Mˈaaⁿ joˈ joˈ ndoˈ tyjeeˈ na ñeˈjnoomˈm, sa̱a̱ yocheⁿ na cwilaˈñˈoomˈndyena na nlcwaaⁿˈaⁿ waa na tcoˈnaˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ. 	 Megéhezék azonban, és akara enni: míg azonban azok ételt készítének, szálla õ reá elragadtatás;


Ndicwaⁿ matseineiiⁿ ndoˈ tyjeeˈ tsˈaⁿ na jnaⁿ waaˈ Jairo, tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe watsˈom. Matso tsaⁿˈñeeⁿ: —Tantseicachjuuˈtiˈ Tamˈaaⁿˈ ee jnda̱ tueˈ nomjndaˈ. 	 kor még a szó szájában vala, eljöve egy ember a zsinagóga fejének [házától,] mondván néki: Meghalt a leányod; ne fáraszd a Mestert!


Xjeⁿ na tandoˈ Cristo nnom tsjomnancue jndeii tyotseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, hasta tyoquiaa ndaannoom na tyochˈeeⁿ tyˈoo nnom nquii na waa najndeii na matseixmaⁿ na tintseicueeˈnaˈ jom na tyuaaˈ, ndoˈ ncˈe na tyotseicaña̱a̱ⁿ, joˈ chii jndii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom ˈñom. 	 Ki az õ testének napjaiban könyörgésekkel és esedezésekkel, erõs kiáltás és könyhullatás közben járult ahhoz, a ki képes megszabadítani õt a halálból, és meghallgattatott az õ istenfélelméért,


Jlue naⁿˈñeeⁿ nnoom: —Catsuˈ nda̱a̱yâ, ¿yuu tyˈomˈ najnduˈ na macheˈ nmeiiⁿˈ? Ndoˈ ¿ˈñeeⁿ tquiaa na matseixmaⁿˈ na luaaˈ? 	 És mondának néki, így szólván: Mondd meg nékünk, micsoda hatalommal cselekszed ezeket? vagy ki az, a ki néked ezt a hatalmat adta?


’ Ee ticwii cwii tsˈaⁿ nleichjeⁿˈñê ñequio chom. Cwilaˈchjeⁿˈ nnˈaⁿ seii quiooˈ na cwiñeˈquiana na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mert mindenki tûzzel sózatik meg, és minden áldozat sóval sózatik meg.


Ee tquiaañê na tueeⁿˈeⁿ cha ntioom na choˈjnaⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ cha nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿndyena, teitquiooˈ na joˈ quia na tueˈntyjo̱ xjeⁿ. 	 A ki adta önmagát váltságul mindenekért, mint tanúbizonyság a maga idejében,


Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, xjeⁿ na tˈoomcheⁿ Adán hasta xjeⁿ na tˈoom Moisés, maxjeⁿ tyowje nnˈaⁿ na tyolaˈtjo̱o̱ndyena meiiⁿ na nchii tyolaˈtjo̱o̱ndyena nnom cwii ñˈoom na jnda̱ sa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, chaˈxjeⁿ sˈaa Adán, juu na cwiluiiñe cwii na matseijomnaˈ nquii na quia nndyo. 	 Úgyde a halál uralkodott Ádámtól Mózesig azokon is, a kik nem az Ádám esetének hasonlatossága szerint vétkeztek, a ki ama következendõnek kiábrázolása vala.


Ndoˈ tˈo̱ Abraham nnoom: “Xeⁿ tiñeˈcandyena ñˈoom na tyoñequiaa Moisés ñequio profetas, mati xocandyena ñˈoom ˈndyoo cwii tsˈaⁿ meiiⁿ na nncwandoˈnndaˈ na jnda̱ tueˈ.” 	 Õ pedig monda néki: Ha Mózesre és a prófétákra nem hallgatnak, az sem gyõzi meg õket, ha valaki a halottak közül feltámad.


Quia joˈ taˈxˈee naⁿˈñeeⁿ nnoom: —¿Chiuu macaⁿnaˈ na calˈaayâ xeⁿ yuuˈ na ljoˈ? 	 És megkérdé õt a sokaság, mondván: Mit cselekedjünk tehát?


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, tsoom: —Tsˈaⁿ na maleiñˈoom we cotom, quiaa cwii nnom tsˈaⁿ na tjaa na cuaa. Ndoˈ ˈñeeⁿ na waa nantquie, catsˈaa naya tsˈaⁿ na tjaaˈnaⁿ chiuu ya. 	 Õ pedig felelvén, monda nékik: A kinek két köntöse van, egyiket adja annak, a kinek nincs; és a kinek van eledele, hasonlókép cselekedjék.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo, tañequiandyoˈ na nñequiuˈnnˈaⁿnaˈ ˈo na nlaˈtiuuˈyoˈ na nquii Tyˈo̱o̱tsˈom machˈeeⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndyo̱ nnoom. 	 Ne tévelyegjetek szeretett atyámfiai!


Jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, juu ñˈoom na matseiljeiya luaaˈ, ñˈoom na mayuuˈ juunaˈ. 	 miket pedig néktek írok, ímé Isten elõtt [mondom,] hogy nem hazudom.


Joˈ na ñejomto teicantyjaaⁿ. Teintyjeeⁿˈeⁿ ndoˈ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tjacaⁿ. Tjaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ ñˈeⁿndyena. Tyojaacaⁿ ndoˈ tyowantyjaaⁿ ndoˈ tyotseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És felszökvén, megálla és jár vala és beméne õ velök a templomba, járkálva és szökdelve és dícsérve az Istent.


Ndoˈ xeⁿ macaⁿ yucachjoo jndaˈ cwii catscaa njomˈ, ¿aa nñequiaaˈyuˈ catsuu nnoom? Xocatsaˈ na ljoˈ. 	 És ha halat kér, vajjon kígyót ád-e néki?


Quia joˈ seitiuu mosotquiee naquiiˈ tsˈoom: “¿Chiuu nntsˈaayo̱ na cwii nncwantjo̱ⁿ? Ee patrom ˈnaⁿya macwjeeⁿˈeⁿ ja na mˈaaⁿya mosotquiee. Ee tijndo̱ na nntsˈaa tsˈiaaⁿ jnda̱a̱ ndoˈ jnaaⁿˈa na cweˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ nlcaaⁿˈa ljoˈ na macaⁿnaˈ ja. 	 Monda pedig magában a sáfár: Mit míveljek, mivelhogy az én uram elveszi tõlem a sáfárságot? Kapálni nem tudok; koldulni szégyenlek!


Ee juu jnaⁿ teilˈueeˈñenaˈ ljeiiˈñeeⁿ na tquiuˈnnˈaⁿnaˈ ja ndoˈ tqueⁿnaˈ na nntsuundyo̱. 	 Mert a bûn alkalmat vévén, ama parancsolat által megcsalt engem, és megölt általa.


Ndoˈ na cwiimacanda̱ tueˈ yuscuˈñeeⁿ. 	 Mind ezek után pedig meghalt az asszony is.


Ndoˈ na cwitsaayâ joˈ joˈ majndaaˈ na nncwino̱o̱ⁿyâ tsˈo̱ndaa Samaria. 	 Samárián kell vala pedig általmennie.


Ntˈom tyolue na Elías jnda̱ teitquiooˈñenndaˈ. Ndoˈ ntˈom tyolue na jnda̱ wandoˈnndaˈ cwii profeta na teiyo tyoñequia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Némelyek pedig, hogy Illés jelent meg; mások meg, hogy a régi próféták közül támadt fel valamelyik.


Ndoˈ nchii macanda̱ na luaaˈ waa. Joo ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ndyuaameiiⁿñe, jnda̱ tyˈioomna tsˈiaaⁿ jom, na nncjaañˈeeⁿ ñˈeⁿndyô̱ quia nntsaayâ Jerusalén na nntsaacaˈndya̱a̱yâ sˈom na cwilˈaˈyoˈ naya naⁿˈñeeⁿ, na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ matseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mˈmo̱ⁿnaˈ na ñeˈcateijndeiiya naⁿˈñeeⁿ. 	 Nemcsak pedig, hanem a gyülekezetek útitársunknak is megválaszták ebben a jó ügyben, a melyet mi szolgálunk magának az Úrnak dicsõségére és a ti készségetekre;


Cwicwaaˈâ ñˈeⁿ Jesús natmaaⁿ. Xjeⁿˈñeeⁿ jnda̱ seijndo̱ˈ tsaⁿjndii tsˈom xˈiaayâ Judas Iscariote, jnda Simón, na quiaa tsaⁿˈñeeⁿ cwenta jom. 	 És vacsora közben, a mikor az ördög belesugalta már Iskáriótes Júdásnak, a Simon fiának szívébe, hogy árulja el õt,


’Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nncwjiˈyuuˈñe cantyja ˈnaⁿya jo nda̱a̱ nnˈaⁿ, ja nncwjiˈyuuˈndyo̱ na mawajnaⁿˈa jom jo nnom Tsotya̱ya na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 Valaki azért vallást tesz én rólam az emberek elõtt, én is vallást teszek arról az én mennyei Atyám elõtt;


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos na ticuaa ljeii lueena na matsa̱ˈntjomnaˈ na tqueⁿ Moisés, sa̱a̱ cwilˈana chaˈxjeⁿ na maˈmo̱ⁿnaˈ ndoˈ na ljoˈ nquieena laxmaⁿnaˈ chaˈcwijom ljeii na maqueⁿnaˈ xjeⁿ joona. 	 Mert mikor a pogányok, a kiknek törvényök nincsen, természettõl a törvény dolgait cselekszik, akkor õk, törvényök nem lévén, önmagoknak törvényök:


Ee quia cwicwaˈyoˈ cwii cwiindyoˈ matseityuaaˈti na nlcwaˈ na jndyoñˈoom, meiⁿ tinquiaaⁿ na nntseijomñe cwiicheⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ na matseiyuˈ, ndoˈ na ljoˈ ntˈom joona maˈndiinaˈ na ñeˈjndoˈ ndoˈ ntˈom jnda̱ jndyee. 	 Mert kiki az õ saját vacsoráját veszi elõ az evésnél; és némely éhezik, némely pedig dõzsöl.


Quia joˈ nnto̱ˈyoˈ na nnduˈyoˈ nnoom: “Jâ tsuu, tyocwaaˈâ ñˈeⁿndyuˈ ndoˈ tyoˈmo̱o̱ⁿˈ nda̱a̱yâ xcwe naquiiˈ tsjoomyâ.” 	 Akkor kezditek mondani: Te elõtted ettünk és ittunk, és a mi utczáinkon tanítottál;


Pablo waa na tcoˈnaˈ nnoom cwii teijaaⁿ. Jñeeⁿ na seineiⁿ Ta Jesús. Matso nnoom: —Tintyˈueˈ. Tincjaameintyjeˈ na matseiˈneiⁿˈ ñˈoom ˈnaⁿya. Tintseicheⁿˈ. 	 Monda pedig az Úr látás által éjszaka Pálnak: Ne félj, hanem szólj és ne hallgass:


Ndoˈ manquiiti Simón seiyoomˈm ndoˈ teitsˈoomñê. Ndoˈ ñequiiˈcheⁿ na ñˈeⁿñˈeeⁿ ñˈeⁿ Felipe. Jeeⁿ tyocjaaweeˈ tsˈoom ˈnaaⁿ tˈmaⁿ na tyochˈee Felipe na xocanda̱a̱ nntsˈaa na cweˈ najndeii nquii tsˈaⁿ meiⁿ xocjaantyjo̱o̱ˈ tsˈom tsˈaⁿ chiuu tuiiyuu. 	 És Simon maga is hûn, és megkeresztelkedvén, Fileppel tarta; és látván, hogy jelek és nagy erõk lesznek, álmélkodik vala.


Quia tueeˈ Pablo ñˈeⁿ Bernabé Jerusalén, chaˈwaa tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na cwilayuˈ joˈ joˈ ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈntaaⁿna ñequio apóstoles toˈñoomna naⁿˈñeeⁿ ñequio na neiiⁿna. Quia joˈ naⁿˈñeeⁿ tyoluena chaˈtso na jnda̱ sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyena. 	 kor pedig megérkeztek Jeruzsálembe, a gyülekezet és az apostolok és a vének fogadák õket, és [õk] elbeszélék, mily nagy dolgokat cselekedék az Isten õ velök.


Quia joˈ juu tsˈaⁿ na malˈue tiaˈ ñˈeⁿ xˈiaaˈ, ntqueeⁿ Moisés. Matsoom nnom: “¿ˈÑeeⁿ juu tqueⁿ ˈu na nntsa̱ˈntjomˈ jâ, ndoˈ na nncuˈxeⁿˈ jâ? 	 De az, a ki felebarátját bántalmazta, elutasítá õt magától, mondván: Kicsoda tett téged fejedelemmé és bíróvá mi rajtunk?


Quia joˈ jndiiya na teicˈuaa jndye na jnaⁿnaˈ cañoomˈluee. Tso no̱o̱ⁿ: —Luaa catseiljeiˈ: “Juu xuee na cwiwjaanaˈ, matioˈnaaⁿñenaˈ joo nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesucristo na quia nncwje.” Majoˈti matso Espírtu Santo, ee cañoomˈluee ntaˈjndyeena cantyja na ñejlaˈjnda̱na naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ wjaañˈeⁿ ñˈoom ñˈeⁿndyena na maˈmo̱ⁿnaˈ cantyjati na ya na jnda̱ ñelˈana. 	 És hallék az égbõl szózatot, a mely ezt mondja vala nékem: Írd meg: Boldogok a halottak, a kik az Úrban halnak meg mostantól fogva. Bizony, azt mondja a Lélek, mert megnyugosznak az õ fáradságuktól, és az õ cselekedeteik követik õket.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na: —Quia na jnda̱ saaquieˈyoˈ naquiiˈ tsjoomwaˈñeⁿ, nntjomndyoˈ cwii tsaⁿsˈa na ñˈoom tsjoo na ñjom ndaa. Catsaantyjo̱ˈyoˈ naxeeⁿˈeⁿ hasta na nncueⁿˈeⁿ wˈaa yuu na nncjaaqueⁿˈeⁿ. 	 És õ monda nékik: Ímé, mikor bementek a városba, szembe jõ veletek egy ember, ki egy korsó vizet visz; kövessétek õt abba a házba, a melybe bemegy.


Matsoom: Cjaˈ na mˈaⁿ naⁿmˈaⁿˈ. Catsuˈ nda̱a̱na: Luaa matseicandii Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo: ˈO mayuuˈ nndyeˈyoˈ sa̱a̱ xocalaˈno̱ⁿˈyoˈ. Ndoˈ mayuuˈ na nntyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ sa̱a̱ xoqueⁿˈyoˈ cwenta. 	 Eredj el a néphez és mondd: Hallván halljátok, és ne értsetek; és nézvén nézzetek, és ne lássatok!


Ee ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee njño̱o̱ⁿya ángeles cwentaya na nntjeiiˈndyo̱na nnˈaⁿ na wiˈndye ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjndo̱ˈ nˈom ncˈiaa na calˈa naⁿˈñeeⁿ natia. 	 Az embernek Fia elküldi az õ angyalait, és az õ országából összegyûjtik a botránkozásokat mind, és azokat is, a kik gonoszságot cselekesznek,


Quia joˈ tsoom nnom tsˈaⁿwiiˈ: —Catseiliuuˈ tsˈo̱ˈ. Mana seiliuu tsˈo̱. Mañoomˈ tcoˈyanaˈ chaˈxjeⁿ cwiicheⁿ tsˈo̱o̱ⁿ. 	 Akkor monda annak az embernek: Nyújtsd ki a kezedet. És kinyújtá, és olyan éppé lõn, mint a másik.


Ndoˈ chaˈxjeⁿ na tquiaaⁿ na wandoˈxco Jesús mati nñequiaaⁿ na nntando̱o̱ˈxco̱o̱ya ncˈe najndeii na cwiluiiñê. 	 Az Isten pedig az Urat is feltámasztotta, minket is feltámaszt az õ hatalma által.


Quia tyondyeˈyoˈ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyoñequiaayâ nda̱a̱ˈyoˈ mana toˈñoomˈyoˈ juunaˈ. Joˈ na cwiñeˈquiaayâ na quianlˈuaaⁿˈaⁿ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. Ee jlaˈno̱ⁿˈyoˈ na ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom juunaˈ nchii ñˈoom na cweˈ cwilaˈtiuu nnˈaⁿ. Ndoˈ mayuuˈ na joˈ juunaˈ. Joˈ chii cwiwitquiooˈ tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ naquiiˈ nˈomˈ ˈo na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿñê. 	 yanazért mi is hálát adunk az Istennek szüntelenül, hogy ti befogadván az Istennek általunk hirdetett beszédét, nem úgy fogadtátok, mint emberek beszédét, hanem mint Isten beszédét (a minthogy valósággal az [is]), a mely munkálkodik is ti bennetek, a kik hisztek.


Tsˈaⁿ na luaaˈ mandiˈntjom nnom Cristo, cwijaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿñê, ndoˈ mati neiiⁿ nnˈaⁿ jom. 	 Mert a ki ezekben szolgál a Krisztusnak, kedves Istennek, és az emberek elõtt megpróbált.


Mannco̱ Pablo ñequio tsˈo̱o̱ya matseiljeiya na xmaⁿndyoˈ. Cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ na mˈaaⁿya pra̱so. Quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na ntoˈnoomˈyoˈ naya na matseixmaaⁿ. Amén. 	 köszöntés a saját kezemmel, a Páléval, [van írva]. Emlékezzetek meg az én bilincseimrõl! A kegyelem veletek. Ámen.


Quia joˈ tjañjoomˈ tsˈom Pedro, tsoom nnom Jesús: —Cantyˈiaˈ Maestro, tsˈoom na tjuˈwiˈ ñˈoom nacjooˈ jnda̱ tcaaⁿñˈeⁿnaˈ. 	 És Péter visszaemlékezvén, monda néki: Mester nézd, a fügefa, a melyet megátkoztál, kiszáradott.


Quia joˈ jlaˈcandyooˈndye nnˈaⁿ fariseos na mˈaaⁿ na ñecalˈana xjeⁿ jom. Taˈxˈeena nnoom: —¿Aa wanaaⁿ na nntseityuiiˈ tsˈaⁿ ljeii na tocoom ñˈeⁿ scoomˈm ncˈe meiⁿnquia na seitjo̱o̱ñe tsaⁿˈñeeⁿ nnoom? 	 És hozzá menének a farizeusok, kisértvén õt és mondván: Szabad-é az embernek az õ feleségét akármi okért elbocsátani?


Ndoˈ ntyjii Jesús na luaaˈ mˈaaⁿˈ nˈomna. Tsoom nda̱a̱na: —¿Chiuu na ticuaaya nquiuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱? 	 És Jézus azonnal észrevevé az õ lelkével, hogy azok magukban így okoskodnak, és monda nékik: Miért gondoljátok ezeket a ti szívetekben?


Catsˈaanaˈ na canda̱a̱ˈya cˈoom ñˈoomˈ Cristo naquiiˈ nˈomˈyoˈ, na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ndoˈ cwilajndo̱ˈyoˈ nˈom ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈyuˈ, na cwitaˈyoˈ salmos, luantsa ñequio ntˈomcheⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ jom, ndoˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A Krisztusnak beszéde lakozzék ti bennetek gazdagon, minden bölcsességben; tanítván és intvén egymást zsoltárokkal, dícséretekkel, lelki énekekkel, hálával zengedezvén a ti szívetekben az Úrnak.


Ncˈe na luaaˈ, cwitjo̱o̱cheⁿ na nncwjeeˈnndaˈ Ta Jesús, tintjeiˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nda̱a̱ˈyoˈ. Ee xjeⁿˈñeeⁿ nntsˈaaⁿ na nleitquiooˈya ˈnaⁿ na cweˈ wantyˈiuuˈ cwilˈa nnˈaⁿ ñequio joo ˈnaⁿ na cwilaˈjndaaˈndyena naquiiˈ nˈomna. Quia joˈ nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nnom cwii cwii tsˈaⁿ chaˈxjeⁿ na matsonaˈ. 	 Azért idõ elõtt semmit se ítéljetek, míg el nem jõ az Úr, a ki egyrészt világra hozza a sötétségnek titkait, másrészt megjelenti a szíveknek tanácsait; és akkor mindenkinek az Istentõl lészen a dícsérete.


Ndoˈ quia na tquia̱a̱ⁿ cwenta na juu na cwilˈana tixcwe mˈaaⁿnaˈ chaˈxjeⁿ maˈmo̱ⁿ ñˈoom na mayuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na nluiˈnˈmaaⁿñe tsˈaⁿ, jo nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tsjo̱o̱ nnom Pedro: “ˈU jeˈ na tsˈaⁿ judío ˈu, sa̱a̱ ljooñe macheˈ chaˈcwijom nchii joˈ ˈu. Nnˈaⁿ na nchii judíos cwiluiindyena, ¿chiuu na ñeˈcatsaˈ na cˈomna chaˈxjeⁿ cwilˈa nnˈaⁿ judíos?” 	 De mikor láttam, hogy nem egyenesen járnak az evangyéliom igazságához képest, mondék Péternek mindnyájok elõtt: Ha te zsidó létedre pogány módra élsz és nem zsidó módra, miként kényszeríted a pogányokat, hogy zsidó módra éljenek?


Chaˈwaa tsjoomnancue nncˈoo nnˈaⁿ na nñeˈquiana ñˈoom nayawaañe cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Juunaˈ nncwjiˈyuuˈñenaˈ chiuu calˈa nnˈaⁿ cwii cwii ndyuaa, quia ljoˈcheⁿ nncueˈntyjo̱ na nntycwii tsjoomnancue. 	 És az Isten országának ez az evangyélioma hirdettetik majd az egész világon, bizonyságul minden népnek; és akkor jõ el a vég.


Tyoowijndye na saayâ ndoˈ teiˈcaljoo jndye tˈmaⁿ wˈaandaa. Majuu ndyuaaxeⁿncwe Creta jnaⁿnaˈ jondoˈ cantyja na cwicaluiˈ cancjuu ntquieeˈ. 	 Nemsokára azonban viharos szélvész csapott le oda, mely Észak-keleti szélnek neveztetik.


Quia cwiindyoˈ ˈo waa ñˈoom na maleinˈoomnaˈ juu ñequio cwiicheⁿ xˈiaaˈ na matseiyuˈ, ¿chiuu na cwiqueⁿˈyoˈ ñˈoom tsaⁿˈñeeⁿ jo nnom jwe na nchii tsˈaⁿ na matseiyuˈ? Cwa nchii ncjoˈyoˈ na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nlaˈjndaaˈndyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Merészel valaki ti közületek, ha peres dolga van a másikkal, az igaztalanok elõtt törvénykezni, és nem a szentek elõtt?


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na tˈmaaⁿ ˈo cwiluiiñê na ljuˈ tsˈoom. Joˈ chii mati ˈo cˈomˈyoˈ na ljuˈ nˈomˈyoˈ jo nnoom cantyja chaˈtsoti na cwitsamˈaⁿˈyoˈ. 	 Hanem a miképen szent az, a ki elhívott titeket, ti is szentek legyetek teljes életetekben;


Ee najndyee jnda̱ mandiiya quia cwitjomndyoˈ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, titjoomˈ mˈaⁿˈyoˈ, ndoˈ mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ na ljoˈ. 	 Mert elõször is, mikor egybegyûltök a gyülekezetben, hallom, hogy szakadások vannak köztetek; és valami részben hiszem is.


’Nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo nnˈaⁿ fariseos, ee ˈo cwilayuunda̱a̱ˈyoˈ ntsula̱ na cañoomticheⁿ naquiiˈ lanˈom. Ndoˈ jeeⁿ lˈue nˈomˈyoˈ na calaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ ˈo quia cwiwincwindyoˈ nataa cha cantyˈiaa nnˈaⁿ. 	 Jaj néktek farizeusok! mert szeretitek az elõlülést a gyülekezetekben, és a piaczokon való köszöntéseket.


Tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na candyaˈ tsˈoom jaa ee Jnaaⁿ na ñecwiiñe jñoom juu tsjoomnancue cha nnda̱a̱ nntando̱o̱ˈa cantyja ˈnaaⁿˈ. 	 Az által lett nyilvánvalóvá az Isten szeretete bennünk, hogy az õ egyszülött Fiát elküldte az Isten e világra, hogy éljünk általa.


Seityuiiˈñˈeⁿnaˈ tsjoom tˈmaⁿ Babilonia, ndoˈ seiˈndaaˈnaˈ jndye njoom chaˈwaa tsjoomnancue. Ee Tyˈo̱o̱tsˈom ticatsuuˈ tsˈoom nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ cwentaaˈ tsjoom tˈmaⁿ Babilonia na nnjoom cantyja na ñelˈana. Sˈaaⁿ na jndeiˈnaˈ cweñˈeⁿna na ñjom waso ˈnaaⁿˈaⁿ na jeeⁿ matseiwˈeeⁿ joona. 	 És a nagy város három részre szakada, és a pogányok városai elesének; és a nagy Babilon megemlítteték az Isten elõtt, hogy adjon annak inni az õ búsult haragja borának poharából.


Na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ nlaˈno̱ⁿˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na ˈo cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na cwilajomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱, xeⁿ mˈaⁿˈyoˈ na wiˈ nˈomˈ ncˈiaaˈyoˈ. 	 Errõl ismeri meg mindenki, hogy az én tanítványaim vagytok, ha egymást szeretni fogjátok.


Cwii xueeˈñeeⁿ mˈaaⁿndyo̱ Jesús cwii ntyja na matseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Mañˈeeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Taxˈeeⁿ nda̱a̱na, matsoom: —¿ˈÑeeⁿ juu cwilue nnˈaⁿ na cwiluiindyo̱? 	 És lõn, mikor õ magában imádkozék, vele valának a tanítványok; és megkérdé õket, mondván: Kinek mond engem a sokaság?


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, matsoom: —Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, cwii tjo̱o̱cheⁿ na nluiiñe Abraham, sa̱a̱ ja maxjeⁿ mamˈaaⁿya. 	 Monda nékik Jézus: Bizony, bizony mondom néktek: Mielõtt Ábrahám lett, én vagyok.


Quia joˈ jndeii seixuaa jndyetia. Sˈaaⁿ na jeeⁿ tyocoˈñoomñenaˈ tyochjoo, mana jlueeⁿˈeⁿ. ˈNdiinaˈ juu chaˈcwijom tsˈoo. Joˈ chii majndyeti nnˈaⁿ jluena na jnda̱ tueˈ tyochjoo. 	 És kiáltás és erõs szaggatás között kiméne; az pedig olyan lõn, mint egy halott, annyira, hogy sokan azt mondják vala, hogy meghalt.


Mˈaaⁿ tyjee tsaⁿˈñeeⁿ na jndyu María, juu tjacjoo cwii ntyjaaˈ Jesús na mandii ñˈoom na matseineiiⁿ. 	 És ennek vala egy Mária nevezetû testvére, ki is Jézus lábainál leülvén, hallgatja vala az õ beszédét.


Ndoˈ tso tsaⁿˈñeeⁿ nda̱a̱yâ na ntyˈiaaⁿˈaⁿ cwii ángel na meintyjeeˈ quiiˈ waⁿˈaⁿ. Matso nnoom: “Cajñomˈ nnˈaⁿ na cˈoona Jope na nncˈoocˈomna Simón tsaⁿ na mati jndyu Pedro. 	 És elbeszélé nékünk, mimódon látta, a mint az angyal megálla az õ házában és ezt mondá néki: Küldj embereket Joppéba, és hívasd magadhoz Simont, ki Péternek neveztetik;


Jnda̱ tueeˈ chaˈna ñjeeⁿ nacwitsjoom quia tyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Vala pedig három óra, mikor megfeszíték õt.


Jeˈ yuuˈ nluiiˈa ljoo, nncjo̱lcwa̱ˈnndaˈa mˈaaⁿ tsotya̱ya, ndoˈ nntsjo̱o̱ nnoom: Ta, jnda̱ seitjo̱o̱ndyo̱ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ njomˈ ˈu. 	 lkelvén elmegyek az én atyámhoz, és [ezt] mondom néki: Atyám, vétkeztem az ég ellen és te ellened.


Quia joˈ ntyˈiaya cwiicheⁿ ángel na waa najndeii na tseixmaⁿ. Jndyocueeⁿ na jnaaⁿ cañoomˈluee. Chaˈwaañê wandiˈ nchquiu ndoˈ ntyjatyˈio catsuu tsoomˈnaⁿˈ jo tsˈom xqueeⁿ. Caxuee nnoom chaˈcwijom ñeˈquioomˈ, ndoˈ ncˈeeⁿ chaˈcwijom ntsaachom na teincoo. 	 És láték egy másik, erõs angyalt az égbõl leszállani, a ki felhõbe vala öltözve; és a fején szivárvány vala, és az orczája olyan vala, mint a nap, és a lábai mint a tûzoszlopok;


Sa̱a̱ tso Jesús nda̱a̱na: —Talaˈtsaaⁿˈndyoˈ jom ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na machˈee tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ ñequio xueya, xocatsˈaanaˈ na nda̱nquia nntso cwii ñˈoom wiˈ nacjoya. 	 Jézus pedig monda: Ne tiltsátok el õt; mert senki sincs, a ki csodát tesz az én nevemben és mindjárt gonoszul szólhatna felõlem.


Quia na jndii María na ljoˈ, seityuaaⁿˈaⁿ, jndyocatjomñê Jesús yuu na mˈaaⁿyâ. 	 Mihelyt ez hallá, felkele hamar és hozzá méne.


Macaⁿnaˈ na waa ñˈoomya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, na ya seiqueeⁿ ntseinaaⁿ, tyotseiljoom nnˈaⁿ na cweˈ tyoquieya waⁿˈaⁿ, mati tyojuˈñe cjeeⁿ na tyondiˈntjoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈom, ndoˈ tyoteijneiⁿ nnˈaⁿ na wiˈ cwiwinom, ñequiiˈcheⁿ tyojooˈya tsˈoom na ñesˈaaⁿ chaˈtso nnom naya. 	 A kinek jó cselekedetekrõl bizonysága van; ha gyermeket nevelt, ha vendéglátó volt, ha a szentek lábait mosta, ha a nyomorultakon segített, ha minden jó cselekedetben foglalatos vala.


Matseilcwa̱ˈa jom na mˈaaⁿˈ. Jeˈ coñomˈnndaˈ jom chaˈcwijom ntyjiˈ na nncoˈñomˈ nnco̱. 	 Kit visszaküldöttem; te pedig õt, azaz az én szívemet, fogadd magadhoz!


Tso Tyˈo̱o̱tsˈom na joo nnˈaⁿ na nluiindyena tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ Abraham cwiicheⁿ ndyuaa na nncˈomna na nchii ndyuaana. Tyeⁿ nndyeˈntjomna nda̱a̱ nnˈaⁿ ndyuaaˈñeeⁿ ndoˈ wiˈ nntjoomna nlˈa naⁿˈñeeⁿ cwii ñequiee siaⁿnto ntyu. 	 Szólt pedig az Isten akképen, hogy az õ magva zsellér lészen idegen földön, és szolgálat alá vetik azt, és nyomorgatják, négyszáz esztendeig.


Juu na seitjo̱o̱ñe Adán, meiⁿchjoo ticatseijomnaˈ ñequio na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom añmaaⁿya. Ee cantyja ˈnaaⁿˈ jnaaⁿˈ ñecwii tsˈaⁿ matˈuiityeⁿnaˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ. Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ juu na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, cweˈyu matsa̱a̱ⁿˈa̱ⁿ nnˈaⁿ na cwiluiindyena na tjaa jnaⁿ laˈxmaⁿna jo nnoom meiiⁿ na jndye nnom jnda̱ jlaˈtjo̱o̱ndyena. 	 az ajándék sem úgy [van,] mint egy vétkezõ által; mert az ítélet egybõl [lett] kárhozottá, az ajándék pedig sok bûnbõl [van] igazulásra.


Sa̱a̱ jom tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱yâ, tsoom: —¿Aa cwintyˈiaˈyoˈ na jeeⁿ ya chaˈtso nmeiⁿˈ? Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ na mayuuˈcheⁿ tixocaˈndiinaˈ cwii tsjo̱ˈ nacjooˈ xˈiaaˈnaˈ. Nntyuiiˈñˈeⁿ lˈaameiⁿˈ. 	 Jézus pedig monda nékik: Nem látjátok-é mind ezeket? Bizony mondom néktek: Nem marad itt kõ kövön, mely le nem romboltatik.


Meiⁿ nchii matsjo̱o̱ na cateijndeiˈyoˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ cha na catseitjo̱o̱naˈ na cwileilˈueeˈndyoˈ. 	 rt nem úgy, hogy másoknak könnyebbségük, néktek pedig nyomorúságtok [legyen,] hanem egyenlõség szerint; e mostani idõben a ti bõségtek [pótolja] amazoknak fogyatkozását;


Seiiˈa nmeiiⁿ na laxmaⁿnaˈ chaˈcwijom wˈaa yuu na cwicˈa̱a̱ⁿya, jaawiˈndaaˈnaˈ, joˈ cwilancjooˈndyo̱ ndoˈ matseiˈndaaˈnaˈ nquiuuya ee nchii cweˈ na ñecaˈndya̱a̱ya seiiˈa na nˈndiinaˈ jaa chaˈcwijom ñecantseiˈndyo̱, sa̱a̱ ncˈe na ñeˈcwa̱a̱ˈa seiiˈa na xconaˈ, cha juu na laxmaaⁿya na cwiwiˈndaaˈ ndoˈ na ˈoowje cwitsuuñˈeⁿnaˈ ncˈe na laxmaaⁿya na ticantycwii na cwitando̱o̱ˈa. 	 Mert a kik e sátorban vagyunk is, sóhajtozunk megterheltetvén; mivelhogy nem kívánunk levetkõztetni, hanem felöltöztetni, hogy a mi halandó, elnyelje azt az élet.


Quia joˈ tso Jesús nnom yuscuˈñeeⁿ: —Jeeⁿ majoˈndyo ñˈoom na tsuˈ. Ya xeⁿ wjaˈtoˈ waˈ. Jnda̱ jluiˈ jndyetia naquiiˈ tsˈom yuscuchjoo jndaˈ. 	 Erre monda néki: E beszédért, eredj el; az ördög kiment a te leányodból.


Ntyˈiaaˈ Jesús na ndyocwjeˈcañoom Natanael jom. Matsoom: —Cantyˈiaˈyoˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ tiquinquiuˈnnˈaaⁿ nnˈaⁿ. Jom mayuuˈcheⁿ cwiluiiñê tsˈaⁿ Israel. 	 És monda néki Nátánael: Názáretbõl támadhat-é valami jó? Monda néki Filep: Jer és lásd meg!


ndoˈ mati wanaaⁿ na nncjaañˈeⁿ cwii yuscu na matseiyuˈ quia jo̱nquiaya ñˈoom naya chaˈxjeⁿ cwilˈa ntˈomcheⁿ apóstoles, ñequio ntyjee nquii Ta Jesús ndoˈ mati Pedro. 	 Nincsen-é arra jogunk, hogy keresztyén feleségünket magunkkal hordozzuk, mint a többi apostolok is és az Úrnak atyjafiai és Kéfás?


’Tsˈaⁿ na mandii ñˈoom na cwiñeˈquiaˈyoˈ, mañˈoomya joˈ mañeeⁿ. Sa̱a̱ ˈñeeⁿ na ntsˈo̱o̱ ˈo, maja machˈee tsaⁿˈñeeⁿ na ntsˈo̱o̱ⁿ. Ndoˈ ˈñeeⁿ na ntsˈo̱o̱ ja, nquii na jñom ja machˈee tsaⁿˈñeeⁿ na ntsˈo̱o̱ⁿ. 	 A ki titeket hallgat, engem hallgat, és a ki titeket megvet, engem vet meg; és a ki engem vet meg, azt veti meg, a ki engem elküldött.


Quia joˈ nquii rey tsoom nda̱a̱ mosoomˈm: “Calatyeⁿˈyoˈ ncˈeeⁿ ñequio lˈo̱o̱ⁿ. Catjeiˈyoˈ jom chˈeⁿ yuu na jaaⁿñe. Joˈ joˈ nntyˈioom ndoˈ nneiⁿnqueeⁿ ndeiˈnˈoom.” 	 Akkor monda a király a szolgáknak: Kötözzétek meg a lábait és kezeit, és vigyétek és vessétek õt a külsõ sötétségre; ott lészen sírás és fogcsikorgatás.


Quia joˈ tso Pedro nnom Jesús: —Caˈmo̱ⁿˈ nda̱a̱yâ ljoˈ ñecatso ñˈoom tjañoomˈwaaˈ. 	 Péter pedig felelvén, monda néki: Magyarázd meg nékünk ezt a példázatot.


Sa̱a̱ ˈo cwinduˈyoˈ wanaaⁿ na nntso tsˈaⁿ nnom tsotyeeⁿ oo tsoñeeⁿ: “Catseitˈmaⁿ tsˈomˈ taxocanda̱a̱ nnteijndeiya ˈu ˈnaⁿ na tjo̱o̱ndyuˈ ee chaˈtso ˈnaⁿya na niom laˈxmaⁿnaˈ Corbán.” (Ñˈoomwaaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na chaˈtso ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ jnda̱ tqueeⁿ joonaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom). 	 Ti pedig azt mondjátok: Ha valaki ezt mondja atyjának vagy anyjának: Korbán (azaz: templomi ajándék) az, a mivel megsegíthetnélek:


Tso Jesús nnoom: —Candyoˈ. Joˈ chii jluiˈ Pedro tsˈom wˈaandaa, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na mawjaacaⁿ nnom ndaatioo na mawjaacatjomñê Jesús. 	 Õ pedig monda: Jövel! És Péter kiszállván a hajóból, jár vala a vizeken, hogy Jézushoz menjen.


Ee jnda̱ jndya̱a̱yâ na tyotsoom na Jesús na jnaⁿ Nazaret nntseityuiiˈ watsˈomwaañe ndoˈ nntseichuiiˈ costumbre na tquiaa Moisés nda̱a̱ya. 	 Mert hallottuk, a mint azt mondá, hogy az a názáreti Jézus ezt a helyet elrontja, és megváltoztatja a czerimóniákat, melyeket adott nékünk Mózes.


¿Cwaaⁿ ntyˈiaayâ ˈu na tyomaˈnoomˈ yuu na ticataˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ ˈu ndoˈ toˈño̱o̱ⁿyâ ˈu quiiˈntaaⁿyâ, oo na ntyˈiaayâ ˈu na ntsaandyuˈ ndoˈ jlaˈtsaaⁿˈndyô̱ ˈu? 	 És mikor láttuk, hogy jövevény voltál, és befogadtunk volna? vagy mezítelen voltál, és felruháztunk volna?


macweˈ joˈ seiwˈiiya naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ tsjo̱o̱ya: “Naⁿmˈaⁿˈ ñenquiiˈcheⁿ cwilaˈtjo̱o̱ndyena no̱o̱ⁿ. Tîcantyjaaˈ nˈomna ja. Meiⁿ tiñeˈcalaˈno̱ⁿnaˈ chiuu waa na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na cˈomna.” 	 Azért megharagudtam arra a nemzetségre és mondám: mindig tévelyegnek szivökben; õk pedig nem ismerték meg az én útaimat.


Sa̱a̱ manncueˈntyjo̱ xjeⁿ, ndoˈ jeˈ cwiweˈntyjo̱naˈ na nntˈoomˈndyoˈ. Cwii ndoˈ cwiindyoˈ nntsaˈyoˈ na waa wˈaˈyoˈ ndoˈ nˈndyeˈyoˈ ja na ñenco̱. Sa̱a̱ tiñenco̱ mˈaaⁿya, ee nquii Tsotya̱ya mˈaaⁿñê ñˈeⁿndyo̱. 	 Ímé eljõ az óra, és immár eljött, hogy szétoszoljatok kiki az övéihez, és engem egyedül hagyjatok; de nem vagyok egyedül, mert az Atya velem van.


Quia na jndii Herodes ñˈoomwaaˈ, jeeⁿ seiñˈeeⁿˈñenaˈ jom ndoˈ mati chaˈtso nnˈaⁿ Jerusalén. 	 Heródes király pedig ezt hallván, megháborodék, és vele együtt az egész Jeruzsálem.


Quia joˈ seineiiⁿ ñˈoom na tjañoomˈ nda̱a̱na, tsoom: 	 Õ pedig ezt a példázatot beszélé nékik, mondván:


mati cwitˈmo̱o̱ⁿyâ na cwiluiindyô̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomtyeⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ na ljuˈ na cwitsaamˈaaⁿyâ ndoˈ mati na cwilaˈno̱ⁿˈâ ñˈoom na mayuuˈ ndoˈ na mˈaaⁿyâ na nioomˈ nˈo̱o̱ⁿyâ ñequio nnˈaⁿ, ndoˈ na ya nnˈaⁿndyô̱ quio joona, maˈmo̱ⁿnaˈ na ljoˈ ncˈe mˈaaⁿ Espíritu Santo ñˈeⁿndyô̱, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na xcweeˈya nˈo̱o̱ⁿyâ na wiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ nnˈaⁿ, 	 Tisztaságban, tudományban, hosszútûrésben, szívességben, Szent Lélekben, tettetés nélkül való szeretetben,


Quia joˈ ntyˈiaya ndyee espíritu na cwajndiindye. Cwii jluiˈnom naquiiˈ ˈndyoo juu catsoomjndii, cwiicheⁿ jluiˈnom ˈndyoo quiooˈjndii tquiee, ndoˈ cwiicheⁿ jluiˈnom ˈndyoo tsaⁿ na mañequiaa ñˈoom cantu. Matseijomnaˈ espírituˈñeeⁿ chaˈcwijom quiooˈ candaa. 	 És láték a sárkány szájából és a fenevad szájából és a hamis próféta szájából három tisztátalan lelket kijõni, a békákhoz hasonlókat;


Ee ˈo cwiljoya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cweˈ cwiquieya na mˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈneiⁿna nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ Jesús, tanchii nquii Jesús na tyoñequiaayâ ñˈoomˈ nda̱a̱ˈyoˈ. Ndoˈ wandyo̱ˈ espírtu na cwitoˈñoomˈyoˈ, tanchii nquii Espíritu Santo na toˈñoomˈyoˈ. Ñˈoom na cwiñequia naⁿˈñeeⁿ cantyja chiuu na nluiˈnˈmaaⁿñe añmaaⁿˈ tsˈaⁿ, wandyo̱ˈ juunaˈ ñequio ñˈoom na tyoñequiaayâ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Mert hogyha az, a ki jõ, más Jézust prédikál, a kit nem prédikáltunk, vagy más lelket vesztek, a mit nem vettetek, vagy más evangyéliomot, a mit be nem fogadtatok, szépen eltûrnétek.


ˈO macanda̱ cweˈ ljoˈ na cwiwitquiooˈ, joˈ cwitjeiˈyoˈ cwenta. Meiⁿˈñeeⁿcheⁿ ˈo na macwjiˈ cwenta na mˈaaⁿñe cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, matsonaˈ na cwjiˈya tsaⁿˈñeeⁿ cwenta na mati jâ majoˈ laˈxmaaⁿyâ. 	 szem elõtt valókra néztek? Ha valaki azt hiszi magáról, hogy õ a Krisztusé, viszont azt is gondolja meg önmagában, hogy a mint õ maga a Krisztusé, azonképen mi is a Krisztuséi [vagyunk.]


Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesús tyˈiomnaˈ tsˈiaaⁿ tyee jom ñequio ñˈoomtyeⁿ ee matso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii: Nquii na matsa̱ˈntjom seineiiⁿ ñˈoomtyeⁿ meiⁿ xotseichueiiⁿˈeⁿ na seitioom: “ˈU ñequiiˈcheⁿ nntseixmaⁿˈ tsˈiaaⁿ tyee chaˈxjeⁿ tsˈiaaⁿ na tyotseixmaⁿ Melquisedec.” 	 De ez esküvéssel, az által, a ki azt mondá néki: Megesküdött az Úr, és nem bánja meg, te pap vagy örökké, Melkisédek rendje szerint:


Ndoˈ xeⁿ nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom cantyja na manntjo̱ⁿ, quia joˈ mati cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nntseitˈmaaⁿˈñê ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, ndoˈ tyuaaˈ nntsˈaaⁿ na ljoˈ. 	 Ha megdicsõítteték õ benne az Isten, az Isten is megdicsõíti õt õ magában, és ezennel megdicsõíti õt.


Ndoˈ na luaaˈ sˈaaⁿ chaˈtsondyena tyˈomtˈmaaⁿˈndyena nˈomna. Mati joona to̱ˈna tcwaˈna. 	 Felbátorodván pedig mindnyájan, szintén vevének magukhoz táplálékot.


Tyˈo̱o̱tsˈom machˈeeⁿ na matyˈiomyanaˈ na joo nnˈaⁿ na cwitaˈwiˈ ˈo jeˈ, nlcoˈweeⁿˈeⁿ joona. 	 Mert igazságos dolog az az Isten elõtt, hogy szorongattatással fizessen azoknak, a kik titeket szorongatnak.


Nnˈaⁿ na ˈoojndyee jlaˈtiaˈna jom, jluena catseicheeⁿ, sa̱a̱ jom yacheⁿ jndeii seixuaⁿ: —ˈU na cwiluiindyuˈ tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ David na jndyowicantyjooˈ, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ja. 	 A kik pedig elõl mentek, dorgálák õt, hogy hallgasson; de õ annál inkább kiálta: Dávidnak Fia, könyörülj rajtam!


Ndicwaⁿ matseineiⁿ Jesús nda̱a̱ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ quia na tquieˈcañom ntyjeeⁿ ñequio tsoñeeⁿ. Ñeˈcalaˈneiⁿna ñˈeⁿñê sa̱a̱ ljooˈndyena chˈeⁿ. 	 Mikor pedig még szóla a sokaságnak, ímé az õ anyja és az õ testvérei állanak vala odakünn, akarván õ vele szólni.


Jnda̱ joˈ tjaquieeˈ Jesús watsˈom tˈmaⁿ, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ tjeiiⁿˈeⁿ nnˈaⁿ chˈeⁿ, joo nnˈaⁿ na cwinda̱a̱ ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjnda joˈ joˈ. 	 És bemenvén a templomba, kezdé kiûzni azokat, a kik adnak és vesznek vala abban,


Ee juu na ndooˈ nquiu nnˈaⁿ na tseixmaⁿnaˈ na tixcwe machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom jndo̱ˈti tsˈoom na luaaˈ machˈeeⁿ, nchiiti juu na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ, ndoˈ juu na cwitjeiiˈna cwenta na tijneiⁿ na tquiaaⁿ na luaaˈ tjom Cristo, juu joˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na jndeiityeeⁿ, nchiiti chaˈtso najnda̱ na laˈxmaⁿ nnˈaⁿ. 	 Mert az Isten bolondsága bölcsebb az embereknél, és az Isten erõtelensége erõsebb az embereknél.


Mancˈe na luaaˈ cwiñˈo̱o̱ⁿtˈmaaⁿˈndyo̱ nˈo̱o̱ⁿya na cwilaˈjomndyo̱ na cwilˈuuya ñˈoom na tso juu tsˈaⁿ na seiljeii Salmos. Tsoom: Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom mateijneiⁿ ja. Joˈ chii tixocatyˈua̱ ljoˈ cwii nnom na nnda̱a̱ nntsˈaa tsˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱. 	 Úgy hogy bízvást mondjuk: Az Úr az én segítségem, nem félek; ember mit árthat én nékem?


Ee lˈo̱ tsˈiaaⁿ na cwiwilˈueeˈndyô̱ cha catyuiiˈ tsˈiaaⁿtyeⁿ na matseijndaaˈñe tsaⁿjndii tilaˈxmaⁿnaˈ chaˈxjeⁿ joo na cwiwilˈueeˈndye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. Juu najndeii na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom, tseixmaⁿnaˈ lˈo̱ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿyâ na nntseityuiiˈnaˈ najndeii na matseixmaⁿ tsaⁿjndii. 	 Mert a mi vitézkedésünk fegyverei nem testiek, hanem erõsek az Istennek, erõsségek lerontására;


Ndoˈ teincoo cwiicheⁿ xuee, nnˈaⁿ na jndyendye na ljooˈndye xndyaaˈ ndaaluee yuu na tquiaa Jesús na tcwaˈna, tyoqueⁿna cwenta na ñeˈcwii wˈaandaa chjoo ñetuaa. Tjañjoomˈ nˈomna na tîcuo̱o̱ⁿ juunaˈ ñequiondyô̱ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ. 	 Másnap a sokaság, a mely a tengeren túl állott vala, látva, hogy nem vala ott más hajó, csak az az egy, a melybe a Jézus tanítványai szállottak, és hogy Jézus nem ment be az õ tanítványaival a hajóba, hanem csak az õ tanítványai mentek el,


José jnda Matatías, Matatías jnda Amós, Amós jnda Nahum, Nahum jnda Esli, Esli jnda Nagai, 	 z] Matthatiásé[, ez] Ámosé, [ez] Naumé, [ez] Eslié, [ez] Naggaié,


’Jnda̱ chii tjaquieeˈ rey quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na nncwaaⁿ joona. Ljeiiⁿ ñˈeⁿ cwii tsˈaⁿ na ticwee liaa chaˈxjeⁿ liaa cwicweeˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye quia na macoco tsˈaⁿ. 	 Bemenvén pedig a király, hogy megtekintse a vendégeket, láta ott egy embert, a kinek nem vala menyegzõi ruhája.


Ja meiiⁿ nchii cwiluiindyo̱ moso na mandiˈntjomtyeⁿ nnom patrom ˈnaaⁿˈ, sa̱a̱ jnda̱ tqueⁿndyo̱ cheⁿnnco̱ na matseixmaⁿya na ljoˈ nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ. Matsˈaa na ljoˈ cha majndyeti nnˈaⁿ nncwantjo̱ⁿ cwentaaˈ Cristo. 	 Mert én, noha mindenkivel szemben szabad vagyok, magamat mindenkinek szolgájává tettem, hogy a többséget megnyerjem.


’Ja ticantyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ na nlaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ ja. 	 Dicsõséget emberektõl nem nyerek.


Ncˈe na ljoˈ nquii Jacobo, Pedro ndoˈ Juan, na cwiluiitquiendye, jlaˈno̱ⁿˈna na jnda̱ tyˈiom Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈiaaⁿˈñeeⁿ ja, ndoˈ ñequio na neiiⁿna cwii cwiindyo̱ tyotˈua̱a̱ ntyja̱a̱ya lua̱a̱ya, joona ndoˈ jâ ñequio Bernabé. Na lˈana na ljoˈ tˈmo̱o̱ⁿna na cwilaˈjomndyena na nlˈaayâ tsˈiaaⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos yocheⁿ na cwilˈa joona tsˈiaaⁿ quiiˈntaaⁿ judíos. 	 elismervén a nékem adatott kegyelmet, Jakab és Kéfás, meg János, kik oszlopokul tekintetnek, bajtársi jobbjukat nyujták nékem és Barnabásnak, hogy mi a pogányok között, õk pedig a körülmetélés között [prédikáljunk:]


Jnda̱ chii tuo̱o̱ⁿ tsˈom wˈaandaa ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Tyˈena ndyuaa Dalmanuta. 	 És azonnal a hajóba szálla tanítványaival, és méne Dalmánuta vidékére.


Quia joˈ tsjo̱o̱: “¿ˈÑeeⁿ ˈu Ta?” Ndoˈ matsoom no̱o̱ⁿ: “Ja Jesús tsaⁿ na macoˈwiˈ. 	 Én pedig mondék: Kicsoda vagy, Uram? És az monda: Én vagyok Jézus, a kit te kergetsz.


Tso nnoom: —Quicantyjaˈ, cjaˈñˈoomˈ tyochjoo ñequio tsoñeeⁿ. Tsalcweˈyoˈ ndyuaa nnˈaⁿ Israel. Ee jnda̱ tja̱ nnˈaⁿ na ñelˈueeˈndye na ñeˈcalaˈcueeˈ jom. 	 Mondván: Kelj fel, vedd a gyermeket és annak anyját, és eredj az Izráel földére; mert meghaltak, a kik a gyermeket halálra keresik vala.


’Seineiⁿti Jesús ñˈoom tjañoomˈ cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom cañoomˈluee. Tsoom: —Tyomˈaⁿ qui yolcundyua tyˈechona xjocanti ˈnaaⁿna na ntyjo chom na cwico seitye. Jluiˈna, tyˈecatjomndyena juu tsaⁿsˈa na macoco. 	 Akkor hasonlatos lesz a mennyeknek országa ama tíz szûzhöz, a kik elõvevén az õ lámpásaikat, kimenének a võlegény elé.


Tˈo̱ Jesús nnom: —Matsuˈ na ja ya tsˈaⁿndyo̱, macanda̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñê na ljoˈ. 	 Monda pedig néki Jézus: Miért mondasz engem jónak? Nincs senki jó, csak egy, az Isten.


Joˈ joˈ tyoñequiana ñˈoom tsjoom Perge. Jnda̱ chii tyˈena tsjoom Atalia. 	 És miután Pergában hirdették az ígét, lemenének Attáliába;


Machˈeenaˈ ntyjii na maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jâ apóstoles na wantyˈiaaˈndyo̱tya̱a̱yâ na chaˈtsondye nnˈaⁿ. Matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿyâ chaˈcwijom nnˈaⁿ na jnda̱ teijndaaˈ na nncwje na jndooˈcheⁿ nnˈaⁿ ndoˈ nntyˈiaa ángeles. 	 Mert úgy vélem, hogy az Isten minket, az apostolokat, utolsókul állított, mintegy halálra szántakul: mert látványossága lettünk a világnak, úgy angyaloknak, mint embereknek.


Taxˈeeñê nda̱a̱na: —¿Cwanti tyooˈ cwileiˈñˈomˈyoˈ? Tˈo̱o̱na, jluena: —Ntquieeˈ taⁿˈ tyooˈ. 	 És megkérdé õket: Hány kenyeretek van? Azok pedig mondának: Hét.


Quia joˈ seineiⁿti Jesús ñˈoom tjañoomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom xco na jndyoñˈoom. Tsoom: —Ticatyˈiomyanaˈ na nntseiyo̱ tsˈaⁿ liaa ntsaa ñˈeⁿ cwii taⁿˈ liaa xco na tyootmaⁿ. Ee xeⁿ na ljoˈ nntsˈaa, nncjaateii liaa xco, nncˈiooˈñenaˈ liaa ntsaa ndoˈ liaa ntsaa cwajndiiti njndiiˈñenaˈ. 	 Senki sem vet pedig új posztóból foltot az ócska ruhára; mert a mi azt kitoldaná, még elszakít a ruhából és nagyobb szakadás lesz.


Xuee na tuii na luaaˈ, maxuee na cwilaˈjndaaˈndye nnˈaⁿ ˈnaⁿ na nlcaⁿnaˈ joona ee na ˈio xuee na nntaˈjndyeena. Quia na teincoo cwiicheⁿ xuee, ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ fariseos, ñecwii tmaaⁿˈ tyˈena na mˈaaⁿ Pilato. 	 Másnap pedig, a mely péntek után következik, egybegyûlének a fõpapok és a farizeusok Pilátushoz,


Sa̱a̱ nqueⁿ quia nncwjeeⁿˈeⁿ tjaa ˈñeeⁿ juu nntseiˈno̱ⁿˈ yuu jnaⁿyom. Sa̱a̱ tsaⁿmˈaaⁿˈ manquiuuyaaya yuu jnaaⁿ. 	 De jól tudjuk, honnan való ez; mikor pedig eljõ a Krisztus, senki sem tudja, honnan való.


Nqui naⁿˈñeeⁿ nlˈana tiaˈ nacjooˈ Catsmaⁿ, sa̱a̱ jom nnaⁿñê ñˈeⁿndye joona ee cwiluiiñê Ta jo nda̱a̱ chaˈtso nnˈa na cwiluiitquiendye ndoˈ na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom. Ndoˈ mati nquiee nnˈaⁿ na tˈmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, joona nlaˈjomndyena ñˈeⁿ nquii Catsmaⁿ, ee cwiluiindyena nnˈaⁿ na jnda̱ tjeiiˈñê cwentaaⁿˈaⁿ ndoˈ cwilaˈcanda̱a̱ˈndyena jo nnoom. 	 ek a Bárány ellen viaskodnak, és a Bárány meggyõzi õket, mert uraknak Ura és királyoknak Királya; és az õ vele való hivatalosok és választottak és hívek [is.]


Ñeˈnaaⁿˈ mˈaaⁿ Simón Pedro ñequio Tomás tsaⁿ na cwilˈuuyâ catyeⁿnquiee, ñequio Natanael na jnaⁿ Caná tsˈo̱ndaa Galilea, ñequio wendyô̱ jâ ntseinda Zebedeo ñequio ntˈomcheⁿ ncˈiaayâ na tˈmaⁿ Jesús na calaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê. 	 yütt valának Simon Péter, és Tamás, a kit Kettõsnek hívtak, és Nátánáel, a galileai Kánából való, és a Zebedeus fiai, és más kettõ [is] az õ tanítványai közül.


Ee manquiuuya na tso Tyˈo̱o̱tsˈom: “Ja tseixmaⁿya na nntioom nnˈaⁿ no̱o̱ⁿya cantyja na cwilaˈtjo̱o̱ndyena. Chaˈtso na nnjoom, nnco̱ nntsˈaa na nntioomna.” Ndoˈ mati waa cwiicheⁿ ñˈoom na tsoom: “Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom nncuˈxeeⁿ nnˈaaⁿˈaⁿ cantyja na jnda̱ jlaˈtjo̱o̱ndyena nnoom.” 	 Mert ismerjük azt, a ki így szólt: Enyém a bosszúállás, én megfizetek, ezt mondja az Úr. És ismét: Az Úr megítéli az õ népét.


Joˈ chii tyuaaˈti na nljeiya chiuu nntseijndaaˈñenaˈ ñˈoom na maleiñˈoom ja, quia joˈ njño̱o̱ⁿya jom na mˈaⁿˈyoˈ, 	 Õt azért reménylem, hogy elküldöm, mihelyt meglátom az én dolgaimat, tüstént;


Quia joˈ jlaˈtyeⁿna jom na nntjaaˈna jom. Sa̱a̱ tsoom nnom capeitaⁿ na meintyjeeˈ joˈ joˈ: —¿Aa wanaaⁿ na nntjaˈyoˈ tsˈaⁿ meiiⁿ na matseixmaaⁿ tsˈaⁿ tsjoom Roma ndoˈ tyoowijndaaˈ jnaaⁿˈaⁿ? 	 A mint azonban lekötötték õt a szíjakkal, monda Pál az ott álló századosnak: Vajjon szabad-é néktek római embert, kit el nem ítéltek, megostorozni?


Ja Pablo cwiluiindyo̱ apóstol cwentaaˈ Jesucristo. Jom tyˈioom tsˈiaaⁿ ja na matseixmaⁿya tsˈaⁿ na majñom Tyˈo̱o̱tsˈom jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na nñequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ cantyja na macwjiˈnˈmaaⁿñê joona. 	 l, Jézus Krisztusnak szolgája, elhívott apostol, elválasztva Isten evangyéliomá[nak hirdetésére.]


Catueˈyoˈ nacjooˈ nqueⁿ chaˈtsoñˈeⁿ na matseiñˈeeⁿˈñenaˈ ˈo ee mˈaaⁿˈ mˈaaⁿˈ tsˈoom ˈo. 	 Minden gondotokat õ reá vessétek, mert néki gondja van reátok.


Ja mˈmo̱o̱ⁿ ˈñeeⁿ na nncˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ. Cˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee jom waa najneiⁿ na nncjoomˈm ˈo naquiiˈ bˈio quia na jnda̱ tjeiiⁿˈeⁿ na cwitandoˈyoˈ. Mayuuˈ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, jom cˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ. 	 De megmondom néktek, kitõl féljetek: Féljetek attól, a ki minekutána megöl, van arra is hatalma, hogy a gyehennára vessen. Bizony, mondom néktek, ettõl féljetek.


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñe Tsotya̱a̱ya ñequio Jnaaⁿ Jesucristo quiana naya na laˈxmaⁿna naquiiˈ nˈomˈyoˈ ñequio juu na mˈaaⁿ na wiˈ nˈomna ˈo ñequio juu na tjaa ñomtiuu cˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na ncˈe ñˈoom na mayuuˈ ndoˈ na candyaˈ nˈomna ˈo. 	 Kegyelem, irgalom, békesség legyen veletek az Atya Istentõl, és az Úr Jézus Krisztustól az Atyának Fiától igazsággal és szeretettel.


Xuee na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, nlcwinndaˈ nnˈaⁿ tsjoom Nínive. Mati nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ na quia nncˈoowje, nntandoˈnndaˈna quia ljoˈ. Ndoˈ nntˈuiityeⁿnaˈ joona cweˈ cantyja na yati lˈa nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ. Ee naⁿˈñeeⁿ ntyja lcweˈ nˈomna quia na jndyena ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyoñequiaa Jonás. Ndoˈ queⁿˈyoˈ cwenta, ja jnda̱ tyja̱ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na cwiluiitˈmaⁿndyo̱tya̱, nchiiti Jonás. 	 Ninive férfiai az ítéletkor együtt támadnak majd fel ezzel a nemzetséggel, és kárhoztatják ezt: mivelhogy õk megtértek a Jónás prédikálására; és ímé nagyobb van itt Jónásnál.


Ee cantyja ˈnaaⁿˈ ljeiiˈñeeⁿ, xeⁿ waa na nnda̱a̱ nlqueⁿnaˈ tsˈaⁿ na tjaa jnaⁿ tseixmaaⁿ, quia joˈ jnda̱ ˈndye nnˈaⁿ Israel na cwilaˈcwjeena quiooˈ cha nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 Különben megszûnt volna az áldozás, mivelhogy az egyszer megtisztult áldozók többé semminemû bûntudattal nem bírtak volna.


Quia joˈ tquiaa Jesús ñˈoomˈm na ljoˈ calˈana. Joˈ chii jluiˈna, tyˈequieˈna naquiiˈ nˈom calcuˈñeeⁿ. Jleinomyoˈ, teityuˈyoˈ yuu na ntyˈa ˈndyoo ndaaluee. Mana nchjeeñenaˈ jooyoˈ quiiˈ ndaa. Ndoˈ tmaaⁿˈ calcuˈñeeⁿ tueeˈ chaˈna we meiⁿ jooyoˈ. 	 És Jézus azonnal megengedé nékik. A tisztátalan lelkek pedig kijövén, bemenének a disznókba; és a nyáj a meredekrõl a tengerbe rohana. Valának pedig mintegy kétezeren; és belefúlának a tengerbe.


Ndoˈ teijndye ndiiˈ matseiquioonaˈ jom quiiˈ chom ndoˈ quiiˈ ndaa, cha cueeⁿˈeⁿ. Joˈ chii cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ñˈeⁿndyô̱ xeⁿ waa na nnda̱a̱ nntsaˈ, cateijndeiˈ jâ. 	 És gyakorta veté õt tûzbe is, vízbe is, hogy elveszítse õt; de ha valamit tehetsz, légy segítségül nékünk, könyörülvén rajtunk.


Ndoˈ jeˈ jeˈ ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, quiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ na cwiluiindyoˈ cwentaaˈ Ta Jesús. Ticjo̱meintyja̱a̱ˈa na nntsjo̱o̱nndaˈa ñˈoom na jnda̱ seiljeiya nda̱a̱ˈyoˈ ndoˈ mateijndeiinaˈ ˈo. 	 Továbbá atyámfiai, örüljetek az Úrban. Ugyanazokat írni néktek én nem restellem, tinéktek pedig bátorságos.


Quia joˈ taqua̱ⁿxa̱ⁿˈa cha ya nntyˈiaya ˈñeeⁿ juu matseineiⁿ ñˈeⁿndyo̱. Ndoˈ quia na jnda̱ taqua̱ⁿ, ntyˈiaya ntquieeˈ xjo sˈom cajaⁿ na cwicañjoomˈ nlca. 	 Megfordulék azért, hogy lássam a szót, a mely velem beszéle; megfordulván pedig, láték hét arany gyertyatartót;


Quia joˈ cwanti nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, jnaⁿna Jerusalén, tquieˈcañomna Jesús. Taˈxˈeena nnoom: 	 Akkor írástudók és farizeusok jõnek vala Jézushoz, Jeruzsálembõl, mondván:


Ndoˈ quia na jnda̱ seicanda̱a̱ˈndyo̱ tsˈiaaⁿmeiⁿˈ, ndoˈ xeⁿ jnda̱ ljo tsjo̱ˈñjeeⁿˈñeeⁿ lueena, quia ljoˈ nncwino̱o̱ⁿya na mˈaⁿˈyoˈ na jo̱ ndyuaa España. 	 Ezt azért ha majd elvégezem, és nékik e gyümölcsöt átadom, elmegyek közöttetek által Hispániába.


—Jee jndoˈcheⁿˈyoˈ ˈo nnˈaⁿ tsjoom Corazín. Jee jndoˈcheⁿˈyoˈ ˈo nnˈaⁿ tsjoom Betsaida. Ee quiiˈntaaⁿˈyoˈ jndye tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ sˈaa sa̱a̱ tîcalcweˈ nˈomˈyoˈ. Xeⁿ sˈaa tsˈiaaⁿmeiⁿˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tsjoom Tiro ñˈeⁿ Sidón, tyuaaˈti jnda̱ tcweeˈna liaa tsjaˈ ndoˈ jnda̱ tioona tsjaaˈ nqueⁿna na cwitˈmo̱o̱ⁿna na cwilcweˈ nˈomna. 	 Jaj néked Korazin! Jaj néked Bethsaida! Mert ha Tirusban és Sidonban történnek vala azok a csodák, a melyek bennetek lõnek, rég megtértek volna gyászruhában és hamuban.


Queⁿˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. ’Xeⁿ cwii nnˈaⁿˈ na matseiyuˈ matseitjo̱o̱ñê njomˈ, cwaⁿˈyaˈ jom. Ndoˈ xeⁿ cwilcweˈ tsˈoom, catseitˈmaⁿ tsˈomˈ jom. 	 Õrizzétek meg magatokat: ha pedig a te atyádfia vétkezik ellened, dorgáld meg õt; és ha megtér, bocsáss meg néki.


Ntˈom lqueeⁿ tquiaanaˈ yuu na meintyjeeˈ ndaˈ lˈo̱o̱ nioom. Tyuaaˈti tjawindye lˈo̱o̱ nioomˈñeeⁿ, tco̱ˈnaˈ ntjom, ncˈe naljoˈ tjaaˈnaⁿ ljoˈ tueˈ lˈa lqueeⁿˈñeeⁿ. 	 Némely pedig a tövisek közé esék, és felnevekedének a tövisek és megfojták azt, és nem ada gyümölcsöt.


Jnda̱ na ntyˈiaa naⁿmaⁿnˈiaaⁿ na tinquiaaˈ Pedro ñˈeⁿ Juan, ndoˈ jlaˈno̱ⁿˈna na tyoolaˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ chaˈxjeⁿ na nquiuna, ee cweˈ nnˈaⁿ meiⁿquiandye joona, quia joˈ jeeⁿ tyotseitsaⁿˈnaˈ joona, ndoˈ tjañjoomˈ nˈomna na tyocañˈeeⁿ naⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿ Jesús. 	 Mikor pedig látták Péternek és Jánosnak a szólásban való bátorságukat, és megértették, hogy írástudatlan és közönséges emberek, csodálkoznak vala; meg is ismerék õket, hogy a Jézussal voltak vala.


Jnda̱ joˈ tsoom nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ: —¿Aa jndoˈyoˈ? Nmeiiⁿˈ quichˈeenaˈ. Queⁿndyoˈ cwenta na tilaqueeⁿ nˈomˈyoˈ ˈnaⁿ. Ee na wandoˈ tsˈaⁿ nchii manaⁿnaˈ cweˈ na jndye ˈnaaⁿˈaⁿ niom. 	 Monda azért nékik: Meglássátok, hogy eltávoztassátok a telhetetlenséget; mert nem a vagyonnal való bõvölködésben van az embernek az õ élete.


Ee xeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na ˈndiinaˈ nnˈaⁿ judíos, tjuˈnaaⁿñenaˈ na joo nnˈaⁿ tsjoomnancue nljoyaandyena jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, cˈoomˈ nˈomˈyoˈ chiuu nntsˈaanaˈ quia na jnda̱ tjuˈnaˈ na cwiluiindyenndaˈna cwentaaⁿˈaⁿ. Na nluii na luaaˈ, nntseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿna chaˈcwijom tsˈaⁿ na wandoˈxco na jnda̱ tueˈ. 	 rt ha az õ elvettetésök a világnak megbékélése, micsoda [lesz] a felvételök hanemha élet a halálból?


Ndyeyu seineiiⁿ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱na. Ndoˈ Pedro tjañˈoom Jesús cwii ntyja. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matseitiaaⁿˈaⁿ juu na nmeiⁿˈ matso na nluii. 	 És ezt nyilván mondja vala. Péter pedig magához vonván õt, kezdé dorgálni.


Ndoˈ María Magdalena ñequio María, tsondyee José, ntyˈiaana na tjacantˈiuuˈñe Jesús. 	 ria Magdaléna pedig és Mária, a Józsé [anyja,] nézik vala, hová helyezék.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na: —Cwaⁿti jnda̱ jlaˈnaⁿˈyoˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matseineiⁿnaˈ chiuu to̱ˈjñeeⁿ na tqueeⁿ chaˈtso. Matsonaˈ: “Sˈaaⁿ tsaⁿsˈa ñˈeⁿ tsaⁿscu.” 	 Õ pedig felelvén, monda: Nem olvastátok-é, hogy a teremtõ kezdettõl fogva férfiúvá és asszonynyá teremté õket,


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwitjeiiˈndye cantyja ˈnaⁿya ee na cwicatyuena, ndoˈ nnˈaⁿ na ticalaˈyuˈ, ñequio nnˈaⁿ na jnda̱ jluiˈ chaˈtso nnom natia lˈa, nntiomnaˈ joona naquiiˈ ndaalueechom. Ndoˈ mati nnˈaⁿ na cwilaˈcwjee ncˈiaa, nnˈaⁿ na cweˈ mˈaⁿya ñˈeⁿ ncˈiaa, nnˈaⁿ na caluaˈndye, nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ nlˈa, ñequio naⁿcantu, maxjeⁿ chaˈtsondyena jnda̱ teijndaaˈ na nntiomnaˈ joona naquiiˈ ndaalueechom na cwico ljo̱ˈ sufra̱. Joˈ joˈ yuu na jnda̱ we na cwiwje nnˈaⁿ. 	 gyáváknak pedig és hitetleneknek, és útálatosoknak és gyilkosoknak, és paráznáknak és bûbájosoknak, és bálványimádóknak és minden hazugoknak, azoknak része a tûzzel és kénkõvel égõ tóban [lesz], a mi a második halál.


Joˈ chii quia cwilˈuuyâ na Tyˈo̱o̱tsˈom tyˈioom tsˈiaaⁿ jâ na calaˈcandiiyâ ˈo cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, tyoowino̱o̱ⁿˈâ meiiⁿ na wanaaⁿ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ cheⁿncjo̱o̱yâ. Ee majâ squia̱ˈcaño̱o̱ⁿjndya̱a̱yâ ˈo ñequio ñˈoom nayaˈñeeⁿ. 	 Mert nem feszítjük túl magunkat, mintha nem értünk volna el hozzátok; hiszen hozzátok is eljutottunk a Krisztus evangyéliomával.


Sa̱a̱ Pablo matsoom nnom capeitaⁿ ñequio sondaro ˈnaaⁿˈ: —Xeⁿ naⁿmˈaⁿˈ ticaljooˈndye tsˈom wˈaandaa quia joˈ ˈo xocanda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ ñjaaⁿ. 	 Monda Pál a századosnak és a vitézeknek: Ha ezek a hajóban nem maradnak, ti meg nem szabadulhattok.


Xeⁿ na mˈmo̱ⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, nntseixmaⁿˈ cwii mosooˈ Jesucristo na canda̱a̱ˈ wjaawijnduˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na cwilaˈyuuˈa ñequio ñˈoom na xcweti mˈaaⁿ na matseijomndyuˈ. 	 Ezeket ha eleikbe adod az atyafiaknak, Krisztus Jézusnak jó szolgája leszel, táplálkozván a hitnek és jó tudománynak beszédeivel, a melyet követtél;


Jndye naya lˈa naⁿˈñeeⁿ jâ. Ndoˈ quia na saacuo̱o̱yâ wˈaandaa na macwitsaayâ, tquiana chaˈtso ˈnaⁿ na nleilˈueeˈndyô̱ yocheⁿ na cwitsaayâ. 	 Kik nékünk nagy tisztességet is tõnek, és mikor elindulánk, a szükséges dolgokkal ellátának.


Chaˈtso nmeiⁿˈ jnda̱ tsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nluii cha calˈaˈyoˈ cwenta. 	 Ti pedig vigyázzatok; ímé elõre megmondottam néktek mindent.


Joˈ chii ˈndiito Tyˈo̱o̱tsˈom na calˈatona meiⁿquia na ntjeiⁿ na ñeˈcalˈana na cwajndii na queeⁿ nˈom seiina na cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ ñelˈana cwii na jeeⁿ jnaaⁿˈ ñequio ntyjeena. 	 Annakokáért adta is õket az Isten szívök kivánságaiban tisztátalanságra, hogy egymás testét megszeplõsítsék;


Sa̱a̱ quiiˈntaaⁿˈ ˈo na cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ticatsonaˈ meiⁿ cweˈ na nlaneiⁿˈyoˈ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ na cweˈ nncˈoomya tsˈaⁿ ñˈeⁿ xˈiaaˈ ndoˈ chaˈtso nnom ñˈoomtia, oo aa queeⁿ tsˈom tsˈaⁿ na ñeˈcwityañê. 	 Paráznaság pedig és akármely tisztátalanság vagy fösvénység ne is neveztessék ti közöttetek, a mint szentekhez illik;


Luaa ñˈoom na matseijndaaˈñenaˈ tsjaaⁿ nnˈaⁿ na tuiiñe Jesucristo, na wjaacˈoomnaˈ David ñequio Abraham na jndyowicantyjooˈ joona na tueˈcañoomnaˈ jom. 	 Jézus Krisztusnak, Dávid fiának, Ábrahám fiának nemzetségérõl való könyv.


Joˈ chii nnˈaⁿ na cwilayuˈ tsjoom Antioquía jlaˈjndaaˈndyena na nlˈana naya tsjo̱ˈñjeeⁿ nnˈaⁿ na cwilayuˈ na mˈaⁿ ndyuaa Judea ncˈe na matseitjo̱o̱naˈ naⁿˈñeeⁿ. Cwii cwii tsˈaⁿ nnteijneiⁿ cantyjati na nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ. 	 A tanítványok pedig elhatározták, hogy a szerint, a mint kinek-kinek közöttük módjában áll, küldenek valamit segítségül a Júdeában lakozó atyafiaknak:


Luaaˈ tuii cha catseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na tyotseiljeii profeta Isaías, matso: Ta, ¿ˈñeeⁿ juu na matseiyuˈ ñˈoom na cwiñeˈquiaayâ? Ndoˈ tsotyeeⁿ cwiicheⁿ ñˈoom: ¿ˈÑeeⁿ juu na jnda̱ tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnom najndeii na matseixmaaⁿ? 	 Hogy beteljesedjék az Ésaiás próféta beszéde, a melyet monda: Uram, ki hitt a mi tanításunknak? és az Úr karja kinek jelentetett meg?


Ndoˈ juu na mˈaaⁿya na tˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿya machˈeenaˈ na cwinaⁿndyo̱ quia cwiwino̱o̱ⁿya nawiˈ, ndoˈ juu na cwinaⁿndyo̱ mañequiaanaˈ na tyeⁿ cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A békességes tûrés pedig próbatételt, a próbatétel pedig reménységet,


Quia na jnda̱ teincoo chaˈtso ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈ tsjoom nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos ñeˈcwii jlaˈtjoomˈna ñˈoom na tˈmaⁿna cueˈ Jesús. 	 Mikor pedig reggel lõn, tanácsot tartának mind a fõpapok és a nép vénei Jézus ellen, hogy õt megöljék.


Ee nnom Abraham ñequio tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ na jndyowicantyjooˈ tso Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom na nntsˈaaⁿ na nndaana tsjoomnancue. Nchii cweˈ ncˈe na seicanda̱a̱ˈñe Abraham ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ, joˈ na tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ na ljoˈ, sa̱a̱ ncˈe seiyuˈya tsˈom ñˈeⁿñê, joˈ na tqueⁿ jom na tjaa jnaⁿ tseixmaaⁿ. 	 Mert nem a törvény által adatott az ígéret Ábrahámnak, vagy az õ magvának, hogy e világnak örököse lesz, hanem a hitnek igazsága által.


Mati maˈmo̱ⁿyanaˈ nda̱a̱ya na matseijnaaⁿˈnaˈ tsaⁿsˈa quia na teincoo sooxqueeⁿ, 	 Avagy maga a természet is nem arra tanít-é titeket, hogy ha a férfiú nagy hajat visel, csúfsága az néki?


’ˈO nnˈaⁿ na cwiweˈjndoˈyoˈ jeˈ, mañequiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ ee quia nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈcwijom na jnda̱ tjacjoˈyoˈ. ’ˈO nnˈaⁿ na cwityueeˈyoˈ jeˈ, mañequiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ ee macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na chjooˈ nˈomˈyoˈ. 	 Boldogok ti, kik most éheztek: mert megelégíttettek. Boldogok ti, kik most sírtok: mert nevetni fogtok.


Catseitˈmaaⁿˈñenaˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñê Tsotye Ta Jesucristo cwentaaya. Jom ncˈe na jeeⁿ wiˈ tsˈoom jaa jnda̱ sˈaaⁿ na cwiluiindyo̱xco̱o̱ ncˈe na tandoˈxco Jesucristo. Cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ mˈaaⁿya na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya na nndaaya na nntando̱o̱ˈa. 	 Áldott az Isten és a mi Urunk Jézus Krisztusnak Atyja, a ki az õ nagy irgalmassága szerint újonnan szûlt minket élõ reménységre Jézus Krisztusnak a halálból való feltámadása által,


Quia na ntyˈiaya jom, tioondyo̱ jo ncˈeeⁿ chaˈcwijom tsˈoo ja. Ndoˈ teicaljoom tsˈo̱o̱ⁿ ntyjaya nacjoya, tsoom no̱o̱ⁿ: —Tintyˈueˈ. Ee maja na mˈaaⁿya najndyee cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncuaa tsjoomnancue ndoˈ jo̱mˈaaⁿtya̱ya meiiⁿ na tacuaanaˈ. 	 Mikor pedig láttam õt, leesém az õ lábaihoz, mint egy holt. És reám veté az õ jobbkezét, mondván nékem: Ne félj; én vagyok az Elsõ és az Utolsó,


Cˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom nawiˈ tsˈoom nnˈaaⁿˈ Onesíforo ee jndye ndiiˈ teijneiⁿ ja ndoˈ meiⁿ tîcˈoom na jnaaⁿˈaⁿ na mˈaaⁿya pra̱so. 	 Az Úr legyen irgalmas az Onesiforus házanépének: mert gyakorta megvidámított engem, és az én bilincsemet nem szégyenlette;


Sa̱a̱ joona lˈana na jndeiˈnaˈ na caljooˈñê ñˈeⁿndyena. Jluena: —Caljooˈndyuˈ ñˈeⁿndyô̱ ee jeˈ jnda̱ tmaaⁿ ndoˈ manleinco̱o̱ⁿˈ. Joˈ chii tjaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ wˈaa na nljooˈñê. 	 De kényszeríték õt, mondván: Maradj velünk, mert immár beestvéledik, és a nap lehanyatlott! Beméne azért, hogy velök maradjon.


Ndoˈ tyˈelcweeˈ naⁿˈñeeⁿ Jerusalén, tyˈelaˈcandiina ncˈiaana. Sa̱a̱ meiiⁿ ñˈomndyuee joona, tjaa ˈñeeⁿ seiyuˈ. 	 Ezek is elmenvén, megjelenték a többieknek; ezeknek sem hivének.


Sa̱a̱ cantyjati xuee na to̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tqueeⁿ chaˈtso, sˈaaⁿ tsaⁿsˈa ñˈeⁿ tsaⁿscu. 	 De a teremtés kezdete óta férfiúvá és asszonnyá teremté õket az Isten.


Joˈ chii sa̱ˈntjoom nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na calaˈjndaaˈndyena cwii wˈaandaa chjoo na nleilˈueeˈñê cha tintsˈaanaˈ na ˈoontquieena jom ee tyeeⁿ na jeeⁿ jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ nacañomˈm. 	 És megmondá tanítványainak, hogy egy kis hajót tartsanak néki készen, a sokaság miatt, hogy ne szorongassák õt.


Quia na ntyjaaˈ tsˈom tsˈaⁿ na calaˈyuˈ nnˈaⁿ na nntseicanda̱a̱ˈñê ñˈoom na jnda̱ tsoom nnom cwii xˈiaaⁿˈaⁿ na nntsˈaaⁿ, malcweeⁿˈeⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na queⁿya cwenta na nchii cantu matseineiiⁿ. Ndoˈ na ljoˈ machˈeeⁿ, meiⁿchjoo xonquiaanaˈ na nntseineiⁿti tsˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Mert az emberek nagyobbra esküsznek, és nálok minden versengésnek vége megerõsítésül az eskü;


Tsˈoom na ya xocueˈ ta̱ na tisˈa, ndoˈ tsˈoom na tisˈa xocueˈ ta̱ na ya. 	 Nem teremhet jó fa rossz gyümölcsöt; romlott fa sem teremhet jó gyümölcsöt.


Jnda̱ chii cwinduˈyoˈ: “Xeⁿ jaa mamˈaaⁿya ncuee na ñetˈom welooya teiyo, tixocalajomndyo̱ na jlaˈcwjeena profetas.” 	 És ezt mondjátok: Ha mi atyáink korában éltünk volna, nem lettünk volna az õ bûntársaik a próféták vérében.


Sa̱a̱ quia jnda̱ jnda̱a̱ˈ ndyee xuee waljooˈ xcwe na nncwindyuaa seiˈtsˈo ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ, quia joˈ nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nnquioonndaˈ jndyeena, nntaˈndoˈnndaˈna. Mantyja nncwintyjeeˈyuna ndoˈ jeeⁿ ndyaˈ nntyue nnˈaⁿ na nntyˈiaa na ljoˈ nluii. 	 De három és fél nap mulva életnek lelke adaték Istentõl õ beléjök, és lábaikra állának; és nagy félelem esék azokra, a kik õket nézik vala.


Sa̱a̱ ˈo nchaa lˈuu ljoˈ cwinduˈyoˈ, ˈo ndicwaⁿ cwilaneiⁿˈyoˈ ñˈoomsˈa, ñˈoomscu, ndoˈ chaˈtso ñˈoom na macwjiˈsˈañe oo na macwjiˈscuñe tsˈaⁿ tia laxmaⁿnaˈ. 	 Ti ellenben elbizakodottságtokban dicsekedtek: Minden ilyen dicsekedés gonosz.


Tˈo̱o̱na nnoom, jluena: —ˈNdyoonnom tsaⁿmatsˈiaaⁿ luaaˈ ndoˈ xueⁿˈeⁿ ñoom. Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱na: —Catiomˈyoˈ tsˈiaaⁿnda̱a̱ˈyoˈ nnom tsaⁿmatsˈiaaⁿ yuu na tseixmaⁿnaˈ na nncoˈñoom. Ndoˈ quiaˈyoˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom yuu na tseixmaⁿnaˈ cwentaaˈ nqueⁿ. 	 Mondának néki: A császáré. Akkor monda nékik: Adjátok meg azért a mi a császáré a császárnak; és a mi az Istené, az Istennek.


Yocheⁿ na cwiluii na nmeiiⁿˈ, Pedro wacatyeeⁿ tachˈeⁿ ndoˈ tyjeeˈcañoom cwii yuscu na mandiˈntjom joˈ joˈ. Tso tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —ˈU maxjeⁿ ñeñˈeⁿˈ ñˈeⁿ Jesús, tsaⁿ na jnaⁿ Galilea. 	 Péter pedig künn ül vala az udvaron, és hozzá menvén egy szolgálóleány, monda: Te is a Galileabeli Jézussal valál.


Ndoˈ na luaaˈ, laˈxmaⁿˈyoˈ na catioˈyoˈ tsaⁿˈñeeⁿ lˈo̱ Satanás cha cwiˈndaaˈ seiiⁿˈeⁿ sa̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿñe espíritu ˈnaaⁿˈaⁿ quia na nncwjeeˈnndaˈ Ta Jesús. 	 Átadjuk az ilyent a Sátánnak a testnek veszedelmére, hogy a lélek megtartassék az Úr Jézusnak ama napján.


Ndoˈ tˈo̱ tsˈaⁿ na wiiˈ nnoom. Matso: —Ta, tjaa ˈñeeⁿ nnchjeeñe ja quiiˈ ndaa quia na cwitsja̱naˈ, ee yocheⁿ na matseijndo̱, cwiicheⁿ tsˈaⁿ jnda̱ teinomˈ ja. 	 Felele néki a beteg: Uram, nincs emberem, hogy a mikor a víz felzavarodik, bevigyen engem a tóba; és mire én oda érek, más lép be elõttem.


canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Aser, canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Neftalí, canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Manasés, 	 Az Áser nemzetségébõl tizenkétezer elpecsételt; a Nafthali nemzetségébõl tizenkétezer elpecsételt; a Manassé nemzetségébõl tizenkétezer elpecsételt;


Joˈ chii cwˈaaˈndyoˈ ja cantyja na matsˈaaya ee ja jo̱mˈaaⁿya chaˈxjeⁿ na tyochˈee Cristo. 	 Legyetek az én követõim, mint én is a Krisztusé.


ˈU ta, waˈnjo̱o̱ⁿya nato, ndoˈ chaˈna quiajmeiⁿˈ ntyˈiaya chom na jnaⁿnaˈ cañoomˈluee na xueetinaˈ nchiiti ñeˈquioomˈ. Seixueenaˈ ndiocheⁿ yuu mˈaaⁿya ñequio nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿndyo̱. 	 Délben látám az úton király, hogy mennybõl a napnak fényességét meghaladó világosság sugárzott körül engem és azokat, kik velem együtt haladnak vala.


Quia cwiwiljeii ncuee yolcu na jnda̱ ljondye, macanda̱ calaˈljeiˈyoˈ xueeˈ yuscu na jnda̱ jnda̱a̱ˈ ndyeenˈaaⁿ chuuˈ ndoˈ na macanda̱ ñˈeⁿ saaˈ ñetˈoom. 	 Özvegyasszonyul hatvan éven alul levõ meg ne választassék; egy férj felesége lett légyen,


Sa̱a̱ ángel na cwiluiitquieñe na jndyu Miguel quia na seijmeiⁿˈñê nnom tsaⁿjndii cantyja ˈnaaⁿˈ seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ Moisés, tîcatseijnaaⁿˈaⁿ cweˈ tsoom nnom juu: “Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom catseitiaaⁿˈaⁿ ˈu.” 	 Pedig Mihály arkangyal, mikor az ördöggel vitatkozván Mózes teste felett vetélkedett, nem mert arra káromló ítéletet mondani, hanem azt mondá: Dorgáljon meg téged az Úr!


Joˈ chii seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom ˈndyoo profeta, tsoom: Ja nntseina̱ⁿya ñˈoom tjañoomˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Nntseicano̱o̱ⁿya ñˈoom na wantyˈiuuˈ mˈaaⁿnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ cantyjati na jnaⁿ tsjoomnancue. 	 Hogy beteljék a mit a próféta szólott, mondván: Megnyitom az én számat példázatokra; és kitárom, amik e világ alapítása óta rejtve valának.


Ndoˈ seineiⁿti Jesús, tsoom: —Quia na to̱ˈ Juan na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ teitquiooˈ na cwilaˈjnda̱ nnˈaⁿ na nncˈooquieeˈndyena cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom hasta xjeⁿ jeˈ. Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ cwiqueⁿ nˈomna na nnaⁿjnda̱na cha nnda̱a̱ nlaˈxmaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ. 	 A Keresztelõ János idejétõl fogva pedig mind mostanig erõszakoskodnak a mennyek országáért, és az erõszakoskodók ragadják el azt.


Jnda̱ jaachˈee xuee tacocwaaˈâ. Joˈ chii teintyjeeˈ Pablo quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ. Matsoom: —ˈO re, yati xeⁿ cweˈ jndyeˈyoˈ ñˈoom na tsjo̱o̱ xjeⁿ na mˈaaⁿya Creta na tinquio̱o̱ya. Quia joˈ xocatjo̱o̱ⁿya na nmeiiⁿˈ, ndoˈ meiiⁿ canchuu xocatsuunaˈ. 	 Mikor pedig hosszas volt már az étlenség, akkor Pál felállván õ közöttük, monda: Jóllehet szükséges lett volna, óh férfiak, hogy engedelmeskedve nékem, ne indultunk volna el Krétából, és elkerültük volna ezt a bajt és kárt:


Quia joˈ tjeiˈndyo̱ Jesús nnˈaⁿ canchooˈwendye. Tsoom nda̱a̱na: —Queⁿˈyoˈ cwenta, jeˈ macwitsaawaaya Jerusalén. Joˈ joˈ nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈtso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jlaˈljeii profetas cantyja ˈnaⁿya na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 És maga mellé vévén a tizenkettõt, monda nékik: Ímé felmegyünk Jeruzsálembe, és beteljesedik minden az embernek Fián, a mit a próféták megírtak.


Ndoˈ teitquiooˈndye we naⁿnom na cwilaˈneiⁿ ñˈeⁿñê, Moisés ñˈeⁿ Elías joˈ. 	 És ímé két férfiú beszél vala õ vele, kik valának Mózes és Illés;


Tso Juan nnom Jesús: —Maestro, ntyˈiaayâ cwii tsˈaⁿ na macwjiˈ jndyetia naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ ñequio xueˈ. Juu tsaⁿˈñeeⁿ tyootseijomñê ñˈeⁿndyo̱ jaa. Joˈ chii jlaˈtsaaⁿˈndyô̱ jom. 	 János pedig felele néki, mondván: Mester, látánk valakit, a ki a te neveddel ördögöket ûz, a ki nem követ minket; és eltiltók õt, mivelhogy nem követ minket.


Ndoˈ tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom, quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ na luaaˈ tuii seiyoomˈm ee jeeⁿ tjaweeˈ tsˈoom ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Akkor a tiszttartó, mikor látta a történt dolgot, hûn, elálmélkodván az Úrnak tudományán.


Joˈ joˈ nncˈomˈyoˈ na nlaxuaˈyoˈ na matseiˈndaaˈnaˈ nquiuˈyoˈ ndoˈ nnteiⁿnquieˈyoˈ ndeiˈnˈomˈyoˈ na maquiinaˈ ˈo. Ee nntyˈiaˈyoˈ Abraham, Isaac, Jacob ndoˈ ñˈeeⁿ chaˈtso profetas, na mˈaⁿna yuu na matsa̱ˈntjoom, sa̱a̱ ˈo jnda̱ ˈndiinaˈ chˈeⁿ. 	 Ott lesz sírás és fogak csikorgatása, mikor látjátok Ábrahámot, Izsákot és Jákóbot, és a prófétákat mind az Isten országában, magatokat pedig kirekesztve.


Ndoˈ jeˈ jeˈ ˈu Tsotya̱ya, catseitˈmaaⁿˈndyuˈ ja chaˈxjeⁿ na cwiluiitˈmaⁿndyuˈ yuu na mˈaaⁿˈ, na juu joˈ matseixmaⁿya ñˈeⁿndyuˈ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncuaa tsjoomnancue. 	 És most te dicsõíts meg engem, Atyám, te magadnál azzal a dicsõséggel, a melylyel bírtam te nálad a világ létele elõtt.


’Macaⁿˈa naya njomˈ cantyja ˈnaaⁿna, nchii cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue. Ja macaⁿˈa na cateijndeiˈ joo na jnda̱ tquiaaˈ lˈo̱o̱ya, ee cwilaˈxmaⁿna cwentaˈ. 	 Én ezekért könyörgök: nem a világért könyörgök, hanem azokért, a kiket nékem adtál, mert a tiéid.


Ndoˈ luaa waa ñˈoom na matseineiiⁿ nda̱a̱ya na nntseicaña̱a̱ⁿ na laxmaaⁿya na ticantycwii na cwitando̱o̱ˈa. 	 És az az ígéret, a melyet õ ígért nékünk: az örök élet.


Ndoˈ joˈ joˈ mˈaaⁿ cwii tsaⁿsˈa na tuiiñe na ntjeiⁿ ncˈee. Juu tsaⁿˈñeeⁿ ˈio ndi ˈio tyoˈooñˈom nnˈaⁿ jom watsˈom tˈmaⁿ, tyoqueⁿna jom ˈndyootsˈa na jndyunaˈ Jeeⁿ Neiⁿncooˈ cha nnda̱a̱ nlcaaⁿ ljoˈ na matseitjo̱o̱naˈ jom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiˈooquieˈ joˈ joˈ. 	 És hoznak vala egy embert, ki az õ anyjának méhétõl fogva sánta vala, kit minden nap le szoktak tenni a templom kapujánál, melyet Ékesnek neveznek, hogy kérjen alamizsnát azoktól, a kik bemennek a temlomba.


Sa̱a̱ quia nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na nncuˈxa̱ⁿ, nncuˈxa̱ⁿ chaˈxjeⁿ na matyˈiomyanaˈ. Ee nchii mˈaaⁿya na ñenco̱ na nntsˈaa tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. Nquii Tsotya̱ na jñoom ja, mˈaaⁿñê ñˈeⁿndyo̱. 	 De ha ítélek is én, az én ítéletem igaz; mert én nem egyedül vagyok, hanem én és az Atya, a ki küldött engem.


Ñˈeⁿ Nicodemo, tsaⁿ na tja na mˈaaⁿ Jesús cwii teijaaⁿ. Jom tjañˈoom chaˈna ntquiuu nchooˈ nqui kilos ncheⁿˈ na tjoomˈnaˈ mirra ñequio áloes na nntyˈoomndyena juunaˈ seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ Jesús. 	 Eljöve pedig Nikodémus is (a ki éjszaka ment vala elõször Jézushoz), hozván mirhából és áloéból való kenetet, mintegy száz fontot.


Ta, juu ñˈoom na jnda̱ tsuˈ no̱o̱ⁿ, jnda̱ seicanda̱a̱ˈñenaˈ. Jeˈ ja na cwiluiindyo̱ moso ˈnaⁿˈ, quiaaˈ na nncˈio̱to̱ na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈo̱o̱ⁿya. 	 Mostan bocsátod el, Uram, a te szolgádat, a te beszéded szerint, békességben:


Ntyjiiya na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ ndoˈ na cwilaˈquii nˈomˈyoˈ meiiⁿ tˈmaⁿ nawiˈ cwiwiˈnomˈyoˈ. Meiⁿ tîcwintqueⁿˈyoˈ na cwilaˈjnda̱ˈyoˈ na cwindyeˈntjomˈyoˈ no̱o̱ⁿ. 	 [terhet] viseltél, és béketûrõ vagy, és az én nevemért fáradoztál és nem fáradtál el.


Quia joˈ nnˈaⁿ fariseos jluena nnoom: —ˈU macwjiˈyuuˈndyuˈ cheˈnncuˈ cantyja ˈnaⁿˈ. Ndoˈ ñˈoomˈñeeⁿ meiⁿ tiyuuˈ joonaˈ. 	 Mondának azért néki a farizeusok: Te magadról teszel bizonyságot; a te bizonyságtételed nem igaz.


Mañequiaa Ta Jesús na neiⁿya na cwijaañjoomˈnndaˈ nˈomˈyoˈ ja. Nchii na matsjo̱o̱ na jnda̱ tsuuˈ nˈomˈyoˈ ja, cweˈ na tîcjuˈnaaⁿñenaˈ na nnteijndeiˈtiˈyoˈ ja. 	 Felette igen örültem pedig az Úrban, hogy immár valahára megújultatok az én felõlem való gondviseléstekben; mely dologban gondoskodtatok is, de nem volt alkalmatok.


Ndoˈ ncˈe na ljoˈ, cwii cwii ndiiˈ na mañequiaanaˈ na nnda̱a̱ nnteiˈjndeiiya nnˈaⁿ, calˈaaya na ljoˈ, majndeiiticheⁿ joo nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈom. 	 Annakokáért míg idõnk van, cselekedjünk jót mindenekkel, kiváltképen pedig a mi hitünknek cselédeivel.


Quia joˈ jndiiya najndeii teicˈuaa naquiiˈcheⁿ cañoomˈluee, tso juu nda̱a̱ ntquieeˈ ángelesˈñeeⁿ: —Nmeiiⁿ ntquieeˈ watso na ñjom na cwajndii na matseiwˈii Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. Catsaˈyoˈ, catsatuˈnquioˈyoˈ joonaˈ nnom tsjoomnancue. 	 És hallék nagy szózatot a templomból, a mely mondja vala a hét angyalnak: Menjetek el és töltsétek ki a földre az Isten haragjának hét poharát.


Ee cwitjo̱o̱cheⁿ na tajnaⁿˈyoˈ Cristo, ñeseijomnaˈ ˈo chaˈna canmaⁿ na jnda̱ tsuundyeyooˈ, sa̱a̱ jeˈ na jnda̱ lcweˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, machˈeeⁿ cwenta añmaaⁿˈyoˈ chaˈxjeⁿ mateixˈee sto quiooˈñeeⁿ ndoˈ na mawañoomˈm ˈo. 	 Mert olyanok valátok, mint tévelygõ juhok; de most megtértetek lelketek pásztorához és felvigyázójához.


Taxˈeeⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ ljoˈ xjeⁿ jnaⁿnaˈ na tjacoˈyanaˈ jnaaⁿ. Ndoˈ tˈo̱o̱ naⁿˈñeeⁿ nnoom: —Wjacheⁿ chjooti na teinom na quiajmeiⁿˈ ˈndii tycu na matseiconaˈ jom. 	 Megtudakozá azért tõlük az órát, a melyben megkönnyebbedett vala; és mondának néki: Tegnap hét órakor hagyta el õt a láz;


Ncˈe na matyˈiom Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈiaaⁿ ja jo nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjaaⁿ na cwiluiindyoˈ, macwjiiˈa cwenta na jeeⁿ jnda tseixmaⁿ juunaˈ. 	 Mert néktek mondom a pogányoknak, a mennyiben hát én pogányok apostola vagyok, a szolgálatomat dicsõítem,


Calaˈnaⁿˈyoˈ ñˈoom na cho salmos na nndyeˈyoˈ ñˈeⁿ ncˈiaaˈyoˈ ndoˈ cataˈyoˈ chaˈtso nnom na ya nnta tsˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na xcweeˈya nˈomˈyoˈ. 	 Beszélgetvén egymás között zsoltárokban és dícséretekben és lelki énekekben, énekelvén és dícséretet mondván szívetekben az Úrnak.


Sa̱a̱ nawiˈñeeⁿ na jnda̱ tsjo̱o̱ na nntjomˈyoˈ, maxjeⁿ ticwinomˈnaˈ ee queⁿˈyoˈ cwenta, meiⁿyuucheⁿ na meindyuaa ˈnaⁿ to̱ˈ, joˈ joˈ nntjomndye cantˈeiⁿ. 	 Mert a hol a dög, oda gyûlnek a keselyûk.


Mati matso ljeiiˈñeeⁿ: “Macweˈ joˈ nˈndii tsaⁿsˈa tsotyeeⁿ, tsoñeeⁿ ndoˈ nncˈoomtyeeⁿ ñˈeⁿ scoomˈm. Wendye naⁿˈñeeⁿ ñeˈcwii seiˈ nlaˈxmaⁿna.” 	 És ezt mondá: Annak okáért elhagyja a férfiú atyját és anyját; és ragaszkodik feleségéhez, és lesznek ketten egy testté.


Ndoˈ yocheⁿ na matseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, seichuiiˈnaˈ nnoom. Ndoˈ sˈaanaˈ na jeeⁿcheⁿ ndyaˈ canchiiˈ liaⁿˈaⁿ, jndaˈjom macoˈnaˈ luiˈ. 	 imádkozása közben az õ orczájának ábrázata elváltozék, és az õ ruhája fehér [és] fénylõ lõn.


Ndoˈ canduˈyoˈ nnoom nnˈaⁿ na ñetˈom na nchjaaⁿ jnda̱ teitquioo. Nnˈaⁿ na ñetˈom na ntjeiⁿ ncˈeeˈ jeˈ ya cwiˈoocaˈ. Nnˈaⁿ na ñecho tycu lepra, jeˈ jnda̱ ljuuˈndye. Nnˈaⁿ na ñetˈom na cantaa, jeˈ ya cwindye. Ndoˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, jeˈ jnda̱ cwitaˈndoˈxcona. Ndoˈ joo nnˈaⁿ na ntyˈiaandye jnda̱ macwindyena ñˈoom naya na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 A vakok látnak, és a sánták járnak; a poklosok megtisztulnak és a siketek hallanak; a halottak föltámadnak, és a szegényeknek evangyéliom hirdettetik;


Ndoˈ tyˈentyjaaˈ ntˈom sondaroˈñeeⁿ jom. Cweˈ tyoncona, jluena: —Caluitˈmaⁿndyuˈ ˈu Rey na cwiluiindyuˈ na catsa̱ˈntjomˈ nnˈaⁿ judíos. Ndoˈ tyotmeiiⁿˈna ndaˈ watmeiⁿ nnoom. 	 És mondának: Üdvöz légy zsidók királya! És arczul csapdossák vala õt.


Ndoˈ ncˈe na luaaˈ, jndati ntyjeeⁿ ˈo na majaañjoomˈ tsˈoom na tyolaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ ñˈoom na tsoom nda̱a̱ˈyoˈ, na ñequio na tyotueˈndyoˈcjeˈyoˈ ndoˈ na cwicatyueˈ neiⁿˈyoˈ. 	 És õ még jobb szívvel van irántatok, visszaemlékezvén mindnyájatoknak engedelmességére, hogy félelemmel és rettegéssel fogadtátok õt.


Jnda̱ teilioo naⁿˈñeeⁿ ee Pedro ñˈeⁿ Juan cwitˈmo̱o̱ⁿna nda̱a̱ nnˈaⁿ na jnda̱ mawandoˈxco Jesús, joˈ chii mati nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ maxjeⁿ ntandoˈxcona. 	 Neheztelve a miatt, hogy õk a népet tanítják, és hirdetik a Jézusban a halálból való feltámadást;


Sa̱a̱ calaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoom na nntsjo̱o̱. Tso Moisés na calˈaˈyoˈ costumbre yonom ndaˈyoˈ na ˈndaandye. Ndoˈ cwilaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ meiiⁿ xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya. Sa̱a̱ nchii jom seicato̱o̱ⁿˈo̱ⁿ costumbreˈñeeⁿ. Nquiee weloo welooya jlaˈcato̱o̱ˈna juunaˈ. 	 Azért Mózes adta néktek a körülmetélkedést (nem mintha Mózestõl való volna, hanem az atyáktól): és szombaton körülmetélitek az embert.


Ndoˈ na luaaˈ, ¿aa ñeˈcatsonaˈ na juu ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ mˈaaⁿnaˈ nacjooˈ ñˈoom na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ? Jeeⁿ ticˈoomˈnaˈ ee xeⁿ waa cwii ljeii na nnda̱a̱ nlqueⁿnaˈ tsˈaⁿ na tjaa jnaⁿ cwicatseixmaⁿ ncˈe na matseicanda̱a̱ˈñe juunaˈ, quia joˈ juu na tjaa jnaⁿ catseixmaⁿ tsˈaⁿ, nntseixmaaⁿ juunaˈ ee na matseicaña̱a̱ⁿ ljoˈ matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 A törvény tehát az Isten ígéretei ellen van-é? Távol legyen! Mert ha olyan törvény adatott volna, a mely képes megeleveníteni, valóban a törvénybõl volna az igazság.


Sa̱a̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaaⁿ na tˈmaⁿ nˈom nnˈaⁿ na mˈaⁿ na chjooˈ nˈom, manquiityeeⁿ tquiaaⁿ na tˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿyâ na tyjeeˈcañoom Tito jâ, 	 De az Isten, a megalázottak vígasztalója, minket is megvígasztalt Titus megjöttével.


Ee xeⁿ matseina̱ⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio cwii nnom ñˈoom na tjachuiiˈ na nchii ñˈoomya, na mayuuˈ matseina̱ⁿya ñequio espíritu ˈnaⁿya sa̱a̱ ticˈoomˈ tsˈo̱o̱ⁿ cantyja na matsˈaa. 	 Mert ha nyelvvel könyörgök, a lelkem könyörög, de értelmem gyümölcstelen.


We ndyeendyô̱ ñecwi nntsaayâ Jerusalén cha tjaa ˈñeeⁿ nntseitiuu na tisˈa cwilˈaayâ ñˈeⁿ sˈomˈñeeⁿ. 	 Óvakodván, hogy senki se ócsárolhasson minket a mi szolgálatunk által való bõséges jótétemény miatt;


Quia joˈ matso Agripa nnom Pablo: —Wanaaⁿ na catseineiⁿˈ cantyja ˈnaⁿˈ. Seintyja Pablo tsˈo̱o̱ⁿ. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyotseineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Agrippa pedig monda Pálnak: Megengedtetik néked, hogy szólj a magad mentségére. Akkor Pál kinyújtván kezét, védõbeszédet tartott:


Tyomˈaaⁿñê yuu na ñjomndye lˈoo. Jlunda̱a̱ñê, ntyˈiaaˈtquiaaⁿ na mˈaaⁿ Lázaro nacañoomˈ Abraham. 	 És a pokolban felemelé az õ szemeit, kínokban lévén, és látá Ábrahámot távol, és Lázárt annak kebelében.


Tquiena cwii joo na jndyu Gólgota. Ñˈoomwaaˈ ñecatsonaˈ Ta Tseiˈxqueⁿ Tsˈoo. 	 És mikor eljutának arra a helyre, a melyet Golgothának, azaz koponya helyének neveznek,


Quia joˈ we naⁿˈñeeⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús, tyˈena, lˈana chaˈxjeⁿ ñˈoom na tsoom nda̱a̱na. 	 A tanítványok pedig elmenvén és úgy cselekedvén, a mint Jézus parancsolta vala nékik,


Seiljeiya cwii carta cwentaaˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ yuu na mˈaⁿˈyoˈ sa̱a̱ juu Diótrefes ticwancueⁿˈeⁿ na ja nntsa̱ˈntjo̱ⁿ ee ñecuaa xjeⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Írtam a gyülekezetnek; de Diotrefesz, a ki elsõséget kíván közöttük, nem fogad el minket.


Juu tsˈaⁿ na machˈee yuu na ticatyˈiomyanaˈ catsˈaato na ljoˈ. Ndoˈ juu tsˈaⁿ na tiljuˈ matseitiuu, caljooˈñeto na ljoˈ. Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na matseijomñe ñequio na matyˈiomyanaˈ, cˈoomticheⁿ na ljoˈ. Ndoˈ juu tsˈaⁿ na jnda̱ tqueⁿljuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈom, caljooˈñetyeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 A ki igazságtalan, legyen igazságtalan ezután is; és a ki fertelmes, legyen fertelmes ezután is; és a ki igaz, legyen igaz ezután is; és a ki szent, szenteltessék meg ezután is.


Taxˈeeñe Natanael nnoom: —¿Chiuu ljeiˈyuˈ Ta na ljoˈ matseixmaⁿya? Tˈo̱ Jesús, matsoom nnom: —Cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncjaacwaⁿ Felipe ˈu, ntyˈiaya ˈu quia mˈaaⁿˈ waˈ xˈee tsˈoom higuera ˈnaⁿˈ. 	 Látá Jézus Nátánaelt õ hozzá menni, és monda õ felõle: Ímé egy igazán Izráelita, a kiben hamisság nincsen.


’Tsˈaⁿ na jndo̱ˈ tsˈom macaⁿnaˈ na catseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ñˈoomwaa: Ntquieeˈ xqueⁿ quiooˈjndiiˈñeeⁿ cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ ntquieeˈ ta yuu na wacatyeeⁿ yuscuˈñeeⁿ. 	 Itt az elme, a melyben van bölcseség. A hét fõ a hét hegy, a melyen az asszony ül;


Tˈmaⁿ waa na jeeⁿ wiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ ˈo, nchii tomti neiiⁿyâ na tyoñequiaayâ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ sa̱a̱ mati chiuu waa na tyomˈaaⁿyâ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. Luaaˈ waa ncˈe na jeeⁿ jnda nquiuuyâ ˈo. 	 Így felbuzdulva irántatok, készek valánk közleni veletek nemcsak az Isten evangyéliomát, hanem a mi magunk lelkét is, mivelhogy szeretteinkké lettetek nékünk.


Quia joˈ ˈndii tsaⁿjndii jom. Ndoˈ tquieˈcañom ángeles, tyondyeˈntjomna nnoom. 	 Ekkor elhagyá õt az ördög. És ímé angyalok jövének hozzá és szolgálnak vala néki.


Jnda̱ joˈ juu ángel na jnda̱ ˈom tjacuˈnquioom nawiˈ na ñjom waso ˈnaaⁿˈaⁿ nacjooˈ tio yuu na wacatyeeⁿ quiooˈjndii tquiee. Ndoˈ seijaaⁿñenaˈ chaˈtso ndyuaa na mˈaⁿ nnˈaⁿ na matsa̱ˈntjoom. Ndoˈ joo nnˈaⁿˈñeeⁿ tyonda̱ˈna tsaana na jeeⁿ cwajndii tyoquiinaˈ joona. 	 Az ötödik angyal is kitölté az õ poharát a fenevad királyiszékére; és lõn az õ országa setét; és rágják vala az õ nyelvöket a kín miatt,


Quia joˈ jaa nnˈaⁿ judíos, ¿aa waa cwii nnom na machˈeenaˈ na yati cantyja ˈnaaⁿya jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, nchiiti nnˈaⁿ na nchii judíos? Meiⁿchjoo nchii joˈ, ee jnda̱ macwilˈuuya na chaˈtso nnˈaⁿ mˈaⁿna nacje ˈnaaⁿˈ jnaⁿ, meiiⁿ nnˈaⁿ judíos, ndoˈ meiiⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Micsoda tehát? Különbek vagyunk-é? Semmiképen nem. Mert az elébb megmutattuk nyilván, hogy zsidók és görögök mindnyájan bûn alatt vannak;


Quia joˈ cwanti nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés tyomˈaaⁿˈ nˈomna, cwiluena: “Tsaⁿmˈaaⁿˈ ñˈoom ntjeiⁿ matseineiiⁿ ee machˈeeⁿ na ljoˈyu cwiluiiñê ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 És ímé némelyek az írástudók közül mondának magukban: Ez káromlást szól.


Jnda̱ joˈ matso Jesús no̱o̱ⁿ: —Luaañe tsoˈndyoˈ. Ndoˈ majuu xjeⁿˈñeeⁿ toˈño̱ⁿya tsoñeeⁿ. Teixˈa̱ya juu chaˈcwijom cwii tsˈaⁿ wˈaya. 	 Azután monda a tanítványnak: Ímhol a te anyád! És ettõl az órától magához fogadá azt az a tanítvány.


Ndoˈ jeˈ mawˈo̱ ñˈoom na cwitaˈxˈeˈyoˈ no̱o̱ⁿ nacjooˈ carta na jlaˈcwanomˈyoˈ. Ñecuaa meiiⁿ ticoco tsaⁿsˈa, 	 A mik felõl pedig írtatok nékem, jó a férfiúnak asszonyt nem illetni.


Ndoˈ joo nnˈaⁿ na tˈunco tˈmaⁿna Jesús ñequio jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê na mati calajomndyô̱ ñˈeⁿndyena na cwiˈuncona. 	 És Jézus is meghivaték az õ tanítványaival együtt a menyegzõbe.


Joˈ chii Pablo ñequio Bernabé ticjaañjoomˈ tˈmaⁿna hasta to̱ⁿˈndyena. Bernabé tjañˈoom Marcos. Tuo̱na tsˈom wˈaandaa. Tyˈena ndyuaaxeⁿncwe Chipre. 	 Meghasonlás támada azért, úgyhogy elszakadának egymástól, és Barnabás maga mellé véve Márkot, elhajózék Cziprusba;


Ee meiiⁿ na juu cartaˈñeeⁿ seichjooˈnaˈ nˈomˈyoˈ, sa̱a̱ ticoˈtianaˈ ntyjii na ljoˈ sˈaa ee jnda̱ ljeiya na cweˈ chjootindyo sˈaanaˈ na tcoˈtianaˈ nquiuˈyoˈ, 	 Hát ha megszomorítottalak is titeket azzal a levéllel, nem bánom, noha bántam; mert látom, hogy az a levél, ha ideig-óráig is, megszomorított titeket.


Ee nquii Catsmaⁿ na meintyjeeˈ ndyeyu jo nnom tio, jom nnteixˈeeⁿ joona. Chaˈna tsˈaⁿ na maleichuu canmaⁿ, nncjaachom joona yuu waa xo̱ˈtyeⁿ na xocantquieeˈ ndaatioo na mañequiaanaˈ na ticantycwii na wandoˈ tsˈaⁿ. Ndoˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nncueeˈñê ndaanda̱a̱na. 	 Mert a Bárány, a ki a királyiszéknek közepette van, legelteti õket, és a vizeknek élõ forrásaira viszi õket; és eltöröl Isten az õ szemeikrõl minden könyet.


Tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —Quindyo̱o̱ˈ nacañomya, ˈu Satanás. Ja tijoom nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ ˈu ee waa ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: “Macanda̱ nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaˈ catseitˈmaaⁿˈndyuˈ ndoˈ macanda̱ nnom jom nndiˈntjomˈ.” 	 Felelvén pedig Jézus, monda néki: Távozz tõlem, Sátán; mert meg van írva: Az Urat, a te Istenedet imádd, és csak néki szolgálj.


Sa̱a̱ cha caliuˈyoˈ na cwiluiindyo̱ tsaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee ndoˈ na waa najndeii na matseixmaⁿya nnom tsjoomnancuewaa na catseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya jnaaⁿ nnˈaⁿ, quia joˈ tsoom nnom tsˈaⁿ na ntjeiⁿ ncˈee: —ˈU re, matsjo̱o̱ya njomˈ, quicantyjaˈ, catseilcwiindyuˈ tsueˈ cjaˈtoˈ waˈ. 	 Hogy pedig megtudjátok, hogy az ember Fiának van hatalma e földön megbocsátani a bûnöket, (monda a gutaütöttnek): Néked mondom, kelj fel, és fölvévén nyoszolyádat, eredj haza!


Quia joˈ Pedro teintyjeeⁿˈeⁿ ñequio canchooˈcwii apóstoles. Jndeii seineiiⁿ, tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ: —ˈO nnˈaⁿya ntyja̱ño̱ⁿya nnˈaⁿ judíos ñequiondyoˈ ˈo na tsjomˈyoˈ ñjaaⁿ Jerusalén, queⁿˈyoˈ cwenta ndoˈ candyeˈyoˈ ñˈoom na nntsjo̱o̱. 	 Péter azonban elõállván a tizenegygyel, felemelé szavát, és szóla nékik: Zsidó férfiak és mindnyájan, kik lakoztok Jeruzsálemben, legyen ez néktek tudtotokra, és vegyétek füleitekbe az én beszédimet!


Xeeⁿ nnda̱a̱ nntsaˈ candyo cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntsaquia̱a̱ˈa ncueeteiⁿ. Juu Eubulo, Pudente, Lino, ñequio Claudia ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilayuˈ ñjaaⁿ cwilaˈcwanomna na xmaⁿndyuˈ. 	 Igyekezzél tél elõtt eljõni. Köszönt téged Eubulus és Pudens és Linus és Klaudia, és mind az atyafiak.


Sa̱a̱ meiiⁿ na jndye nnˈaⁿ jlue ñˈoom cantu nacjoomˈm na waa jnaaⁿˈaⁿ maxjeⁿ ticaluiˈyuuˈ ñˈoomˈñeeⁿ. Jnda̱ chii wendye naⁿˈñeeⁿ tjoomˈ cantu jluena: 	 És nem találának. És noha sok hamis tanú jött vala elõ, még sem találának. Utoljára pedig elõjövén két hamis tanú,


Tyoqueⁿñê na nncwajnaⁿˈaⁿ ˈñeeⁿ joˈ na Jesús, sa̱a̱ tileicanda̱a̱ ee jeeⁿ jndye nnˈaⁿ ndoˈ na catˈa̱a̱ˈñê. 	 És igyekezék Jézust látni, ki az; de a sokaságtól nem láthatá, mivelhogy termete szerint kis ember volt.


Jeˈ matsjo̱o̱ya ñˈoomwaaˈ nda̱a̱ˈyoˈ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nluii na ljoˈ, cha quia na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ nlayuˈyoˈ na ja cwiluiindyo̱ manquiiti na jnda̱ tsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Most megmondom néktek, mielõtt meglenne, hogy mikor meglesz, higyjétek majd, hogy én vagyok.


Quiiˈntaaⁿ jaa jnda̱ tqueeⁿ nquii na tjacantyja cwiluiitˈmaⁿñe na macwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ. Cwiluiiñe tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ na ñejndiˈntjom nnoom. 	 És felemelte az üdvösségnek szarvát nékünk az õ gyermekének, Dávidnak házában,


Jnda̱ chii jluiˈ Jesús tsjoom Betsaida ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Tyˈena njoom nchˈu ndyuaa tsjoom Cesarea Filipo. Ndoˈ xcwe na ñjomndyena nato, taxˈeeⁿ nda̱a̱na, tsoom: —¿ˈÑeeⁿ cwilue nnˈaⁿ na cwiluiindyo̱? 	 És elméne Jézus és az õ tanítványai Czézárea Filippi falvaiba; és útközben megkérdé az õ tanítványait, mondván nékik: Kinek mondanak engem az emberek?


Sa̱a̱ nchii luaaˈ matsjo̱o̱ na matseitiaˈa ˈo ee jnda̱ ñetsjo̱o̱ na mˈaⁿˈyoˈ naquiiˈ tsˈo̱o̱ⁿya meiiⁿ na nntando̱o̱ˈâ oo meiiⁿ na nncwja̱a̱yâ ñˈeⁿndyoˈ. 	 Nem vádképen mondom; hisz elõbb mondottam, hogy szívünkben vagytok, hogy együtt haljunk, együtt éljünk.


Sa̱a̱ tincˈoomˈ tsˈomˈ na ˈu cwiluiitˈmaⁿndyuˈtiˈ nchiiti lˈo̱ nquii tsˈoom. Ee xeⁿ na nntsˈaanaˈ na ljoˈ ntyjiˈ, cjaañjoomˈ tsˈomˈ na nchii ˈu cwiluiindyuˈ nchˈiooˈ tsˈoom na mañequiaaˈ na jnda̱ lˈo̱naˈ, nchˈiooˈnaˈ cwiñequia na jnda̱ lˈo̱naˈ. 	 Ne kevélykedjél az ágak ellenében: ha pedig kevélykedel, nem te hordozod a gyökeret, hanem a gyökér téged.


Ee nchii nnom cwii tsˈaⁿ toˈño̱ⁿya juunaˈ meiiⁿ nchii cweˈ cwii tsˈaⁿ tˈmo̱ⁿ juunaˈ no̱o̱ⁿ, manquiiti Jesucristo tˈmo̱o̱ⁿ juunaˈ no̱o̱ⁿya. 	 Mert én sem embertõl vettem azt, sem nem tanítottak arra, hanem a Jézus Krisztus kijelentése által.


ee waa ljeii ˈnaaⁿˈaⁿ na matsonaˈ: Nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom ˈu luee ángeles cwentaaⁿˈaⁿ na calˈana cwenta ˈu. 	 Mert meg van írva: Az õ angyalinak parancsol te felõled, hogy megõrizzenek téged;


Ndoˈ Pedro, majuu tsjomˈñeeⁿ na nneiⁿncoo nncwjiˈ Herodes jom jo nda̱a̱ nnˈaⁿ, watsom quiiˈntaaⁿ we sondaro na chuˈtyeⁿñê we lˈuaancjo. Ndoˈ ntˈom sondaro mˈaⁿ ˈndyootsˈa na cwilˈa cwenta. 	 Mikor pedig Heródes õt elõ akará vezettetni, azon az éjszakán aluszik vala Péter két vitéz között, megkötözve két lánczczal; és õrök õrizék az ajtó elõtt a tömlöczöt.


Ee jaa tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, cwiluiindyo̱ seiiˈ Cristo na chaˈwaañê. Ndoˈ cwii cwiindyo̱ matseijomnaˈ cwii cwii nnom na matseicañjoomˈnaˈ jom. 	 Mert az Õ testének tagjai vagyunk, az Õ testébõl és az Õ csontjaiból valók.


Cweˈ ncˈe joˈ, chaˈtso na ñejnduˈyoˈ yuu najaaⁿñe, maxjeⁿ nleitquiooˈ ñˈoomˈñeeⁿ yuu na xuee. Ndoˈ ñˈoom na jnda̱ jlaneiⁿˈyoˈ na ñemaaⁿˈ ñemaaⁿˈ naquiiˈ lˈaa na ta̱ˈ, maxjeⁿ nleicˈuaanaˈ chˈeⁿ. 	 Annakokáért a mit a sötétben mondtatok, a világosságban fog meghallatszani; és a mit fülbe sugtatok a rejtekházakban, azt a házak tetején fogják hirdetni.


Quia joˈ seitjom Pilato ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee ñequio nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ nˈiaaⁿ ñequio nnˈaⁿ na jndyendye. 	 Pilátus pedig a fõpapokat, fõembereket és a népet egybegyûjtvén,


Tsˈo̱o̱ⁿ ntyjaya tooˈndye ntquieeˈ cancjuu ndoˈ quiiˈ ˈñom macaluiˈnom cwii xjo na we ntyja ta̱a̱. Ndoˈ jeeⁿ caxuee nnoom chaˈna xueeñe ñeˈquioomˈ na quiajmeiⁿˈ. 	 la pedig a jobb kezében hét csillag; és a szájából kétélû éles kard jõ vala ki; és az õ orczája, mint a nap [a mikor] fénylik az õ erejében.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na caliuˈyoˈ na jndye ndiiˈ tyotseijndaaˈndyo̱ na nncua̱ˈcaño̱o̱ⁿya ˈo, sa̱a̱ ñeseicuˈnaˈ ja. Luaaˈ waa na ñetqueⁿ tsˈo̱o̱ⁿ, cha cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na nntsˈaaya majndyeti nnˈaⁿ nntioondye lˈo̱o̱ⁿ, ndoˈ mati ˈo nntsaalaˈno̱ⁿˈtiˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ quiluii quiiˈntaaⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Nem akarom pedig, hogy ne tudjátok atyámfiai, hogy én gyakran elvégeztem magamban, hogy elmegyek hozzátok (de mindez ideig megakadályoztattam), hogy köztetek is nyerjek valami lelki gyümölcsöt, mint a többi pogányok közt is.


Tˈo̱ Jesús matsoom: —Ñequiiˈcheⁿ ñequio na jndooˈ nnˈaⁿ tyotseina̱ⁿya. Ndoˈ na tyoˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos naquiiˈ lanˈom ˈnaaⁿna ñequio watsˈom tˈmaⁿ yuu na cwitjomndyena. Meiⁿcwii ñˈoom tyootseina̱ⁿ na cweˈ ñeˈwe ndyee tsˈaⁿ ndii. 	 Felele néki Jézus: Én nyilván szólottam a világnak, én mindenkor tanítottam a zsinagógában és a templomban, a hol a zsidók mindenünnen összegyülekeznek; és titkon semmit sem szólottam.


Matsoom nda̱a̱yâ: —Quioˈyoˈ mana nntyˈiaˈyoˈ. Quia joˈ saayâ ñˈeⁿñê wˈaa na tjameintyjeeⁿˈeⁿ. Ndoˈ chaˈna ñequiee na matmaaⁿ na squia̱a̱yâ ñˈeⁿñê. Ljooˈndyô̱ ñˈeⁿñê hasta na jnda̱ teinco̱o̱ⁿˈ. 	 Mit kerestek? Azok pedig mondának néki: Rabbi, (a mi megmagyarázva azt teszi: Mester) hol lakol?


Juu tsˈiaaⁿ na mañequiaa tsˈaⁿ ñˈoom na maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ tsˈoom, matsonaˈ na joo nnˈaⁿ na cwiñequiaa ñˈoom cˈomna xjeⁿ ˈnaaⁿˈ xˈiaana na tjom cwiñequiana ñˈoom. 	 És a prófétalelkek engednek a prófétáknak;


Joˈ chii ñˈoom na tyondyeˈjndyeeˈyoˈ caljooˈnaˈ quiiˈ nˈomˈyoˈ ee xeⁿ cwiljooˈnaˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ, mati cwiljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Tsotyeeⁿ. 	 A mit azért ti kezdettõl hallottatok, az maradjon meg bennetek. Ha bennetek marad az, a mit kezdettõl fogva hallottatok, ti is az Atyában és a Fiúban maradtok.


Matsˈia joˈ jnaⁿ na teicˈuaa jo nandye cañoomˈluee chaˈcwijom quia na jndeii mandyo jndye. Ndoˈ sˈaanaˈ na cˈuaa chaˈwaa naquiiˈ wˈaa yuu na meindyuaandyena. 	 És lõn nagy hirtelenséggel az égbõl mintegy sebesen zúgó szélnek zendülése, és eltelé az egész házat, a hol ülnek vala.


Toom cweˈ nlayuˈyoˈ na Juan matseinoomñê cwentaaˈ profeta Elías tsaⁿ na waa ñˈoom na nndyonndaˈ. 	 És, ha be akarjátok venni, Illés õ, a ki eljövendõ vala.


Jnda̱ jnda̱ seineiⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ, quia joˈ jlueeⁿˈeⁿ tsˈo̱ndaa Galilea, tjaaⁿ tsˈo̱ndaa Judea, xndyaaˈ jndaa Jordán. 	 És lõn, mikor elvégezte Jézus e beszédeket, elméne Galileából, és méne Júdeának határaiba a Jordánon túl;


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ cˈomˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ hasta na nncwjeeˈnndaˈ Ta Jesucristo. Chaˈxjeⁿ na tˈmaⁿ tsˈom cwii tsˈaⁿ na machˈee tsˈiaaⁿ jnda̱a̱, na xjeⁿ na tyjeeˈcheⁿ ndaaluaˈ hasta xjeⁿ na nnmaⁿcheⁿ na meiⁿnomˈm na nlquie ntjoomˈm. 	 Legyetek azért, atyámfiai, béketûrõk az Úrnak eljöveteléig. Ímé a szántóvetõ várja a földnek drága gyümölcsét, béketûréssel várja, míg reggeli és estveli esõt kap.


ndoˈ nchii Adán tquiuˈnnˈaⁿnaˈ, tquiuˈnnˈaⁿnaˈ yuscuˈñeeⁿ, ndoˈ jnda̱ na tquiuˈnnˈaⁿnaˈ juu, joˈ seijndaaˈñenaˈ na waa jnaaⁿˈaⁿ. 	 És Ádám nem csalattatott meg, hanem az asszony megcsalattatván, bûnbe esett:


Ndoˈ jnda̱ tquiaaⁿ najndeii na matseixmaaⁿ na ja nncuˈxa̱ⁿ nnˈaⁿ cantyja jnaaⁿna, ncˈe cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 És hatalmat ada néki az ítélettételre is, mivelhogy embernek fia.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, cˈomˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ nquiee profetas na tyoñequia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jeeⁿ wiˈ tyotjoom. 	 Például vegyétek, atyámfiai, a szenvedésben és béketûrésben a prófétákat, a kik az Úr nevében szólottak.


Joˈ chii jñomnnaaⁿˈaⁿ cwiicheⁿ mosoomˈm. Mati tsaⁿˈñeeⁿ tyotjaaˈna ndoˈ tyolajnaaⁿˈna juu, jnda̱ chii jñoomna juu na tjaa ljoˈ tjachuu. 	 És még másik szolgát is külde; de azok azt is megvervén és meggyalázván, üresen bocsáták el.


Ndoˈ tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿya. 	 És dicsõíték bennem az Istent.


—Candyeˈyoˈ ñˈoomwaa: Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ, tjacjoomˈm lqueeⁿ trigo. 	 Halljátok: Ímé, a magvetõ kiméne vetni.


Seintyjanquiondyo̱, ntyˈiaya liaa na ñechuˈtyjooñe Jesús meindyuaanaˈ naquiiˈ tseiˈtsuaa, sa̱a̱ tîcjo̱quia̱ˈa. 	 És lehajolván, látá, hogy ott vannak a lepedõk; mindazáltal nem megy vala be.


Sa̱a̱ jeˈ candyeˈyoˈ ñˈoom na nntsjo̱o̱ nnco̱. Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseityuiiˈ ljeii ˈnaaⁿˈ ñˈeⁿ scuuˈ, cwii na meiⁿnquia na sˈaa scoomˈm na nchii ñetˈoomya ñequio cwiicheⁿ tsˈaⁿ, chaˈcwijom nqueⁿ machˈeeⁿ na cˈoomya scoomˈm ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ. Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nncoco ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ, matsonaˈ na cweˈ mˈaⁿyana. 	 Én pedig azt mondom néktek: Valaki elbocsátja feleségét, paráznaság okán kívül, paráznává teszi azt; és a ki elbocsátott asszonyt veszen el, paráználkodik.


Ndoˈ ntˈom lqueeⁿ na tquiaa yuu na jeeⁿ ljo̱ˈ, mannˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ñequio na neiiⁿna cwitoˈñoomna juunaˈ. 	 A mely pedig a köves helyre esett, ez az, a ki hallja az ígét, és mindjárt örömmel fogadja;


Joˈ chii seintyjo̱ndyo̱ jo ndoˈ jndya Jesús, taxˈa̱ya nnoom, tsjo̱o̱: —Aa ndiˈ Ta, ¿ˈñeeⁿ cwii jâ na nntsˈaa na ljoˈ? 	 Az pedig a Jézus kebelére hajolván, monda néki: Uram, ki az?


Jeeⁿ neiiⁿˈ tsˈaⁿ na tajom catso Tyˈo̱o̱tsˈom na chujnaⁿti nnoom. 	 Boldog ember az, a kinek az Úr bûnt nem tulajdonít.


Chaˈtso natiameiⁿˈ cwinaaⁿˈnaˈ naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ ndoˈ joonaˈ cwilˈanaˈ na tjaa yuu lˈueñe jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mind ezek a gonoszságok belõlrõl jõnek ki, és megfertõztetik az embert.


Juu tsaⁿˈñeeⁿ na wiˈñeti nñoom ñequio najndeii na matseixmaⁿ Satanás. Nnquiuˈnnˈaaⁿ nnˈaⁿ ñequio tsˈiaaⁿ na nntsˈaaⁿ ndoˈ ñequio jndye nnom ˈnaaⁿ na meiⁿjom tiquintyˈiaa nnˈaⁿ. 	 A kinek eljövetele a Sátán ereje által van, a hazugságnak minden hatalmával, jeleivel és csodáival,


Nntseixueeñenaˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ ndyuaa cwentaaˈ Zabulón ndoˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ ndyuaa cwentaaˈ Neftalí. Nntseixueeñenaˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ ndyuaa ˈndyoo ndaaluee, ñequio ndyuaa xndyaaˈ jndaa Jordán, ñequio tsˈo̱ndaa Galilea yuu na mˈaⁿ nnˈaⁿ na nchii nnˈaⁿ judíos. 	 Zebulonnak földje és Naftalinak földje, a tenger felé, a Jordánon túl, a pogányok Galileája,


Juu tsˈaⁿ na macoˈñom ñˈoom na macwjiˈyuuˈñê, matseijomñe tsaⁿˈñeeⁿ na Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñe na mayuuˈ. 	 A ki az õ bizonyságtételét befogadja, az megpecsételte, hogy az Isten igaz.


Cwii tsˈo̱o̱ⁿ ndiiˈ libro chjoo na jnda̱ nˈmeiiⁿˈ. Tcoomˈm xˈeeⁿ ntyjaya nnom ndaaluee, ndoˈ xˈeeⁿ ntyjatymaaⁿˈ nnom tyuaatcwii. 	 És a kezében egy nyitott könyvecske vala; és tevé a jobb lábát a tengerre, a bal lábát pedig a földre;


Ndoˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tjachuunaˈ joona cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ naⁿmˈaⁿˈ, catjeiˈnˈmaaⁿndyoˈ joonaˈ chaˈcwijom na macwjiˈ tsˈaⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ quiiˈ chom. Ndoˈ ñequio ntˈomcheⁿ cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ joona sa̱a̱ cˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ na juu natia na laxmaⁿna tincwˈuaaˈndyoˈ joonaˈ. 	 Másokat pedig rettentéssel mentsetek meg, kiragadva õket a tûzbõl, és útálva még a ruhát is, a melyet a test beszennyezett.


Ee cantyjati xuee najndyee hasta xjeⁿ jeˈcheⁿ, ñecwii cwilaˈjomndyô̱ naquiiˈ tsˈiaaⁿ na cwiñequiaayâ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mivelhogy résztvettetek az evangyéliom ügyében az elsõ naptól fogva mind ez ideig;


Sa̱a̱ joona yacheⁿ tˈuena mosoˈñeeⁿ, cwajndii tyotjaaˈna juu. Jñoomna juu na meiⁿcwii tjaa ljoˈ tjañˈoom. 	 Azok pedig megfogván azt, megverék, és üresen küldék vissza.


Ndoˈ ncˈe na cwiluiindyoˈ cwentaaˈ Cristo, quia joˈ mati cwiluiindyoˈ tsjaaⁿ Abraham na jndyowicantyjooˈ ndoˈ maxjeⁿ nndaˈyoˈ naya na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ. 	 Ha pedig Krisztuséi vagytok, tehát az Ábrahám magva vagytok, és ígéret szerint örökösök.


Jesús ntyˈiaaⁿˈaⁿ nnom tsaⁿˈñeeⁿ. Sˈaanaˈ na jeeⁿ wiˈ tsˈoom juu. Tsoom nnom: —Cwii waa na matseitjo̱o̱naˈ ˈu. Cjaˈ, cajnda̱a̱ˈ chaˈtso ˈnaⁿˈ. Sˈomˈñeeⁿ quiaaˈ nda̱a̱ ndyeñeeⁿˈ. Quia joˈ nncˈoomˈ na tyandyuˈ nandye cañoomˈluee. Ndoˈ caljoya tsˈomˈ nawiˈ na nntjomˈ hasta meiiⁿ xeⁿ nntseicueeˈnaˈ ˈu. Candyoˈtseiˈjomndyuˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 Jézus pedig rátekintvén, megkedvelé õt, és monda néki: Egy fogyatkozásod van; eredj el, add el minden vagyonodat, és add a szegényeknek, és kincsed lesz mennyben; és jer, kövess engem, felvévén a keresztet.


Joˈ chii quia na tqueⁿˈyoˈ ja tjaa na seitsaaⁿˈndyo̱, maxjeⁿ jndyo̱o̱. Sa̱a̱ jeˈ ñecaljeiya chiuu na tqueⁿˈyoˈ ja. 	 Annak okáért ellenmondás nélkül el is jöttem, miután meghívattam. Azt kérdem azért, mi okból hivattatok engem?


Ndoˈ cwitana cwii luantsa xco. Cwiluena: ˈU tseixmaⁿˈ na nncoˈñomˈ tsomwaaˈ ndoˈ nntseicanaaⁿndyuˈ yuu na tjata̱ˈtyeⁿ juunaˈ. Ee jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ ˈu ndoˈ ñequio niomˈ tiomlˈuaˈ jnaaⁿ nnˈaⁿ cha nlaˈxmaⁿna cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Joona cwiluiindyena nnˈaⁿ na ticwii cwii ntmaaⁿˈ, ñequio nnˈaⁿ na ticwii cwii nnom ñˈoom na cwilaˈneiⁿ, ñequio nnˈaⁿ na ticwii cwii nnom na tjachuiiˈndye, ñequio nnˈaⁿ cwii cwii ndyuaa. 	 És éneklének új éneket, mondván: Méltó vagy, hogy elvedd a könyvet és megnyisd annak pecséteit: mert megölettél, és megváltottál minket Istennek a te véred által, minden ágazatból és nyelvbõl és népbõl és nemzetbõl,


ˈU na cweˈ tsˈaⁿ ˈu, ¿ljoˈ tsˈiaaⁿˈ na ñeˈcatseincjooˈndyuˈ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom? ¿Aa matyˈiomnaˈ na xuaa na tuii ñˈeⁿ tsˈocachu nntsonaˈ nnom tsˈaⁿ na sˈaa juunaˈ: “¿Chiuu tsˈiaaⁿˈ na luaaˈ saˈ ja?” 	 Sõt inkább kicsoda vagy te óh ember, hogy versengsz az Istennel? Avagy mondja-é a készítmény a készítõnek: Miért csináltál engem így?


Queⁿˈyoˈ cwenta, Tyˈo̱o̱tsˈom maˈñeeⁿ ˈo. Taxocˈoom watsˈom tˈmaⁿ ˈnaⁿˈyoˈ. Quia joˈ seineiiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ, tsoom: —Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ na taxocantyˈiaˈyoˈ ja hasta na nncueˈntyjo̱ xuee na nnduˈyoˈ: “Matioˈnaaⁿñenaˈ nqueⁿ na mañoom ñequio xueeˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 é pusztán hagyatik néktek a ti házatok; és bizony mondom néktek, hogy nem láttok engem, mígnem eljõ [az] [idõ,] mikor [ezt] mondjátok: Áldott, a ki jõ az Úrnak nevében!


Ndoˈ jeˈ Ta, ñeˈcandya̱a̱yâ, ¿aa matsonaˈ na nñeˈquiaayâ tsˈiaaⁿnda̱a̱yâ nnom César, oo aa ticatsa̱ˈntjomnaˈ? 	 Szabad-é nékünk adót fizetnünk a császárnak, vagy nem?


Maja na cwiluiitquiendyo̱, matseiljeiya cartawaañe na matseicwano̱ⁿya na mˈaaⁿˈ ˈu nomnnˈaⁿya na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ñequio ntseindaˈ. Ñˈoom na mayuuˈ na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo na cwilaˈjomndyoˈ ñequio ñˈoom na mayuuˈ. Ndoˈ nchii macanda̱ ja wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo mati chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwitaˈjnaaⁿˈna ñˈoom na mayuuˈ. 	 A presbiter a kiválasztott asszonynak és az õ gyermekeinek, a kiket én igazán szeretek, és nem csak én, hanem mindenki, a ki megismerte az igazságot.


Ndoˈ cwiicheⁿ tso: “Cweˈ xcondyo na tmaⁿˈco̱, joˈ na xocanda̱a̱ nncjo̱.” 	 A másik pedig monda: Feleséget vettem, és azért nem mehetek.


Cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ, catseiˈno̱ⁿˈ na tjaaˈnaⁿ yuu cowañoomˈnaˈ ˈu, ntsˈo̱o̱naˈ ˈñeeⁿ cwiluiindyuˈ, macoˈwiˈndyuˈ cheⁿnncuˈ quia na jeeⁿ matsuˈ na ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ jeeⁿ tiannˈaⁿndye ndoˈ majoˈto ljoˈ na cwilˈana macheˈ ˈu. 	 Annakokáért menthetetlen vagy óh ember, bárki légy, a ki ítélsz: mert a miben mást megítélsz, önmagadat kárhoztatod; mivel ugyanazokat míveled te, a ki ítélsz.


Quia jnda̱ teincoo jlueeⁿˈeⁿ quiiˈ tsjoom. Tjaaⁿ yuu na wataaⁿˈ quiiˈ jnda̱a̱. Tyˈecalˈuee nnˈaⁿ jom ndoˈ jliuna yuu mˈaaⁿ. Ñeˈcalaˈtsaaⁿˈndyena jom na wjaatyeeⁿ, cha ticaˈñeeⁿ joona. 	 A nap fölkeltekor pedig kimenvén, puszta helyre méne; de a sokaság felkeresé õt, és hozzámenének, és tartóztaták õt, hogy ne menjen el tõlök.


Maluaaˈ waa cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, nchii tyˈiomñe cheⁿnqueⁿ tsˈiaaⁿ na cwiluiiñê tyee na tjacantyja, nquii Tyˈo̱o̱tsˈom seitˈmaaⁿˈñe jom na catseixmaaⁿ tsˈiaaⁿˈñeeⁿ, ee manquiityeeⁿ tsoom: ˈU cwiluiindyuˈ jndaaya. Xuee jeˈ majndaaˈ na cwiluiindyo̱ tsotyeˈ. 	 Hasonnlóképen Krisztus sem maga dicsõítette meg magát azzal, hogy fõpap lett, hanem az, a ki így szólott hozzá: Én Fiam vagy te, ma szûltelek téged.


cha nnda̱a̱ nncˈoomñe Cristo naquiiˈ nˈomˈyoˈ ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê cha caljotyeⁿ na mˈaⁿˈyoˈ naquiiˈ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na wiˈ tsˈom ˈo, chaˈxjeⁿ njoom tyˈe nchˈiooˈ tsˈoom. 	 Hogy lakozzék a Krisztus a hit által a ti szívetekben;


Mati joˈ joˈ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ tsjoom Arimatea na jndyu José. Jom tˈmaⁿ cwiluiiñê naquiiˈ tmaaⁿˈ naⁿmanˈiaaⁿ cwentaa nnˈaⁿ judíos. Jeeⁿ meinomˈm xuee na nntyˈiaaˈnnoom na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ ncˈe na jnda̱ jaamaaⁿ chii tjaaⁿ na mˈaaⁿ Pilato. Tyˈoomtˈmaaⁿˈñê tsˈoom tjacaaⁿ seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ Jesús nnom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Eljöve az arimathiai József, egy tisztességes tanácsbeli, a ki maga is várja vala az Isten országát; beméne bátran Pilátushoz, és kéré Jézusnak testét.


Ndoˈ xuee na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, mati nlcwinndaˈ juu yuscu na tyotsa̱ˈntjom nnˈaⁿ ndyuaa jo ndoˈ na macaluiˈ caxjuu tsˈoomˈnaaⁿ. Mati nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ na quia nncwje, nntandoˈnndaˈna quia ljoˈ. Ndoˈ nntˈuiityeⁿnaˈ joona cweˈ cantyja na xcweeˈti tsˈom yuscuˈñeeⁿ. Ee jom jeeⁿ ndyaˈ tquia jnaaⁿ, jñoom na ñeˈcañeeⁿ ñˈoom ˈndyoo Salomón, tsˈaⁿ na jndo̱ˈti tsˈom. Ndoˈ queⁿˈyoˈ cwenta, ja jnda̱ tyja̱ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na cwiluiitˈmaⁿndyo̱tya̱, nchiiti Salomón. 	 Délnek királyné asszonya felkél majd az ítéletkor e nemzetséggel együtt, és kárhoztatja ezt: mert õ eljött a földnek szélérõl, hogy hallhassa a Salamon bölcseségét; és ímé, nagyobb van itt Salamonnál.


ee tsˈaⁿ na nncjaquieeˈ yuu na mawajndye Tyˈo̱o̱tsˈom, nncwajndye cantyja na machˈee chaˈxjeⁿ nqueⁿ tajñeeⁿ tsˈiaaⁿ na sˈaaⁿ. 	 Mert a ki bement az õ nyugodalmába, az maga is megnyugodott cselekedeteitõl, a miképen Isten is a magáéitól,


Ndoˈ meiⁿ nchii ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ Israel na nntsˈaaⁿ, tîcatseicanda̱a̱ˈñenaˈ. Luaaˈ waa ee nnˈaⁿ na jndyowicantyjooˈ tsjaaⁿ ˈnaaⁿ nnˈaⁿ Israel, tichaˈtsondyena na mayuuˈcheⁿ cwiluiindyena nnˈaⁿ Israel. 	 Nem lehet pedig, hogy meghiúsult legyen az Isten beszéde. Mert nem mindnyájan izráeliták azok, kik Izráeltõl valók;


Ee waa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: Meiⁿquia tsˈaⁿ na ñeˈcˈoom na ya quiiˈntaaⁿ ncˈiaaˈ, xeⁿ ntyjaaˈ tsˈom na chaˈtso xuee na wandoˈ nncˈoom na neiiⁿˈ, quia joˈ catsˈaañe cheⁿnquii xjeⁿ tsaa. Tantseineiⁿ ñˈoom na tia, meiⁿ tañeˈquiaañe na nntseineiⁿ cantu. 	 Mert a ki akarja az életet szeretni, jó napokat látni, tiltsa meg nyelvét a gonosztól, és ajkait, hogy ne szóljanak álnokságot:


Ndoˈ mantyja teicantyja tsaⁿˈñeeⁿ, seilcwiiñê tsuee ˈnaaⁿˈaⁿ. Jlueeⁿˈeⁿ na jndooˈ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ. Jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna na luaaˈ tuii. Tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom, tyoluena: —Meiⁿjom ndiiˈ tyoontyˈiaaya na nluii na luaaˈ. 	 Az pedig azonnal fölkele és felvévén nyoszolyáját, kiméne mindenkinek láttára; úgy hogy mindenki elálmélkodék, és dicsõíté az Istent, ezt mondván: Soha sem láttunk ilyet!


Jluena nnoom: —Jâ tquio̱o̱yâ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ na jndyu Cornelio, tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom cwii tmaaⁿˈ sondaro. Jom tsˈaⁿ na machˈee yuu na matyˈiomyanaˈ ndoˈ na matseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom. Chaˈtsondye nnˈaⁿ judíos ya ñˈoom cwilaneiⁿna cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ndoˈ jnda nquiuna jom. Cwii ángel cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tso nnoom na catseicañeeⁿ ˈu na cjaˈ waⁿˈaⁿ ndoˈ na nñeeⁿ ñˈoom na nntseineiⁿˈ. 	 Õk pedig mondának: Kornélius százados, igaz és istenfélõ férfiú, ki mellett a zsidók egész népe jó bizonyságot tesz, szent angyal által megintetett, hogy hívasson téged házához, és halljon tõled valami dolgokról.


Macaⁿnaˈ na cwii tsˈaⁿ na nluiitquieñe quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ cˈoom na tjaaˈnaⁿ ñˈoom cjoomˈm, na ñeˈcwii scoomˈm, ndoˈ cwilaˈyuˈ ntseinaaⁿ na tjaaˈnaⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿna na tiˈya ˈoomˈaⁿna oo na tiñeˈlaˈnda̱na nnom tsotyena. 	 Ha van feddhetetlen, egy feleségû férfiú, a kinek hívõ, nem kicsapongással vádolt avagy engedetlen gyermekei vannak.


ˈO nchii taⁿˈyoˈ na nndyaañe nquii na cwiluiiñe na ljuˈ tsˈom ndoˈ na tyochˈee yuu na matyˈiomyanaˈ. ˈO taⁿˈyoˈyoˈ na nndyaañe tsˈaⁿ na ñeseicwjee nnˈaⁿ. 	 Ti pedig azt a szentet és igazat megtagadátok és kívánátok, hogy a gyilkos ember bocsáttassék el néktek,


Ndoˈ wendyô̱ jâ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈoom na tyoñequiaaⁿ, quia na jndya̱a̱yâ ñˈoomwaaˈ, saantyjo̱o̱yâ naxeⁿˈ Jesús. 	 És hallá õt a két tanítvány, a mint szól vala, és követék Jézust.


Ndoˈ joo quinˈoom nchooˈ ndyee nnˈaⁿ na tja̱ quia na tioo wˈaandye nacjoona nndyooˈ peila Siloé, ¿aa cwilatiuuˈyoˈ na naⁿˈñeeⁿ tˈmaⁿti tyolaˈtjo̱o̱ndyena, nchiiti chaˈtsondye nnˈaⁿ na tyomˈaⁿ Jerusalén? 	 gy az a tizennyolcz, a kire rászakadt a torony Siloámban, és megölte õket, gondoljátok-é, hogy bûnösebb volt minden [más] Jeruzsálemben lakó embernél?


ee lˈue tsˈoom na chaˈtsondye nnˈaⁿ nluiˈnˈmaaⁿndye ndoˈ na nntaˈjnaaⁿˈna ñˈoom na mayuuˈ. 	 A ki azt akarja, hogy minden ember idvezüljön és az igazság ismeretére eljusson.


ˈO nnˈaⁿya, ñeˈcatsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ seiˈ ñequio ndeiˈ leicanda̱a̱ nntseijomnaˈ joonaˈ yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom meiⁿ ˈnaⁿ na cwiwiˈndaaˈ xocanda̱a̱ nntseijomnaˈ joonaˈ ñequio joo na ticantycwii na mˈaⁿ. 	 Azt pedig állítom atyámfiai, hogy test és vér nem örökölheti Isten országát, sem a romlandóság nem örökli a romolhatatlanságot.


Ja Pablo, nnco̱ matseiljeiya xueya nacjooˈ cartawaañe chaˈxjeⁿ quitsˈaa chaˈtso carta ˈnaⁿya. 	 köszöntést én Pál [írom] a saját kezemmel, a mi ismertetõ jegye minden levelemnek. Így írok.


Quia cwitjomndyoˈ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ja nncˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ espíritu ˈnaⁿya ndoˈ mati ñequio juu najndeii na matseixmaⁿ Ta Jesús nncˈoomnaˈ ñˈeⁿndyoˈ. 	 Ti és az én lelkem a mi Urunk Jézus Krisztusnak nevében egybegyûlvén, a mi Urunk Jézus Krisztus hatalmával


Jeeⁿ cjee na nluii na ljoˈ chaˈna cwii ndiiˈ na nntseitsja̱ tsˈaⁿ luaˈnnom, xjeⁿ na nleicˈuaa ndu na macanda̱. Ee maxjeⁿ nleicˈuaa ndu ndoˈ nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ na tajom cwjenndaˈna. Ndoˈ nntseichuiiˈnaˈ jaa. 	 Nagy hirtelen, egy szempillantásban, az utolsó trombitaszóra; mert trombita fog szólni, és a halottak feltámadnak romolhatatlanságban, és mi elváltozunk.


Maluaaˈ waa na matsonaˈ na cˈoom tsaⁿsˈa na wiˈ tsˈoom scoomˈm chaˈxjeⁿ jnda ntyjeeⁿ seiiⁿˈeⁿ. Ee tsˈaⁿ na wiˈ tsˈom scuuˈ maˈmo̱ⁿ na jnda ntyjiiñe cheⁿnquii. 	 Úgy kell a férfiaknak szeretni az õ feleségöket, mint az õ tulajdon testöket. A ki szereti az õ feleségét, önmagát szereti.


Ee Tyˈo̱o̱tsˈom nchii na nncjaañˈoomˈñê ñˈeⁿ cwii tsˈaⁿ, sa̱a̱ cwiicheⁿ tineiiⁿˈeⁿ. 	 Mert nincsen Isten elõtt személyválogatás.


Manquiityeeⁿ mañequiaaⁿ na cwiñˈomtˈmaaⁿˈndyô̱ nˈo̱o̱ⁿyâ nawiˈ na cwiwino̱o̱ⁿyâ. Luaaˈ machˈeeⁿ chaˈ nlaˈxmaaⁿyâ na nnda̱a̱ nñequiaayâ na tˈmaⁿ nˈom nnˈaⁿ na cwiwinom nawiˈ. 	 ki megvígasztal minket minden nyomorúságunkban, hogy mi is megvígasztalhassunk bármely nyomorúságba [esteket] azzal a vígasztalással, a mellyel Isten vígasztal minket.


Quia joˈ Pablo tjacueeⁿ. Tcoomˈm xtyeeⁿ nacañoomˈ tsaⁿˈñeeⁿ, taxcweeñê juu. Matsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ: —Cˈomˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ. Mawandoˈnndaˈ tsaⁿmˈaaⁿ. 	 Pál pedig alámenvén, reá borula, és magához ölelve monda: Ne háborogjatok; mert a lelke benne van.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, candyeˈyoˈ ñˈoomwaa: Nnˈaⁿ tsjoomnancue na ntyˈiaandye, jnda̱ tjeiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom joona na laxmaⁿna na tyandyena ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿñê, ncˈe na candyaˈ nˈomna jom, nntoˈñoomna cantyja na matsa̱ˈntjoom chaˈxjeⁿ na jnda̱ tqueeⁿ na nntsˈaaⁿ. 	 Halljátok meg szeretett atyámfiai, avagy nem az Isten választotta-é ki e világ szegényeit, hogy gazdagok legyenek hitben, és örökösei az országnak, a melyet azoknak ígért, a kik õt szeretik?


Tˈo̱ Pedro nnom: —Ja re, meiⁿchjoo ticaljeii ñˈoom na matsuˈ. Ndicwaⁿ matseineiiⁿ ñˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ seixuaa caxtijndyo. 	 Monda pedig Péter: Ember, nem tudom, mit mondasz! És azonnal, mikor õ még beszélt, megszólalt a kakas.


Ndoˈ xeⁿ wˈaaˈñeeⁿ mˈaⁿ nnˈaⁿ na ya nnˈaⁿndye, quia joˈ nluii chaˈxjeⁿ na cwinduˈyoˈ na catioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom joona. Sa̱a̱ xeⁿ ticˈomna na ya nnˈaⁿndyena, quia joˈ tixocaluii chaˈxjeⁿ na cwinduˈyoˈ. 	 És ha méltó a ház, szálljon a ti békességtek reá; ha pedig nem méltó, a ti békességtek rátok térjen vissza.


Ja Juan matseicwano̱ⁿ ñˈoommeiiⁿ nda̱a̱ˈ ˈo na cwiluiindyoˈ ntquieeˈ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿˈyoˈ ndyuaa Asia. Catoˈñoomˈyoˈ naya na matseixmaaⁿ ñequio juu na tjañomtiuu na mañequiaaⁿ quiiˈ tsˈom tsˈaⁿ. Nqueⁿ na mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿñê ndoˈ tyomˈaaⁿ cwitjo̱o̱cheⁿ na nncuaa tsjoomnancue ndoˈ nncwjeeˈnnaaⁿˈaⁿ ndoˈ mati cantyja ˈnaaⁿ ntquieeˈ Espíritu na mˈaⁿna jo nnom tio na wacatyeeⁿ. 	 János a hét gyülekezetnek, a mely Ázsiában van: Kegyelem néktek és békesség attól, a ki van, a ki vala és a ki eljövendõ; és a hét lélektõl, a mely az õ királyiszéke elõtt van,


Jnda̱ na jluiˈ Jesús joˈ joˈ ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, tyˈena, teinomna tsˈo̱ndaa Galilea. Sa̱a̱ ticalˈue tsˈoom na nliu nnˈaⁿ na joˈ wjaⁿ. 	 És onnét kimenvén, Galileán mennek vala át; és nem akará, hogy valaki megtudja.


Chaˈxjeⁿ na jnda̱ tso Isaías: Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na matsa̱ˈntjoom cañoomˈluee, xeⁿ nchii ˈñeeⁿ cwantindyo tsjaaⁿ jaa nnˈaⁿ judíos, maxjeⁿ jnda̱ ljooˈndyo̱ chaˈxjeⁿ tjoom nnˈaⁿ tsjoom Sodoma ñˈeⁿ Gomorra. 	 És a mint Ésaiás elõre megmondotta: Ha a Seregeknek Ura nem hagyott volna nékünk magot, olyanokká lettünk volna, mint Sodoma, és Gomorához volnánk hasonlók.


Quia joˈ matsoom nda̱a̱na: —¿Aa maxjeⁿ hasta jeˈ ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ? 	 És monda nékik: Hogy nem értitek hát?


Ndoˈ mañoomˈ seixuaa caxtijndyo na jnda̱ we ndiiˈ. Quia joˈ tjañjoomˈ tsˈom Pedro ñˈoom na tso Jesús nnoom: “Cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntseixuaa caxtijndyo we ndiiˈ, sa̱a̱ ˈu jeˈ jnda̱ ndyee ndiiˈ macwjiˈndyuˈ cantyja ˈnaⁿya.” Ndoˈ quia tjañjoomˈ tsˈoom ñˈoommeiⁿˈ, jeeⁿ ndyaˈ tyotyˈioom. 	 És másodszor szóla a kakas. És Péternek eszébe juta a beszéd, a melyet néki Jézus mondott vala, hogy mielõtt a kakas kétszer szólana, háromszor megtagadsz engem. És sírva fakada.


Juu tsjoomˈñeeⁿ ljoˈyu xjeⁿ nquinaˈ, ñeˈcwii xjeⁿ cantyja na tmeiⁿnaˈ ndoˈ cantyja na tconaˈ. Quia joˈ tjeiiⁿˈeⁿ xjeⁿ cwii ntyjaaˈ tsjoomˈñeeⁿ ñequio tsˈoomxjeⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Tueˈntyjo̱ chaˈna we meiⁿ waljooˈ we siaⁿnto kilómetros na tco juunaˈ. Ñeˈcwii xjeⁿ cantyja na tconaˈ ñequio na tmeiⁿnaˈ ñequio na ndyenaˈ. 	 És a város négyszögben fekszik, és a hossza annyi, mint a szélessége. És megméré a várost a vesszõvel tizenkétezer futamatnyira: annak hosszúsága és szélessége és magassága egyenlõ.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, nchii ñˈoom xco na matsa̱ˈntjomnaˈ na matseiljeiya nda̱a̱ˈyoˈ, ñˈoomwaañe ñˈoom teiyo, juunaˈ waanaˈ jo nda̱a̱ˈyoˈ xjeⁿ na jnaⁿ jndyeecheⁿ na cwilaˈyuˈyoˈ. Juunaˈ mañejuutinaˈ na jnda̱ ñejndyeˈyoˈ. 	 Atyámfiai, nem új parancsolatot írok néktek, hanem régi parancsolatot, a mely elõttetek volt kezdettõl fogva; a régi parancsolat az íge, a melyet hallottatok kezdettõl fogva.


Joˈ chii Jesús tcwaaⁿ joona, tsoom nda̱a̱na: —ˈO manquiuˈyoˈ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye cwii cwii tsjoomnancue cwilaˈsˈandyena nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjomna. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿndye cwiqueⁿna xjeⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ nacje ˈnaaⁿna. 	 Jézus pedig magához szólítván õket, monda nékik: Tudjátok, hogy azok, a kik a pogányok között fejedelmeknek tartatnak, uralkodnak felettök, és az õ nagyjaik hatalmaskodnak rajtok.


Tsoom nda̱a̱na: —Jeeⁿcheⁿ ndyaaˈ matseichjooˈnaˈ tsˈo̱o̱ⁿ hasta jom ndyoweˈ tsˈo̱o̱ⁿ. Caljooˈndyoˈ ljoo. Cˈomˈcˈeendyoˈ, calajomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱, nchii cwindaˈyoˈ. 	 Ekkor monda nékik: Felette igen szomorú az én lelkem mind halálig! maradjatok itt és vigyázzatok én velem.


Teixndyaañenndaˈ Jesús ndaaluee ñequio wˈaandaa. Quia na tueⁿˈeⁿ mantyja tyˈentyjaaˈ cwiicheⁿ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ jom. 	 És mikor ismét általment Jézus a hajón a tulsó partra, nagy sokaság gyûle õ hozzá; és vala a tenger mellett.


Quia joˈ cˈoomˈyaya nˈomˈyoˈ chiuu nntsˈaanaˈ ˈo quia nntyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee na nncjo̱waanndaˈa nandye yuu na ñetˈo̱o̱ⁿjndya̱a̱. 	 Hát ha meglátjátok az embernek Fiát felszállani oda, a hol elébb vala?!