez idõ tájban eljövök, és Sárának fia lesz.


Joˈ chii quia na jñeeⁿ na luaaˈ cwilue fariseosˈñeeⁿ, jlueeⁿˈeⁿ tsˈo̱ndaa Judea ñˈeⁿndyô̱ na nntsaayâ Galilea. 	 Elhagyá Júdeát és elméne ismét Galileába.


ticatsonaˈ na tsaⁿcandii jom, meiⁿ na nlˈueeⁿ ndiaˈ. Macaⁿnaˈ tsˈaⁿ na yatsˈaⁿñe jom, tsˈaⁿ na xiomˈñe ñequio nnˈaⁿ, na tintseiqueeⁿ tsˈoom sˈom. 	 Nem borozó, nem verekedõ, nem rút nyereségre vágyó; hanem szelíd, versengéstõl ment, nem pénzsóvárgó;


Jndeiˈtinaˈ na nncjuˈñecje cwii tsaⁿtya na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom jom, nchiiti na nncwicandiiˈñe quiooˈ camello tsueˈ xˈe tseiˈnchquia. 	 Könnyebb a tevének a tû fokán átmenni, hogynem a gazdagnak az Isten országába bejutni.


Cwiicheⁿ cwii ndiiˈ tionndaˈ Jesús lˈo̱o̱ⁿ cjooˈ luaˈnnom tsaⁿˈñeeⁿ. Quia joˈ nquiee ntyˈiaaˈ tsaⁿnchjaaⁿˈ ndoˈ mana nˈmaaⁿ, xueeya ntyˈiaaⁿˈaⁿ. 	 Azután kezeit ismét ráveté annak szemeire, és feltekintete véle. És megépüle, és látá messze és világosan mindent.


Mati profetas tyolaˈneiⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Tyoluena na chaˈtsondye nnˈaⁿ na nlayuˈ ñˈeⁿñê maxjeⁿ nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿna ncˈe xueeˈ jom. 	 Errõl a próféták mind bizonyságot tesznek, hogy bûneinek bocsánatját veszi az õ neve által mindenki, a ki hiszen õ benne.


Ñequio na xcweeˈ tsˈomˈ queⁿndyuˈ naquiiˈ ñˈoommeiⁿˈ, cha jo nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ nleitquiooˈ na xcweti wjaamˈaaⁿˈ. 	 Ezekrõl gondoskodjál, ezeken légy, hogy elõhaladásod nyilvánvaló legyen mindenek elõtt.


Manquiuuya na cwiluiindyo̱ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na laxmaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue mˈaⁿna nacje ˈnaaⁿˈ tsaⁿjndii. 	 Tudjuk, hogy Istentõl vagyunk, és az egész világ a gonoszságban vesztegel.


meiⁿ tyoondyeˈyoˈ jndyeeˈ ntu na tyondye naⁿˈñeeⁿ meiⁿ jndyeeˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. Quia na jndye naⁿˈñeeⁿ jñeeⁿˈeⁿ, lˈana tyˈoo na tintseineiⁿtyeeⁿ nda̱a̱na. 	 És trombita harsogásához, és a mondásoknak szavához, melyet a kik hallottak, kérték, hogy ne intéztessék hozzájok szó;


Joona, ¿aa cwiluiindyena nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nnom Cristo? Ntyjii na matseina̱ⁿ chaˈna tsˈaⁿ na ntjeiⁿñe, sa̱a̱ ja tˈmaⁿti tsˈiaaⁿˈñeeⁿ matsˈaa, nchiiti joona. Majndyeti ndiiˈ jlaˈseiˈ nnˈaⁿ ja jnaaⁿˈ na mañequiaya ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Jndyeti ndiiˈ tueeˈ nnˈaⁿ ja wˈaancjo ncˈe na mandiˈntjo̱ⁿya nnom Cristo. Ndoˈ jndye ndiiˈ waa na teincuuˈ na nntseicueeˈnaˈ ja. 	 isztus szolgái-é? (balgatagul szólok) én méginkább; több fáradság, több vereség, több börtön, gyakorta való halálos [veszedelem] által.


Ncˈe na luaaˈ cwilˈaˈyoˈ, maˈmo̱ⁿnaˈ na jeeⁿ xcwe macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwenta cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. Ee matsa̱a̱ⁿˈa̱ⁿ ˈo na laˈxmaⁿˈyoˈ na nntsaquieeˈndyoˈ yuu na matsa̱ˈntjoom. Ncˈe na ljoˈ, jeˈ cwiwinomˈyoˈ nawiˈ. 	 Bizonyságául az Isten igazságos ítéletének; hogy méltóknak ítéltessetek az Isten országára, a melyért szenvedtek is.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwiwena ndaa na mañequia tixocatsˈaanaˈ na ñecwetina ee nntsˈaanaˈ naquiiˈ nˈomna chaˈcwijom ndaa na cwileiˈwo̱o̱naˈ tsˈom xo̱ˈ na ticantquieeˈnaˈ na nntsˈaanaˈ na tijoom cantycwii na nntaˈndoˈna. 	 Valaki pedig abból a vízbõl iszik, a melyet én adok néki, soha örökké meg nem szomjúhozik; hanem az a víz, a melyet én adok néki, örök életre buzgó víznek kútfeje lesz õ benne.


Ncuee na ñejndyowa jndye ndiiˈ ndoˈ jndye nnom ñˈoom teilˈueeˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na tyotseineiiⁿ nda̱a̱ weloo welooya ñequio ñˈoom ndyuee profetas na tyolaˈneiⁿna chiuu na quia nluii. 	 Minekutána az Isten sok rendben és sokféleképen szólott hajdan az atyáknak a próféták által, ez utolsó idõkben szólott nékünk Fia által,


ˈU jeˈ na cwiluiindyuˈ tsˈaⁿ judío. ˈU quitˈmaⁿ tsˈomˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, ndoˈ macwjiˈsˈandyuˈ cheⁿnncuˈ na tseixmaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ímé, te zsidónak neveztetel, és a törvényre támaszkodol, és Istennel dicsekedel.


Ndoˈ tsˈaⁿ na mˈaaⁿ jo jnda̱a̱ na machˈee tsˈiaaⁿ tyuaaˈ, ticjaalcweeⁿˈeⁿ na nncjaacachoom liaⁿˈaⁿ. 	 És a mezõn levõ haza ne térjen, hogy ruháját elvigye.


Ee ncˈe na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Jesucristo, cwitoˈñoomˈyoˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom añmaⁿ ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Elérvén hitetek czélját, a lélek idvességét.


’Quia joˈ tintyueˈyoˈ ljoˈ na nlˈa nnˈaⁿ ˈo. Ee chaˈtso na wantyˈiuuˈ mˈaaⁿnaˈ jeˈ, maxjeⁿ nleitquiooˈ. Ndoˈ meiⁿ tjaaˈnaⁿ cwii na cweˈ ntyˈiu tuii na tixocwitquiooˈnaˈ. 	 Azért ne féljetek tõlök. Mert nincs oly rejtett dolog, a mi napfényre ne jõne; és oly titok, a mi ki ne tudódnék.


Chaˈna cwilaˈntjeiⁿndye nnˈaⁿ na cweˈ luaaˈ mˈaⁿ ñˈeⁿ sculjaaˈ, maluaaˈ cwilˈa nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom tsjoomnancue, na cwilajomndye cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoom tˈmaⁿˈñeeⁿ. Ee cwiˈoontyjo̱na chaˈtso nnom jnaⁿ na cwintyˈiaana na cwiluii tsjoomˈñeeⁿ. Ndoˈ jndye nnˈaⁿ na cwinaⁿ chaˈwaa tsjoomnancue, chaˈcwijom cwindyeena cantyja ˈnaaⁿˈ winom na matseixmaⁿ tsjoomˈñeeⁿ. Juu na cwilaˈjomndyeñˈeⁿna na matseixmaⁿnaˈ, matseijomnaˈ chaˈcwijom na matseitjomñe tsˈaⁿ ñequio sculjaaˈ. 	 A kivel paráználkodtak a föld királyai, és az õ paráznaságának borával megrészegedtek a föld lakosai.


sa̱a̱ quia na mˈaaⁿya quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tmaaⁿˈ na macwji Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, yati ntyjii na cweˈ ñeˈom ñˈoom nntseina̱ⁿ na ya nlaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ, nchiiti quii meiiⁿ ñˈoom ñequio ñˈoom na tjachuiiˈ. 	 De a gyülekezetben inkább akarok öt szót szólani értelemmel, hogy egyebeket is tanítsak, hogy nem mint tízezer szót nyelveken.


Meiⁿquia tsˈaⁿ na matseiljo cwii profeta na mañequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, juu naya na macandaaˈ cwii profeta, majoˈti nndaaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ meiⁿquia tsˈaⁿ na matseiljo cwii tsˈaⁿ na mˈaaⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ, ncˈe na mantyˈiaaⁿˈaⁿ na ya machˈee tsaⁿˈñeeⁿ, mañejuu naya na macandaaˈ tsˈaⁿ na ya machˈee, majoˈti nndaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 A ki befogadja a prófétát próféta nevében, prófétának jutalmát veszi; és a ki befogadja az igazat igaznak nevében, igaznak jutalmát veszi;


Ndoˈ na ljoˈ nlˈaˈyoˈ, nchii macanda̱ na matseijndaaˈñenaˈ ljoˈ na macaⁿnaˈ naⁿˈñeeⁿ, mati nlaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom na nluena na quianlˈuaaⁿˈaⁿ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Mert e tisztnek szolgálata nemcsak a szenteknek szükségét elégíti ki, hanem sok hálaadással bõséges az Isten elõtt;


Ndoˈ tsoom nda̱a̱yâ: —Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, xeⁿ tilcweˈ nˈomˈyoˈ jnaⁿˈyoˈ ndoˈ cˈomˈyoˈ chaˈna yocanchˈu na tiqueeⁿ nˈom na nluiitˈmaⁿndyena, quia joˈ xonda̱a̱ nntsaquieeˈndyoˈ cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És monda: Bizony mondom néktek, ha meg nem tértek és olyanok nem lesztek mint a kis gyermekek, semmiképen nem mentek be a mennyeknek országába.


ndoˈ jnda̱ na tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, tyjeeⁿ juunaˈ. Tsoom: “Catoˈñoomˈyoˈ tyooˈwaa, cwaˈyoˈ juunaˈ. Seiiˈa cwiluiiñenaˈ. Mañequiaandyo̱ na nncˈio̱ cha nncwañoomˈnaˈ ˈo. Ñequiiˈcheⁿ na luaaˈ nntsalˈaˈyoˈ cha catˈmo̱ⁿˈyoˈ na cwicañjom nˈomˈyoˈ ja.” 	 És hálákat adván, megtörte és ezt mondotta: Vegyétek, egyétek! Ez az én testem, mely ti érettetek megtöretik; ezt cselekedjétek az én emlékezetemre.


Ndoˈ taˈxˈeena nnoom: —Quia joˈ ¿chiuu na sa̱ˈntjom Moisés na wanaaⁿ na nntyuiiˈ ljeii ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ ñˈeⁿ scoomˈm, jnda̱ joˈ ya na caˈñeeⁿ juu? 	 Mondának néki: Miért rendelte tehát Mózes, hogy válólevelet kell adni, és úgy bocsátani el az asszonyt?


Quia joˈ Pablo tˈmaaⁿ cwii capeitaⁿ. Matsoom nnom: —Cjaˈñˈoomˈyaˈ tyochjoomˈaaⁿ na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ˈyoˈ ee waa ñˈoom na nntsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Pál pedig egyet a századosok közül magához hívatván, monda: Ezt az ifjat vezesd az ezredeshez; mert valamit akar néki jelenteni.


Ee meiiⁿ na mayuuˈ najndyee sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿscu ee tsaⁿsˈa, sa̱a̱ mati na mayuuˈ na mˈaaⁿ tsaⁿsˈa ee tsaⁿscu, ndoˈ chaˈtsoñˈeⁿ cwinaⁿ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mert a miképen az asszony a férfiúból van, azonképen a férfiú is az asszony által, az egész pedig az Istentõl.


Xeⁿ juu na jlaˈtjo̱o̱ndye nnˈaⁿ judíos mañequiaanaˈ na nluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ tsjoomnancue ndoˈ juu na ticjaacañjoomˈ na lˈana seijndaaˈñenaˈ na waa naya ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na nchii tsjaaⁿ joona, quia joˈ juu xjeⁿ na nncˈooquieˈnndaˈna cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, cwanti tˈmaⁿti naya nntseixmaⁿnaˈ. 	 Ha pedig az õ esetök világnak gazdagsága, és az õ veszteségök pogányok gazdagsága, mennyivel inkább az õ teljességök?


Mayuuˈ na ljoˈ. Jndiiˈñenaˈ joona ncˈe na ticalaˈyuˈya nˈomna, ndoˈ ˈu tyeⁿ meiⁿntyjeˈ na matseiyuˈya tsˈomˈ. Joˈ chii tintseisˈandyuˈ ndoˈ tintseiscundyuˈ, yati cˈoomˈ na nquiaˈ. 	 Úgy van; hitetlenség miatt törettek ki, te pedig hit által állasz; fel ne fuvalkodjál, hanem félj;


Luaa tuii, jndeii jlaˈxuaana, jluena: —¿Ljoˈ nntsaˈ ñˈeⁿndyô̱, ˈu Jesús, Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom? ¿Aa jnda̱ jndyoˈ na nlcoˈwiˈ jâ, meiiⁿ tyooweˈntyjo̱ xjeⁿ na nntuˈxeⁿndyô̱? 	 És ímé kiáltának mondván: Mi közünk te veled Jézus, Istennek fia? Azért jöttél ide, hogy idõ elõtt meggyötörj minket?


Quia joˈ Judasˈñeeⁿ, toˈñoom cwii tmaaⁿˈ sondaro ñˈeⁿ ntˈom nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nda̱a̱ ntyee na cwiluiitquiendye, ndoˈ mañˈeeⁿ ntˈom nnˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseos. Tjachom naⁿˈñeeⁿ joˈ joˈ. Tyˈechona lioochom ndoˈ chom nlca ñˈeⁿ lˈo̱ tsˈiaaⁿ ntiaˈ. 	 dás azért magához vevén a [katonai] csapatot, és a papi fejedelmektõl és a farizeusoktól szolgákat, oda méne fáklyákkal, lámpásokkal és fegyverekkel.


Tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ juu na nnda̱a̱ nntseicueeˈ ja na nchii ñˈoomya. Mannco̱tya̱ mañequiaandyo̱ na ljoˈ catjo̱ⁿ. Waa najndo̱ na cwiluiindyo̱ na catsˈaa na ljoˈ, ndoˈ mati waa na jndo̱ na nncwando̱ˈxco̱. Luaaˈ ñˈoom na sa̱ˈntjom Tsotya̱ya na catseixmaⁿya. 	 Senki sem veszi azt el én tõlem, hanem én teszem le azt én magamtól. Van hatalmam letenni azt, és van hatalmam ismét felvenni azt. Ezt a parancsolatot vettem az én Atyámtól.


Ncˈe na luaaˈ joˈ chii mawino̱o̱ⁿya nawiˈmeiiⁿ, sa̱a̱ ticˈo̱o̱ⁿ na jnaaⁿˈa na ljoˈ ee mawajnaⁿˈa nqueⁿ na ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ ndoˈ ntyjiijndaaˈndyo̱ na waa najndeii na matseixmaaⁿ na machˈeeⁿ cwenta juu na mˈaaⁿya na quitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya jom hasta xuee quia na nncuˈxeeⁿ nnˈaⁿ. 	 A miért szenvedem ezeket is: de nem szégyenlem; mert tudom, kinek hittem, és bizonyos vagyok benne, hogy õ az én nála letett kincsemet meg tudja õrizni ama napra.


Joˈ chii matseiquii tsˈo̱o̱ⁿ chaˈtso na matjo̱ⁿ cha nnteijndeiinaˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ cha mati nntoˈñoomna na macwjiˈnˈmaaⁿñê joona ncˈe Cristo Jesús, juu joˈ na jeeⁿ jndanaˈ ndoˈ na ticantycwii na matseixmaⁿ tsˈaⁿ juunaˈ. 	 Annakokáért mindent elszenvedek a választottakért, hogy õk is elnyerjék a Krisztus Jézusban való idvességet örök dicsõséggel egyben.


Taxˈeeñe Pilato nnom Jesús: —¿Ljoˈ joˈ na cwiluiiñenaˈ na mayuuˈ? Ndoˈ jnda̱ na tso Pilato na luaaˈ, jluiˈnnaaⁿˈaⁿ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos. Tsoom nda̱a̱na: —Tjaa jnaⁿ tseixmaⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 Monda néki Pilátus: Micsoda az igazság? És a mint ezt mondá, újra kiméne a zsidókhoz, és monda nékik: Én nem találok benne semmi bûnt.


Ndoˈ wendyo̱ jaa nmeiiⁿ mayuuˈcheⁿ matyˈiomyanaˈ na catjo̱o̱ⁿya na luaa ee cwitio̱o̱ⁿndyo̱ cantyja na ñelˈaaya. Sa̱a̱ juu Tamˈaaⁿˈ meiⁿcwii nawiˈ tîcatsˈaaⁿ. 	 És mi ugyan méltán; mert a mi cselekedetünknek méltó büntetését vesszük: ez pedig semmi méltatlan dolgot nem cselekedett.


Sa̱a̱ mˈaaⁿ cwiicheⁿ na macwjiˈyuuˈñe cantyja ˈnaⁿya, majuu Juan. Ndoˈ ntyjiiyaya na juu ñˈoomˈñeeⁿ tseixmaⁿnaˈ na mayuuˈ. 	 Más az, a ki bizonyságot tesz rólam; és tudom, hogy igaz az a bizonyságtétel, a melylyel bizonyságot tesz rólam.


Sa̱a̱ najndyee macaⁿnaˈ na catseiˈno̱ⁿˈ tsˈaⁿ na tjaaˈnaⁿ cwii ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii ncˈe na seijndaaˈñe nquii na seiljeii juunaˈ, 	 Tudván elõször azt, hogy az írásban egy prófétai szó sem támad saját magyarázatból.


Sa̱a̱ María meintyjeeˈcheeⁿ nacañoomˈ tseiˈtsuaa, matyˈioom. Yocheⁿ na matyˈioom joˈ joˈ, seintyjanquioñê na ntyˈiaaⁿˈaⁿ naquiiˈcheⁿ tseiˈtsuaa. 	 Mária pedig künn áll vala a sírnál sírva. A míg azonban siránkozék, behajol vala a sírba;


Sa̱a̱ tˈo̱ Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, tsoom: —Quia na jnda̱ tmaaⁿ cwintyˈiaˈyoˈ na jeeⁿ tmaaⁿ nchquiu, cwinduˈyoˈ: “Matseinmaaⁿñeyanaˈ.” 	 Õ pedig felelvén, monda nékik: Mikor estveledik, azt mondjátok: Szép idõ lesz; mert veres az ég.


Jnda̱ na jndii Ananías na luaaˈ, tsoom: —Jndye ñˈoom jnda̱ mandiiya, Ta, na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ cwanti nawiˈ machˈeeⁿ nnˈaⁿ cwentaˈ na mˈaⁿ Jerusalén. 	 Felele pedig Ananiás: Uram, sok embertõl hallottam e férfiú felõl, mily sok bosszúsággal illeté a te szenteidet Jeruzsálemben:


Felipe ñequio Bartolomé, Tomás ñequio ja Mateo na ñetoˈño̱ⁿ tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ, ndoˈ Jacobo jnda Alfeo ñequio Lebeo, tsaⁿ na cwiluena Tadeo, 	 Filep és Bertalan; Tamás és Máté, a vámszedõ; Jakab, az Alfeus fia, és Lebbeus, a kit Taddeusnak hívtak;


Quia na jndii Jesús na luaaˈ cwiluena, tsoom: —Nnˈaⁿ na tiwii titjo̱o̱ndyena tsˈaⁿ na machˈee nasei. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na wii tjo̱o̱ndyena tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Jézus pedig ezt hallván, monda nékik: Nem az egészségeseknek van szüksége orvosra, hanem a betegeknek.


Xjeⁿˈñeeⁿ tyjeˈcañoom cwii yuscu Samaria joˈ joˈ na nncwjiˈ ndaatioo. Matsoom nnom: —Quiaaˈ ndaatioo nncˈua. 	 Jöve egy samáriabeli asszony vizet meríteni; monda néki Jézus: Adj innom!


tsaⁿˈñeeⁿ jndyeti nmeiⁿˈ nncoˈñoom tiempomeiiⁿ, ndoˈ xuee na cwii nndyotinaˈ nncˈoom na ticantycwii na wanoomˈm. 	 A ki sokszorta többet ne kapna ebben az idõben, a jövendõ világon pedig örök életet.


Tsjoom Cesarea tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿsˈa na jndyu Cornelio. Tsaⁿˈñeeⁿ tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom cwii tmaaⁿˈ sondaro na jndyunaˈ Italiano. 	 Vala pedig Czézáreában egy Kornélius nevû férfiú, százados az úgynevezett itáliai seregbõl.


Juu na tquiaaˈ na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja, mati tquiaya joˈ na calaˈxmaⁿna, cha na ñeˈcwii calaˈxmaⁿna chaˈxjeⁿ jaa ñeˈcwii cwilaˈxmaaⁿya. 	 És én azt a dicsõséget, a melyet nékem adtál, õ nékik adtam, hogy egyek legyenek, a miképen mi egy vagyunk:


Yocheⁿ na cwinquiocuena sjo̱ˈñeeⁿ, sa̱ˈntjom Jesús na meiⁿcwii ñˈoom ticaluena nda̱a̱ nnˈaⁿ chiuu waa na ntyˈiaana na seichuiiˈnaˈ jom. Ñequiiˈcheⁿ na nlaˈneiⁿna ñˈoomwaaˈ quia jnda̱ mawandoˈxcoom xeⁿ jnda̱ jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ jom. 	 Mikor pedig a hegyrõl leszállának, megparancsolá nékik, hogy senkinek se beszéljék el, a mit láttak vala, csak a mikor az embernek Fia a halálból feltámad.


Sa̱a̱ tˈo̱ Jesús nda̱a̱ we naⁿˈñeeⁿ, tsoom: —ˈO ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ cwitaⁿˈyoˈ. Juu nawiˈ na nncwino̱o̱ⁿ, ¿aa nnda̱a̱ nnaⁿndyoˈ? Ndoˈ ¿aa nnda̱a̱ nljoya nˈomˈyoˈ na nncwjeˈyoˈ chaˈxjeⁿ na jnda̱ ljoya tsˈo̱o̱ⁿ na nncˈio̱? Tˈo̱o̱na nnoom, jluena: —Nnda̱a̱. 	 Jézus pedig felelvén, monda: Nem tudjátok, mit kértek. Megihatjátok-é a pohárt, a melyet én megiszom? és megkeresztelkedhettek-é azzal a keresztséggel, a melylyel én megkeresztelkedem? Mondának néki: Meg.


Ndoˈ jeˈ ñjaaⁿ jnda̱ tyjeeⁿˈeⁿ ñequio ljeii na tquia ntyee na cwiluiitquiendye na mañequiaanaˈ najneiⁿ cha na chaˈtso nnˈaⁿ na cwilcwiiˈ xueˈ nncjaachom joona na chuˈtyeⁿndyena na nntioom joona wˈaancjo. 	 itt [is] hatalma van a fõpapoktól, hogy mindazokat megkötözze, kik a te nevedet segítségül hívják.


Quia ntyˈiaaˈ Jesús na ljoˈ cwilˈana, seiliooˈñê ñˈeⁿndyena. Tsoom nda̱a̱na: —Caˈndyeˈyoˈ na quiontyjaaˈ yocanchˈumˈaⁿˈ ja. Tilacuˈyoˈ joona, ee yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom macanda̱ nncˈooquieeˈndye nnˈaⁿ na ntyjaandye ja chaˈna cwilˈa yocanchˈu. 	 Jézus pedig ezt látván, haragra gerjede és monda nékik: Engedjétek hozzám jõni a gyermekeket és ne tiltsátok el õket; mert ilyeneké az Istennek országa.


Tseixmaⁿ cheⁿnqueⁿ na ticantycwii na wanoomˈm. Juu joˈ na matseixmaaⁿ matseijomnaˈ chaˈcwijom chom na matseixueeñenaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Õ benne vala az élet, és az élet vala az emberek világossága;


Ja Pablo cwiluiindyo̱ apóstol na cjo̱nquia ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Nchii nnˈaⁿ tyˈioom tsˈiaaⁿmeiiⁿñe ja. Nquii Jesucristo ñequio tsotyeeⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom tquiana na matseixmaⁿya juunaˈ. Jom tquiaaⁿ na tandoˈxco juu jnda̱ na tueˈ. 	 Pál, apostol (nem emberektõl, sem nem ember által, hanem Jézus Krisztus által és az Atya Isten által, a ki feltámasztotta õt a halálból);


Ndoˈ cwiicheⁿ xuee ljeiiⁿ we nnˈaⁿ Israel na cwilantjaˈndye. Ndoˈ na lˈue tsˈoom na caljoyaandyena, joˈ chii tsoom nda̱a̱na: “ˈO re mannˈaaⁿndyoˈ. ¿Chiuu na cwilantjaˈndyoˈ?” 	 Másnap meg olyankor jelent meg köztük, mikor összevesztek, és inté õket békességre, mondván: Férfiak, testvérek vagytok ti; miért illetitek egymást bosszúsággal?


Mati seineiⁿ Jesús ñˈoom tjañoomˈwaa nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwitjeiiˈ cheⁿnquiee cwenta na jeeⁿ ya cwilˈa, sa̱a̱ mˈaⁿna na ticueeˈ nˈomna ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. Tsoom: 	 Némelyeknek pedig, kik elbizakodtak magukban, hogy õk igazak, és a többieket semmibe sem vették, ezt a példázatot is mondá:


Cwii tsˈaⁿ na jnda̱ tquieñe, tintseitiaˈ jom. Catseijndo̱ˈ tsˈoom chaˈcwijom na cwiluiiñe tsotyeˈ. Ndoˈ nnˈaⁿ na cje mˈaⁿ, catsaˈ ñˈeⁿndyena chaˈcwijom na cwiluiindyena ntˈiuˈ nncuˈ. 	 Az idõsb embert ne dorgáld meg, hanem intsed mint atyádat; az ifjabbakat mint atyádfiait;


Sa̱a̱ jeˈ jeˈ tjoomˈ mˈaⁿˈyoˈ ñˈeⁿ Cristo Jesús. Joˈ chii ˈo na ñetˈomˈndyo̱ˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ seicandyooˈñenaˈ ˈo cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ncˈe na tquiaañe Cristo na tueeⁿˈeⁿ cwentaˈyoˈ. 	 Most pedig a Krisztus Jézusban ti, kik egykor távol valátok, közelvalókká lettetek a Krisztus vére által.


Majoˈ matsˈaaya naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. Jnda̱ tqueⁿljuˈndyo̱ chaˈxjeⁿ costumbre na cwilˈaayâ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Nchii na jeeⁿ jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱ ndoˈ meiⁿ nchii cˈuaa ndyueena na cwilaˈntjaˈndyena. Sa̱a̱ jnda̱ na tqueⁿljuˈndyo̱ cwanti nnˈaⁿ judíos na jnaⁿ ndyuaa Asia jliuna ja joˈ joˈ. 	 Ezek közben találának engem megtisztulva a templomban, nem sokasággal, sem pedig háborúságtámasztásban, némely Ázsiából való zsidók,


Jlaˈcueˈyoˈ nqueⁿ na mañequiaaⁿ na cwitandoˈ nnˈaⁿ. Sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom tquiaa na tandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ ndoˈ jâ cwitjeiˈyuuˈndyô̱ na ljoˈ. 	 Az életnek fejedelmét pedig megölétek; kit az Isten feltámasztott a halálból, minek mi vagyunk bizonyságai.


Ja matseicanda̱a̱ˈndyo̱ ñˈoom na matsa̱ˈntjom Tsotya̱, ndoˈ cwiljooˈndyo̱ cantyja na candyaˈ tsˈoom ja. Ñequiiˈcheⁿ calaˈcanda̱ˈyoˈ ñˈoom na matsa̱ˈntjo̱ⁿya ˈo, ee na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ, nljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ cantyja na candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo. 	 [a]z én parancsolataimat megtartjátok, megmaradtok az én szeretetemben; a miképen én megtartottam az én Atyámnak parancsolatait, és megmaradok az õ szeretetében.


Quia na jaawindyooˈ nleixuee seineiⁿ Pablo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwaˈna. Matsoom: —Jeˈ jnda̱ quinˈoom xuee na mˈaⁿˈyoˈ na chjooˈ nˈomˈyoˈ, tyoocwaˈyoˈ, ndoˈ tyoondaˈyoˈ. 	 Addig pedig, míg nappal lenne, inti vala Pál mindnyájokat, hogy egyenek, mondván: Ma tizennegyedik napja, mióta folyton étlen várakoztok, semmit sem véve magatokhoz.


Tˈo̱ Marta nnoom, matso: —Ntyjiiya na nncwandoˈnndaˈ ñetyjo̱ xuee na macanda̱ quia na nntseinlcwi Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. 	 Monda néki Mártha: Tudom, hogy feltámad a feltámadáskor az utolsó napon.


Quia na jliu nnˈaⁿ na ljoˈ, tyˈentyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ. Toˈñoom joona ndoˈ tyotseineiiⁿ nda̱a̱na cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ seinˈmaaⁿ nnˈaⁿ wii. 	 sokaság pedig [ezt] megtudván, követé õt: és õ örömmel fogadván õket, szóla nékik az Isten országáról, és a kiknek gyógyulásra volt szükségök, azokat meggyógyítá.


Ee ˈñeeⁿ juu na jndooˈ ja, mati jndooˈ tsaⁿˈñeeⁿ nqueⁿ na cwiluiiñê Tsotya̱. 	 A ki engem gyûlöl, gyûlöli az én Atyámat is.


Quia na jnda̱ teijaaⁿ teitquiooˈñe Ta Jesús nnom Pablo, matso nnoom: —Cˈomˈtˈmaaⁿˈndyuˈ tsˈomˈ, ee chaˈna jnda̱ tjeiˈyuuˈndyuˈ cantyja ˈnaⁿya naquiiˈ tsjoom Jerusalénwaa, malaaˈtiˈ nncwjiˈyuuˈndyuˈ cantyja ˈnaⁿya tsjoom Roma. 	 A következõ éjszakán pedig melléállván néki az Úr, monda: Bízzál Pál! Mert miképen bizonyságot tettél az én felõlem való dolgokról Jeruzsálemben, azonképen kell néked Rómában is bizonyságot tenned.


’Ee mosoˈñeeⁿ mantyjeeⁿ ljoˈ lˈue tsˈom patrom ˈnaaⁿˈaⁿ na catsˈaaⁿ sa̱a̱ tîcatseijndaaˈñê, meiⁿ tîcatseicana̱a̱ⁿ yuu na lˈue tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ, joˈ chii jeeⁿ jndye nnchoomˈm. 	 És a mely szolga tudta az õ urának akaratát, és nem végezte el, sem annak akarata szerint nem cselekedett, sokkal büntettetik meg;


Majuu xjeⁿˈñeeⁿ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê squieˈcaño̱o̱ⁿyâ joona. Ticjaweeˈ nˈo̱o̱ⁿyâ na matseineiiⁿ ñˈeⁿ cwii yuscu, sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ tjaaˈnaⁿ na taˈxˈa̱a̱yâ ˈndyoo yuscuˈñeeⁿ: “¿Ljoˈ lˈue tsˈomˈ?” oo na lˈuuyâ nnom Ta Jesús: “¿Cwaaⁿ ñˈoom matseineiⁿˈ ñequio yuscumˈaaⁿˈ?” 	 Eközben megjövének az õ tanítványai; és csodálkozának, hogy asszonnyal beszélt; mindazáltal egyik sem mondá: Mit keresel? vagy: Mit beszélsz vele?


Quia joˈ cweˈ ntyˈiu tqueeⁿˈñe Herodes nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom na jnaⁿ jo ndoˈ na macaluiˈ ñeˈquioomˈ. Tcuu tcuu taxˈeeñê nda̱a̱na ˈñeeⁿ xjeⁿˈñeeⁿ na teiˈtquiooˈñe caxjuu. 	 Ekkor Heródes titkon hivatván a bölcseket, szorgalmatosan megtudakolá tõlük a csillag megjelenésének idejét.


Sa̱a̱ xeⁿ nlˈuuya na jnaⁿnaˈ cweˈ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ, nnda̱a̱ nlcoˈwiˈnaˈ jaa nlˈa nnˈaⁿ na jndyendye, ee chaˈtsondye joona cwilaˈyuˈna na Juan cwiluiiñê tsˈaⁿ na tyoñequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ha pedig azt mondjuk: emberektõl; félünk a sokaságtól; mert Jánost mindnyájan prófétának tartják.


Quia joˈ tjantyjaaⁿˈaⁿ, tyeⁿnquioomˈm yuu na njom tsˈoo. Ndoˈ nnˈaⁿ na cho juunaˈ, tyˈemeiˈntyjeeˈna. Matsoom nnom tsˈooˈñeeⁿ: —Aa ndiˈ sa, matsjo̱o̱ njomˈ: Quicantyjaˈ. 	 És oda menvén, illeté a koporsót; a vivõk pedig megállának. És monda: Ifjú, néked mondom, kelj föl!


Ndoˈ sondaro na cwilˈa cwenta tseiˈtsuaa, quia na ntyˈiaana ángelˈñeeⁿ tyoteindyena, tquiaandyena nomtyuaa, chaˈcwijom lˈoo joona. 	 Az õrizõk pedig tõle való féltökben megrettenének, és olyanokká lõnek mint a holtak.


Jnda̱ joˈ juu ángel na jnda̱ ndyee tjacuˈnquioom nawiˈ na ñjom waso ˈnaaⁿˈaⁿ nˈom candaa ñequio chaˈtso joo yuu na cwinaaⁿˈ ndaa. Ndoˈ seicwaqueⁿnaˈ joonaˈ niomˈ. 	 A harmadik angyal is kitölté az õ poharát a folyóvizekbe és a vizek forrásaiba; és lõn vér.


Quia joˈ tyee na cwiluiitquieñe, tsaⁿ na jndyu Ananías, sa̱ˈntjoom nnˈaⁿ na meintyjeeˈ nacañoomˈ Pablo na catmeiiⁿˈna ndaˈ ˈndyoo tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Ananiás fõpap pedig megparancsolá azoknak, kik õ mellette állanak vala, hogy üssék õt szájon.


Sa̱a̱ meiiⁿ na luaaˈ, majño̱o̱ⁿya naⁿmˈaⁿˈ na nncˈoona na mˈaⁿˈyoˈ cha ticatsˈaanaˈ na tiyuuˈ ñˈoom ya na jnda̱ tsjo̱o̱ya cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, cha na cˈomcˈeendyoˈ chaˈxjeⁿ na jnda̱ tsjo̱o̱ nda̱a̱na. 	 Mindamellett elküldöttem az atyafiakat, hogy a mi felõletek való dicsekedésünk ebben a részben hiábavaló ne legyen; hogy, a mint mondám, készen legyetek.


Matsoom nda̱a̱yâ: —Catueˈyoˈ tsquiˈ ˈnaⁿˈyoˈ ntyjaaˈ wˈaandaa ntyjaya, quia ljoˈcheⁿ nliuˈyoˈ calcaa. Ndoˈ tua̱a̱ˈâ juunaˈ joˈ joˈ, jnda̱ joˈ tileicanda̱a̱ nntjeiiˈâ juunaˈ cweˈ ee jeeⁿcheⁿ ndyaˈ jndye calcaa chuunaˈ. 	 Õ pedig monda nékik: Vessétek a hálót a hajónak jobb oldala felõl, és találtok. Oda veték azért, és kivonni már nem bírták azt a halaknak sokasága miatt.


Ndoˈ sˈaanaˈ jeeⁿ ja ndaatiooˈñeeⁿ chaˈcwijom tsco tjacanoom. Joˈ chii caxjuuˈñeeⁿ seicajndyunaˈ tsco tjacanoom. Ndoˈ jndye nnˈaⁿ na teilˈueeˈndye ndaaˈñeeⁿ, tja̱na ee jeeⁿ janaˈ. 	 A csillagnak neve pedig üröm: változék azért a folyóvizek harmadrésze ürömmé; és sok ember meghala a vizektõl, mivel keserûkké lõnek.


Ticwitquiooˈñê nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ, macanda̱ nda̱a̱ jâ. Ee jnda̱ tjeiiˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom jâ na cwilaxmaaⁿyâ na catjeiˈyuuˈndyô̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ. Jâ tyocwaaˈâ ndoˈ tyowa̱a̱yâ ñˈeⁿñê jnda̱ na tandoˈxcoom. 	 Nem az egész népnek, hanem az Istentõl eleve választott bizonyságoknak, nékünk, kik együtt ettünk és együtt ittunk õ vele, minekutána feltámadott halottaiból.


Teiyo tsoom na luaaˈ nntsˈaaⁿ ñequio ñˈoom ndyuee profetas cwentaaⁿˈaⁿ na ljuˈ nˈom. 	 A mint szólott az õ szent prófétáinak szája által, kik eleitõl fogva voltak,


Joˈ chii calˈaˈyoˈ cwenta na juu tsˈiaaⁿ na jnda̱ ñelˈaˈyoˈ titseicwaqueⁿnaˈ na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo cha canda̱a̱ˈ nntoˈñoomˈyoˈ na nntantjomˈyoˈ. 	 Vigyázzatok magatokra, hogy el ne veszítsük, a mit munkáltunk, hanem teljes jutalmat nyerjünk.


Simón Pedro tˈo̱o̱ⁿ, matsoom: —Jeeⁿ ˈu Ta, ticatsonaˈ na nlaˈjomndyô̱ ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, ee ñˈoom na matseineiⁿˈ mañequiaanaˈ na ticantycwii na cwitando̱o̱ˈâ. 	 Felele néki Simon Péter: Uram, kihez mehetnénk? Örök életnek beszéde van te nálad.


Sa̱a̱ jâ laxmaaⁿyâ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tsˈaⁿ na matseixmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ matseiwe ñˈoom na cwiñequiaayâ, sa̱a̱ tsˈaⁿ na titseixmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ ticatseiñˈoomˈñe ñˈoom na cwiñequiaayâ. 	 Mi az Istentõl vagyunk: a ki ismeri az Istent, hallgat reánk, a ki nincsen az Istentõl, nem hallgat reánk. Errõl ismerjük meg az igazságnak lelkét és a tévelygésnek lelkét.


Sa̱a̱ Pablo, tjeiiˈñê Silas. Cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncˈoona tioo nnˈaⁿ na cwilayuˈ joona lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom na catioˈnaaⁿñê joona. Jnda̱ chii tyˈena. 	 Pál pedig Silást választván maga mellé, elméne, az Isten kegyelmére bízatván az atyafiaktól.


Sa̱a̱ nantquie na canda̱a̱ˈ, tseixmaⁿ juunaˈ cwentaa nnˈaⁿ na canda̱a̱ˈ cwilaˈno̱ⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Mˈaaⁿnaˈ cwentaa nnˈaⁿ na ya cwitjeiiˈ cwenta yuu na matyˈiomyanaˈ ndoˈ yuu na ticatˈiomyanaˈ. 	 Az érettkorúaknak pedig kemény eledel való, mint a kiknek mivoltuknál fogva gyakorlottak az érzékeik a jó és rossz között való különbségtételre.


Ee quia ljoˈcheⁿ tyocwaˈna, tyowena. Tyoˈuncona, tyoñequiana ndana na nncˈunco hasta xuee quia na tuo̱ Noé tsˈom wˈaandaa. Quia joˈ jnaⁿnaˈ na tuaˈntyˈa, tja̱ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ. 	 Ettek, ittak, házasodtak, férjhezmentek mindama napig, a melyen Noé a bárkába beméne, és eljöve az özönvíz, és mindeneket elveszte.


Ja mˈaaⁿya ñˈeⁿndye joona, ndoˈ ˈu mˈaaⁿˈ ñˈeⁿndyo̱ ja cha nntsˈaanaˈ na ñeˈcwii cwilaˈxmaⁿna. Ndoˈ na ljoˈ nlaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ na ˈu jñomˈ ja, ndoˈ na candyaˈ tsˈomˈ joona chaˈxjeⁿ na candyaˈ tsˈomˈ ja. 	 Én õ bennök, és te én bennem: hogy tökéletesen egygyé legyenek, és hogy megismerje a világ, hogy te küldtél engem, és szeretted õket, a miként engem szerettél.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, matsoom: —Majnda̱ tsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, sa̱a̱ ticalañˈoomˈndyoˈ. Ndoˈ jeˈ ¿chiuu na ñeˈcandyeˈnndaˈyoˈ? ¿Aa mati ˈo ñeˈcalajomndyoˈ ñˈoom na mañequiaaⁿ? 	 Felele nékik: Már mondám néktek és nem hallátok: miért akarjátok újra hallani? avagy ti is az õ tanítványai akartok lenni?


Luaaˈ sˈaaⁿ cha chaˈtsondyo̱ jaa calˈua̱a̱ya jom, calˈaancˈuaaˈndyo̱ na calacandyooˈndyo̱ na nntaˈjnaaⁿˈa jom, meiiⁿ na mayuuˈ titquia mˈaaⁿ ñequio cwii cwiindyo̱. 	 Hogy keressék az Urat, ha talán kitapogathatnák õt és megtalálhatnák, jóllehet bizony nincs messze egyikõnktõl sem:


ee ntyjiiya na chaˈtso nmeiiⁿˈ nntseijndaaˈñenaˈ na nndyaandyo̱ wˈaancjo ncˈe na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿya ndoˈ na mateijndeii nquii Espíritu na cwiluiiñe Jesucristo ja. 	 Mert tudom, hogy ez nékem idvességemre lesz a ti könyörgéstek által és a Jézus Krisztus Lelkének segedelme által,


ˈO ntseindaaya na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, chjootindyo cwii mˈaaⁿya ñˈeⁿndyoˈ. Nlˈueˈyoˈ ja, ndoˈ chaˈxjeⁿ tsjo̱o̱ya nda̱a̱ ncˈiaaˈyoˈ nnˈaⁿ judíos, jeˈ mati matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈ ˈo: ˈO xocanda̱a̱ nntsquieˈcañomˈyoˈ yuu na nncjo̱. 	 Fiaim, egy kevés ideig még veletek vagyok. Kerestek majd engem; de a miként a zsidóknak mondám, hogy: A hová én megyek, ti nem jöhettek; most néktek is mondom.


Ndoˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na ntyˈiaa na luaaˈ, tyueneiiⁿna ndoˈ tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom na tquiaaⁿ najneiⁿ nnom Jesús na nnteijndeiinaˈ nnˈaⁿ. 	 A sokaság pedig ezt látván, elálmélkodék, és dicsõíté az Istent, hogy ilyen hatalmat adott az embereknek.


’Sa̱a̱ meiⁿcwii tsˈaⁿ ticaljeii cwaaⁿ xuee ndoˈ ˈñeeⁿ xjeⁿ na nluii chaˈtso nmeiⁿˈ. Meiⁿ ángeles na mˈaⁿ cañoomˈluee ticaliuna, meiⁿ ja na cwiluiindyo̱ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom ticaljeiiya cwaaⁿ. Macanda̱ ñenquiicheⁿ Tsotya̱ya ntyjeeⁿ. 	 Arról a napról és óráról pedig senki semmit sem tud, sem az égben az angyalok, sem a Fiú, hanem csak az Atya.


Tuii na ljoˈ chaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ juu naya na matseixmaaⁿ, na cweˈ yu tquiaaⁿ na laˈxmaaⁿya ncˈe nquii Jnaaⁿ na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom. 	 Kegyelme dicsõségének magasztalására, a melylyel megajándékozott minket ama Szerelmesben,


Jndaaˈya ntyjiˈ chiuu lˈue tsˈoom. Ndoˈ maˈmo̱ⁿ ljeiiˈñeeⁿ njomˈ cwaaⁿ na yati nncwjiiˈndyuˈ. 	 ismered az õ akaratát, és választást tudsz tenni azok között, a melyek különböznek [attól,] mivelhogy a törvénybõl megtaníttattál;


Luaaˈ tsoom ee jnda̱ seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na joo ntyee na cwiluiitquiendye ta̱a̱ˈ nˈomna Jesús, joˈ na tyˈecatioona tsaⁿˈñeeⁿ lˈo̱o̱ⁿ. 	 Mert tudja vala, hogy irígységbõl adták õt kézbe a fõpapok.


Quia joˈ nqueⁿ na wacatyeeⁿ tio, tsoom: —Queⁿˈ cwenta, matsˈaa na caluiixco chaˈtso. Mati tsoom no̱o̱ⁿ: —Luaa catseiljeiˈ ee ñˈoommeiiⁿ, ñˈoom na mayuuˈ joonaˈ. Nnda̱a̱ ntyjaaˈtyeⁿ tsˈom tsˈaⁿ joonaˈ. 	 És monda az, a ki a királyiszéken ül vala: Ímé mindent újjá teszek. És monda nékem: Írd meg, mert e beszédek hívek és igazak.


Jndyeˈñeeⁿ tjomñe wˈaandaa. Tyotseilcweˈnaˈ juunaˈ. Joˈ chii ˈndya̱a̱to̱o̱yâ, cjaañˈoomto jndye juunaˈ yuu na ñeˈcjaañˈoomnaˈ. 	 kor pedig a hajó elragadtatott, és nem bírt a széllel szembe menni, nekieresztvén [azt,] vitetünk vala tova.


ˈO ndicwaⁿ na cwitjeiˈyoˈ cwenta na niom ncuee na tˈmati laxmaⁿnaˈ, ndoˈ mati cantyja ˈnaaⁿˈ chiˈndaa ñequio ntˈom ncuee na cwitjeiiˈ nnˈaⁿ cwenta na jeeⁿ tˈmaⁿ laˈxmaⁿnaˈ, ndoˈ mati na cwitjom ndyu. 	 Megtartjátok a napokat és hónapokat és idõket, meg az esztendõket.


Ee quia na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na jnda ntyjii tyjetsˈaⁿñe, xocatsˈaa na wiˈñe ñˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. Ee tsˈaⁿ na jnda ntyjii ntyjennˈaⁿñe, matseicanda̱ñˈeeⁿ ljeii na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Moisés. 	 A szeretet nem illeti gonoszszal a felebarátot. Annakokáért a törvénynek betöltése a szeretet.


Jnda̱ tjawijndyeti nnˈaⁿ na cañoomˈ Jesús, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matsoom nda̱a̱na: —Nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ, jeeⁿ ndyaˈ tia nnˈaⁿndye. Cwitaⁿna na caluii cwii ˈnaaⁿ na nntyˈiaana na xocanda̱a̱ nntsˈaa na cweˈ tsˈaⁿ, sa̱a̱ taxocaluii na cwitaⁿna, macanda̱ nluii ˈnaaⁿ chaˈxjeⁿ na tjom Jonás. 	 Mikor pedig a sokaság hozzá gyülekezék, kezdé mondani: E nemzetség gonosz: jelt kíván, de jel nem adatik néki, hanem ha Jónás prófétának ama jele;


Tintseiñˈoomˈndyuˈ ñˈoom na tiyuuˈnaˈ na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na ticjaaweeˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. Queⁿya tsˈomˈ na matseitˈmaaⁿˈndyuˈ jom. 	 A szentségtelen és vénasszonyos meséket pedig eltávoztasd. Hanem gyakorold magadat a kegyességre:


Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na jndyu José na jnaⁿ tsjoom Arimatea tsˈo̱ndaa Judea. Tsaⁿˈñeeⁿ cwii joo nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ cwentaa nnˈaⁿ judíos. Jom ya tsˈaⁿñê ndoˈ machˈeeⁿ na matyˈiomyanaˈ. 	 És ímé egy ember, kinek József vala neve, tanácsbeli, jó és igaz férfiú,


Ticwii cwii tsˈaⁿ na macwjeeˈcañoom ja na mandii ñˈoom na matsjo̱o̱ nmeiiⁿ, ndoˈ matseicanda̱ joonaˈ, mˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ chiuu matseijomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Valaki én hozzám jõ és hallgatja az én beszédimet és azokat megtartja, megmondom néktek, mihez hasonló.


Joˈ chii ticaˈndyencˈuaaˈndyô̱ ee meiiⁿ na jaajuˈcjenaˈ seiiˈâ sa̱a̱ ˈio ndi ˈio cwiwiteiiⁿxco naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Azért nem csüggedünk; sõt ha a mi külsõ emberünk megromol is, a belsõ mindazáltal napról-napra újul.


Nquii Melquisedec tyomˈaaⁿ rey nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoom Salem ndoˈ mati tyotseixmaaⁿ tyee cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ na ndyeticheⁿ. Quia na jndyolcweˈ Abraham jnda̱ na tantjoom tiaˈ ñˈeⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom, tjacatjomñe Melquisedec jom, tcaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ na catioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom jom. 	 Mert ez a Melkisédek Sálem királya, a felséges Isten papja, a ki a királyok leverésébõl visszatérõ Ábrahámmal találkozván, õt megáldotta,


Ja jnda̱ ñeseijndo̱yaya naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ seicanda̱a̱ˈndyo̱ cantyja na macaⁿnaˈ na catsˈaaya. Tîcatseitjo̱o̱ya na matseiyuˈya cwii tsˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿñê. 	 Ama nemes harczot megharczoltam, futásomat elvégeztem, a hitet megtartottam:


Ncˈe na jeeⁿ tˈmaⁿ cwiluiiñe Cristo, joˈ chii macaⁿnaˈ na jaa nnˈaⁿ na cwilaˈyuuˈa ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom qua̱ⁿtya̱a̱cheⁿ cwenta ñˈoom na cwindya̱a̱ya, tintsˈaanaˈ na nˈndya̱a̱ya joonaˈ. 	 Annakokáért annál is inkább szükséges nékünk a hallottakra figyelmeznünk, hogy valaha el ne sodortassunk.


Jnda̱ joˈ jnaⁿ cwiicheⁿ ángel watsˈom cañoomˈluee. Jndeii seineiⁿ nnom nqueⁿ na wacatyeeⁿ nacjooˈ nchquiuˈñeeⁿ. Tso: —Cwa, cˈoomˈ xjo carwato ˈnaⁿˈ, catyjeeˈ ntjommeiⁿˈ ee jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancue. Ndoˈ joona matseijomnaˈ chaˈcwijom ntjom na jnda̱ tmaⁿ. 	 És más angyal jöve ki a templomból, nagy szóval kiáltván annak, a ki a felhõn ül vala: Indítsd a sarlódat és arass; mert a földnek aratni valója megszáradt.


Juu naya na matseixmaⁿ Jesucristo, tquiaaⁿ na canda̱a̱ˈya matseixmaⁿya juunaˈ ndoˈ tˈmo̱o̱ⁿ na jeeⁿ wiˈ tsˈoom ja ndoˈ jndaya na matseiyuˈya tsˈo̱o̱ⁿ ñˈeⁿñê, joonaˈ na cwilaˈxmaaⁿya ncˈe na cwilaˈjomndyo̱ ñˈeⁿñê. 	 Szerfelett megsokasodott pedig a mi Urunknak kegyelme a Krisztus Jézusban való hittel és szeretettel.


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈ tsjoom tyolaˈjndo̱ˈna nˈom nnˈaⁿ na cataⁿ naⁿˈñeeⁿ na candyaañe juu Barrabás ndoˈ Jesús cueeⁿˈeⁿ. 	 A fõpapok és vének pedig reá beszélék a sokaságot, hogy Barabbást kérjék ki, Jézust pedig veszítsék el.


Ee seiiˈa matseixmaⁿnaˈ nantquie na tjacantyja naya ndoˈ nioomˈa matseixmaⁿnaˈ juu na nncˈuu tsˈaⁿ na tjacantyja naya. 	 Mert az én testem bizony étel és az én vérem bizony ital.


Tsoti Pablo: —Majoˈ tsˈiaaⁿ na tjo̱ tsjoom Damasco ñequio ljeii na tquia ntyee na cwiluiitquiendye na mañequiaanaˈ na jndo̱ya ee tyˈioomna tsˈiaaⁿˈñeeⁿ ja. 	 E dologban épen útban lévén Damaskus felé a fõpapoktól vett felhatalmazással és engedelemmel,


Mantyja teicantyja Leví, tjeiˈñê cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿˈñeeⁿ, chii tjatseijomñê ñˈeⁿ Jesús. 	 És az mindeneket elhagyván, felkele és követé õt.


Ndoˈ ntˈom nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés na teindyuaandye joˈ joˈ, jndye ñˈoom tyolaˈtiuuna naquiiˈ nˈomna na ticueeˈ nˈomna Jesús. 	 Valának pedig ott némely írástudók, a kik ott ülnek vala, szívökben így okoskodván:


Mati nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom cwentaaˈ gobiernom tquiona namˈaaⁿ na nleitsˈoomndyena. Jluena nnoom: —Ta, ¿chiuu macaⁿnaˈ na calˈaayâ? 	 És eljövének a vámszedõk is, hogy megkeresztelkedjenek, és mondának néki: Mester, mit cselekedjünk?


Jnda̱ na ntquieˈ winom, tsondyee Jesús tso nnoom: —Ticwijndeii winom. 	 És elfogyván a bor, a Jézus anyja monda néki: Nincs boruk.


Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na machˈee naya meiiⁿ ñeˈchjoowiˈ ndaatioo teiⁿ na nncˈuu cwii tsˈaⁿ na titˈmaⁿ cwiluiiñe ncˈe na matseijomñe ñˈeⁿndyo̱, ñˈoom na mayuuˈ na matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, tsaⁿˈñeeⁿ waa naya ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 És a ki inni ád egynek e kicsinyek közül, csak egy pohár hideg vizet tanítvány nevében, bizony mondom néktek, el nem vesztheti jutalmát.


Quia joˈ matso Jesús: —María. Jnda̱ na jñeeⁿ na tjeiˈ Jesús xueⁿˈeⁿ, quia joˈ teiqueeⁿ. Tˈo̱o̱ⁿ ñequio ñˈoom na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ judíos. Matsoom: —Raboni. Ñˈoomˈñeeⁿ matsonaˈ tsˈaⁿ na maˈmo̱ⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ ncˈiaaˈ. 	 Monda néki Jézus: Mária! Az megfordulván, monda néki: Rabbóni! a mi azt teszi: Mester!


Juu na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ matseijomnaˈ juunaˈ chaˈcwijom sˈom cajaⁿ, juunaˈ macaⁿnaˈ na nncwinomˈyoˈ nawiˈ cha nleitquiooˈ cwanti na jndanaˈ. Juu na matseiyuˈya tsˈom tsˈaⁿ na ya nncwinomnaˈ nawiˈ, jndati tseixmaⁿ joˈ nchiiti sˈom cajaⁿ na cwintycwiinaˈ. Ndoˈ naljoˈ, juu na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ, jnda̱ teitquiooˈ na ya jluiˈyoˈ, quia na nncwjeeˈnndaˈ Jesucristo, nluiiˈtˈmaⁿndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu joˈ. 	 Hogy a ti kipróbált hitetek, a mi sokkal becsesebb a veszendõ, de tûz által kipróbált aranynál, dícséretre, tisztességre és dicsõségre méltónak találtassék a Jézus Krisztus megjelenésekor;


Quia joˈ sa̱ˈntjoom na cjaacano̱ⁿ xtyoˈ Juan naquiiˈ wˈaancjo. 	 És elküldvén, fejét véteté Jánosnak a tömlöczben.


Luaa waa na maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ya chiuu tseixmaⁿnaˈ na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na wiˈ tsˈom xˈiaaˈ. Nquii Jesús tquiaañe cheⁿnqueⁿ na tueeⁿˈeⁿ cwentaaya. Ndoˈ na ljoˈ, juu na cwitando̱o̱ˈa laxmaaⁿya na nndya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaaⁿya na cwilayuˈ. 	 Arról ismertük meg a szeretetet, hogy Õ az õ életét adta érettünk: mi is kötelesek vagyunk odaadni életünket a mi atyánkfiaiért.


Jnaⁿnaˈ tuaˈ, tyjeeˈ jndaa, tioo jndye jndeii, teicaljoonaˈ wˈaaˈñeeⁿ, mana tioonaˈ. Ndoˈ matˈmaⁿ tsuu cantyja ˈnaaⁿˈ wˈaaˈñeeⁿ. 	 És ömlött az esõ, és eljött az árvíz, és fújtak a szelek, és beleütköztek abba a házba; és összeomlott: és nagy lett annak romlása.


Ndoˈ tsoom nda̱a̱ ntˈom mosoomˈm: “Jnda̱ teijndaaˈya chaˈtso cantyja na nleitˈmaaⁿˈ na nncoco tiˈjndaaya sa̱a̱ nnˈaⁿ na jnda̱ tqua̱a̱ⁿˈa na nlaˈjomndye ñˈeⁿndyo̱, tacatsonaˈ na cwii nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ joona. 	 Akkor monda az õ szolgáinak: A menyegzõ ugyan készen van, de a hivatalosok nem valának méltók.


Ndoˈ cwiicheⁿ ángel na tseixmaⁿ na mandoˈ chom na ntyjo nomtsˈom joˈ joˈ, juu jluiˈnom ndoˈ jndeii seineiⁿ nnom juu ángel na maleiñˈoom xjo carwato. Tso nnom ángelˈñeeⁿ: —Cwa, cˈoomˈ xjo ta̱a̱ ˈnaⁿˈ, catyjeeˈ nˈeiiⁿ uva lˈo̱o̱ na meintyjeeˈ tsjoomnancue, ee jnda̱ jnda̱a̱ ta̱. 	 Más angyal is jöve ki az oltártól, a kinek hatalma vala a tûzön, és kiálta nagy szóval annak, a kinél vala az éles sarló, ezt mondván: Bocsásd a te éles sarlódat, és szedd meg a föld szõleinek gerézdeit; mert megértek annak szõlei.


Mati tyolaˈjnaaⁿˈ sondaro Jesús. Tyˈentyjaaˈna na nñeˈquiana winom na ta̱ na nncˈom. 	 Csúfolák pedig õt a vitézek is, odajárulván és eczettel kínálván õt.


Quia joˈ Judas tyeⁿnqueeⁿˈeⁿ sˈom xueeˈñeeⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. Jnda̱ joˈ jlueeⁿˈeⁿ, tjaaⁿ. Tjatseintyjañê, seicueeˈñe cheⁿnqueⁿ. 	 Õ pedig eldobván az ezüst pénzeket a templomban, eltávozék; és elmenvén felakasztá magát.


Nnˈaⁿ na jndyendye na meintyjeeˈ nacañoomyâ joˈ joˈ, jndyena na ljoˈ. Jluena nda̱a̱ ntyjeena na seixuaa tsuee. Sa̱a̱ ntˈom nnˈaⁿ jlue: —Cwii ángel seineiⁿ nnoom. 	 sokaság azért, a mely [ott] állt és hallotta vala, azt mondá, hogy mennydörgött; mások mondának: Angyal szólt néki.


Tintseijomndyuˈ ñˈoom na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ na cweˈ cwilaˈñˈeeⁿˈto ndyuee. Ee naⁿˈñeeⁿ yacheⁿ wjaachuunaˈ joona na ˈoolˈatina natia. 	 A szentségtelen üres lármákat pedig kerüld, mert mind nagyobb istentelenségre növekednek.


Quia joˈ tyenquioomˈm luaˈnda̱a̱na, tsoom: —Catsˈaanaˈ chaˈxjeⁿ na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ. 	 Akkor illeté az õ szemeiket, mondván: Legyen néktek a ti hitetek szerint.


Ndoˈ sa̱ˈntjom Pilato na teiljeii cwii ñˈoom na tyˈiom sondaro xqueⁿ tsˈoomˈnaaⁿ. Ñˈoomˈñeeⁿ matsonaˈ: “Luaa Jesús, tsˈaⁿ Nazaret na cwiluiiñe rey na matsa̱ˈntjom nnˈaⁿ judíos.” 	 Pilátus pedig czímet is íra, és feltevé a keresztfára. Ez vala pedig az írás: A NÁZÁRETI JÉZUS, A ZSIDÓK KIRÁLYA.


Tˈo̱ Pedro nnoom, tso: —Ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ cwitioom tsˈiaaⁿnda̱a̱, sa̱a̱ nnˈaⁿ wˈaana tiquitioom. Tso Jesús nnom Pedro: —Quia joˈ naⁿˈñeeⁿ maˈndiinaˈ nnˈaⁿ wˈaana. 	 Monda néki Péter: Az idegenektõl. Monda néki Jézus: Tehát a fiak szabadok.


Mati tyotseiyuˈya tsˈom Isaac ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ tioˈnaaⁿñe ntseinaaⁿ Jacob ñˈeⁿ Esaú cantyja ˈnaaⁿˈ ndyu na wjaa wjaatinaˈ. 	 Hit által áldá meg a jövendõkre nézve Izsák Jákóbot és Ézsaut.


Ñequio sˈom na tantjoom cantyja natia na sˈaaⁿ, tiomlˈuaaⁿ cwii taⁿˈ tyuaa. Joˈ joˈ tiooñê meintyjeeˈ xqueeⁿ, tˈiooˈñexcweeⁿ. Jluiˈ chaˈtso tsiaⁿˈaⁿ. 	 z [hát] mezõt szerze hamisságának bérébõl; és alá zuhanván, elhasadt középen, és minden belsõ része kiomlott.


Mati ˈu re, catsˈaandyuˈ cwenta ñˈeⁿñê ee matseijneiⁿ na wjaⁿ nacjooˈ ñˈoom naya na cwitˈmo̱o̱ⁿya. 	 Tõle te is õrizkedjél, mert szerfelett ellenállott a mi beszédinknek.


Sa̱a̱ xeⁿ chaˈtsondyoˈ cwilaneiⁿˈyoˈ ñˈoom na maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ ndoˈ xeⁿ juu xjeⁿˈñeeⁿ nncjaquieeˈ cwii tsˈaⁿ na tyootseiyuˈ oo tsˈaⁿ na quia mandiicheⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, nlcoˈtianaˈ ntyjeeⁿ na waa jnaaⁿˈaⁿ ndoˈ nncˈoomˈ tsˈoom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ncˈe ñˈoom na cwilaneiⁿˈyoˈ. 	 De ha mindnyájan prófétálnak és bemegy egy hitetlen, vagy avatatlan, az mindenektõl megfeddetik, mindenektõl megítéltetik,


Quia joˈ ntyˈianndaˈa ndoˈ ljei cwii nchquiu canchiiˈ. Nacjooˈ nchquiuˈñeeⁿ wacatyeeⁿ cwii na matseijomnaˈ tsˈaⁿ. Xqueeⁿ ñjom cwii corona na tuiinaˈ ñˈeⁿ sˈom cajaⁿ, ndoˈ tˈueeⁿ xjo carwato na ta̱a̱ ˈndyoo. 	 látám, és ímé vala egy fehér felhõ; és a felhõn üle [valaki,] hasonló az embernek Fiához, a fején arany korona, és a kezében éles sarló.


Ndoˈ ntyˈiaya tsjoom Jerusalén xco, tsjoom na ljuˈ cwiluiiñe. Jnaⁿnaˈ cañoomˈluee na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, tycwiˈnaˈ chaˈcwijom cwii yuscundyua na manncoco ñˈeⁿ saaˈ. 	 És én János látám a szent várost, az új Jeruzsálemet, a mely az Istentõl szálla alá a mennybõl, elkészítve, mint egy férje számára felékesített menyasszony.


Tso Jesús nnoom: —ˈU yuscu, ¿chiuu na jeeⁿ matyˈiooˈ? ¿ˈÑeeⁿ juu malˈueˈ? Ndooˈ ntyjeeⁿ tsˈaⁿ na machˈee cwenta ntjomˈñeeⁿ juu Jesús. Joˈ chii matsoom nnom: —Aa ndiˈ ta, xeⁿ ˈu tjañˈoomˈ jom, catsuˈ no̱o̱ⁿ yuu tjaˈqueⁿˈ jom, quia joˈ nncjo̱cˈo̱ⁿya jom. 	 Monda néki Jézus: Asszony, mit sírsz? kit keressz? Az pedig azt gondolván, hogy a kertész az, monda néki: Uram, ha te vitted el õt, mondd meg nékem, hová tetted õt, és én elviszem õt.


Ndoˈ ñˈeⁿ Judas Iscariote, tsˈaⁿ na tquiaa cwenta Jesús. 	 És Iskáriótes Júdást, a ki el is árulta õt.


¿Aa maxjeⁿ ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoom na tsjo̱o̱ luaaˈ? ¿Aa ticjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ˈom taⁿˈ tyooˈñeeⁿ na tyja̱ya na tcwaˈ ˈom meiⁿ nnˈaⁿ, ndoˈ na jndye tsquiee tyooˈ jlaˈweˈyoˈ na seicwaljooˈnaˈ? 	 Mégsem értitek-é, nem is emlékeztek-é az ötezernek öt kenyerére, és hogy hány kosárt töltöttetek meg?


Cwii xuee mawinoom yuu na cwitioom nnˈaⁿ tsˈiaaⁿnda̱a̱na cwentaaˈ gobiernom. Joˈ joˈ noomˈm cwii tsˈaⁿ na jndyu Leví jnda Alfeo. Wacatyeeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ na macoˈñoom sˈom na cwitioom nnˈaⁿ. Tso Jesús nnoom: —Candyoˈtseijomndyuˈ ñequio tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya. Ndoˈ teicantyja tsaⁿˈñeeⁿ, tjatseijomñe ñˈeⁿ Jesús. 	 És a mikor tovaméne, meglátá Lévit, az Alfeus fiát, a ki a vámszedõ helyen ül vala, és monda néki: Kövess engemet. És felkelvén, követi vala õt.


Quia joˈ tyee na cwiluiitquieñe taxˈeeⁿ nnom Esteban, matsoom: —¿Aa mayuuˈ na ljoˈ tsuˈ? 	 Monda pedig a fõpap: Vajjon így vannak-é hát ezek?


¿Aa ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ quia na matseitjoomˈñe tsˈaⁿ ñequio sculjaaˈ, ñeˈcwii seiˈ laxmaⁿna? Ee ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsonaˈ: “Wendye joona, ñeˈcwii seiˈ laˈxmaⁿna.” 	 Avagy nem tudjátok-é, hogy a ki a paráznával egyesül, egy test vele? Mert ketten lesznek, úgymond, egy testté.


Tsoticheⁿ Jesús nda̱a̱na: —Tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom xuee na nntaˈjndyee nnˈaⁿ cha na nnteijndeiinaˈ joona, nchii seijndaaˈñê na nntsˈaanaˈ xjeⁿ ˈo na nnduˈyoˈ na jeeⁿ tˈmaⁿ xuee tseixmaⁿnaˈ. 	 És monda nékik: A szombat lõn az emberért, nem az ember a szombatért.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈcanda̱a̱ˈndye chaˈxjeⁿ na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, ntsˈaanaˈ na caxueendyena chaˈna xuee nnom ñeˈquioomˈ. ˈÑeeⁿ juu na niom lueˈ nˈom luaˈqui na nndii, candii. 	 Akkor az igazak fénylenek, mint a nap, az õ Atyjoknak országában. A kinek van füle a hallásra, hallja.


Ndoˈ quia na tquienndaˈna na waa wˈaa, nquiee nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús jlaˈlcwiiˈndyenndaˈna juu ñˈoomwaaˈ. 	 És odahaza az õ tanítványai ismét megkérdezék õt e dolog felõl.


Ndoˈ jndye nnˈaⁿ na tcwaˈ ntyooˈ na tyotˈoom naⁿˈñeeⁿ. Tueˈntyjo̱ chaˈna ˈom meiⁿ na cweˈ naⁿnom. 	 A kik pedig a kenyerekbõl ettek, mintegy ötezeren valának férfiak.


Sa̱a̱ yolcu na jndo̱ˈ nˈom tyˈechona xjocanti ˈnaaⁿna na ntyjo chom ndi ñˈeeⁿ lioo na ñjomti seitye. 	 Az eszesek pedig lámpásaikkal együtt olajat vivének az õ edényeikben.


Cwitjo̱o̱cheⁿ na nncuaa ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ, maxjeⁿ cwilaˈtjo̱o̱ndye nnˈaⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ tîcatsoom na waa jnaaⁿˈ tsˈaⁿ quia na tjaaˈnaⁿ ljeii na maqueⁿnaˈ xjeⁿ. 	 Mert a törvényig vala bûn a világon; a bûn azonban nem számíttatik be, ha nincsen törvény.


Nntsˈaanaˈ ñˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈxjeⁿ matso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda̱ teiljeii. Juu tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱, nnaaⁿˈ quiiˈ tsˈoom chaˈcwijom candaa na cwiñeˈquia na ticantycwii na wandoˈ tsˈaⁿ. 	 A ki hisz én bennem, a mint az írás mondotta, élõ víznek folyamai ömlenek annak belsejébõl.


Sa̱a̱ tso Abraham nnoom: “Joona macwileiˈñˈomna ñˈoom na tyoñequiaa Moisés ñequio profetas. Ñˈoommeiⁿˈ candyena.” 	 Monda néki Ábrahám: Van Mózesök és prófétáik; hallgassák azokat.


Nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom tsoom: “Luaa ñˈoom na nlqua̱a̱ⁿxco̱ ñˈeⁿ nnˈaⁿ Israel jnda̱ na tjacaa jndye ntyu. Nlqua̱a̱ⁿya ñˈoom na matsa̱ˈntjomnaˈ quiiˈ nˈomna, ndoˈ nntseiljeiya joonaˈ naquiiˈ nqueⁿna.” 	 Ez az a szövetség, melyet kötök velök ama napok után, mondja az Úr: Adom az én törvényemet az õ szíveikbe, és az õ elméjökbe írom be azokat,


Chaˈtso nmeiⁿˈ na tyotjoom weloo welooya, laxmaⁿnaˈ cwii na maˈmo̱ⁿndyeyunaˈ nda̱a̱ya, ndoˈ teiljeii joonaˈ quiiˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwii na matseijndo̱ˈnaˈ nˈo̱o̱ⁿya chiuu macaⁿnaˈ na cˈo̱o̱ⁿya ncueemeiiⁿ na macanda̱. 	 Mindezek pedig példaképen estek rajtok; megírattak pedig a mi tanulságunkra, a kikhez az idõknek vége elérkezett.


Quia joˈ sa̱ˈntjom Pilato na catjaaˈ sondaro Jesús. 	 Akkor azért elõfogá Pilátus Jézust, és megostoroztatá.


Ndoˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈomya ncˈe Cristo Jesús nñequiaaⁿ chaˈtsoti na macaⁿnaˈ ˈo cantyjati na matseixmaaⁿ na tjacantyja na tyañê. 	 Az én Istenem pedig be fogja tölteni minden szükségeteket az Õ gazdagsága szerint dicsõségesen a Krisztus Jézusban.


Ndoˈ tyueneiiⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ. Tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Jluena ñequio na tyueneiiⁿna: —Xuee jeˈ ntyˈiaa nda̱a̱ya cwii na jeeⁿ tˈmaⁿ, na meiⁿjom tiquintyˈiaaya. 	 És az álmélkodás elfogá mindnyájukat, és dicsõíték az Istent, és betelének félelemmel, mondván: Bizony csodadolgokat láttunk ma!


Tiempo jeˈ laxmaⁿ nnˈaⁿ na ticalaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ laˈxmaⁿna jnaⁿ, xeⁿ jnaaⁿna ja ñequio ñˈoom naya na mañequia, mati ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, quia na nndyo̱nndaˈa ñequio na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tsotya̱ ñequio ángeles na ljuˈ nˈom, nncˈo̱o̱ⁿ na jnaaⁿˈa naⁿˈñeeⁿ. 	 Mert valaki szégyel engem és az én beszédeimet e parázna és bûnös nemzetség között, az embernek Fia is szégyelni fogja azt, mikor eljõ az õ Atyja dicsõségében a szent angyalokkal.


Ndoˈ maluaaˈ waa na matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿyâ, jeˈ juu na cwilaˈno̱o̱ⁿˈâ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, matseijomnaˈ juunaˈ chaˈcwijom na mantyˈiaaˈ tsˈaⁿ nnon tsjo̱ˈjñom na jnda̱ teitsa̱ nnomnaˈ. Sa̱a̱ juu na canda̱a̱ˈñˈeⁿ quia na jnda̱ tyjeeˈcañoom juunaˈ quia joˈ canda̱a̱ˈñˈeⁿ nntseiˈno̱ⁿˈa. Jeˈ cweˈ xeⁿntaⁿˈ xeⁿntaⁿˈ matseiˈno̱ⁿˈa sa̱a̱ quia ljoˈcheⁿ nntseiˈno̱ⁿˈtcuundyo̱ chaˈxjeⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom canda̱a̱ˈñˈeⁿ mawajnaⁿˈaⁿ ja. 	 Mert most tükör által homályosan látunk, akkor pedig színrõl-színre; most rész szerint van bennem az ismeret, akkor pedig úgy ismerek majd, a mint én is megismertettem.


Nntsˈaanaˈ na wjaaquieeˈ cwii tsˈaⁿ yuu na cwitjomndyoˈ na ndiiˈ tseixˈii sˈom cajaⁿ tsˈo̱ ndoˈ cwee liaa na ya. Ndoˈ mati wjaaquieeˈ cwii tsˈaⁿ na cwee liaa na cwantindyo, 	 Mert ha a ti gyülekezetetekbe bemegy egy aranygyûrûs férfiú fényes ruhában, bemegy pedig egy szegény is szennyes ruhában;


Tjo̱ˈ Pedro ˈndyootsˈa wˈaaˈñeeⁿ. Cwii yuscu na mandiˈntjom na jndyu Rode tjacantyˈiaaˈ ˈñeeⁿ cacjo̱ˈ. 	 És mikor Péter zörgetett a tornácz ajtaján, egy Rhodé nevû szolgálóleány méne oda, hogy hallgatózzék:


Ndoˈ na tja tjatyeeⁿ ljeiiⁿ cwiicheⁿ we tsˈaⁿ, ntseinda Zebedeo naⁿˈñeeⁿ, Jacobo ñˈeⁿ tyjeeⁿ Juan. Ñjomndyena tsˈom wˈaandaa. Cwilaˈyo̱na nlquiˈ ˈnaaⁿna ñequio tsotyena Zebedeo. Quia joˈ tˈmaⁿ Jesús joona. 	 És onnan tovább menve, láta más két testvért, Jakabot a Zebedeus fiát, és Jánost amannak testvérét, a mint a hajóban atyjukkal Zebedeussal a hálóikat kötözgetik vala; és hívá õket.


Cantyja na cwilaˈneiⁿna ñˈoom cwajndii, matseijomnaˈ joona chaˈcwijom cwii tseiˈtsuaa na ticata̱ˈ na majuˈnaˈ jndye cˈee. Jeeⁿ yo̱o̱ˈ ndyueena ñˈeⁿ cantu. Ñˈoom wiˈ na cwilaˈneiⁿna matseijomnaˈ chaˈcwijom ndaa ndyuee canduu na wjeenaˈ. 	 Nyitott sír az õ torkuk; nyelvökkel álnokságot szólnak; áspis kígyó mérge van ajkaik alatt.


Ee majndye nnˈaⁿ tyˈenquia ñˈoom na cweˈ cantu sa̱a̱ tiñecwii ñˈoom tquiana joˈ chii ticaluiˈyuuˈ ñˈoomˈñeeⁿ nacjoomˈm. 	 rt sokan tesznek vala [ugyan] hamis tanúbizonyságot ellene, de a bizonyságtételek nem valának megegyezõk.


Ndoˈ mati waa cwiicheⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeiinaˈ na matsonaˈ: “Nntyˈiaana nquii tsˈaⁿ na jlaˈcjoondyena tseiˈntsquieeˈ.” 	 Másutt ismét így szól az írás: Néznek majd arra, a kit általszegeztek.


ˈU jndaaya Timoteo, luaa ñˈoom na matsa̱ˈntjo̱ⁿya ˈu. Tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom matseijomnaˈ chaˈcwijom tiaˈ. Cˈoomˈ na tiˈmaaⁿˈ tsˈomˈ na matseijnduˈ naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Catsaˈ na ljoˈ na matseiyuˈyaˈ tsˈomˈ ñˈeⁿñê ndoˈ ñequio na ticoˈtianaˈ ntyjiˈ ncˈe na matseicanda̱ˈ chaˈxjeⁿ ñˈoom na ñejlue nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ cantyja ˈnaⁿˈ quia na jlaˈneiⁿna ñˈoom na tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈomna. 	 Ezt a parancsolatot adom néked, fiam Timótheus, a rólad való korábbi jövendölések szerint, hogy vitézkedjél azokban ama jó vitézséggel,


Ndoˈ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈneiⁿ ñˈoom na maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈom, calaˈneiⁿ meiiⁿ we oo ndyeendye joona ndoˈ ntˈom ncˈiaana queⁿ cwenta aa xcwe nˈoomˈñeeⁿ. 	 A próféták pedig ketten vagy hárman beszéljenek; és a többiek ítéljék meg.


Jnda̱ joˈ ntyˈiaya na meintyjeeˈ Catsmaⁿ xqueⁿ ta Sión. Ndoˈ ñeⁿˈnaaⁿˈ nacañomˈm mˈaⁿ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na jndyendye. Tueeˈ cwii siaⁿnto meiⁿ waljooˈ wenˈaaⁿ nchooˈ ñequiee meiⁿ joona. Ndoˈ cantaana jnda̱ teiljeii xueeˈ nquii Catsmaⁿ ñequio xueeˈ Tsotyeeⁿ. 	 És látám, és ímé egy Bárány áll vala Sion hegyén, és õ vele száznegyvennégy ezeren, a kiknek homlokán írva vala az õ Atyjának neve.


Quia joˈ tjañˈoom Andrés xioom na mˈaaⁿ Jesús. Ntyˈiaaˈ Jesús juu, ndoˈ matsoom: —ˈU re, Simón, jnda Jonás ˈu. Jeˈ nntseicajndyuya ˈu Cefas. (Ñˈoomwaaˈ matsonaˈ Pedro.) 	 Találkozék ez elõször a maga testvérével, Simonnal, és monda néki: Megtaláltuk a Messiást (a mi megmagyarázva azt teszi: Krisztus);


Quia joˈ tja María Magdalena, tjatseicañeeⁿ jâ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿ Jesús. Juu María tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱yâ ñˈoom na jnda̱ seineiⁿ Jesús nnoom, ndoˈ na jnda̱ ntyˈiaaⁿˈaⁿ juu. 	 méne Mária Magdaléna, hirdetvén a tanítványoknak, hogy látta az Urat, és [hogy] ezeket mondotta néki.


Xeⁿ mˈaaⁿ cwiindyoˈ ˈo na wiiˈ, queeⁿˈñe nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nnom tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ cha na calaˈneiⁿ naⁿˈñeeⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, ndoˈ catyˈoomndyena seitye nacjoomˈm ñequio xueeˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Beteg-é valaki köztetek? Hívja magához a gyülekezet véneit, és imádkozzanak felette, megkenvén õt olajjal az Úrnak nevében.


ˈÑeeⁿ na mmeiⁿˈ ndaˈ ntsmaⁿˈ, mati cwiicheⁿ ntyja quiaaˈ na mmeiⁿˈ ndaˈ. Ndoˈ ˈñeeⁿ na nncwjiˈ liaatco ˈnaⁿˈ, mati quiaaˈ cotomˈ na nncjaañˈoom. 	 ki [egyik] arczodat megüti, fordítsd néki a másikat is; és attól, a ki felsõ ruhádat elveszi, ne vond meg alsó ruhádat se.


Luaaˈ tsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Ee joona tyoluena na jom tseixmaaⁿ tsaⁿjndiitquiee. 	 Mivelhogy ezt mondják vala: Tisztátalan lélek van benne.


Ee cantyja ˈnaaⁿˈ jom cwitando̱o̱ˈa, cwimaˈno̱o̱ⁿya ndoˈ cwicˈa̱a̱ⁿya chaˈxjeⁿ tyolue ntˈom nnˈaⁿˈyoˈ na jndo̱ˈ nˈom. Tyoluena: “Jaa laxmaaⁿya ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 Mert õ benne élünk, mozgunk és vagyunk; miképen a költõitek közül is mondották némelyek: Mert az õ nemzetsége is vagyunk.


Ee mati ja mˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom. Ndoˈ mati nnco̱ mˈaⁿ sondaro na matsa̱ˈntjo̱ⁿ. Quitsjo̱o̱ nnom cwii joona: “Cjaˈ luaaˈ”, ndoˈ wjaa. Quitsjo̱o̱ nnom cwiicheⁿ: “Candyoˈ luaa”, ndoˈ ndyo. Quitsjo̱o̱ nnom cwii cwii moso ˈnaⁿya: “Catsaˈ tsˈiaaⁿwaaˈ”, ndoˈ ntsˈaa. 	 Mert én is hatalmasság alá vetett ember vagyok, és vannak alattam vitézek; és mondom egyiknek: Eredj el, és elmegy; és a másiknak: Jöszte, és eljõ; és az én szolgámnak: Tedd ezt, és megteszi.


Nntsˈaacheⁿnaˈ jndye nnom na tjachuiiˈ na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue, ndoˈ cwii cwii joonaˈ majndaaˈ ljoˈ maˈmo̱ⁿnaˈ. 	 Példa mutatja, oly sokféle szólás van a világon, és azok közül egy sem érthetetlen.


Sa̱a̱ cuarto na jnda̱ we, macanda̱ tyojaaquieeˈ nquii tyee na tjacantyja cwiluiitˈmaⁿñe, ndoˈ ñejom ndiiˈ na cwii cwii chu. Tyojaachom nioom quiooˈ na cwilaˈcwjee nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Niomˈñeeⁿ tyoñequiaaⁿ cwentaaˈ jnaaⁿˈ nqueⁿ ndoˈ mati cwentaa jnaaⁿ nnˈaⁿ. 	 A másodikba azonban egy-egy évben egyszer csak maga a fõpap, vérrel, melyet magáért és a nép bûneiért áldoz.


¿Chiuu nlˈuuyo̱o̱ jeˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ? Joo nnˈaⁿ na nchii judíos cwiluiindyena tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom joona na tjaa jnaⁿ cwicolaˈxmaⁿna, ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿñê. Ndoˈ majootona na nchii ñelˈueena na nluiˈnˈmaaⁿndyena. 	 Mit mondunk hát? Azt, hogy a pogányok, a kik az igazságot nem követték, az igazságot elnyerték, még pedig a hitbõl való igazságot;


Meiiⁿjom ndiiˈ tyoolˈua̱a̱yâ na nlaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ jâ, meiⁿ nda̱a̱ˈ ˈo meiⁿ nda̱a̱ ntˈomcheⁿ. 	 Sem emberektõl való dicsõítést nem kerestünk, sem tõletek, sem másoktól, holott terhetekre lehettünk volna, mint Krisztus apostolai.


Quia joˈ tyˈe nnˈaⁿ, tyˈecantyˈiaa ljoˈ tuii. Tquieˈcañomna Jesús ndoˈ jliuna tsˈaⁿ na jnda̱ jluiˈ naⁿjndii naquiiˈ tsˈom, wacatyeeⁿ nacañoomˈ Jesús. Macweⁿ liaa ndoˈ jnda̱ tcoˈyañˈeⁿnaˈ jom. Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ, jeeⁿ tyuena. 	 Kimenének azért megnézni mi történt; és menének Jézushoz, és ülve találák az embert, kibõl az ördögök kimentek, felöltözve és eszénél, a Jézus lábainál; és megfélemlének.


Cwii nquiee nnˈaⁿ ndyuaa xeⁿncwe Creta na tyoñequiaa ñˈoom tioñˈoom nnˈaⁿ ndyuaaⁿˈaⁿ, tsoom: “Nnˈaⁿ ndyuaa Creta, cweˈ nnˈaⁿ cantundye, tia nnˈaⁿndye, cweˈ ñecwaˈto, ntqueeⁿna.” 	 Azt mondta valaki közülök, az õ saját prófétájok: A krétaiak mindig hazugok, gonosz vadak, rest hasak.


¿Ndoˈ chiuu na luaaˈ tjoomna? Luaaˈ tjoomna ee tyocantyjaaˈya nˈomna na nluiˈnˈmaaⁿndyena ncˈe na tyolaˈcanda̱a̱ˈndyena ljoˈ na matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés, ee nchii tyolaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ ncˈe naljoˈ, joˈ chii matseijoomˈnaˈ cantyja ˈnaaⁿna na jnda̱ teiˈtyˈuiina “Tsjo̱ˈ na cwiwiˈtyˈuii nnˈaⁿ” 	 ért? Azért, mert nem hitbõl [keresték,] hanem mintha a törvény cselekedeteibõl volna. Mert beleütköztek a beleütközés kövébe,


Tjawiquiuuˈti majuu xueeˈñeeⁿ jluiˈ Jesús naquiiˈ wˈaa, tjaaⁿ, tjacjom ˈndyoo ndaaluee. 	 Azon a napon kimenvén Jézus a házból, leüle a tenger mellett.


Ncˈe na luaaˈ matso ljeiiˈñeeⁿ, joˈ mawaxˈa̱ya nda̱a̱ˈyoˈ: “¿Chiuu waayuu na cwiluiiñe Cristo tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ ee manquiiti David tsoom na juu cwiluiiñe Ta na matsa̱ˈntjom jom?” 	 Ha tehát Dávid Urának hívja õt, mi módon fia?


Jnda̱ tyˈioom tsˈiaaⁿ ja na mañequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ, ndoˈ cweˈ jnaaⁿˈ joˈ na mˈaaⁿya wˈaancjo, calaneiⁿˈyoˈ nnoom na cˈo̱ⁿtˈmaaⁿˈndyo̱ tsˈo̱o̱ⁿya na nntseina̱ⁿya juunaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ matsonaˈ na catsˈaa. 	 A melyért követséget viselek lánczok között; hogy bátran szóljak arról, a miképen kell szólanom.


Quia joˈ ¿chiuu macaⁿnaˈ na catsˈaa? Matsonaˈ na catseina̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ espíritu ˈnaⁿya ndoˈ mati ñequio na nlaˈno̱ⁿˈya nnˈaⁿ ljoˈ na matseina̱ⁿ. Macaⁿnaˈ na cataya ñequio espíritu ˈnaⁿya ndoˈ mati ñequio na cwilaˈno̱ⁿˈya nnˈaⁿ ljoˈ na mataya. 	 Hogy van hát? Imádkozom a lélekkel, de imádkozom az értelemmel is; énekelek a lélekkel, de énekelek az értelemmel is.


Quia joˈ tsaⁿtseiljeii tsjoomˈñeeⁿ, quia na jnda̱ jnda̱a̱ sˈaaⁿ na seicheeⁿ joona, tsoom: —ˈO nnˈaⁿ Éfeso, nnˈaⁿ chaˈwaa tsjoomnancue manquiuna na jaa nnˈaⁿ tsjoomwaa teijnoomya na nnteiˈxˈa̱a̱ya watsˈoomˈ ndyo̱o̱ Diana na nquiuuya na tˈmaⁿti ñˈoom tseixmaⁿ. Mati cwiteiˈxˈa̱a̱ya tsjo̱ˈ na tuiinaˈ chaˈxjeⁿ nqueⁿ na jnaⁿnaˈ cañoomˈluee jndyocuenaˈ na mˈaaⁿya. 	 Miután pedig a városi jegyzõ lecsendesítette a sokaságot, monda: Efézusbeli férfiak, ugyan kicsoda az az ember, a ki ne tudná, hogy Efézus városa a nagy Diána istenasszonynak és a Jupitertõl esett képnek templomõrzõje?


Manmeiiⁿˈ tyotaˈwiˈ weloo naⁿˈñeeⁿ profetas na tyoñequia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tandyo xuee. Joˈ chii cˈomˈyoˈ na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ xuee na cwitjomˈyoˈ nawiˈmeiⁿˈ. Ee tˈmaⁿ naya ˈnaⁿˈyoˈ cwiwiwe cañoomˈluee. 	 Örüljetek azon a napon és örvendezzetek; mert ímé a ti jutalmatok bõséges a mennyben; hiszen hasonlóképen cselekedtek a prófétákkal az õ atyáik.


Jnda̱ chii tjantyjaaⁿˈaⁿ cwiicheⁿ jnaaⁿ. Majoˈti tsoom nnom tsaⁿ na jnda̱ we. Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: “Aa ya, ta, jo̱ya.” Sa̱a̱ tîcjaa. 	 A másikhoz is odamenvén, hasonlóképen szóla. Az pedig felelvén, monda: Én elmegyek, uram; de nem méne el.


Quia joˈ fariseosˈñeeⁿ tˈo̱o̱na nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, jluena: —¿Aa chaˈ mati ˈo manquiuˈnnˈaⁿnaˈ? 	 Felelének azért nékik a farizeusok: Vajjon ti is el vagytok-é hitetve?


Jnda̱ joˈ tja Jesús chaˈtso njoom ntˈmaⁿ ñequio njoom nchˈu na tyoñequiaaⁿ ñˈoom. Tyotseicañeeⁿ nnˈaⁿ ñˈoom naya cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na canchooˈwe ñˈeⁿñê. 	 És lõn ezután, hogy õ jár vala városonként és falunként, prédikálván és hirdetvén az Isten országát, és vele a tizenkettõ,


Mañejuu xjeⁿˈñeeⁿ, jnaaⁿ na matseineiⁿ Zacarías, seitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És feloldódék az õ szája és nyelve azonnal, és szóla, áldván az Istent.


Cantyja na tando̱o̱ˈa, tando̱o̱ˈa cweˈ ee Jesucristo, ndoˈ cantyja na cwiwja̱a̱ya, ncwja̱a̱ya cantyja ˈnaaⁿˈ jom. Joˈ chii aa na tando̱o̱ˈa oo aa na nncwja̱a̱ya, maxjeⁿ mˈaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ jom. 	 Mert ha élünk, az Úrnak élünk; ha meghalunk, az Úrnak halunk meg. Azért akár éljünk, akár haljunk, az Úréi vagyunk.


Joˈ chii quia na jndye nnˈaⁿ na jndyendye na joˈ joˈ mˈaaⁿ Jesús, tquieˈcañomna na mˈaaⁿyâ. Ee nchii macanda̱ ncˈe na ñeˈcantyˈiaana Jesús, sa̱a̱ mati ñeˈcantyˈiaana Lázaro, tsˈaⁿ na tueˈ na tquiaa Jesús na tandoˈxco. 	 A zsidók közül azért nagy sokaság értesült vala arról, hogy õ ott van: és oda menének nemcsak Jézusért, hanem hogy Lázárt is lássák, a kit feltámasztott a halálból.


Ee ntyjiiyaya na nawiˈ na tsatjo̱o̱ⁿya jeˈ, meiⁿchjoo xocatseijomnaˈ ñequio na nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ jaa xuee na macanda̱. 	 Mert azt tartom, hogy a miket most szenvedünk, nem hasonlíthatók ahhoz a dicsõséghez, mely nékünk megjelentetik.


Maja Pablo, matseiljeiya xueeya, ja nndio̱o̱ⁿ, meiⁿ na ticatsjo̱o̱ya njomˈ na chujnaⁿˈ no̱o̱ⁿ na cwiluiindyuˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Pál írtam az én kezemmel, én megfizetem: hogy [azt] ne mondjam néked, hogy te magaddal is adós vagy ezen felül nékem.


Tˈo̱ Jesús, tsoom nda̱a̱na: —ˈO, ¿aa tyoolaˈnaⁿˈyoˈ ñˈoom chiuu sˈaa David quia na tˈoom na ñeˈjnoomˈm, ndoˈ mati nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê? 	 És felelvén Jézus, monda nékik: Nem olvastátok-é, mit cselekedett Dávid, mikor megéhezett õ és a kik vele voltak?


“Jeˈ jo̱nlcwa̱ˈnndaˈa naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ yuu na tjeiˈnaˈ ja.” Ndoˈ quia na nncueⁿˈeⁿ joˈ joˈ nljeiiⁿ naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ chaˈcwijom naquiiˈ wˈaa na tjaaˈnaⁿ tsˈaⁿ candiiˈ. Sa̱a̱ jnda̱ taa ljuˈ ndoˈ jnda̱ teijndaaˈya. 	 Akkor ezt mondja: Visszatérek az én házamba, a honnét kijöttem. És oda menvén, üresen, kisöpörve és fölékesítve találja azt.


Sa̱a̱ tˈo̱ capeitaⁿ, tsoom: —ˈU Ta, ticatseixmaⁿya na nncjaˈquieˈ naquiiˈ wˈaya. Mantyjii meiiⁿ cweˈ ñˈoom catsuˈ, mana nnˈmaⁿ moso ˈnaⁿya. 	 És felelvén a százados, monda: Uram, nem vagyok méltó, hogy az én hajlékomba jõjj; hanem csak szólj egy szót, és meggyógyul az én szolgám.


Ndoˈ ljooˈñe Saulo Jerusalén na ñˈeeⁿ ñˈeⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 És ki- és bejáratos vala köztük Jeruzsálemben:


Jnda̱ na ntyˈiaaˈ Pilato na tîcanaⁿñê ñˈoomˈñeeⁿ hasta manndyo na nlaˈwendyena nacjoomˈm, quia joˈ tcaaⁿ ndaatioo, jñoomˈm na jndooˈ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ. Tsoom: —Jeˈ mandyuuˈa cha caluiˈyuuˈnaˈ na ticacho̱o̱ jnaⁿ xeⁿ nlacueˈyoˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ na tjaa jnaaⁿˈ. Joˈ chii, cajndoˈ ncjoˈyoˈ. 	 Pilátus pedig látván, hogy semmi sem használ, hanem még nagyobb háborúság támad, vizet vévén, megmosá kezeit a sokaság elõtt, mondván: Ártatlan vagyok ez igaz embernek vérétõl; ti lássátok!


Ee joona cwiqueⁿna ñˈoom na jndeiˈnaˈ na catseicanda̱a̱ˈñe tsˈaⁿ. Matseijomnaˈ chaˈcwijom cwilaˈtyeⁿna cwii xuu na jaaˈ na cwitioona cantyaˈ naⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ nquieena nchaaˈ lˈuu nntiiˈndyena meiiⁿ ñeˈcwii nda̱a̱ lueena na nnteiˈjndeiina naⁿˈñeeⁿ. 	 Mert õk nehéz és elhordozhatatlan terheket kötöznek egybe, és az emberek vállaira vetik; de õk az ujjokkal sem akarják azokat illetni.


Ncˈe juu ñˈoomxcowaaˈ mañequiaanaˈ na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ, joˈ joˈ na cwilana̱a̱ⁿyâ juunaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ ñequio na tˈmaⁿya nˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Azért ilyen reménységben nagy nyiltsággal szólunk;


Ncˈe na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom mawañoomˈm ˈo ñequio najndeii na matseixmaaⁿ. Nntsˈaaⁿ na ljoˈ hasta ncuee na macanda̱ quia na nleitquiooˈ na nncwjiˈnˈmaaⁿñê ˈo. 	 A kiket Isten hatalma õriz hit által az idvességre, a mely készen van, hogy az utolsó idõben nyilvánvalóvá legyen.


Matso Jesús nnom: —¿Aa nchii jnda̱ tsjo̱o̱ njomˈ, xeⁿ nntseiyuˈ nntyˈiaˈnjomˈ na nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Monda néki Jézus: Nem mondtam-é néked, hogy ha hiszel, meglátod majd az Istennek dicsõségét?


quia na cwitjomndye nnˈaⁿ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom, matsonaˈ na joo yolcu ñemaˈcheeⁿndyo cˈomna ee ticwanaaⁿ na nlaˈneiⁿna xjeⁿˈñeeⁿ. Macaⁿnaˈ na cˈomna nacje ˈnaaⁿ sˈaana chaˈxjeⁿ na matsa̱ˈntjom ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A ti asszonyaitok hallgassanak a gyülekezetekben, mert nincsen megengedve nékik, hogy szóljanak; hanem engedelmesek legyenek, a mint a törvény is mondja.


Sa̱a̱ meiiⁿ na jnda̱ tueeⁿˈeⁿ ntyjiiyaya na meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ ñˈoom na nlcaⁿˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, nñequiaaⁿ. 	 De most is tudom, hogy a mit csak kérsz az Istentõl, megadja néked az Isten.


Nndyooˈ meintyjeeˈ cwantindye nnˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseos, ndoˈ jndyena na luaaˈ tso Jesús. Quia joˈ taˈxˈeena nnoom, jluena: —¿Aa mati jâ machˈeenaˈ na nchjaaⁿyâ? 	 És hallák ezeket némely farizeusok, a kik vele valának, és mondának néki: Avagy mi is vakok vagyunk-é?


Mati Enoc, tsaⁿ na jnda̱ ntquieeˈ ndiiˈ na teiˈcantyjooˈ tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ Adán, tyotseineiiⁿ ñˈoom na tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ tsˈoom cantyja ˈnaaⁿ naⁿmˈaⁿˈ. Tsoom: “Ntˈiaya nquii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom chaˈtso na macwjeeˈcañoom ñequio meiⁿ meiⁿcheⁿ nnˈaⁿ na ljuˈ nˈom, 	 Ezekrõl is prófétált pedig Énok, a ki Ádámtól fogva a hetedik volt, mondván: Ímé eljött az Úr az õ sok ezer szentjével,


’Nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo nnˈaⁿ na jeˈ jndye nnˈaⁿ cwitjeiiˈyana ˈo. Ee maluaaˈ ñelˈa weloo naⁿˈñeeⁿ. Tyoluena ñˈoom ya cantyja ˈnaaⁿ joo profetas na cweˈ tyonquioˈnnˈaⁿ joona. 	 Jaj néktek, mikor minden ember jót mond felõletek; mert épen így cselekedtek a hamis prófétákkal az õ atyáik.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —Xeⁿ na jeˈ laxmaⁿˈyoˈ chaˈna nnˈaⁿ na ticalaˈno̱ⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom quia joˈ tjaaˈnaⁿ jnaⁿ na cwilaxmaⁿˈyoˈ. Sa̱a̱ ncˈe na cwinduˈyoˈ na ˈo laxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na canda̱a̱ˈya cwilaˈno̱ⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ chii cwilaxmaⁿˈyoˈ na choˈnqueⁿˈyoˈ jnaⁿˈyoˈ. 	 Monda nékik Jézus: Ha vakok volnátok, nem volna bûnötök; ámde azt mondjátok, hogy látunk: azért a ti bûnötök megmarad.


Sa̱a̱ tjañˈoom Bernabé jom na mˈaⁿ apóstoles. Tso tsaⁿˈñeeⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ chiuu waa na ntyˈiaaˈ Saulo Ta Jesús na njoom nato, ndoˈ na seineiⁿ Ta Jesús nnoom ndoˈ chiuu waa na meiⁿchjoo tinquiaⁿˈaⁿ na tyoñequiaaⁿ ñˈoom ñequio xueeˈ Jesús Damasco. 	 Barnabás azonban maga mellé vevén õt, vivé az apostolokhoz, és elbeszélé nékik, mint látta az úton az Urat, és hogy beszélt vele, és mint tanított Damaskusban nagy bátorsággal a Jézus nevében.


Mati toˈñoom cwii waso na ñjom ndaa winom. Jnda̱ na tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, quia joˈ tquiaaⁿ juunaˈ nda̱a̱na, chaˈtsondyena ta̱na. 	 vévén a poharat, [és] hálákat adván, adá nékik; és ivának abból mindnyájan;


Tjaaⁿ ñequio María, tsaⁿ na waa ñomca ñˈeⁿñê na nleiljeii ncueena. Ndoˈ juu majndeiiñe, jnda̱ teinndyooˈ na nntseincuii. 	 Hogy beirattassék Máriával, a ki néki jegyeztetett feleségül, és várandós vala.


Ndoˈ jeeⁿ jndye nnˈaⁿ tjomndye na mˈaaⁿ. Joˈ chii tjacuo̱o̱ⁿ tsˈom wˈaandaa na mantyjo̱cheⁿnaˈ nnom ndaaluee. Joˈ joˈ tjacjom sa̱a̱ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ ljooˈndyena, meintyjeeˈna tyuaatcwii ˈndyoo ndaaluee. 	 És nagy sokaság gyülekezék õ hozzá, annyira, hogy õ a hajóba méne leülni; az egész sokaság pedig a parton áll vala.


Quia joˈ ˈo nnˈaⁿya, cwii cwiindyoˈ caljoya tsˈom chiuu waa na tyotseixmaⁿ xjeⁿ na tˈmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom juu. 	 Kiki a miben elhívatott, atyámfiai, abban maradjon meg az Isten elõtt.


Jluena nnoom: —Catseiyuˈ ñequio Ta Jesucristo, quia joˈ nluiˈnˈmaaⁿndyuˈ ˈu ndoˈ mati nnˈaⁿ waˈ. 	 Azok pedig mondának: Higyj az Úr Jézus Krisztusban, és idvezülsz mind te, mind a te házadnépe!


Chaˈtso nnˈaⁿ na mañequiaa Tsotya̱ya lˈo̱o̱, nntioondyena lˈo̱o̱. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu tsˈaⁿ na nntioñe lˈo̱o̱ya tijoom nntsˈaa na ticoˈño̱ⁿ juu. 	 Minden, a mit nékem ád az Atya, én hozzám jõ; és azt, a ki hozzám jõ, semmiképen ki nem vetem.


Ndoˈ ljooˈñe María chaˈna ndyee chiˈ ñequio Elisabet. Jnda̱ chii tjalcweeⁿˈeⁿ waⁿˈaⁿ. 	 Marada pedig Mária Erzsébettel mintegy három hónapig; azután haza tére.


Jndyo jndye tijndeii tijndeii. Tjantquienaˈ wˈaandaa jo ntyja na cwitsaayâ. Joˈ chii jlaˈtiuuna na ya na nntsaayâ. Quia joˈ xjo na majaacue quiiˈ ndaaluee cha nncwintyjeeˈcheⁿ wˈaandaa, jlaˈwena juunaˈ. Chii saayâ saawiˈno̱o̱ⁿyâ cañoomˈwiˈ tyuaaxeⁿncwe Creta. 	 Mivel pedig déli szél kezdett lassan fúni, azt gondolván, hogy feltett szándékuknak uraivá lettek, elindulván, közelebb hajóztak el Kréta mellett.


Tjaaˈnaⁿ cwii tsˈaⁿ na jnda̱ ntyˈiaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Macanda̱ nquii Jnaaⁿ na ñecwiiñe, juu jnda̱ tˈmo̱ⁿ nda̱a̱ya chiuu cwiluiiñê. 	 Istent soha senki nem látta; az egyszülött Fiú, a ki az Atya kebelében van, az jelentette ki [õt.]


Ndoˈ chaˈxjeⁿ juu jnaⁿ waa najndeii na tseixmaⁿnaˈ na cwje nnˈaⁿ, malaaˈtiˈ juu naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na maqueⁿnaˈ jaa na tjaa jnaⁿ laˈxmaaⁿya waaticheⁿ najndeii na matseixmaⁿnaˈ na nñequiaanaˈ na ticantycwii na cwitando̱o̱ˈa ncˈe nquii Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 Hogy miképen uralkodott a bûn a halálra, azonképen a kegyelem is uralkodjék igazság által az örök életre a mi Urunk Jézus Krisztus által.


Jnda̱ joˈ tsotyeeⁿcheⁿ: Meiⁿ xocjaañjoomˈti tsˈo̱o̱ⁿya jnaaⁿna ñequio natia na cwilˈana. 	 zután így szól:] És az õ bûneikrõl és álnokságaikról többé meg nem emlékezem.


Sa̱a̱ ja, ¿ˈñeeⁿ cwiluiindyo̱ na jndaˈjom nncuˈ na cwiluiindyuˈ tsondyee quii Ta na matsa̱ˈntjom ja tyjeeˈcañoomˈ jndyocandoˈ ja? 	 És honnét van ez nékem, hogy az én Uramnak anyja jön én hozzám?


Ndoˈ joo nqui ndeiˈjndye na ntyˈiaˈ na ntyjoo xqueⁿ quiooˈjndii na cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ nqui nnˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿndye, nncueˈntyjo̱ na joona nncˈomna na jndoona sculjaaˈñeeⁿ. Nlaˈtyuiiˈna jom ndoˈ chaˈcwijom nlˈana na nljooˈñê na ñecaseiˈñê. Nntquiina seiiⁿˈeⁿ ndoˈ nlaˈcona jom ñˈeⁿ chom. 	 És a tíz szarv, a melyet láttál a fenevadon, ezek meggyûlölik a paráznát, és kifosztják és mezítelenné teszik, és eszik annak húsát, és megégetik õt tûzzel.


Quia joˈ matso Jesús nda̱a̱na: —ˈO maxjeⁿ ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ cwitaⁿˈyoˈ no̱o̱ⁿ. Na wiˈtˈmaⁿ na nncwino̱o̱ⁿ, ¿aa nnda̱a̱ nnaⁿndyoˈ? ¿Aa nnda̱a̱ nljoya nˈomˈyoˈ na nlaˈcwjee nnˈaⁿ ˈo chaˈxjeⁿ na jnda̱ ljoya tsˈo̱o̱ⁿ na nlaˈcueeˈna ja? 	 Jézus pedig monda nékik: Nem tudjátok, mit kértek. Megihatjátok-é a pohárt, a melyet én megiszom; és megkeresztelkedhettek-é azzal a keresztséggel, a melylyel én megkeresztelkedem?


Joˈ chii quia jnda̱ seitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿ nnˈaⁿ, tacaⁿtinaˈ na cwiicheⁿ nncueˈnndaˈ. 	 A hol pedig bûnök bocsánata vagyon, ott nincs többé bûnért való áldozat.


Taˈxˈee naⁿˈñeeⁿ nnoom, jluena: —¿ˈÑeeⁿ juu tsaⁿˈñeeⁿ na matso njomˈ na catseilcwiindyuˈ tsueˈ ndoˈ cjaˈcaˈ? 	 Megkérdék azért õt: Ki az az ember, a ki mondá néked: Vedd fel a nyoszolyádat, és járj?


Tˈo̱ nnoom, matso: —Mayuuˈ Ta, meiⁿcwii tsˈaⁿ tjaljoˈ sˈaa. Matso Jesús nnom: —Meiⁿ ja ticatsˈaaya na catˈuiinaˈ ˈu. Cjaˈtoˈ, tantsaˈnndaˈ jnaⁿ. 	 Az pedig monda: Senki, Uram! Jézus pedig monda néki: Én sem kárhoztatlak: eredj el és többé ne vétkezzél!


Sa̱a̱ Cristo ñejom ndiiˈ tquiaañê nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na cueeⁿˈeⁿ cha nnda̱a̱ nljuˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ jnaaⁿya. Jnda̱ joˈ tjawacatyeeⁿ ntyjaaˈ tsˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya yuu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom. 	 Õ azonban, egy áldozattal áldozván a bûnökért, mindörökre ûle az Istennek jobbjára,


Jeeⁿ ndyaˈ tyuena ee chaˈtsondyena ntyˈiaana jom. Mantyja tˈmaaⁿ joona, tsoom nda̱a̱na: —Cˈomˈyoˈ na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ. Mannco̱ luaa. Tilacatyuendyoˈ. 	 Mert mindnyájan látják vala õt és megrémülének. De õ azonnal megszólítá õket, és monda nékik: Bízzatok; én vagyok, ne féljetek.


Quia joˈ jnda̱ we ndiiˈ tqueeⁿˈ nnˈaⁿ judíos juu tsaⁿ na ñetˈoom na nchjaaⁿˈ. Tyoluena nnoom: —Ñequio na ndoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom catseineiⁿˈ ñˈoom na mayuuˈcheⁿ. Jâ cwilaˈno̱o̱ⁿˈâ na juu tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ matseixmaaⁿ jnaⁿ. 	 Másodszor is szólíták azért az embert, a ki vak vala, és mondának néki: Adj dicsõséget az Istennek; mi tudjuk, hogy ez az ember bûnös.


Tyoluena: —¿Chiuu nlˈaayo̱o̱ ñequio tiˈmˈaⁿˈ? Ee chaˈtsondye nnˈaⁿ tsjoom ñjaaⁿ Jerusalén manquiuyana na jnda̱ lˈa naⁿmˈaⁿˈ cwii tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na xocanda̱a̱ nntsˈaa na cweˈ na jndeii nquii tsˈaⁿ ndoˈ jaa xonda̱a̱ nlˈuuya na tiyuuˈ na ljoˈ. 	 Mit cselekedjünk ez emberekkel? Mert hogy nyilvánvaló csoda lõn általok, mindazoknak, kik Jeruzsálemben laknak, tudtokra van, és el nem tagadhatjuk.


Ee cantyja ˈnaⁿya, meiiⁿ xeⁿ nncwando̱ˈa, maxjeⁿ nnom Cristo nndiˈntjo̱ⁿya, ndoˈ xeⁿ nlaˈcueeˈna ja, majoˈ tˈmaⁿti naya ˈnaⁿya. 	 Mert nékem az élet Krisztus, és a meghalás nyereség.


Laˈxmaⁿ naⁿmˈaⁿˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tsuundye ee jnda̱ ˈndyena nato na yuu. Joona cwilaˈjomndyena ñˈoom na tyoñequiaa profeta Balaam jnda Beor na tyoqueⁿ tsˈoom na nncwantjoom sˈom cantyja ˈnaaⁿˈ natia na nntsˈaaⁿ. 	 A kik elhagyván az egyenes útat, eltévelyedtek, követvén Bálámnak, Bosor fiának útját, a ki a gonoszság díját kedvelte.


Ntyjii Jesús naquiiˈ tsˈoom na cwilaˈncjooˈndye naⁿˈñeeⁿ cantyja ñˈoom na seineiiⁿ nda̱a̱na. Joˈ chii tsoom nda̱a̱na: —¿Aa cwilaˈlcweˈ ñˈoommeiⁿˈ ˈo? 	 Tudván pedig Jézus õ magában, hogy e miatt zúgolódnak az õ tanítványai, monda nékik: Titeket ez megbotránkoztat?


Quia joˈ taˈxˈeenndaˈna nnoom. Jluena: —¿Ljoˈ sˈaaⁿ ˈu? ¿Chiuu sˈaayom na ya mantyˈiaˈ? 	 Újra mondák pedig néki: Mit csinált veled? Mimódon nyitotta meg a szemeidet?


Ñetˈoomnaˈ ndooˈ ntyjiˈ na tilˈueñê, sa̱a̱ jeˈ jnda cwiluiiñê cantyja ˈnaⁿˈ ndoˈ mati ja. 	 A ki egykor tenéked haszontalan volt, most pedig mind néked, mind nékem nagyon hasznos,


Naⁿmˈaⁿˈ na cwitˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ, laˈxmaⁿna chaˈcwijom luiˈ na jnda̱ tcaaⁿ, chaˈcwijom nchquiu na lomañjaaⁿ mantquie jndye. Ndoˈ jnda̱ teijndaaˈ cantyja ˈnaaⁿna na ticantycwii na ljooˈndyetyeⁿna yuu na jaaⁿ ntom. 	 Ezek víztelen kútfõk, széltõl hányatott fellegek, a kiknek a sötétség homálya van fenntartva örökre.


Joˈ joˈ ljeiiⁿ cwii tsˈaⁿ judío na jndyu Aquila. Tsaⁿˈñeeⁿ tuiiñê ndyuaa Ponto. Nmeiiⁿndyo ñejnaaⁿ ndyuaa Italia ñequio scoomˈm Priscila. Sa̱a̱ jluiˈna joˈ joˈ ee Claudio, tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma na matsa̱ˈntjom ndyuaa Italia tqueⁿ ñˈoom na caluiˈ chaˈtso nnˈaⁿ judíos tsjoomˈñeeⁿ. Joˈ na tja Aquila ñequio scoomˈm jluiˈna joˈ joˈ, tyˈena tsjoom Corinto. Tjacandoˈ Pablo joona. 	 És mikor egy Akvila nevû, pontusi származású zsidóra talált, ki nem régen jött Itáliából, és feleségére Prisczillára (mivelhogy Klaudius megparancsolta vala, hogy a zsidók mind távozzanak Rómából): hozzájuk csatlakozék.


Luaaˈ waa na nntaˈjnaⁿˈyoˈ naⁿˈñeeⁿ, ee mˈmo̱ⁿnaˈ na tiyuuˈ ñˈoom na cwiñeˈquiana quia na nleitquiooˈ chiuu waa na cwilˈana. 	 Azért az õ gyümölcseikrõl ismeritek meg õket.


Xeⁿ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na matseitiuu na macanda̱ juu jeeⁿ xcwe machˈee sa̱a̱ ticatsˈaa xjeⁿ tsaa, quia joˈ manquiuˈnnˈaⁿñe cheⁿnquii, ndoˈ ñˈoom na matseitiuu joˈ tjaa yuu lˈuenaˈ. 	 Ha valaki istentisztelõnek látszik köztetek, de nem zabolázza meg nyelvét, sõt megcsalja a maga szívét, annak az istentisztelete hiábavaló.


ˈU mantyjiˈ ñˈoom na matsa̱ˈntjoom na matsonaˈ: “Tincˈoomˈyaˈ ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ. Tintseicueˈ tsˈaⁿ. Tinchˈueeˈ ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ. Tintseineiⁿˈ cantu nacjooˈ tsˈaⁿ. Catseitˈmaaⁿˈndyuˈ tsotyeˈ ñˈeⁿ tsoˈndyoˈ.” 	 A parancsolatokat tudod: Ne paráználkodjál; ne ölj; ne lopj; hamis tanubizonyságot ne tégy; tiszteld atyádat és anyádat.


Ncˈe na luaaˈ waa na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya, joˈ chii na cwiluiˈnˈmaaⁿndyo̱, sa̱a̱ quia jnda̱ ntyˈiaaˈ tsˈaⁿ cwii na macantyjaaˈ tsˈoom, tacatsonaˈ na ntyjaaˈti tsˈoom ee cwii na mamantyˈiaaˈ tsˈaⁿ, ticatsonaˈ na ntyjaaˈti tsˈoom. 	 rt reménységben tartattunk meg; a reménység pedig, ha láttatik, nem reménység; mert a mit lát valaki, miért reményli is [azt?]


Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ jeeⁿ jlaˈneiiⁿˈndyena, tjoomˈ tˈmaⁿna na nñeˈquiana sˈom nnoom. 	 És azok örülének, és megszerzõdének, hogy pénzt adnak néki;


Ndoˈ Simeón seitˈmaaⁿˈñê joona, tsoom nnom María, tsondyee Jesús: —Queⁿˈ cwenta, yuˈndaamˈaaⁿ, maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom na ntˈom nnˈaⁿ Israel nntsuundyena ncˈe na ticalaˈyuˈna ñˈeⁿñê. Ndoˈ ntˈom nnˈaⁿ Israel nluiˈnˈmaaⁿndyena ncˈe na nlaˈyuˈna ñˈeⁿñê. Mˈmo̱o̱ⁿ chiuu waa na matyˈiomyanaˈ na calˈa nnˈaⁿ. Sa̱a̱ ñˈeeⁿˈ nnˈaⁿ nntioˈñˈoomna jom. 	 megáldá õket Simeon, és monda Máriának, az õ anyjának: Ímé ez vettetett sokaknak elestére és feltámadására az Izráelben; és jegyül, a kinek [sokan] ellene mondanak;


Jnda̱ tsoom na ljoˈ tjawannaaⁿˈaⁿ naquiiˈ wˈaa. Tyochˈeeⁿ xeⁿntaⁿˈ tyooˈ tcwaˈna na tyocañjom nˈomna Jesús. Jnda̱ chii tyotseineiⁿtyeeⁿ hasta na tjawixueecheⁿ. Jnda̱ joˈ mana tjaaⁿ. 	 Azután fölméne, és megszegé a kenyeret és evék, és sokáig, mind virradatig beszélgetvén, úgy indula el.


Candyo cantyja na matsa̱ˈntjomˈ. Caluii cantyja na lˈue tsˈomˈ nnom tsjoomnancue chaˈxjeⁿ na macwiluii cañoomˈluee. 	 Jõjjön el a te országod; legyen meg a te akaratod, mint a mennyben, úgy a földön is.


Mantyja tqueeⁿˈñê joona, quia joˈ ˈndyena tsotyena Zebedeo tsˈom wˈaandaa ñequio naⁿntjoomˈm. Tyˈena ñequio Jesús. 	 És azonnal hívá õket. És õk atyjukat, Zebedeust a napszámosokkal a hajóban hagyva, utána menének.


Quia joˈ saayâ, squia̱a̱yâ Betania. Jnda̱ na squia̱a̱yâ joˈ joˈ tyolue nnˈaⁿ nnom Jesús na jnda̱ ñequiee xuee na ndiiˈ Lázaro tseiˈtsuaa. 	 Elmenvén azért Jézus, úgy találá, hogy az már négy napja vala sírban.


Ee tijoom ñetso Tyˈo̱o̱tsˈom nnom cwii ángel: ˈU cwiluiindyuˈ Jndaaya; jeˈ majndaaˈ na cwiluiindyo̱ tsotyeˈ. Meiⁿ cwii ndiiˈ tîquitso Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ cwii ángel: Ja nntseixmaⁿya tsotyeeⁿ ndoˈ juu nntseixmaⁿ jndaaya. 	 Mert kinek mondotta valaha az angyalok közül: Én Fiam vagy te, én ma szûltelek téged? és ismét: Én leszek néki Atyja és õ lesz nékem Fiam?


Caˈndyeˈyoˈ na ñejom cˈoowijnda̱naˈ hasta na mmaⁿjndyeenaˈ.” Quia joˈ nntsjo̱o̱ nda̱a̱ nnˈaⁿ na nntyje: “Catyjeˈjndyeeˈyoˈ jnda̱ lqueeⁿ jnda̱a̱, calˈaˈyoˈ cantsa̱a̱ˈ joonaˈ ee na nlconaˈ. Nda̱nquia catyjeˈyoˈ jnda̱ lqueeⁿ na ya na nncˈoocuenaˈ tsˈom tsa̱ˈ ˈnaⁿya.” 	 Hagyjátok, hogy együtt nõjjön mind a kettõ az aratásig, és az aratás idején azt mondom majd az aratóknak: Szedjétek össze elõször a konkolyt, és kössétek kévékbe, hogy megégessétek; a búzát pedig takarítsátok az én csûrömbe.


Yocheⁿ na luaaˈ jeeⁿ cwilaˈneiⁿna, manquiiti Jesús tueˈntyjo̱o̱ⁿ joona. Ñeˈcwi tjaaⁿ ñˈeⁿndyena. 	 És lõn, hogy a mint beszélgetének és egymástól kérdezõsködének, maga Jézus hozzájok menvén, velök együtt megy vala az úton.


Ndoˈ tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos chiuu waa na tixcwe cwilaˈyuˈna. Ndoˈ na jeeⁿ jnda̱ ñˈoom tyotseineiiⁿ tîcanda̱a̱ nluena na tiyuuˈ. Ee ñequio ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiyo teiljeii tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na na Jesús tseixmaⁿ Cristo tsaⁿ na meindooˈna na nndyocwjiˈnˈmaaⁿñe joona. 	 Mert hatalmasan meggyõzi vala a zsidókat nyilvánosan, bebizonyítva az írásokból, hogy Jézus a Krisztus.


Ndoˈ yocheⁿ na majoomˈm lqueeⁿˈñee, ntˈom tquiaa tsˈom nato. Ndoˈ tquie cantsaa, tcwaˈyoˈ joonaˈ. 	 És lõn vetés közben, hogy némely az út mellé esék, és eljövének az égi madarak és megevék azt.


Ndoˈ jnda̱ na tueⁿˈeⁿ na waa wˈaa, meiⁿcwii tsˈaⁿ tînquiaaⁿ na nncjaaquieeˈ ñˈeⁿñê, macanda̱ Pedro ñequio Juan ñequio Jacobo, ndoˈ tsotye yuscuchjoo ñˈeⁿ tsondyee. 	 Bemenvén pedig a házba, senkit nem bocsáta be, csak Pétert, Jakabot, Jánost és a leányzó atyját és anyját.


Ndoˈ joˈ sa̱ˈntjom Félix capeitaⁿ na calˈana cwenta Pablo na cweˈ nncˈoomjnaⁿyaaⁿ ndoˈ nchii na nlaˈcuˈna na nnquiocajndooˈ ncˈiaaⁿˈaⁿ jom. 	 És megparancsolá a századosnak, hogy Pált õrizzék, de enyhébb fogságban legyen, és senkit ne tiltsanak el az övéi közül attól, hogy szolgáljon néki, vagy hozzá menjen.


Quia joˈ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na maˈmo̱o̱ⁿ na jndye nnˈaⁿ mamˈaⁿ na nndye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ tijndye nnˈaⁿ na nntjeiˈyuuˈndye nda̱a̱na. Tsoom ñˈoom tjañoomˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê: —Jeeⁿ ya jnda̱ tueˈ ntjom, sa̱a̱ naⁿntjom tijndyendyena. 	 Akkor monda az õ tanítványainak: Az aratni való sok, de a munkás kevés.