Matsˈia joˈ tyjeeˈ cwii ángel cwentaaˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ teixueeñe naquiiˈ wˈaancjo. Ángelˈñeeⁿ tiiˈ lˈo̱o̱ⁿ tseiˈntsquieeˈ Pedro, seilcweeⁿ juu. Matsoom nnom: —Majeˈ majeˈndyo quicantyjaˈ. Quia joˈ mana tquiaa lˈuaancjo na chuˈtyeⁿ lˈo̱ Pedro. 	 És ímé az Úrnak angyala eljöve, és világosság fénylék a tömlöczben: és meglökvén Péter oldalát, felkölté õt, mondván: Kelj föl hamar! És leesének a lánczok kezeirõl.


Tyowaa xjeⁿ na tîcaljeii chiuu matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés, xjeⁿˈñeeⁿ tîcatseiˈndaaˈnaˈ ntyjiiya na ñeseitjo̱o̱ndyo̱ nnomnaˈ, sa̱a̱ quia na seiˈno̱ⁿˈa chiuu matsa̱ˈntjomnaˈ, quia joˈ ljeiya na wandoˈ jnaⁿ, na wjaañˈoomnaˈ ja na ntsuundyo̱. 	 Én pedig éltem régen a törvény nélkül: de ama parancsolatnak eljövetelével felelevenedék a bûn,


Jndye nnˈaⁿ tyotsa̱ˈna liaana tsˈom nato na wjaⁿ, ndoˈ ntˈom tyotyje tsco, tyotsa̱ˈ joonaˈ tsˈom natoˈñeeⁿ. 	 Sokan pedig felsõ ruháikat az útra teríték, mások pedig ágakat szegdelnek vala a fákról és az útra hányják vala.


Quia joˈ meiiⁿ wiˈ cwitjo̱o̱ⁿyâ na ñeˈcatseicwjeenaˈ jâ sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ, ˈo laˈxmaⁿˈyoˈ na cwitandoˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Azért a halál mi bennünk munkálkodik, az élet pedig ti bennetek.


Ndoˈ ˈo, nnˈaaⁿya, ticwintqueⁿˈyoˈ na cwilˈaˈyoˈ yuu na matyˈiomyanaˈ. 	 Ti pedig, atyámfiai, meg ne restüljetek a jó cselekvésben.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ ñequio Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, ñequio najndeii na cwiluiiñê matseityˈoondyo̱ nda̱a̱ˈyoˈ na cˈomˈyoˈ na tjoomˈ mˈaⁿˈyoˈ ñequio ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈyuˈ, tancˈomˈyoˈ na meiⁿto̱ⁿˈ ñˈeⁿndyena. Cˈomˈyoˈ na ñecwiixjeⁿ nquiuˈyoˈ ñˈeⁿndyena. 	 Kérlek azonban titeket atyámfiai, a mi Urunk Jézus Krisztus nevére, hogy mindnyájan egyképen szóljatok és ne legyenek köztetek szakadások, de legyetek teljesen egyek ugyanazon értelemben és ugyanazon véleményben.


Quia na jnda̱ teindyo̱o̱ˈâ Jerusalén, na nndyooˈ ta na jndyu Olivos, squia̱a̱yâ tsjoom Betfagé. Jñom Jesús we nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. 	 És mikor közeledtek Jeruzsálemhez, és Bethfagéba, az olajfák hegyéhez jutottak vala, akkor elkülde Jézus két tanítványt,


Joˈ chii catueˈndyoˈcjeˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha nnaⁿndyoˈ ñequio tsaⁿjndii ndoˈ nleinoom ˈo. 	 Engedelmeskedjetek azért az Istennek; álljatok ellene az ördögnek, és elfut tõletek.


Jnda̱ chii tsoom nda̱a̱na: —Joo na cwinaaⁿˈ naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ cwilˈanaˈ na tilˈueñê jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Monda továbbá: A mi az emberbõl jõ ki, az fertõzteti meg az embert.


Ndoˈ jeeⁿ neiiⁿˈeⁿ quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ Jesús ee jaachˈee xuee na jeeⁿ ñeˈcwajnaⁿˈaⁿ juu ndoˈ na jndye ñˈoom jnda̱ jñeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ. Joˈ jeeⁿ queeⁿ tsˈoom na nntyˈiaaⁿˈaⁿ na nntsˈaa Jesús cwii tsˈiaaⁿ na xocanda̱a̱ nntsˈaa na cweˈ cwii tsˈaⁿ. 	 Héródes pedig Jézust látván igen megörüle: mert sok idõtõl fogva kívánta õt látni, mivelhogy sokat hallott õ felõle, és reménylé, hogy majd valami csodát lát, melyet õ tesz.


Tˈo̱ Pilato, matsoom: —Ja nchii tsˈaⁿ judío ja. Manquiee nnˈaⁿ ndyuaˈ ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee ˈnaⁿˈyoˈ, joona tquiana cwenta ˈu lˈo̱o̱ya. ¿Ljoˈ saˈ? 	 Felele Pilátus: Avagy zsidó vagyok-e én? A te néped és a papifejedelmek adtak téged az én kezembe: mit cselekedtél?


Meiⁿyuucheⁿ na cwiquiena, cwilaˈndaaˈna nˈom nnˈaⁿ, ndoˈ cweˈ ncˈe jnaaⁿ joona macoˈwiˈnaˈ naⁿˈñeeⁿ. 	 Útjaikon romlás és nyomorúság van.


Sa̱a̱ jom tîcwinomˈm, matjaqueeⁿ ñˈoom. Tjoomˈm tsaⁿˈñeeⁿ wˈaancjo hasta na nntiom na chujnaⁿ nnoom. 	 De õ nem akará; hanem elmenvén, börtönbe veté õt, mígnem megfizeti, a mivel tartozik.


Ee juu ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu na mañequiaa na wando̱ˈa jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe na matseijomndyo̱ ñequio Cristo Jesús, ljeiiˈñeeⁿ jnda̱ seicandyaañenaˈ ja jo nnom ljeii na maˈmo̱ⁿnaˈ na matseixmaⁿya jnaⁿ na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nntsuundyo̱. 	 Mert a Jézus Krisztusban való élet lelkének törvénye megszabadított engem a bûn és a halál törvényétõl.


Ndoˈ na luaaˈ tuii seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom ˈndyoo profeta Jeremías, tsoom: “Nnˈaⁿ Israel jlaˈjndaaˈndyena na njomlˈuañe tsˈaⁿ ntquiuu nchooˈ nqui sˈom xuee. Jnda̱ chii toˈñoomlcweˈna sˈomˈñeeⁿ. 	 Ekkor teljesedék be a Jeremiás próféta mondása, a ki így szólott: És vevék a harmincz ezüst pénzt, a megbecsültnek árát, a kit Izráel fiai részérõl megbecsültek,


Maluaaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ jeˈ, na Tyˈo̱o̱tsˈom xcwe machˈeeⁿ quia na mañequiaaⁿ na caliu nnˈaⁿ na matsa̱a̱ⁿˈa̱ⁿ joona na tjaa jnaⁿ laˈxmaⁿna jo nnoom, ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈomna ñequio Jesús. 	 Az Isten hosszútûrésénél fogva, az õ igazságának megbizonyítására, a mostani idõben, hogy igaz legyen Õ és megigazítsa azt, a ki a Jézus hitébõl való.


Jnda̱ na jndye nnˈaⁿ na tyocañˈeeⁿ ñˈeⁿ Juan, quia joˈ tyˈecˈomna seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈaⁿ. Tyˈecatˈiuuna jom. 	 A tanítványai pedig, a mikor ezt meghallották vala, eljövének, és elvivék a testét, és sírba tevék.


Sa̱a̱ tˈo̱ tsoñeeⁿ, matso: —Nchii joˈ, maxjeⁿ Juan njñoom. 	 És felelvén az õ anyja, monda: Nem; hanem Jánosnak neveztessék.


Quia na matseina̱ⁿya nnoom, ñequio na neiⁿya macaⁿˈa na cateijneiⁿ ˈo na chaˈtsondyoˈ. 	 Mindenkor minden én könyörgésemben mindenitekért nagy örömmel könyörögvén,


Mancˈe na luaaˈ waa ndoˈ ncˈe na cwiqueⁿ ángeles cwenta, joˈ chii matsonaˈ na cañjom ˈnaⁿ xqueⁿ yuscu cha mˈmo̱ⁿnaˈ na majuˈñecjeeⁿ nnom saaⁿˈaⁿ. 	 ért kell az asszonynak hatalmi [jelt] viselni a fején az angyalok miatt.


Sa̱a̱ matso Jesús: —Caˈndiiˈ yuscumˈaaⁿˈ na luaaˈ machˈeeⁿ. Matseijndaaˈñê cantyja ˈnaaⁿˈ xuee na nncjaantyˈiuuˈndyo̱. 	 Monda azért Jézus: Hagyj békét néki; az én temetésem idejére tartogatta õ ezt.


Ndoˈ quia tyondyena ñˈoom na tyoñequiaaⁿ, jndyendyetina tyolaˈyuˈna. 	 És sokkal többen hivének a maga beszédéért,


Ee xeⁿ mañequiaya na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ juu na macwaˈa, quia joˈ ¿yuu waa na nncjuˈnaaⁿñenaˈ na nntso tsˈaⁿ na tixcwe matsˈaa?” 	 Ha pedig én hálaadással veszek részt, miért káromoltatom azért, a miért én hálákat adok?


Cwiwitquiooˈya ljoˈ na cwilˈa nnˈaⁿ na teincoondye: mˈaⁿna na cweˈ luaaˈndyo ñequio nnˈaⁿ, tiljuˈ ljoˈ mˈaaⁿˈ nˈomna, wiˈndyena ñequio nnˈaⁿ, 	 testnek cselekedetei pedig nyilvánvalók, melyek [ezek]: házasságtörés, paráznaság, tisztátalanság, bujálkodás.


cwentaa nnˈaⁿ na cweˈ mˈaⁿya ñequio nnˈaⁿ, cwentaa naⁿnom na mˈaⁿ ñequio tyjenom, cwentaa nnˈaⁿ na cwilaˈjnda ntyje nnˈaⁿndyena, cwentaa nnˈaⁿ na cwilaneiⁿ cantu, cwentaa nnˈaⁿ na tyeⁿ cwiqueⁿ ñˈoom na nlacanda̱ sa̱a̱ tiquilˈa, ljeiiˈñeeⁿ mˈaⁿnaˈ na matˈuiinaˈ meiⁿquia na wjaanaˈ nacjooˈ ñˈoom na xcwe na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ. 	 Paráznákért, férfifertõztetõkért, emberrablókért, hazugokért, hamisan esküvõkért, és a mi egyéb csak az egészséges tudománynyal ellenkezik,


Tinntseiñˈeeⁿˈñenaˈ tsˈomˈ juu ñˈoom na matsjo̱o̱ya: “Maxjeⁿ jndeiˈnaˈ na caluiindyoˈxcoˈyoˈ.” 	 Ne csodáld, hogy azt mondám néked: Szükség néktek újonnan születnetek.


Mati tso Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na jndyendye: —Quia na cwintyˈiaˈyoˈ na cwicaluiˈ nchquiu ntyja na majaacue ñeˈquioomˈ, mantyja quinduˈyoˈ na manncuaˈ, ndoˈ mayuuˈ na ljoˈ. 	 nda pedig a sokaságnak is: Mikor látjátok, hogy napnyugotról felhõ támad, azonnal [ezt] mondjátok: Záporesõ jõ; és úgy lesz.


Ndoˈ na quiiˈntaaⁿ naⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿ cwii yuscu na jeeⁿ nioom wiiˈ na jnda̱ canchooˈwe chu na tyoojaameintyjeeˈ na cwicaa nioomˈm. 	 És egy asszony, a ki tizenkét év óta vérfolyásos vala,


Ee ntyjiiyaya na juu tsˈiaaⁿ nayawaañe na to̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈomˈyoˈ, ñeˈcwii tco nntsˈaaⁿ na nncjaacanda̱a̱ˈñˈeⁿnaˈ hasta xjeⁿ na nncwjeeˈnndaˈ Jesucristo. 	 Meg lévén gyõzõdve arról, hogy a ki elkezdette bennetek a jó dolgot, elvégezi a Krisztus Jézusnak napjáig:


Ndoˈ seicandii tsˈaⁿ jom, tso: —Chˈeⁿ mˈaaⁿ tsoˈndyoˈ ñequio ntyˈiuˈ. Ñeˈcalaˈneiⁿna ñˈeⁿndyuˈ. 	 És tudtára adák néki, mondván: A te anyád és atyádfiai künn állnak, téged akarván látni.


Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom seijndaaˈñê na ljoˈ ndoˈ jeeⁿ cwijaaweeˈ nˈo̱o̱ⁿya na cwintyˈiaaya na luaaˈ tuii. 	 Az Úrtól lett ez, és csodálatos a mi szemeink elõtt.


Quia joˈ taxˈeeⁿ nda̱a̱na, tsoom: —¿Ljoˈ ñˈoom na jeeⁿ cwilañˈeeⁿˈ ndyueeˈyoˈ? 	 Õ pedig megkérdezé az írástudókat: Mit versengetek ezekkel?


ee majndaaˈya ntyjeeⁿ na Tyˈo̱o̱tsˈom waa najndeii na nntseicanda̱a̱ˈñe ñˈoomˈndyoo. 	 És teljesen elhitte, hogy a mit õ ígért, meg is cselekedheti.


Ndoˈ seineiⁿnndaˈ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ. Matsoom: —Ja cwiluiindyo̱ naxueeñe na mañequia naxuee jo nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomnancue. Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈeⁿndyo̱, nntseixmaⁿ naxuee na mañequia na ticantycwii na wandoˈ tsˈaⁿ. Tijoom nntseixmaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ najaaⁿ. 	 Ismét szóla azért hozzájok Jézus, mondván: Én vagyok a világ világossága: a ki engem követ, nem járhat a sötétségben, hanem övé lesz az életnek világossága.


Sa̱a̱ xeⁿ quiiˈ nˈomˈyoˈ laxmaⁿˈyoˈ cwii na matseiˈndaaˈnaˈ ˈo chaˈcwijom cwii na ja jnaaⁿˈ na jeeⁿ xueeˈyoˈ ndoˈ jeeⁿ cwilaˈjnda̱ˈyoˈ na nluii tˈmaⁿndyoˈ, quia joˈ tintjeiˈyoˈ cwenta na jndo̱ˈ nˈomˈyoˈ, ee na cwilaxmaⁿˈyoˈ na ljoˈ matyˈiomnaˈ na cantundyoˈ ndoˈ cwitjeiˈndyoˈ ñequio ñˈoom na mayuuˈ. 	 Ha pedig keserû irígység és czivódás van a ti szívetekben, ne dicsekedjetek és ne hazudjatok az igazság ellen.


Ñequio juunaˈ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mañˈeⁿ juunaˈ cwitua̱a̱ˈa ñˈoomwiˈ nacjoo nnˈaⁿ na sˈaaⁿ na tuiindye chaˈxjeⁿ na waa nqueⁿ. 	 Ezzel áldjuk az Istent és Atyát, és ezzel átkozzuk az embereket, a kik az Isten hasonlatosságára teremttettek:


’ˈO jnda̱ jndyeˈyoˈ ñˈoom na tyolue nnˈaⁿ nda̱a̱ welooya na matsonaˈ: “Tintseicueˈ xˈiaˈ ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nntsˈaa na ljoˈ, maxjeⁿ nntˈuiityeⁿnaˈ juu.” 	 Hallottátok, hogy megmondatott a régieknek: Ne ölj, mert a ki öl, méltó az ítéletre.


Ndoˈ ncˈe na cwitoˈño̱o̱ⁿya ñˈoom na cwitjeiˈyuuˈndye nnˈaⁿ, majndeiiti nnda̱a̱ nntoˈño̱o̱ⁿya ñˈoom na macwjiˈyuuˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na juunaˈ jndati tseixmaⁿnaˈ, ee tseixmaⁿnaˈ ñˈoom na jnda̱ tjeiˈyuuˈñê cantyja ˈnaaⁿˈ Jnaaⁿ. 	 Ha elfogadjuk az emberek bizonyságtételét, az Isten bizonyságtétele nagyobb: mert az Isten bizonyságtétele az, a melylyel bizonyságot tett az õ Fiáról.


Ee waa ñˈoom ˈndyoo Isaías na teiljeii cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, tsoom: Nnˈaⁿ na tijoom ñentyˈiaa jom nndyena cantyja ˈnaaⁿˈa. Ndoˈ joo nnˈaⁿ na tijoom ñejndye cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, nlaˈno̱ⁿˈna. 	 Hanem a mint meg van írva: A kiknek nem hirdettetett õ felõle, azok meglátják; és a kik nem hallották, megértik.


Xjeⁿˈñeeⁿ seinˈmaaⁿ jndye nnˈaⁿwii chaˈtso nnom ntycu na cwitjoomna. Mati jndye jndyetia tjeiiⁿˈeⁿ naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. Meiⁿ tînquiaaⁿ na nlaˈneiⁿ jndyetiaˈñeeⁿ meiⁿcwii ñˈoom ee ticalˈue tsˈoom na nndye nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Ee jndyetiaˈñeeⁿ manquiuna ˈñeeⁿ cwiluiiñê. 	 És meggyógyíta sokakat, a kik különféle betegségekben sínlõdnek vala; és sok ördögöt kiûze, és nem hagyja vala szólni az ördögöket, mivelhogy õt ismerék.


Ndoˈ juu tsˈaⁿ na maqueⁿtyeⁿ cwii ñˈoom nacjooˈ nquii na macwjiˈ xueeˈ watsˈom tˈmaⁿ, nchii macanda̱ cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ maqueⁿtyeⁿ ñˈoom, maxjeⁿ mañˈoomnaˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom ee jom macˈeeⁿ joˈ joˈ. 	 És a ki a templomra esküszik, esküszik arra és Arra, a ki abban lakozik.


Mati tyjeˈcañoom cwii yuscu na jnda̱ ljoñe. Jeeⁿcheⁿ ndyaˈ jñeeⁿˈñê. Tjacjoomˈm we tsjo̱ˈñjeeⁿ chjoo sˈom wee na meiⁿchjoo titˈmaaⁿˈ. 	 És egy szegény özvegy asszony is odajövén, két fillért, azaz egy negyed pénzt vete bele.


Meiⁿcwiindyoˈ ˈo tincˈoomˈñe ñequio cwiicheⁿ tsˈaⁿ na cweˈ luaaˈ meiⁿ ticatsˈaa tsˈaⁿ na ticajnda ntyjeeⁿ joo naya na seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ sˈaa Esaú, ee na jom tuiiñejñeeⁿ, joˈ chii we ndiiˈ ˈnaaⁿˈ tsotyeeⁿ nnaaⁿˈaⁿ sa̱a̱ cweˈ cwii nantquie ñˈeⁿ seijndyooñê juu nayaˈñeeⁿ. 	 Ne legyen senki parázna vagy istentelen, mint Ézsau, a ki egy ételért eladta elsõ szülöttségi jogát.


Ndiocheⁿ tsjoomˈñeeⁿ meintyjeeˈ tatiom tˈmaⁿ na jeeⁿ ndye. Niom canchooˈwe ndyueelˈa tatiomˈñeeⁿ, ndoˈ meintyjeeˈ cwii cwii ángel na cwii cwii ˈndyootsˈa. Mati ncuee canchooˈwe ntmaaⁿˈ ntseinda Israel teiljeii cwii cwiinaˈ nacjooˈ cwii cwii ˈndyootsˈa. 	 nagy és magas kõfala vala, tizenkét kapuja, és a kapukon tizenkét angyal, és felírott nevek, a melyek az Izráel fiai tizenkét törzsének [nevei:]


Ñˈoom na tqueⁿ Moisés jndye nnom tyoqueⁿnaˈ xjeⁿ nnˈaⁿ. Sa̱a̱ cantyja na tueˈ Cristo seintycwiinaˈ najndeii na tyotseixmaⁿ ñˈoomˈñeeⁿ. Sˈaaⁿ na ntycwii joˈ cha we ntmaaⁿˈndyo̱ nncwilˈueeˈñê na nntsˈaaⁿ cwii tmaaⁿˈ xco na tjoomˈ mˈaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Laaˈtiˈ waa na seintycweeⁿ na ticueeˈ nˈom nnˈaⁿ cwii cwii tmaaⁿˈ ncˈiaana. 	 Az ellenségeskedést az Õ testében, a parancsolatoknak tételekben való törvényét eltörölvén; hogy ama kettõt egy új emberré teremtse Õ magában, békességet szerezvén;


Sa̱a̱ quia tyoñequiaya ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ, nchii seina̱ⁿ ñˈoom na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ na jeeⁿ jndo̱ˈ nˈom, tquiooˈ na nquii Espíritu ñequio najndeii na matseixmaaⁿ teilˈueeˈñê ñˈoomˈñeeⁿ. 	 És az én beszédem és az én prédikálásom nem emberi bölcseségnek hitetõ beszédiben állott, hanem léleknek és erõnek megmutatásában:


Sa̱a̱ nnˈaⁿ fariseos mantyja jluiˈna, tyoˈmaⁿna ñequio nnˈaⁿ ˈnaaⁿˈ Herodes chiuu nlˈayoona na nlaˈcueeˈna Jesús. 	 Akkor a farizeusok kimenvén, a Heródes pártiakkal mindjárt tanácsot tartának ellene, hogy elveszítsék õt.


Joˈ chii mantyja jño̱o̱ⁿ nnˈaⁿ na cˈoocˈomna ˈu. Ndoˈ ˈu quianlˈuaˈ na jndyoˈ. Jeˈ jeˈ chaˈtsondyô̱ ljoo mˈaaⁿyâ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nndya̱a̱yâ chaˈtso na lˈue tsˈoom na nntsuˈ nda̱a̱yâ. 	 Azonnal azért küldöttem hozzád; és te jól tetted, hogy eljöttél. Most azért mi mindnyájan az Isten elõtt állunk, hogy meghallgassuk mindazokat, a miket Isten néked parancsolt.


Ncˈe naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cweˈ yu, joˈ chii cwicaluiiˈnˈmaaⁿndyoˈ ee na cwilaˈyuˈyaˈ nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê. Meiⁿ nchii laxmaⁿˈyoˈ na ljoˈ ncˈe cwii na jnda̱ lˈaˈ ncjoˈyoˈ, laxmaⁿˈyoˈ naljoˈ ncˈe machˈeeⁿ na cwicandaˈyoˈ juunaˈ. 	 Mert kegyelembõl tartattatok meg, hit által; és ez nem tõletek van: Isten ajándéka ez;


Jeeⁿ tˈmaⁿ nawiˈ nntseiquioom nacjoo chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilˈa natia ndoˈ tˈmaⁿ nntseiˈndaaˈnaˈ nquiuna. Najndyee nntjoom nnˈaⁿ judíos na ljoˈ, ndoˈ majoˈti nntjoom nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Nyomorúság és ínség minden gonoszt cselekedõ ember lelkének, zsidónak elõször meg görögnek;


Ndoˈ catseitˈmaⁿ tsˈomˈ jâ jnaaⁿyâ, ee mati cwilaˈtˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿyâ chaˈtso nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nda̱a̱yâ. Cateijndeiˈ na tincjaachuuñenaˈ jâ na nlˈaayâ yuu na ticatsa̱ˈntjomnaˈ. Ndoˈ catseicandyaandyuˈ jâ lˈo̱ juu natia. 	 És bocsásd meg nékünk a mi bûneinket; mert mi is megbocsátunk mindeneknek, a kik nékünk adósok. És ne vígy minket kisértetbe; de szabadíts meg minket a gonosztól.


Quia joˈ taxˈeenndaˈ Pilato nda̱a̱ nnˈaⁿ na jndyendye, tsoom: —Ndoˈ ¿ljoˈ lˈue nˈomˈyoˈ na catsˈaaya ñˈeⁿ juu tsˈaⁿ na cwinduˈyoˈ na cwiluiiñe rey cwentaˈ ˈo nnˈaⁿ judíos? 	 Pilátus pedig felelvén, ismét monda nékik: Mit akartok tehát, hogy cselekedjem ezzel, a kit a zsidók királyának mondotok?


Ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ espíritu na tseixmaaⁿ, tjanquiaaⁿ ñˈoom nda̱a̱ espíritu ˈnaaⁿ lˈoo na mˈaⁿ jnaⁿ, 	 A melyben elmenvén, a tömlöczben lévõ lelkeknek is prédikált,


Ñequiiˈcheⁿ mañequiaya na quialˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈomya na mañjom tsˈo̱o̱ⁿya ˈu na matseina̱ⁿya nnoom. 	 Hálát adok az én Istenemnek mindenkor, emlegetvén téged az én imádságaimban,


Naⁿmˈaⁿˈ cwilˈayana na cwitsuuˈ nˈomna quia to̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na maqueeⁿ chaˈtso, ncˈe ñˈoom ˈñom, teitquiooˈ chaˈtso na niom jo nandye mati jluiˈ tsjoomnancue quiiˈ ndaa ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ndaaˈñeeⁿ. 	 Mert kész-akarva nem tudják azt, hogy egek régtõl fogva voltak, és föld, mely vízbõl és víz által állott elõ az Isten szavára;


Nnˈaⁿ tsjoomnancue meiⁿchjoo ticalaˈxmaⁿna na nncˈom naⁿˈñeeⁿ quiiˈntaaⁿna, cweˈ jnaaⁿˈ joˈ joona meiⁿ cweˈ tijndaaˈ yuu nncˈomna, aa quiiˈ ntsjo̱, aa ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈom, aa quiiˈ lueˈljo̱ˈ ñequio lueˈndyuaa. 	 A kikre nem volt méltó e világ, bujdosva pusztákon és hegyeken, meg barlangokban és a földnek hasadékaiban.


Chaˈtso cwicanda̱a̱ matsˈaa ncˈe najndeii nquii Cristo. 	 Mindenre van erõm a Krisztusban, a ki engem megerõsít.


Sˈom cajaⁿ ndoˈ sˈom xuee ˈnaⁿˈyoˈ jnda̱ tˈoom ntsa̱a̱naˈ, ndoˈ joo tsa̱a̱ˈñeeⁿ nntjeiˈyuuˈndyenaˈ na tia na cwilˈaˈyoˈ, ndoˈ nlaˈtyuiiˈñˈeⁿnaˈ ˈo chaˈxjeⁿ machˈee chom. Ñejlaˈtˈueˈyoˈ ˈnaⁿˈyoˈ na ñˈeⁿ cwileityandyoˈ cwentaaˈ ndyumeiiⁿñe. 	 Aranyotokat és ezüstötöket rozsda fogta meg, és azok rozsdája bizonyság ellenetek, és megemészti a ti testeteket, mint a tûz. Kincset gyûjtöttetek az utolsó napokban!


“Ja cwiluiindyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaˈ Abraham, ndoˈ Isaac, ndoˈ Jacob.” Joˈ chii caliuˈyoˈ na cwitaˈndoˈ naⁿˈñeeⁿ ee jom cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaa nnˈaⁿ na cwitaˈndoˈ, nchii cwentaa lˈoo. 	 Én vagyok az Ábrahám Istene, és az Izsák Istene, és a Jákób Istene; az Isten nem holtaknak, hanem élõknek Istene.


Ndoˈ chaˈxjeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Adán chaˈtsondye nnˈaⁿ cwiwje, mati cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, chaˈtsondye nnˈaⁿ nntaˈndoˈxcona. 	 Mert a miképen Ádámban mindnyájan meghalnak, azonképen a Krisztusban is mindnyájan megeleveníttetnek.


Nda̱a̱ nnˈaⁿ na nmeiiⁿˈ mˈaⁿ, ncˈe najndeii na matseixmaⁿ Ta Jesucristo, cwitsa̱ˈntjo̱o̱ⁿyâ ndoˈ cwijñoomˈ ntyua̱a̱yâ ˈo na calˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ na nntantjomˈyoˈ ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ ˈo. 	 Az ilyeneknek azonban rendeljük és kérjük õket a mi Urunk Jézus Krisztusra, hogy csendesen munkálkodva, a magok kenyerét egyék.


Quia joˈ tjeiˈño̱o̱ⁿ tsaⁿˈñeeⁿ quiiˈntaaⁿ naⁿˈñeeⁿ, tyˈena yuu na ñeˈwendyena. Tjaaˈñê nda̱a̱lˈo̱o̱ⁿ nˈom luaˈqui tsaⁿˈñeeⁿ, seicanaⁿˈaⁿ nomtsˈo̱o̱ⁿ ñˈeⁿ ndaajnaaⁿˈaⁿ, quia joˈ tyenquioomˈm nomtsaa tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Õ pedig, mikor kivitte vala azt a sokaság közül egy magát, az újjait annak fülébe bocsátá, és köpvén illeté annak nyelvét,


na tyoluena nda̱a̱ˈyoˈ: “Joo ncuee na macanda̱ nncˈom nnˈaⁿ na nlaˈneiⁿ ñˈoom ticueeˈ tsˈom nacjooˈ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ nlˈana chaˈtso nnom na tiljuˈ na cwilaˈqueeⁿ nˈomna.” 	 Mert azt mondták néktek, hogy az utolsó idõben lesznek csúfolódók, a kik az õ istentelen kívánságai szerint járnak.


’ˈO nnˈaⁿ fariseos ñˈeⁿ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo cweˈ cwilˈaˈyaˈyoˈ na jeeⁿ ya nnˈaⁿndyoˈ ee cwilaˈñˈeeⁿˈndyoˈ nnˈaⁿ cha xocanda̱a̱ nncˈooquieeˈndyena cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ncjoˈyoˈ tiñeˈcatsaquieeˈndyoˈ na jom nntsa̱ˈntjoom ˈo, meiⁿ tiñeˈquiaˈyoˈ na nncˈooquieeˈndye ntˈom ncˈiaˈyoˈ cantyja na matsa̱ˈntjoom. 	 De jaj néktek képmutató írástudók és farizeusok, mert a mennyeknek országát bezárjátok az emberek elõtt; mivelhogy ti nem mentek be, a kik be akarnának menni, azokat sem bocsátjátok be.


Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na macwjiˈ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ nquii, matseijndeii tsaⁿˈñeeⁿ na caluiitˈmaⁿñê nda̱a̱ ncˈiaaⁿˈaⁿ. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na matseijndeii na catseitˈmaaⁿˈñenaˈ nquii na jñom jom, tsaⁿˈñeeⁿ cwiluiiñê na mayomˈm. Tiquinquiuˈnnˈaaⁿ. 	 A ki magától szól, a maga dicsõségét keresi; a ki pedig annak dicsõségét keresi, a ki küldte õt, igaz az, és nincs abban hamisság.


Sa̱a̱ nquiee ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee ñequio naⁿmaⁿnˈiaaⁿ cwentaayâ tquiana cwenta jom na catˈuiityeⁿnaˈ jom na cueeⁿˈeⁿ, ndoˈ tyˈioom nnˈaⁿ jom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 És mimódon adák õt a fõpapok és a mi fõembereink halálos ítéletre, és megfeszíték õt.


Quia joˈ Pedro ñequio ntˈomcheⁿ apóstoles, tˈo̱o̱na, jluena: —Jndeiˈtinaˈ na calacanda̱a̱yâ ñˈoom na matso Tyˈo̱o̱tsˈom nchiiti ñˈoom na cwilue nnˈaⁿ. 	 Felelvén pedig Péter és az apostolok, mondának: Istennek kell inkább engedni, hogynem az embereknek.


Jnda̱ chii tjaaⁿ na waa ˈndyootsˈa tˈmaⁿ ndoˈ cwiicheⁿ yuscu na mandiˈntjom joˈ joˈ ljeii jom. Tso tsaⁿˈñeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ na nndyooˈ: —Tsaⁿmˈaaⁿ maxjeⁿ ñeñˈeeⁿ ñˈeⁿ Jesús, tsaⁿ na jnaⁿ Nazaret. 	 Mikor pedig kiméne a tornáczra meglátá õt egy másik szolgálóleány, és monda az ott levõknek: Ez is a názáreti Jézussal vala.


Sa̱a̱ xeⁿ ˈo ticalacanda̱ˈyoˈ ñequio ˈnaⁿˈyoˈ na waa tsjoomnancuejnaⁿwaa, tjaa ˈñeeⁿ juu nñequiaa na nntoˈñoomˈyo ˈnaⁿ na mayuuˈcheⁿ na jnda matseixmaⁿ. 	 azért a hamis mammonon hívek nem voltatok, ki bízná reátok az igazi [kincset]?


ˈO manquiuˈyoˈ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Jnda̱ teinom na tyotseineiⁿ Juan ñˈoom na nleitsˈoomndye nnˈaⁿ, to̱ˈ Jesús tyoñequiaaⁿ ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ tsˈo̱ndaa Galilea ndoˈ tˈoomˈnaˈ chaˈwaa tsˈo̱ndaa Judea. 	 Ti ismeritek azt a dolgot, mely lõn az egész Júdeában, Galileától kezdve, az után a keresztség után, melyet János prédikált,


Ndoˈ liaa na ntyjatyˈio na matseicuˈnaˈ yuu na ljuˈti naquiiˈcheⁿ watsˈom tˈmaⁿ, jndiiˈtconaˈ hasta xjeⁿ nomtyuaacheⁿ. 	 És a templom kárpítja fölétõl aljáig ketté hasada.


Jnda̱ teinom na nmeiiⁿˈ, teityˈio̱o̱ˈâ ndaaluee Galilea ñˈeⁿ Jesús na mati jndyu juunaˈ Tiberias. 	 Ezek után elméne Jézus a galileai tengeren, a Tiberiáson túl.


Quia joˈ tso María: Ñequio na xcweeˈ tsˈo̱o̱ⁿ matseitˈmaaⁿˈndyo̱ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 Akkor monda Mária: Magasztalja az én lelkem az Urat,


Tsˈaⁿ nnda̱a̱ nntseixioomˈm chaˈtso quiooˈ, chaˈna: quiooˈ quiiˈjnda̱a̱ na wjee, cantsaa, canduu, ndoˈ quiooˈ na mˈaⁿ tsˈom ndaaluee, ndoˈ maxjeⁿ macwilaˈxiomˈ nnˈaⁿ quiooˈmˈaⁿˈ. 	 Mert minden természet, vadállatoké, madaraké, csúszómászóké és vízieké megszelídíthetõ és meg is szelidíttetett az emberi természet által:


Waa ñˈoom na cwilue nnˈaⁿ: “Wanaaⁿ na nntsˈaa tsˈaⁿ meiⁿquia na ñeˈcatsˈaa.” Ñˈoom na mayuuˈ joˈ, sa̱a̱ tichaˈtso mateijndeiinaˈ jom. Mayuuˈ wanaaⁿ na nntsˈaa tsˈaⁿ ljoˈ na lˈue tsˈoom, sa̱a̱ tichaˈtso mateijndeiinaˈ na nncjaanajneiⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Minden szabad nékem, de nem minden használ; minden szabad nékem, de nem minden épít.


Matso Pablo nnoom: —Jeˈ mameintyja̱a̱ˈa jo njomˈ ˈu ta yuu na matyˈiomnaˈ na nntuˈxeⁿndyo̱ ee ˈu waa na matseiˈxmaⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma. Ee nnˈaⁿ judíos tjaa na cotseitjo̱o̱ndyo̱ nda̱a̱na ndoˈ mantyjiˈyaˈ na ljoˈ. 	 Pál azonban monda: A császár ítélõszéke elõtt állok, itt kell nékem megítéltetnem. A zsidóknak semmit sem vétettem, miként te is jól tudod.


Mati tsoom na calajndaaˈndyena quiooˈ na nncjaawaˈljoo Pablo, ndoˈ ya ya calˈana cwenta jom cha mati ya nncueⁿˈeⁿ na mˈaaⁿ Félix tsˈaⁿ na mˈaaⁿ gobiernom. 	 És hogy barmokat is adjanak melléjük, hogy Pált felültetve békességgel vigyék Félix tiszttartóhoz.


Quia joˈ seineiⁿ Festo ñequio naⁿtquie. Jnda̱ chii tsoom nnom Pablo: —Jnda̱ tcaⁿˈ ñˈoom na tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma nncuˈxeⁿ ˈu. Joˈ chii maxjeⁿ wjaˈ na mˈaaⁿ jom. 	 Akkor Festus tanácsával értekezvén, felele: A császárra appelláltál, a császár elé fogsz menni!


Ee tquiacheⁿ tquia mandyocue cwii ángel na matseitsja̱ ndaatiooˈñeeⁿ. Ndoˈ quia na jnda̱ tuii na ljoˈ, juu tsˈaⁿ najndyee na nncuo̱ joˈ joˈ, nnˈmaⁿ meiⁿquia tycu na matjom. 	 Mert idõnként angyal szálla a tóra, és felzavará a vizet: a ki tehát elõször lépett bele a víz felzavarása után, meggyógyult, akárminémû betegségben volt.


Tˈo̱ Jesús cwii ñˈoom na tjañoomˈ. Maˈmo̱ⁿnaˈ na nchii chaˈtsondye nnˈaⁿ nncˈooquieeˈndye yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Tsoom: —Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ, jom jnoomˈm cwii nantquie tˈmaⁿ ndoˈ tqueeⁿˈñê jndye nnˈaⁿ. 	 Õ pedig monda annak: Egy ember készíte nagy vacsorát, és sokakat meghíva;


Matsonaˈ na catseixmaⁿ tsˈaⁿ na matseiñˈoomˈñe nnˈaⁿ na cwiñequia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cweˈ cwiquieya waaˈ, tsˈaⁿ na neiiⁿˈ chaˈtso na ya laxmaⁿ, na tseixmaⁿ na jndo̱ˈ tsˈom, na wjaamˈaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na matyˈiomyanaˈ, na xcweeˈ tsˈom jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na maqueⁿñe cheⁿnquii xjeⁿ. 	 Hanem vendégszeretõ, jónak kedvelõje, mértékletes, igaz, tiszta, maga tûrtetõ;


Cristo cwiluiiñê naxueeñe na mayuuˈcheⁿ, tuiiñê tsjoomnancue. Jom mañequiaaⁿ naxuee nnom ticwii cwii tsˈaⁿ. 	 igazi világosság eljött volt [már] a világba, a mely megvilágosít minden embert.


Quia na tˈmo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ najndeii na matseixmaⁿ Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na nntseixmaaⁿ quia na nndyonnaaⁿˈaⁿ, nchii cweˈ cuento ñˈoomˈñeeⁿ, ee jndo̱o̱ˈnda̱a̱yâ na tjacantyja na tˈmaⁿ seitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom jom. 	 Mert nem mesterkélt meséket követve ismertettük meg veletek a mi Urunk Jézus Krisztus hatalmát és eljövetelét; hanem mint a kik szemlélõi voltunk az õ nagyságának.


Ee chaˈtso ángeles cwiluiindyena na cwindyeˈntjomna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na majñoom joona na cateijndeiina nnˈaⁿ na cwicandaa na nluiˈnˈmaaⁿndye añmaaⁿna. 	 Avagy nem szolgáló lelkek-é mindazok, elküldve szolgálatra azokért, a kik örökölni fogják az idvességet?


¿Ljoˈ xjeⁿ tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom na ljoˈ? ¿Aa quia jnda̱ na sˈaañe cheⁿnqueⁿ ˈnaaⁿ na seicato̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na cwilˈaa jaa nnˈaⁿ judíos ndaaya na naⁿnom, oo aa xjeⁿ na tyoochˈeeⁿ na ljoˈ? Tuii na ljoˈ xjeⁿ na tyoochˈeeⁿ ˈnaaⁿˈñeeⁿ. 	 Miképen tulajdoníttaték tehát? Körülmetélt vagy körülmetéletlen állapotában? Nem körülmetélt, hanem körülmetéletlen állapotában.


Juu naxuee na matseixmaaⁿ, matseicano̱o̱ⁿnaˈ chaˈtso na cwiˈoo nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ chaˈtso joo joˈ tîcanda̱a̱ nlqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈnaaⁿnaˈ jom. 	 És a világosság a sötétségben fénylik, de a sötétség nem fogadta be azt.


Elí jnda Matat, Matat jnda Leví, Leví jnda Melqui, Melqui jnda Jana, Jana jnda José, 	 z] Mattáté, [ez] Lévié, [ez] Melkié, [ez ]Jannáé, [ez] Józsefé,


Mati jndyo Cristo cha nnˈaⁿ na nchii judíos nnda̱a̱ nlaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom joona. Ee matso ñˈoomˈm na teiljeii: Maxjeⁿ nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ ˈu quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos. Nntaya luantsa na nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ ˈu. 	 A pogányok pedig irgalmasságáért dicsõítik Istent, a mint meg van írva: Annakokáért vallást teszek rólad a pogányok között, és dícséretet éneklek a te nevednek.


Na mayuuˈ machˈeenaˈ ndooˈ ntyjii tsˈaⁿ na jndo̱ˈ tsˈom tsˈaⁿ na luaaˈ ñˈoom tseineiⁿ ee cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na jeeⁿ matseitˈmaaⁿˈñe ndoˈ jeeⁿ maqueⁿ xjeⁿ seiiˈ, sa̱a̱ ñˈoomˈñeeⁿ meiⁿchjoo ticateijndeiinaˈ juu na wjaa nacjoo joo na cwiqueⁿnaˈ xjeⁿ juu na matseiˈtjo̱o̱ñe nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 melyek bölcsességnek látszanak ugyan a magaválasztotta istentiszteletben és alázatoskodásban és a test gyötrésében; de nincs bennök semmi becsülni való, [mivelhogy] a test hízlalására valók.


ˈO caljooˈndyoˈ cantyja na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na candyaˈ tsˈoom ˈo ndoˈ cwindoˈyoˈ juu xuee quia nquii Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa nncwjeeˈnnaaⁿˈaⁿ, xjeⁿˈñeeⁿ ncˈe na wiˈ tsˈoom jaa nñequiaaⁿ na nntoˈño̱o̱ⁿya na ticantycwii na nntando̱o̱ˈa. 	 Tartsátok meg magatokat Istennek szeretetében, várván a mi Urunk Jézus Krisztusnak irgalmasságát az örök életre.


Sa̱a̱ xocaˈndiya na nntsuundyoˈ. Hasta meiⁿ cweˈ cwii soonqueⁿˈyoˈ xocatsuunaˈ ñˈeⁿndyoˈ. 	 De fejeteknek egy hajszála sem vész el.


Ee nchii cweˈ tsjaaⁿ na tuiiñe tsˈaⁿ, joˈ na cwiluiiñe judío, meiiⁿ nchii cweˈ ˈnaaⁿ na cwilˈana ndana na naⁿnom. 	 Mert nem az a zsidó, a ki külsõképen az; sem nem az a körülmetélés, a mi a testen külsõképen van:


Juu ñˈoom nayaˈñeeⁿ matˈuiinaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jnaaⁿ, nquii Ta Jesucristo. Cantyja na tsˈaⁿ jom, tuiiñê tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ rey David na jndyowicantyjooˈ. 	 Az õ Fia felõl, a ki Dávid magvából lett test szerint,


Ndoˈ tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —Ja cwiluiindyo̱ tyooˈ na mañequiaya na laˈxmaⁿ nnˈaⁿ na ticantycwii na cwitaˈndoˈna. ˈÑeeⁿ juu tsˈaⁿ na nntioñe lˈo̱o̱, matseijomnaˈ juu chaˈcwijom tsˈaⁿ na jnda̱ tjacjooˈ na macwaˈ. Ndoˈ ˈñeeⁿ tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱ nquioo na teiiⁿ naquiiˈ tsˈom chaˈna quia maˈuu tsˈaⁿ ndaa. 	 Jézus pedig monda nékik: Én vagyok az életnek ama kenyere; a ki hozzám jõ, semmiképen meg nem éhezik, és a ki hisz bennem, meg nem szomjúhozik soha.


Meiⁿ tjaa ˈñeeⁿ juu na cweˈ lˈue cheⁿnquii tsˈom na caluiitˈmaⁿñe na nncˈoom tsˈiaaⁿ tyeeˈñeeⁿ. Maxjeⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nntyˈioom tsˈiaaⁿˈñeeⁿ juu chaˈxjeⁿ na tyˈioom juunaˈ Aarón. 	 senki sem veszi magának e tisztességet, hanem a [kit] Isten hív el, miként Áront is.


Ñˈoom na xcweti na jnda̱ jndiˈ na tyoñequiaya njomˈ, queⁿˈ juunaˈ jo njomˈ cwii na maˈmo̱ⁿnaˈ chiuu na ncjaamˈaaⁿˈ na matseiˈyuˈyaˈ tsˈomˈ ndoˈ na cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ nnˈaⁿ ncˈe na cwilajomndyo̱ ñˈeⁿ Cristo Jesús. 	 Az egészséges beszédeknek példáját megtartsd, a miket én tõlem hallottál, a Krisztus Jézusban való hitben és szeretetben.


Ee juu na laxmaaⁿya na cwiwiˈndaaˈnaˈ, quia na jnda̱ tcweenaˈ juu na tijoom cwiˈndaaˈ ndoˈ juu seiiˈa na jaaweˈnaˈ quia na jnda̱ tcweenaˈ na tijoom cueˈ, xjeⁿˈñeeⁿ nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: “Jnda̱ seityuiiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom najndeii na machˈee na cwiwje nnˈaⁿ. 	 Mikor pedig ez a romlandó test romolhatatlanságba öltözik, és e halandó halhatatlanságba öltözik, akkor beteljesül amaz ige, mely meg vagyon írva: Elnyeletett a halál diadalra.


Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseineiⁿ ñˈoom wiˈ nacjo ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matsoyuu na cwiluii tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya cweˈ cantyja najndeii tsaⁿjndii, tsaⁿˈñeeⁿ matseineiⁿ ñˈoom wiˈ nacjooˈ Espíritu Santo. Ndoˈ na ljoˈ tijoom nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ, meiiⁿ tiempomeiiⁿcheⁿ ndoˈ meiiⁿ ncuee na jnda̱ ntycwii tsjoomnancue. 	 Még a ki az ember Fia ellen szól, annak is megbocsáttatik; de a ki a Szent Lélek ellen szól, annak sem ezen, sem a más világon meg nem bocsáttatik.


Sa̱a̱ tsaⁿsˈa jeˈ, ticatyˈiomnaˈ na ñjom ˈnaⁿ xqueeⁿ ee jluiiˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tqueeⁿ na cantyja ˈnaaⁿˈ juu na caluiitˈmaaⁿˈñê sa̱a̱ wandyo̱o̱ˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿscu ee tsaⁿsˈa matseitˈmaaⁿˈñenaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Mert a férfiúnak nem kell befednie az õ fejét, mivel õ az Istennek képe és dicsõsége; de az asszony a férfiú dicsõsége.


Sa̱a̱ tsˈaⁿ na ticatseixmaⁿ nmeiⁿˈ, cwiluiiñe tsˈaⁿ na tsa̱ mantyˈiaaˈ oo nchjaaⁿˈ. Jnda̱ tsuuˈ tsˈoom na seiljuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jom jnaaⁿˈaⁿ na ñeseixmaaⁿ. 	 Mert a kiben ezek nincsenek meg, az vak, rövidlátó, elfelejtkezvén a régi bûneibõl való megtisztulásáról.


Sa̱a̱ juu ljeiiˈñeeⁿ teilˈueeˈñe jnaⁿ na sˈaanaˈ na tyotseiqueeⁿnaˈ tsˈo̱o̱ⁿ jndye nnom natia. Ee yuu na ticuaa ljeiiˈñeeⁿ mˈaaⁿ tsˈooñe jnaⁿ. 	 De a bûn alkalmat vévén, a parancsolat által nemzett bennem minden kívánságot; mert törvény nélkül holt a bûn.


Sa̱a̱ seiwe tsaⁿˈñeeⁿ jom. Matso nnoom: —Quicantyjaˈ sa, ee matsˈaⁿ ja chaˈna ˈu. 	 Péter azonban felemelé õt, mondván: Kelj fel; én magam is ember vagyok.


Quia joˈ cweˈ ntˈiu tyotsa̱ˈntjomna nnˈaⁿ na calue cantu nacjooˈ Esteban, na jnda̱ jndyena na tyotseineiiⁿ ñˈoom tia nacjooˈ Moisés ndoˈ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Akkor felbujtottak valami embereket, kik mondának: Hallottuk õt káromló beszédeket szólni Mózes ellen és az Isten ellen.


Sa̱a̱ teijndeii Ta Jesús ja, tquiaaⁿ najndo̱ cha na jo nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ jnda̱ tquiaya ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom añmaaⁿ nnˈaⁿ. Laaˈtiˈ waa na seicandyaañe Ta Jesús ja nawiˈ na mawaa xjeⁿna nntˈuiityeⁿnaˈ ja, 	 De az Úr mellettem állott, és megerõsített engem; hogy teljesen bevégezzem az igehirdetést, és hallják meg azt az összes pogányok: és megszabadultam az oroszlán szájából.


Ee manquiiti Tyˈo̱o̱tsˈom na jñoom Pedro na quiaa ñˈoom naya nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos, mati jñoom ja na quiaya ñˈoomˈñeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 (Mert a ki erõs volt Péterben a körülmetélkedés apostolságára, bennem is erõs volt a pogányok között).


Quia cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ ñˈom ta̱a̱ˈ tsˈom nacjooyâ, cwilaˈjoomˈna jâ chaˈcwijom toˈ na niom nnom tsjoomnancue sa̱a̱ cwitˈo̱o̱yâ ñequio ñˈoom ya. Hasta xjeⁿ jeˈ cwilˈa nnˈaⁿ na cwilaˈxmaaⁿyâ cwii na jeeⁿ tsˈiaaⁿ. 	 Ha gyaláztatunk, könyörgünk: szinte a világ szemetjévé lettünk, mindeneknek söpredékévé egész mostanig.


Ndoˈ na mantyjiiyaya na ljoˈ, matseiˈno̱ⁿˈa na nncˈo̱ⁿtya̱ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ cha nnteijndeiinaˈ ˈo na nntsatsatiˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo ndoˈ na tˈmaⁿti nñequiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ jom. 	 És ebben bízva, tudom, hogy megmaradok és együtt maradok mindnyájatokkal a ti hitben való gyarapodástokra és örömötökre;


quia joˈ jom na tqueeⁿˈñê ˈo, nncjaantyjaaⁿˈaⁿ ˈu, nntsoom njomˈ: “ˈU quiaaˈ na tsaⁿmˈaaⁿ nncjom yuu na wacatyeⁿˈ.” Quia joˈ nluiˈjnaaⁿˈndyuˈ na nncjaˈcajmaⁿˈ sula̱ na macanda̱. 	 És eljövén az, a ki mind téged, mind azt meghívta, ezt mondja majd néked: Engedd ennek a helyet! És akkor szégyennel az utolsó helyre fogsz ülni.


Joˈ chii chaˈxjeⁿ na tqueⁿtyeⁿ Tsotya̱ya ñˈoom na ja nntsa̱ˈntjo̱ⁿ, malaaˈtiˈ maqua̱ⁿ na ˈo nntsa̱ˈntjomˈyoˈ. 	 Én azért adok néktek, miképen az én Atyám adott nékem, országot,


Sa̱a̱ jeˈ ncˈe na ticalajomndyoˈtiˈyoˈ ñequio na mawinomˈnaˈ natia na cwilˈa naⁿˈñeeⁿ, joˈ matseiñˈeeⁿˈñenaˈ joona ndoˈ tia ñˈoom cwilaneiⁿna cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 A mi miatt csudálkoznak, hogy nem futtok velök együtt a kicsapongásnak ugyanabba az áradatába, szitkozódván.


Pablo ntyjeeⁿ na we ndiiˈ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ na matseineiiⁿ nda̱a̱. Ntˈomndye joona cwilaxmaⁿna tmaaⁿˈ nnˈaⁿ judíos na jndyu saduceos. Ndoˈ ntˈomndye joona cwilaxmaⁿna tmaaⁿˈ fariseos. Joˈ chii jndeii seineiiⁿ, tsoom: —ˈO re nnˈaⁿya ja tseixmaⁿya fariseo. Mati tsotya̱ majoˈ jom. Sa̱a̱ ˈo cwituˈxeⁿˈyoˈ ja cweˈ ncˈe na matseiyuˈa na nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. 	 Mikor pedig Pál eszébe vette, hogy az egyik részök a sadduczeusok, a másik pedig a farizeusok közül való, felkiálta a tanács elõtt: Atyámfiai, férfiak, én farizeus vagyok, farizeus fia, a halottak reménysége és feltámadása miatt vádoltatom én.


Meiⁿ tintyˈueena, catˈmo̱o̱ⁿna na cwilaˈcanda̱a̱na nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, cha cantyja ˈnaaⁿna nleitquiooˈ na jeeⁿ neiⁿncooˈ tseixmaⁿ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa. 	 Ne tolvajkodjanak, hanem teljes jó hûséget tanusítsanak; hogy a mi megtartó Istenünknek tudományát ékesítsék mindenben.


Chaˈtso nnˈaⁿ na candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya, quia cwilaˈtjo̱o̱ndyena macwaⁿya joona, ndoˈ matseiseiˈa joona quia na macaⁿnaˈ. Joˈ chii ñequiiˈcheⁿ cˈomˈyoˈ na cjooˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya, ndoˈ calcweˈ nˈomˈyoˈ. 	 A kiket én szeretek, megfeddem és megfenyítem: légy buzgóságos azért, és térj meg.


Tquiana sˈomˈñeeⁿ nda̱a̱ apóstoles. Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ tyoñequiana joonaˈ nnom ticwii cwii tsˈaⁿ na matseitjo̱o̱naˈ ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ juu. 	 És letevék az apostolok lábainál: aztán elosztatott az egyesek közt, a mint kinek-kinek szüksége vala.


Ndoˈ joo nnˈaⁿ na cwilaˈjnda ndoˈ cwinda̱a̱, cantyja ˈnaaⁿ nmeiⁿˈ jnda̱ teityandyena. Tquia nncwiˈntyjeeˈna na mati joona nquiaana nawiˈ tˈmaⁿ na nntjoom nnˈaⁿ. Nntyueena ndoˈ nlaˈxuaana na matseichjooˈnaˈ nˈomna. 	 Ezeknek árosai, a kik meggazdagodtak õ tõle, távol állanak az õ kínjától való félelem miatt, sírván és jajgatván,


Tjoomˈ cˈomˈyoˈ ñˈeⁿ ncˈiaaˈyoˈ. Tincˈomˈyoˈ na sˈandyoˈ ndoˈ lcundyoˈ. Catsañˈoomndyoˈ ñequio nnˈaⁿ na ntyˈiaandye, tintsˈaanaˈ nquiuˈyoˈ na cweˈ ˈo jndo̱ˈti nˈomˈyoˈ. 	 Egymás iránt ugyanazon indulattal legyetek; ne kevélykedjetek, hanem az alázatosakhoz szabjátok magatokat. Ne legyetek bölcsek timagatokban.


Jnda̱ na jndii Jesús na luaaˈ cwiluena, tsoom nda̱a̱na: —Nnˈaⁿ na tiwii titjo̱o̱ndyena tsˈaⁿ na machˈee nasei. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na wii, tjo̱o̱ndyena tsaⁿˈñeeⁿ. Ja nchii na jndyo̱o̱ na nncwaⁿya nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ, ja jndyo̱o̱ na nncwaⁿya nnˈaⁿjnaⁿ. 	 És a mikor ezt hallja vala Jézus, monda nékik: Nem az egészségeseknek van szükségök orvosra, hanem a betegeknek, nem azért jöttem, hogy igazakat, hanem hogy bûnösöket hívjak megtérésre.


Chaˈtso na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na ntyjaaˈ nˈomna meiⁿˈndooˈntyˈiaandye xuee quia na mˈmo̱o̱ⁿ ˈñeeⁿ joo cwiluiindye na nntseinaaⁿ. 	 Mert a teremtett világ sóvárogva várja az Isten fiainak megjelenését.


’Ndoˈ niom jndye ntˈomcheⁿ ñˈoom na macaⁿnaˈ na catsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, sa̱a̱ tileicalaˈno̱ⁿˈyoˈ joo ñˈoomˈñeeⁿ jeˈ. 	 Még sok mondani valóm van hozzátok, de most el nem hordozhatjátok.


Ndoˈ ñˈoom na tyoñequiaaⁿ, jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna. Tˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱na na waa najndeii na matseixmaaⁿ, ee ñˈoom na tyoˈmo̱o̱ⁿ cajndatinaˈ, nchii cweˈ chaˈna ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom chiuu tˈmaⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 És elálmélkodának az õ tanításán; mert úgy tanítja vala õket, mint a kinek hatalma van, és nem úgy mint az írástudók.


ˈO ndoˈ mati ja mañeˈcwii waa na cwilaˈjnda̱a̱ˈya. ˈO jnda̱ ntyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ chiuu waa na seijndo̱ya ndoˈ jeˈ macwindyeˈyoˈ na ndicwaⁿ matseijndo̱. 	 Ugyanolyan tusakodástok lévén, a milyent láttatok én nálam, és most hallotok én felõlem.


ˈU re nnˈaⁿya na jeeⁿ jnda ntyjiiya, jeeⁿ xcwe macheˈ na mateixeˈ nnˈaaⁿya na cweˈ cwiquieya na mˈaaⁿˈ, meiiⁿ joona nnˈaⁿ na ticwajnaⁿˈ. 	 eretett [barátom,] híven cselekszel mindenben, a mit az atyafiakért, és pedig az idegenekért teszel,


Ee ñˈoom na mayuuˈ na chaˈtsondye nnˈaⁿ na ñeˈcˈomna na xcweeˈ nˈomna cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús, maxjeⁿ wiˈ ncwinomna. 	 De mindazok is, a kik kegyesen akarnak élni Krisztus Jézusban, üldöztetni fognak.


Luaa waa cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ, cwii cwiindyo̱ nñequiaaya cwenta nnoom cantyja ˈnaaⁿya. 	 Azért hát mindenikünk maga ad számot magáról az Istennek.


Caifás jndyu cwiindye joo naⁿˈñeeⁿ na luaaˈ tso. Juu cwiluiitquieñê chuˈñeeⁿ nda̱a̱ ntyee cwentaa jaa nnˈaⁿ judíos. Matsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —ˈO meiⁿchjoo ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ. 	 Egy pedig õ közülök, Kajafás, a ki fõpap vala abban az esztendõben, monda nékik: Ti semmit sem tudtok.


Sa̱a̱ Jesús tjaaⁿ ta na jndyu Olivos. 	 Jézus pedig elméne az Olajfák hegyére.


Ndoˈ quia na jnda̱ teinom we xueeˈñeeⁿ jluiˈ Jesús joˈ joˈ. Saalcwa̱a̱ˈâ ñˈeⁿñê Galilea. 	 Két nap mulva pedig kiméne onnét, és elméne Galileába.


ndoˈ na luaaˈ cwilˈaˈyoˈ cwitˈmo̱ⁿˈ cheⁿncjoˈyoˈ na cweˈ jndaaˈ ˈñeeⁿ na cwiluiitˈmaⁿñeti quiiˈntaaⁿˈyoˈ, ndoˈ naljoˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na tisˈa cwilaˈtiuuˈyoˈ, tixcwe cwitjeiˈyoˈ cwenta. 	 Nem mondtatok-é ellent magatoknak, és nem lettetek-é gonosz gondolkozású birákká?


Matso Pablo: “ˈO re nnˈaⁿya, ticaljeiiya na jom tyee na cwiluiitquieñe. Ee mayuuˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na maxjeⁿ waa na jnda̱ teiljeiinaˈ matsonaˈ na tintseineiⁿ tsˈaⁿ ñˈoom na matseijnaaⁿˈnaˈ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjomˈm.” 	 Pál pedig monda: Nem tudtam, atyámfiai, hogy fõpap. Mert meg van írva: A te néped fejedelmét ne átkozd!


Tsoti Pablo: —Nnco̱ tyotseitiuuya na maxjeⁿ jndeiˈnaˈ na nlco̱o̱ˈwiˈa nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿ Jesús tsaⁿ na jnaⁿ Nazaret. 	 Én bizonyára elvégeztem vala magamban, hogy ama názáreti Jézus neve ellen sok ellenséges dolgot kell cselekednem.


Luaaˈ jluena nnoom cweˈ ee cwilˈueena na catˈuiinaˈ jom. Sa̱a̱ jom jeˈ, seintquieˈñê, seiljeiⁿ nomtyuaa ñequio nomtsˈo̱o̱ⁿ. 	 Ezt pedig azért mondák, hogy megkísértsék õt, hogy legyen õt mivel vádolniok. Jézus pedig lehajolván, az ujjával ír vala a földre.


Ee ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio ñˈoomwaa matseicanda̱a̱ˈñenaˈ: “Cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ tyje tsˈaⁿndyuˈ chaˈxjeⁿ na jnda ntyjiˈ nncuˈ.” 	 Mert az egész törvény ez egy ígében teljesedik be: Szeresd felebarátodat, mint magadat.


Tueeˈ xuee na cwiwityeⁿ ncuee na cwicwaˈ nnˈaⁿ tyooˈ na tjaa ndaaljoˈ tjaquieeˈ. Jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿ Jesús jlaˈcandyooˈndyô̱ na mˈaaⁿ, lˈuuyâ: —¿Yuu lˈue tsˈomˈ na nntsalajndaaˈndyô̱ cantyja ˈnaaⁿˈ xuee pascua na nleiñˈoomˈ na nlquiˈ catsmaⁿ? 	 A kovásztalan kenyerek elsõ napján pedig Jézushoz menének a tanítványok, mondván: Hol akarod, hogy megkészítsük néked ételedre a husvéti bárányt?


Nnco̱ Pablo cwiluiindyo̱ apóstol cwentaaˈ Jesucristo. Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñê na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa sa̱ˈntjoom na matseixmaⁿya na ljoˈ ñequio Ta Jesucristo na cantyja ˈnaaⁿˈ jom mˈaaⁿya na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya. 	 Pál, Jézus Krisztus apostola a mi megtartó Istenünknek, és Jézus Krisztusnak a mi reménységünknek rendelése szerint,


Ndoˈ xeⁿ mˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu na ñecatsˈaa nata̱ˈ wendye naⁿˈñeeⁿ, quia joˈ nluiˈ chom ndyueena na nlcoñe tsaⁿˈñeeⁿ. Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ñeˈcatsˈaa nata̱ˈ joona, majndaaˈ na laaˈtiˈ nncueˈ. 	 És ha valaki akar nékik ártani, tûz származik az õ szájokból, a mely megöli az õ ellenségeiket; és ha valaki akar nékik ártani, úgy kell annak megöletni.


Nmeiiⁿˈ jluena nnoom ee meiⁿ joona tîcalaˈyuˈna ñˈeⁿñê. 	 Mert az õ atyjafiai sem hivének benne.


ˈO nnˈaaⁿya, cantyja ˈnaaⁿˈ cwaaⁿ xuee oo cwaaⁿ xjeⁿ na nndyonndaˈ Ta Jesús, meiⁿ ticaⁿnaˈ na nntseiljeiya. 	 Az idõkrõl és idõszakokról pedig, atyámfiai, nem szükség, hogy írjak néktek;


Tyjeˈcañoom nnˈaⁿ judíos na mañecwii ndyuaana ñˈeⁿñê, sa̱a̱ tîcatoˈñoomna jom. 	 Az övéi közé jöve, és az övéi nem fogadák be õt.


sa̱a̱ xeⁿ cweˈ nˈoomnioom ñequio lˈo̱o̱nioom cwiˈoom tyuaaˈñeeⁿ, cwiwitquiooˈ na majuˈwiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tyuaaˈñeeⁿ ndoˈ na macanda̱ njñom tsˈaⁿ chom juunaˈ. 	 A mely pedig töviseket és bojtorjánokat terem, megvetett és közel van az átokhoz, annak vége megégetés.


Cwii tsˈaⁿ na ñˈeⁿ meindyuaandyena nacañoomˈ meiⁿsa, quia na jndii na luaaˈ, tso nnom Jesús: —Nñequiaanaˈ na neiiⁿˈ tsˈaⁿ na nntseijomñe nantquie tˈmaⁿ yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 llván pedig ezeket egy azok közül, a kik [õ vele] együtt ülnek vala, monda néki: Boldog az, a ki eszik kenyeret az Isten országában.


Ndoˈ mati ntyˈiaya cwii na matseijomnaˈ ndaaluee na jeeⁿ caxuee chaˈna tsioo jndaˈjom chaˈcwijom tooˈ chom. Jndye nnˈaⁿ meintyjeeˈ ˈndyoo ndaalueeˈñeeⁿ, joˈ joˈ nquiee nnˈaⁿ na jnda̱ jnaⁿndye ñequio quiooˈjndii, ñequio juu na jluiˈtsjaaⁿˈñeyoˈ, ñequio númeroˈ na maˈmo̱ⁿnaˈ xueeˈyoˈ. Tooˈ arpa lueena na jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És láték úgymint üvegtengert tûzzel elegyítve; és azokat, a kik diadalmasok a fenevadon és az õ képén, és bélyegén és az õ nevének számán, látám állani az üvegtenger mellett, a kiknek kezében valának az Istennek hárfái.


Sa̱a̱ xeⁿ juu na cantu na matseixmaⁿya matseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñê na mayomˈm, quia joˈ ¿chiuu na macuˈxeⁿnaˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ jnaⁿ? 	 Mert ha az Istennek igazsága az én hazugságom által öregbült az õ dicsõségére, miért kárhoztattatom még én is, mint bûnös?


Ee ˈu jnda̱ tqueⁿˈ na waa na jndo̱ na matseixmaⁿya jo nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ tsjoomnancue na ticwii cwii tsˈaⁿ na mañequiaaˈ lˈo̱o̱ya na nñequiaya na tseixmaⁿ na ticantycwii na wandoˈ. 	 A miként te hatalmat adtál néki minden testen, hogy örök életet adjon mindennek, a mit néki adtál.


Cwii joona, tsˈaⁿ na jndyu Felipe, tjacueeⁿ cwii tsjoom tsˈo̱ndaa Samaria. Tyotseineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ. 	 És Filep lemenvén Samária városába, prédikálja vala nékik a Krisztust.


Nchii tjaqueⁿˈeⁿ cañoomˈluee na jndye ndiiˈ na nncueeⁿˈeⁿ cwentaa nnˈaⁿ, chaˈxjeⁿ quichˈee tyee na cwiluiitquieñe jo nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos na chu ndoˈ chu mawjaaqueⁿˈeⁿ cuarto na macanda̱ na ljuˈ tseixmaⁿnaˈ na nñequiaaⁿ nioom quiooˈ. 	 Nem is, hogy sokszor adja magát áldozatul, mint a hogy a fõpap évenként bemegy a szentélybe idegen vérrel;


Ncˈe na matseiyuˈa ñˈeⁿ Cristo Jesús, mañequiaanaˈ na neiⁿya na laaˈtiˈ waa na mandiˈntjo̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Van azért mivel dicsekedjem a Jézus Krisztusban, az Istenre tartozó dolgokban.


Quia na tquiena joˈ joˈ, tsoom nda̱a̱na: —Calaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha juu na ñequeⁿnaˈ xjeⁿ ˈo tincwantjomnaˈ ˈo. 	 És mikor ott a helyen vala, monda nékik: Imádkozzatok, hogy kísértetbe ne essetek.


Mati nnˈaⁿ na jnda̱ jlaˈyuˈ jndyendyena tquionquiana jnaaⁿna, tjeiˈyuuˈndyena ljoˈ ñelˈana na ticatsa̱ˈntjomnaˈ. 	 És sokan a hívõk közül eljõnek vala, megvallván és megjelentvén cselekedeteiket.


Joˈ chii cajñomˈ nnˈaⁿ na cˈoona tsjoom Jope na nncˈooqueeⁿˈndyena Simón tsˈaⁿ na mati jndyu Pedro. Jom cweˈ macˈeⁿyaaⁿ waaˈ tcayoomˈm Simón tsˈaⁿ na matseicato̱o̱ˈñe ntjaⁿ, tsˈaⁿ na waa waaˈ ˈndyoo ndaaluee.” 	 Küldj el azért Joppéba, és hívasd magadhoz Simont, ki Péternek neveztetik; ez Simon tímár házában van szálláson a tenger mellett: õ, minekutána eljõ, szól néked.


Jesús tjawijndo̱ˈti tsˈoom ndoˈ tjawijndeiityeeⁿ. Tjaweeˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿñê ndoˈ mati nnˈaⁿ. 	 Jézus pedig gyarapodék bölcsességben és testének állapotjában, és az Isten és emberek elõtt való kedvességben.


Quia na jñeeⁿ na jndyendye nnˈaⁿ cawiˈnom, taxˈeeⁿ ljoˈ cwiluii. 	 És mikor hallotta a mellette elmenõ sokaságot, tudakozódék, mi dolog az?


Sa̱a̱ jom tcaaⁿ na nquii Augusto, tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma, nncuˈxeⁿ jom. Joˈ chii sa̱ˈntjo̱ⁿya na caljooˈñê na pra̱so jom hasta xjeⁿ na nnda̱a̱ njño̱o̱ⁿya jom na mˈaaⁿ tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿˈñeeⁿ. 	 Pál azonban appellálván, hogy õ Augustus döntésére tartassék fenn, parancsolám, hogy tartassék fogva, míg õt a császárhoz nem küldhetem.


Quia joˈ juu tyee na cwiluiitquieñe jndiiˈñê tscaˈnnoom na lioomˈm, tsoom: —¿Aa cwimacaⁿtinaˈ ˈñeeⁿ nñequiotjeiˈyuuˈndyeti jnaaⁿˈaⁿ? 	 A fõpap pedig megszaggatván ruháit, monda: Mi szükségünk van még tanúkra?


Ncuee na macanda̱, matso Tyˈo̱o̱tsˈom, njño̱o̱ⁿya Espíritu na cwiluiindyo̱ naquiiˈ nˈom jndye nnˈaⁿ. Ndaˈyoˈ na naⁿnom ñequio ndaˈyoˈ na naⁿlcu nlaˈneiⁿna ñˈoom na nntsjo̱o̱ nda̱a̱na. Naⁿnom na titquiendye waa na nlcoˈnaˈ nda̱a̱na na nntyˈiaana. Ndoˈ naⁿnom na tquiendye ndaa nntsoona. 	 És lészen az utolsó napokban, ezt mondja az Isten, kitöltök az én Lelkembõl minden testre: és prófétálnak a ti fiaitok és leányaitok, és a ti ifjaitok látásokat látnak, és a ti véneitek álmokat álmodnak.


Jnda̱ na seineiⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱na, quia joˈ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio nnˈaⁿ fariseos, to̱ˈna na tˈmaⁿ tyolaˈncjooˈndyena ñˈeⁿñê. To̱ˈna na tyolaˈliooˈna jom na jndye ñˈoom tyotaˈxˈeena nnoom. 	 Mikor pedig ezeket mondá nékik, az írástudók és farizeusok kezdének felette igen ellene állani és õt sok dolog felõl kikérdezgetni,


Ee meiiⁿ na aa tiˈnaⁿya na ya nntseinchuˈa ñˈoom chaˈxjeⁿ joona, sa̱a̱ xcweya ñˈoom mantyjiiya cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo ndoˈ juu joˈ jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿndyeyuuyâ nda̱a̱ˈyoˈ cantyjati chaˈtso na tyolˈaayâ. 	 pedig avatatlan [vagyok ]is a beszédben, de nem az ismeretben; sõt mindenben, mindenképen nyilvánvalókká lettünk elõttetek.


Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ taⁿna na catsjo̱o̱ nnco̱ chiuu waa. Jnda̱ jndyena ñˈoomˈñeeⁿ ñeˈcalaˈcandyaandyena ja ee jlaˈno̱ⁿˈna tjaa ljoˈ sˈaa na tseixmaⁿ na cˈio̱. 	 Kik miután kihallgattak, el akarának engem bocsátani, mivelhogy én bennem semmi halálra méltó vétek nincsen.


Nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue xocanda̱a̱ nntoˈñoomna jom, ee tyoontyˈiaana jom, meiⁿ ticataˈjnaaⁿˈna jom. Sa̱a̱ ˈo cwitaˈjnaⁿˈyoˈ jom, ee mˈaaⁿñê naquiiˈ nˈomˈyoˈ, ndoˈ ñequiiˈcheⁿ nncˈoomñê ñˈeⁿndyoˈ. 	 Az igazságnak ama Lelkét: a kit a világ be nem fogadhat, mert nem látja õt és nem ismeri õt; de ti ismeritek õt, mert nálatok lakik, és bennetek marad.


Xcwe na cwiˈoocaluiˈna naquiiˈ tsjoom ndoˈ tjomndyena tsˈaⁿ tsjoom Cirene na jndyu Simón na jnaⁿ jnda̱a̱. Jom tsotye Alejandro ñequio Rufo. Lˈa sondaro na jndeiˈnaˈ cjaañˈoom tsˈoom na nñoom Jesús. 	 És kényszerítének egy mellettök elmenõt, bizonyos czirénei Simont, a ki a mezõrõl jõ vala, Alekszándernek és Rufusnak az atyját, hogy vigye az õ keresztjét.


Sa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom jâ na nñequiaayâ ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ ndoˈ na catjeiˈyuuˈndyô̱ na tqueeⁿ Jesús na cuˈxeⁿ nnˈaⁿ na taˈndoˈ ñequio nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. 	 És megparancsolta nékünk, hogy hirdessük a népnek, és tegyünk bizonyságot, hogy õ az Istentõl rendelt bírája élõknek és holtaknak.


Mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, lˈo̱ juu nñequiaa patrom chaˈtso ˈnaaⁿˈaⁿ na niom na cateixˈee joonaˈ. 	 Bizony mondom néktek, hogy minden jószága felett gondviselõvé teszi õt.


’Quia na jnda̱ teinom wenˈaaⁿ ntyu na mˈaaⁿ joˈ joˈ seijomnaˈ na mˈaaⁿ cwii joo quiiˈ jnda̱a̱ na nndyooˈ sjo̱ Sinaí ndoˈ teitquiooˈñe cwii ángel nnoom naquiiˈ ntsaachom na cwico tsaˈ tsˈo̱o̱ nˈioom. 	 És negyven esztendõ elteltével megjelenék néki a Sínai hegy pusztájában az Úrnak angyala csipkebokornak tüzes lángjában.


Ndoˈ quia na jnda̱ jlaˈwe nnˈaⁿ ja na nlaˈcueeˈna ja, quia joˈ nntsˈaa na nntseitjomnaˈ nnˈaⁿ cantyja ˈnaⁿya. 	 És én, ha felemeltetem e földrõl, mindeneket magamhoz vonszok.


Quia na jnda̱ tmaaⁿ, nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê tyˈentyjaaˈna jom, jluena nnoom: —Jeˈ jnda̱ tmaaⁿ ndoˈ tjaaˈnaⁿ lˈaa meiⁿ rancho ˈnaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Mikor pedig immár nagy idõ vala, hozzámenvén az õ tanítványai mondának: Puszta ez a hely, és immár nagy idõ van:


’ˈÑeeⁿ juu tsˈaⁿ na matseiˈnaaⁿˈ ñˈoommeiiⁿ, catseiˈno̱ⁿˈ ljoˈ ñecatsonaˈ. Juu profeta Daniel, seiljeiⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿ na jeeⁿcheⁿ ndyaˈ tiaaˈ na nntseityuiiˈ chaˈtso. Quia na nntyˈiaˈyoˈ na jnda̱ mameintyjeeⁿˈeⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ yuu na meiⁿchjoo ticatsa̱ˈntjomnaˈ na nncˈoom, quia joˈ ˈo na mˈaⁿˈyoˈ tsˈo̱ndaa Judea catsaaleiˈnomˈyoˈ quiiˈ ntsjo̱. 	 Mikor pedig látjátok a pusztító utálatosságot, a melyrõl Dániel próféta szólott, ott állani, a hol nem kellene (a ki olvassa, értse meg), akkor a kik Júdeában lesznek, fussanak a hegyekre;


Cˈoomˈnndaˈ nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ na matsonaˈ na calˈaˈyoˈ. Tsacwiˈntyjeˈyoˈ na cwilˈaˈyoˈ jnaⁿ ee mˈaⁿ ntˈomndyoˈ ˈo na ticalaxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Matsjo̱o̱ na ljoˈ cha caluiˈjnaaⁿˈndyoˈ. 	 Serkenjetek fel igazán és ne vétkezzetek; mert némelyek nem ismerik Istent; megszégyenítéstekre mondom.


Tsoom nda̱a̱na na jnda̱ ndyee ndiiˈ: —¿Ljoˈ jeeⁿcheⁿ tisˈa sˈaaⁿ? Meiⁿcwii jnaaⁿˈaⁿ tîcaljeiya na matsa̱ˈntjomnaˈ na cueeⁿˈeⁿ. Joˈ chii nnchuuˈ jñeeⁿ, xeⁿ jnda̱ nntseicandyaandyo̱ jom. 	 pedig harmadszor [is] monda nékik: Mert mi gonoszt tett ez? Semmi halálra való bûnt nem találtam õ benne; megfenyítvén azért õt, elbocsátom!


Quia joˈcheⁿ tquiaa Pilato Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ na catyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ. Ndoˈ mana tyˈeñˈomna jom. 	 Akkor azért nékik adá õt, hogy megfeszíttessék. Átvevék azért Jézust és elvivék.


Ee cantyja ˈnaⁿ ja nnto̱ⁿˈnaˈ tsaⁿsˈa ñˈeⁿ tsotyeeⁿ, mati tsaⁿscu ñˈeⁿ tsoñeeⁿ, ndoˈ tsaⁿnntsa ñˈeⁿ sta̱xeeⁿˈeⁿ. 	 Mert azért jöttem, hogy meghasonlást támaszszak az ember és az õ atyja, a leány és az õ anyja, a meny és az õ napa közt;


Joˈ chii tˈuena tsaⁿˈñeeⁿ, jlaˈcueeˈna jom. Tyˈecatquieeˈna jom tquia nnom ntjomˈñeeⁿ. 	 És megfogván azt, megölék, és a szõlõn kívül veték.


Wendye joona nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nlaˈxmaⁿna najnda̱na na nlaˈcata̱ˈna tsjo̱ˈluee cha tincuaˈ chaˈtsoti xuee na cwiñequiana ñˈoom ˈnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ mati nñequiaaⁿ najndeii na nlaˈxmaⁿna na nlaˈcwaqueⁿna ndaatioo na nntsˈaanaˈ niomˈ. Ndoˈ cwanti ndiiˈ na lˈue nˈomna nnda̱a̱ nlaˈquioona meiⁿnquia nnom nawiˈ nacjoo nnˈaⁿ tsjoomnancue. 	 Ezeknek van hatalmuk arra, hogy bezárják az eget, hogy az õ prófétálásuknak idejében esõ ne legyen; és hatalmuk van a vizeken, hogy azokat vérré változtassák, és megverjék a földet akármi csapással, valamennyiszer akarják.


Mati nnˈaⁿ tsjoom Sodoma ñequio Gomorra ñequio nnˈaⁿ ntˈomcheⁿ njoom ndiocheⁿ, tquiandyeñˈeⁿna na lˈana meiⁿquia nnom na queeⁿ nˈom seiina nchii chaˈxjeⁿ na seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nncˈom nnˈaⁿ, ndoˈ na luaaˈ tyolˈa nnˈaⁿ njoomˈñeeⁿ tseixmaⁿnaˈ cwii na maˈmo̱ⁿnaˈ na nntˈuiiwiˈ chom na tijoom canduuˈ nnˈaⁿ na nmeiiⁿˈ cwilˈa. 	 képen Sodoma és Gomora és a körültök lévõ városok [is], a melyek azokhoz hasonlóan paráználkodtak, és más test után jártak, például vannak [elõttünk,] örök tûznek büntetését szenvedvén.


ˈO cwijooˈ nˈomˈyoˈ na nleijndaaˈ nantquie, ndoˈ joonaˈ ˈnaⁿ na cwileiˈndaaˈ. Sa̱a̱ ticatyˈiomnaˈ na cwilˈaˈyoˈ na ljoˈ. Calajnda̱ˈyoˈ na nliuˈyoˈ cwii na chaˈcwijom nantquie na cantyja ˈnaaⁿˈ juu joˈ nlaˈxmaⁿˈyoˈ na ticantycwii na cwitandoˈyoˈ. Ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nñequia juu na matseijomnaˈ nantquie naquiiˈ nˈomˈyoˈ ee Tsotya̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom maˈmo̱o̱ⁿ na jnda̱ tqueeⁿ ja tsˈiaaⁿmeiiⁿ. 	 Munkálkodjatok ne az eledelért, a mely elvész, hanem az eledelért, a mely megmarad az örök életre, a melyet az embernek Fia ád majd néktek; mert õt az Atya pecsételte el, az Isten.


Quia joˈ jâ na cwindya̱a̱yâ ñˈoom na mañequiaaⁿ jlana̱a̱ⁿ cheⁿncjo̱o̱yâ nda̱a̱ ncˈiaayâ. Lˈuuyâ: —¿Aa nntsˈaacheⁿnaˈ na jndyoñˈoom cwii tsˈaⁿ na nlcwaaⁿˈaⁿ? 	 Mondának azért a tanítványok egymásnak: Hozott-é néki valaki enni?


ncˈe na luaaˈ tyotseixmaⁿ juu na caxueeˈñeeⁿ, cwanti tˈmaⁿti tseixmaⁿ ñˈoom na tijoom cachuiiˈ na cwitoˈño̱o̱ⁿya na matseijndaaˈñe Espíritu Santo. 	 Hogyne volna még inkább dicsõséges a léleknek szolgálata?


Jnda̱ na jndii Jesús na jnda̱ tueˈ Juan, jlueeⁿˈeⁿ joˈ, tuo̱o̱ⁿ tsˈom wˈaandaa ñˈeⁿ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê. Saayâ cwii joo yuu na tjaaˈnaⁿ nnˈaⁿ. Quia jliu nnˈaⁿ na jnda̱ tja Jesús na nncwityˈioom ndaaluee, quia joˈ jluiˈna njoomna, tyˈecaˈna, tyˈenquiandyena ˈndyoo ndaaluee na tyˈentyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ. 	 És mikor ezt meghallotta Jézus, elméne onnét hajón egy puszta helyre egyedül. A sokaság pedig ezt hallva, gyalog követé õt a városokból.


’Ja jndyo̱o̱ na jndyo̱cwjaaˈndyo̱ chom quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue. Ndoˈ toom cweˈ na cwiluii naljoˈ. 	 ért jöttem, hogy e világra tüzet bocsássak: és mit akarok, ha [az] immár meggerjedett?


Sa̱a̱ tsˈaⁿ na matseixmaⁿ Espíritu nnda̱a̱ nntseiˈno̱ⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ, meiⁿ tjaa ˈñeeⁿ tsˈaⁿ na wanaaⁿ na nntso na tixcwe machˈeeⁿ. 	 A lelki ember azonban mindent megítél, de õ senkitõl sem ítéltetik meg.


Ndoˈ tso Espíritu no̱o̱ⁿ na cjo̱ ñˈeⁿndyena na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈo̱o̱ⁿ. Mati yom nnˈaaⁿya nmeiiⁿ na cwilayuˈ tyˈeñˈeeⁿna ñˈeⁿndyo̱. Chaˈtsondyô̱ saquia̱a̱ˈâ naquiiˈ waaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Mondá pedig nékem a Lélek, hogy menjek el velök minden kételkedés nélkül. Eljöve pedig velem ez a hat atyafi is; és bemenénk annak az embernek a házába:


Chaˈtso nnˈaⁿ na jndye ñˈoom na seineiⁿ Juan mandiñˈeeⁿ nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ cwentaaˈ gobiernom, ñequio chaˈtso ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ, teitsˈoomndyena sˈaa Juan ee jlaˈno̱ⁿˈna na xcwe machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És mikor ezt hallotta az egész nép és a vámszedõk, igazat adának az Istennek, megkeresztelkedvén a János keresztségével;


ˈÑeeⁿ ˈo na ñeˈcandyeˈyoˈ, candyeˈyaˈyoˈ ñˈoom na matseineiⁿ Espíritu Santo nda̱a̱ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ: ˈÑeeⁿ juu na jnda̱a̱ jnaⁿñe ñequio natia, juu na jnda̱ we ndiiˈ na nncueˈ tsˈaⁿ, xocatˈuiinaˈ jom.” 	 A kinek van füle, hallja, mit mond a Lélek a gyülekezeteknek. A ki gyõz, annak nem árt a második halál.


Ja Juan ñequio Andrés, tyjee Simón Pedro, jâ jndya̱a̱yâ ñˈoom na tso Juanˈñeeⁿ, ndoˈ saantyjo̱o̱yâ naxeⁿˈ Jesús. 	 Monda nékik: Jõjjetek és lássátok meg. Elmenének és megláták, hol lakik; és nála maradának azon a napon: vala pedig körülbelül tíz óra.


Ncueeˈñeeⁿ ntˈom nnˈaⁿ na tyoñeˈquia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jluiˈna Jerusalén, tyˈena Antioquía. 	 Ez idõtájban pedig menének Jeruzsálembõl Antiókhiába próféták.


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaaⁿ na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈo̱o̱ⁿya jo nnoom, na tquiaaⁿ na tandoˈxco Ta Jesucristo, nqueⁿ na cwiluiinê na mateixˈeeⁿ canmaⁿ ntsmeiiⁿˈeⁿ na tqueⁿtyeeⁿ ñˈoomxco ñˈeⁿ nioomˈm, 	 A békesség Istene pedig, a ki kihozta a halálból a juhoknak nagy pásztorát, örök szövetség vére által, a mi Urunkat Jézust,


Matso yuscu Samaria nnoom: —¿Chiuu na macaⁿˈ ndaatioo no̱o̱ⁿ, ee ˈu cwiluiindyuˈ tsˈaⁿ judío ndoˈ ja cwiluiindyo̱ samaritana? Luaaˈ tso yuscuˈñeeⁿ ncˈe nnˈaⁿ judíos tiquilaˈtjoomˈndyena ñequio nnˈaⁿ samaritanos. 	 Monda azért néki a samáriai asszony: Hogy kérhetsz inni zsidó létedre én tõlem, a ki samáriai asszony vagyok?! Mert a zsidók nem barátkoznak a samáriaiakkal.


Cwii cwii ndiiˈ na macjaañjoomˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo, nnom Tyˈo̱o̱tsˈomya, mañequiaya na quianlˈuaaⁿˈaⁿ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Hálát adok az én Istenemnek, minden ti rólatok való emlékezésemben,


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na calaˈno̱ⁿˈyoˈ quia jluiˈ welooya nnˈaⁿ judíos Egipto, chaˈtsondyena tyotseintyjo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ncwaaⁿˈ nchquiu nacjoona ndoˈ chaˈtsondyena teinomna Ndaaluee Wee. 	 Nem akarom pedig, hogy ne tudjátok, atyámfiai, hogy a mi atyáink mindnyájan a felhõ alatt voltak, és mindnyájan a tengeren mentek által;


Ndoˈ naⁿnom na cwiˈoo ñˈeⁿ Saulo, sˈaanaˈ na jeeⁿ tyuena ee jndyena na seineiⁿ tsˈaⁿ sa̱a̱ titquiooˈñe. 	 A vele utazó férfiak pedig némán álltak, hallva ugyan a szót, de senkit sem látva.


Ndoˈ canchooˈwendyô̱ jâ jñom Jesús, jnda̱ tquiaaⁿ ñˈoom nda̱a̱yâ, tsoom: —Tintsaquieˈyoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na nchii nnˈaⁿ judíos ndoˈ tintsaquieˈyoˈ naquiiˈ meiⁿcwii tsjoom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ samaritanos. 	 Ezt a tizenkettõt küldé ki Jézus, és megparancsolá nékik, mondván: Pogányok útjára ne menjetek, és Samaritánusok városába ne menjetek be;


Sa̱a̱ ˈu jeˈ, quia matseiˈneiⁿˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, cjaˈquieˈ naquiiˈ waˈ, catseicuˈ ˈndyootsˈaˈ, ndoˈ catseineiⁿˈ nnom Tsotyeˈ na mˈaaⁿ na titquiooˈñe. Ndoˈ jom na noomˈm meiiⁿ titquiooˈñê, nntseinoomñê ljoˈ na matseitjo̱o̱naˈ ˈu. 	 Te pedig a mikor imádkozol, menj be a te belsõ szobádba, és ajtódat bezárva, imádkozzál a te Atyádhoz, a ki titkon van; és a te Atyád, a ki titkon néz, megfizet néked nyilván.


Watsˈomˈñeeⁿ waa cwii leirooˈnaˈ na jndyunaˈ Salomón. Joˈ joˈ tquiontyjaaˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwityueneiiⁿna. Ee tsˈaⁿ na tcoˈyanaˈ ncˈee joˈ joˈ tiñeˈcaˈñeeⁿ Pedro ñequio Juan. 	 Mikor pedig ragaszkodék Péterhez és Jánoshoz az a sánta, a ki meggyógyult, az egész nép álmélkodva összefuta õ hozzájok a tornáczba, mely Salamonénak neveztetik.


Meiⁿ ticaⁿnaˈ na catsˈaaⁿ chaˈna tyolˈa ntˈomcheⁿ ntyee na tjacantyja tyoluiitˈmaⁿndye, na ˈio ndii ˈio tyolaˈcwjeena quiooˈ na tyoñequiana jooyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, najndyee cwentaa jnaaⁿ nquieena ndoˈ nda̱ joˈ mati cwentaa jnaaⁿ nnˈaⁿ. Sa̱a̱ xuiiˈ na sˈaa Jesús, ñejomndiiˈ tquiaañe cheⁿnqueⁿ na tueeⁿˈeⁿ, cwii na macanda̱. 	 A kinek nincs szüksége, mint a fõpapoknak, hogy napról-napra elõbb a saját bûneiért vigyen áldozatot, azután a népéiért, mert ezt egyszer megcselekedte, maga-magát megáldozván.


Tsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Tˈmaⁿ jnaⁿya waa na seiquio̱o̱ya cwii tsˈaⁿ lueeˈyoˈ na tjaaˈnaⁿ jnaⁿ tseixmaⁿ. Tˈo̱o̱ naⁿˈñeeⁿ nnoom, jluena: —¿Ljoˈ machˈeenaˈ jâ na ljoˈ? Candoˈ nncuˈ. 	 Mondván: Vétkeztem, hogy elárultam az ártatlan vért. Azok pedig mondának: Mi közünk hozzá? Te lássad.


Xocoˈweeⁿˈeⁿ tsˈaⁿ na tityeⁿ matseiyuˈ na juu matseijomnaˈ chaˈna tsmaaⁿ na jnda̱ tomndyaa. Ee jom jaateijndeiityeeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. Meiⁿ xotseicanduuˈñˈeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ na tixuee naquiiˈ tsˈom na juu matseijomnaˈ chaˈna chom canti na ncuencue canduuˈ. Ee jom nñequiaatyeeⁿ naxuee naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. Joˈ chii nntsˈaaⁿ na nnaⁿjndeii cantyja na matyˈiomyanaˈ naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. 	 A megrepedezett nádat nem töri el, és a pislogó gyertyabelet nem oltja ki, mígnem diadalomra viszi az ítéletet.


Ee ñˈoomtyeⁿwaaˈ tseixmaⁿnaˈ cwentaˈ ˈo ñˈeⁿ ndaˈyoˈ, ndoˈ cwentaa chaˈtso nnˈaⁿ na mˈaⁿ na tquia, ndoˈ mati ticwii cwii tsˈaⁿ na maˈmaⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaya. 	 Mert néktek lett az ígéret és a ti gyermekeiteknek, és mindazoknak, kik messze vannak, valakiket csak elhív magának az Úr, a mi Istenünk.


Quia joˈ cwii cwiindyoˈ ˈo catseitiuu cwanti na nñequiaa na nnteijndeii tsˈiaaⁿwaaˈ. Nchii nñequiaa ñequio najndeiˈnaˈ oo na tixcweeˈ tsˈom, ee cjaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na cwiñequia ˈnaⁿ na waa luee ñequio na jnda nquiuna jom. 	 Kiki a mint eltökélte szívében, nem szomorúságból, vagy kénytelenségbõl; mert a jókedvû adakozót szereti az Isten.


Majuu María, xjo Lázaroˈñeeⁿ, tsaⁿ na tuˈnquio ncheⁿˈ ncˈee Jesús, ndoˈ ñequio sooxqueeⁿ tyueeˈñê ncˈee. 	 Az a Mária volt pedig az, a kinek a testvére Lázár beteg vala, a ki megkente vala az Urat kenettel és a hajával törlé meg annak lábait.


meiⁿ nnˈaⁿ na cwintyˈuee, meiⁿ nnˈaⁿ na queeⁿ nˈom ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, meiⁿ naⁿcandyee, meiⁿ nnˈaⁿ na cwitioñˈoom nnˈaⁿ, meiⁿ nnˈaⁿ na cwinquioˈnnˈaⁿ tsˈaⁿ cha nnda̱a̱ ntjeiiˈna ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Se lopók, se telhetetlenek, se részegesek, se szidalmazók, se ragadozók nem örökölhetik Isten országát.


Joo nnˈaⁿ tsjoomnancue tijndoona ˈo. Sa̱a̱ cantyja ˈnaⁿ ja luaañe, ñequiiˈcheⁿ mˈaⁿna na jndoona ja, cweˈ ncˈe na macwjiˈyuuˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿ natia na cwilˈana. 	 Titeket nem gyûlölhet a világ, de engem gyûlöl; mert én bizonyságot teszek felõle, hogy az õ cselekedetei gonoszak.


Ee ñˈoom na nnduˈyoˈ nchii na jndo̱ˈ nˈomˈ ncjoˈyoˈ ee nquii Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom nntseijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈomˈyoˈ cwaaⁿ ñˈoom nntˈo̱ˈyoˈ. 	 Mert nem ti vagytok, a kik szóltok, hanem a ti Atyátoknak Lelke az, a ki szól ti bennetek.


Ee quia na tquiaa Abraham diezmo nnom Melquisedec xjeⁿ na tjacatjomñe tsaⁿˈñeⁿ jom, meiiⁿ na tyooluiiñe Leví sa̱a̱ cantyja na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwenta, ncˈe nquii Abraham, joˈ matyˈiomnaˈ na tquiaa Leví diezmo. 	 Mert õ még az atyja ágyékában vala, a mikor annak elébe ment Melkisédek.


Jeˈ catsaˈyoˈ na mˈaaⁿ Pedro ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús. Calacandiiˈyoˈ joona na nncjaajñeeⁿ Galilea, jnda̱nquia nncˈoontyjo̱na. Joˈ joˈ nleicwindyena ñˈeⁿñê chaˈxjeⁿ jnda̱ tsoom nda̱a̱ˈyoˈ. 	 De menjetek el, mondjátok meg az õ tanítványainak és Péternek, hogy elõttetek megyen Galileába; ott meglátjátok õt, a mint megmondotta néktek.


Seicanda̱ Jesús ñˈoom tjañoomˈmeiⁿˈ. Tsoom: —Maluaaˈ nntsˈaa Tsotya̱ya na mˈaaⁿ cañoomˈluee ñˈeⁿndyoˈ ˈo, xeⁿ nchii na xcweeˈ nˈomˈyoˈ nlaˈtˈmaⁿ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Ekképen cselekszik az én mennyei Atyám is veletek, ha szivetekbõl meg nem bocsátjátok, kiki az õ atyjafiának, az õ vétkeiket.


Ee jeeⁿ wiˈ tsˈoom jaa nnˈaⁿ tsjaaⁿ Israel, ndoˈ sˈaaⁿ watsˈom ˈnaaⁿyâ. 	 rt szereti a mi nemzetünket, és a zsinagógát [is] õ építtette nékünk.


Quia joˈ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matseineiiⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. Jndye ñˈoom tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na ñequio ñˈoom tjañoomˈ. Tsoom: —Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na machˈee tsˈiaaⁿ jnda̱a̱. Tjaaⁿ, tjacjoomˈm tsjaaⁿ lqueeⁿ trigo. 	 És sokat beszéle nékik példázatokban, mondván: Ímé kiméne a magvetõ vetni,


ˈO meiiⁿ tyoontyˈiaˈyoˈ jom, sa̱a̱ candyaˈ nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê. Meiiⁿ na nchii cwintyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ jom, sa̱a̱ ncˈe na jom quitˈmaⁿ nˈomˈyoˈ, mañequiaanaˈ na tˈmaⁿ waa na neiⁿˈyoˈ. Meiⁿ tileicaliuˈyoˈ cwaaⁿ ñˈoom na nnduˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ. Ndoˈ juu na neiⁿˈyoˈ matseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 kit, noha nem láttatok, szerettek; a kiben, noha most nem látjátok, de hisztek [benne], kibeszélhetetlen és dicsõült örömmel örvendeztek:


Sa̱a̱ chaˈna ñˈoom na jnda̱ tsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, meiiⁿ na jnda̱ ntyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ tsˈiaaⁿ na matsˈaa, maxjeⁿ tîcalaˈyuˈyoˈ. 	 De mondám néktek, hogy noha láttatok is engem, még sem hisztek.


Canduˈyoˈ xmaⁿñe María. Jom jeeⁿ jndye tsˈiaaⁿ na sˈaaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Köszöntsétek Máriát, ki sokat munkálkodott körülöttünk.


sa̱a̱ jeˈ neiⁿya na seicwano̱ⁿya juunaˈ meiⁿ nchii na seichjooˈnaˈ nˈomˈyoˈ na tquiaanaˈ na neiⁿya, tquiaanaˈ na neiⁿya na ˈo tiooˈ nˈomˈyoˈ, na joˈ joˈ tjaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ na luaaˈ tquiooˈya na nchii sˈaaya cwii nnom na seilcweˈtyaˈnaˈ ˈo. 	 Most örülök, nem azért, hogy megszomorodtatok, hanem hogy megtérésre szomorodtatok meg. Mert Isten szerint szomorodtatok meg, hogy miattunk semmiben kárt ne valljatok.


Sa̱a̱ joona, cweˈ tyoncona Jesús ee manquiuyana na jnda̱ tueˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 És kineveték õt, tudván, hogy meghalt.


Sa̱a̱ cha nncˈooliu nnˈaⁿ tsjoomnancue na mˈaaⁿya na candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya Tsotya̱, ndoˈ na matseicanda̱a̱ˈndyo̱ chaˈtso na matsa̱ˈntjoom ja, mañequiaandyo̱ na nncˈio̱. Quicantyjaˈyoˈ, cjaaya, caluiiˈa ñjaaⁿñe. 	 De, hogy megtudja a világ, hogy szeretem az Atyát és úgy cselekszem, a mint az én Atyám parancsolta nékem: keljetek fel, menjünk el innen.


Quia joˈ taxˈee tsˈaⁿ Etiopía nnom Felipe, matsoom: —Cwii nayaˈñeeⁿ, catsuˈyaˈ no̱o̱ⁿ, tsˈaⁿ na tyoñequiaa ñˈoommeiiⁿñe ¿aa matseineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ oo aa cantyja ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ? 	 Felelvén pedig a komornyik Filepnek, monda: Kérlek téged, kirõl mondja ezt a próféta? Magáról-é, vagy más valakirõl?


Joˈ chii meiiⁿ na jndye nnom na ñeˈcatseicˈo̱o̱ˈnaˈ jâ, sa̱a̱ cwinaⁿndyô̱, meiiⁿ niom na ñeˈcanchjenaˈ jâ, sa̱a̱ ndicwaⁿ mˈaaⁿyâ na quitˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿyâ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mindenütt nyomorgattatunk, de meg nem szoríttatunk; kétségeskedünk, de nem esünk kétségbe;


Quia joˈ sˈo̱o̱ lueena nnom tsotye yuˈndaa na cwitaxˈeena chiuu lˈue tsˈoom na njndyu jnaaⁿ. 	 És intének az õ atyjának, hogy minek akarja neveztetni?


Juu xjeⁿˈñeeⁿ jndeii seixuaa Jesús, tsoom: —Elí, Elí, lama sabactani. (Ñˈoomwaaˈ matsonaˈ: Tsotya̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom, ¿chiuu na maˈndiiˈ ja? ) 	 Kilencz óra körül pedig nagy fenszóval kiálta Jézus, mondván: ELI, ELI! LAMA SABAKTÁNI? azaz: Én Istenem, én Istenem! miért hagyál el engemet?


Tixocatiiˈñe cwii sondaro tsˈiaaⁿ na tseixmaⁿ tsjoomnancue, ee lˈue tsˈoom na nquii tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom jom cˈoom na ya ntyjii ñˈeñê. 	 Egy harczos sem elegyedik bele az élet dolgaiba; hogy tessék annak, a ki õt harczossá avatta.


Tso Jesús nda̱a̱yâ: —Meiⁿ ticaⁿnaˈ na nncˈoona. ˈO quiaˈyoˈ na nlcwaˈna. 	 Jézus pedig monda nékik: Nem szükség elmenniök; adjatok nékik ti enniök.


Ee juu na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya Cristo xeⁿ macanda̱ xjeⁿ na cwitando̱o̱ˈa jeˈ mawañoomˈnaˈ jaa, wantyˈiaaˈndyo̱tya̱a̱ya na chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Ha csak ebben az életben reménykedünk a Krisztusban, minden embernél nyomorultabbak vagyunk.


Manquii Espíritu Santo na tjameiⁿntyjeeˈ nnom ñˈoom na cwiljotyeⁿ na maxjeⁿ nntoˈño̱o̱ⁿya ljoˈ na nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ya quia na jnda̱ seicandyaañeñˈeeⁿ nnˈaⁿ na nlaˈxmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ, cha na catseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom na jeeⁿ tˈmaⁿ cwiluiiñê. 	 ki záloga a mi örökségünknek [Isten] tulajdon [népé]nek megváltatására, az Õ dicsõségének magasztalására.


Xjeⁿ na mawinom Jesús ˈndyoo ndaaluee Galilea, ljeiiⁿ we nnˈaⁿ na ñenquii tsˈaⁿ ntseinda, Simón, tsaⁿ na jndyu Pedro ñequio Andrés tyjee tsaⁿˈñeeⁿ. Cwitueeˈna tsquiˈ ˈnaaⁿna tsˈom ndaaluee ee nnˈaⁿ cwitjeiiˈ calcaa joona. 	 Mikor pedig a galileai tenger mellett jár vala Jézus, láta két testvért, Simont, a kit Péternek neveznek, és Andrást az õ testvérét, a mint a tengerbe hálót vetnek vala; mert halászok valának.


Joˈ chii, ˈo nnˈaⁿya na jnda̱ tjeiˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo, na jnda̱ tqueeⁿˈñê ˈo na laˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaaⁿˈaⁿ, cˈoomˈya nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús, na cwiluiiñê apóstol ndoˈ mati tyee na tjacantyja cantyja ˈnaaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿñê. 	 Annakokáért szent atyafiak, mennyei elhívásnak részesei, figyelmezzetek, a mi vallásunknak apostolára és fõpapjára, Krisztus Jézusra,


Ndoˈ ntyˈiaya na jnaⁿna chaˈwaa tsjoomnancue. Tyˈetcuundyena chaˈwaa ndyuaa ndoˈ tjaaˈndyena tsei juu tsjoom na jeeⁿ candyaˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, yuu na cwicˈeeⁿ nnˈaⁿ na maqueeⁿ na ljuˈ nˈom. Sa̱a̱ seiquioom chom nacjoo sondaroˈñeeⁿ, seicoñˈeⁿnaˈ joona. 	 És feljövének a föld szélességére, és körülvevék a szentek táborát és a szeretett várost; és Istentõl a mennybõl tûz szálla alá, és megemészté azokat.


Sa̱a̱ nmeiiⁿ matseiljeiya cha na calayuˈyoˈ na juu Jesús cwiluiiñê Cristo, ndoˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. Matseiljeiya nmeiiⁿ cha cantyja na cwilayuˈyoˈ ñˈeⁿñê nntoˈñoomˈyoˈ na ticantycwii na cwitandoˈyoˈ. 	 ek pedig azért irattak meg, hogy higyjétek, hogy Jézus a Krisztus, az Istennek Fia, és hogy [ezt] hívén, életetek legyen az õ nevében.


Nda̱a̱ ntˈomndyoˈ ˈo na jnda̱ tˈuncoˈyoˈ, luaa matsjo̱o̱ nnco̱, nchii matsa̱ˈntjom Ta Jesús na caluii na ljoˈ, xeⁿ na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na matseiyuˈ sa̱a̱ scoomˈm tyootseiyuˈ ndoˈ tsaⁿˈñeeⁿ cwiljoya tsˈom na mˈaaⁿ ñˈeⁿñê, tinto̱ⁿˈñê ñequio scoomˈm. 	 Egyebeknek pedig én mondom, nem az Úr: Ha valamely atyafinak hitetlen felesége van, és ez vele akar lakni, el ne bocsássa azt.


Jeeⁿ tyue chaˈtsondye nnˈaⁿ na ljoˈ sˈaa Jesús. Jluena nda̱a̱ ncˈiaana: —Ñˈoommeiⁿˈ cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na cwiluiiñê tsˈaⁿ na maqueⁿ xjeⁿ. Ee waa najndeii na matseixmaaⁿ na matsa̱ˈntjoom meiiⁿ jndyetia, meiiⁿ naⁿjndii, cwicaluiˈ. 	 És támada félelem mindenekben, és egymással szólnak és beszélnek vala, mondván: Mi dolog ez, hogy nagy méltósággal és hatalommal parancsol a tisztátalan lelkeknek és kimennek?


Ndoˈ ncˈe na tyotseiyuˈya tsˈoom, ñeseijomnaˈ jom na tyomˈaaⁿ tyuaaˈñeeⁿ chaˈna tsˈaⁿ na cweˈ tyjeeˈya, ndoˈ juunaˈ tyuaa na macanaaⁿˈaⁿ na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom. Cweˈ lˈaaliaa tyomˈaaⁿ joˈ joˈ ndoˈ majoˈti Isaac ñˈeⁿ Jacob na mañejuu ñˈoom tsoom na nndaana na nntsˈaaⁿ. 	 Hit által lakott az ígéret földén, mint idegenben, sátorokban lakván Izsákkal és Jákóbbal, ugyanazon ígéretnek örökös társaival.


Xjeⁿˈñeeⁿ tjañjoomˈ tsˈo̱o̱ⁿ ñˈoom na seineiⁿ Ta Jesús na matsoom: “Juan tyotseitsˈoomñê nnˈaⁿ ñequio ndaatioo sa̱a̱ ˈo xuiiˈ na nleitsˈoomndyoˈ. Ee njñom Tyˈo̱o̱tsˈom Espíritu Santo naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Luaaˈ waa na nleitsˈoomndyoˈ.” 	 Megemlékezém pedig az Úrnak ama mondásáról, a mint mondá: János ugyan vízzel keresztelt, ti azonban Szent Lélekkel fogtok megkereszteltetni.


’Ja nlcaaⁿˈa nnom Tsotya̱ na cajñoom Espíritu na cwiluiiñe na mayuuˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Quia na jnda̱ tyjeeⁿˈeⁿ nncwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaⁿya. 	 Mikor pedig eljõ majd a Vígasztaló, a kit én küldök néktek az Atyától, az igazságnak Lelke, a ki az Atyától származik, az tesz majd én rólam bizonyságot.


tsˈaⁿ na matioñˈoom xˈiaaˈ, tsˈaⁿ na ticueeˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, tsˈaⁿ na wiˈñe ñequio xˈiaaˈ, tsˈaⁿ na sˈañe scuñe, tsˈaⁿ na matseiwendyeñe cheⁿnquii, tsˈaⁿ na matseijndaaˈñexco natia, tsˈaⁿ na ticatseitˈmaaⁿˈñe nnˈaⁿ na nda juu, 	 Súsárlók, rágalmazók, istengyûlölõk, dölyfösek, kevélyek, dicsekedõk, rosszban mesterkedõk, szüleiknek engedetlenek,


Ñequio Espíritu Santo seijndo̱ˈ tsˈom mosoˈ David. Joˈ na seiljeiⁿ ñˈoom na tsuˈ. Tsoom: ¿Chiuu na cwilaˈwjee nnˈaⁿ na nchii judíos? Ndoˈ ¿chiuu na cwilaˈtiuu nnˈaⁿ judíos cwii na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo? 	 Ki Dávidnak, a te szolgádnak szája által ezt mondottad: Miért zúgolódtak a pogányok, és gondoltak a népek hiábavalókat?


Alejandro, tsaⁿ na macwjaˈ ncjo jeeⁿ tˈmaⁿ nawiˈ sˈaaⁿ ja. Sa̱a̱ nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom nntsˈaaⁿ na nnjoom na ljoˈ sˈaaⁿ. 	 Az érczmíves Sándor sok bajt szerzett nékem: fizessen meg az Úr néki cselekedetei szerint.


Malaaˈtiˈ cˈomˈ ˈo na calaxueendyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ cha nlaˈno̱ⁿˈna na cwilˈaˈyoˈ chaˈtso nnom na matyˈiomyanaˈ. Ndoˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ nlaˈtˈmaaⁿˈndyena Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 Úgy fényljék a ti világosságtok az emberek elõtt, hogy lássák a ti jó cselekedeteiteket, és dicsõítsék a ti mennyei Atyátokat.


Ee naⁿmˈaⁿˈ tiˈmaaⁿˈ nˈomna meiⁿ cwjena na mˈaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ Taya Jesucristo. 	 Oly emberekkel, kik életüket tették koczkára a mi Urunk Jézus Krisztus nevéért.


Maja Pablo ñequio Timoteo cwiluiindyô̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomtyeⁿ nnom Jesucristo, cwilaljeiiyâ cartawaañe, cwilacwano̱o̱ⁿyâ juunaˈ na mˈaⁿˈ ˈo na cwilaˈyuˈyoˈ tsjoom Filipos na cwilaˈjomndyoˈ ñˈeⁿ Cristo Jesús, ñequiondyoˈ ˈo na cwijndoˈyoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio ˈo na cwindyeˈntjomˈyoˈ nda̱a̱ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Pál és Timótheus, Jézus Krisztus szolgái, minden szenteknek a Krisztus Jézusban, a kik Filippiben vannak, a püspökökkel és diakónusokkal egyetemben:


Nnˈaⁿ na jñom Jesús tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ tjomndyenndaˈna na mˈaaⁿ. Tyoluena nnoom chaˈtso tsˈiaaⁿ na jnda̱ ñelˈana ndoˈ chaˈtso ñˈoom na jnda̱ ñetˈmo̱o̱ⁿna. 	 És az apostolok összegyûlekezének Jézushoz, és elbeszélének néki mindent, azt is, a miket cselekedtek, azt is, a miket tanítottak vala.


ˈO manquiuˈyaˈyoˈ na jeeⁿ tˈmaⁿ jlaˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ tsjoom Filipos jâ ndoˈ jlaˈseiˈna jâ, sa̱a̱ meiiⁿ na luaaˈ, xcwe xjeⁿ na tjo̱o̱ⁿyâ nawiˈwaaˈ, tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿyâ na tquiaayâ ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ cantyja na macwjiˈnˈmaaⁿñê añmaaⁿ nnˈaⁿ. 	 t inkább, noha elébb már háborúságot és bosszúságot szenvedtünk volt Filippiben, a mint tudjátok, volt bátorságunk a mi Istenünkben, hogy közöttetek [is] hirdessük az Isten evangyéliomát sok tusakodással.


Ndoˈ lqueeⁿ na tquiaa yuu na tooˈ ndaˈ lˈo̱o̱nioom, mannˈaⁿ na cwindye ñˈoom naya. Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ jeeⁿ mˈaⁿna ñomtiuu chiuu na cwii ˈoomˈaⁿyoona, ndoˈ chiuu ya nleityandyetina. Joˈ chii tileicanaⁿndyena na nlˈana yuu na matsonaˈ. Ee ñˈomtiuuˈñeeⁿ matseicuˈnaˈ na nlaˈcanda̱na nnom Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ lˈa joo lˈo̱o̱nioom na jlaˈcantoˈndyenaˈ nacjooˈ ntjom. 	 A mely pedig a tövisek közé esett, ez az, a ki hallja az ígét, de e világnak gondja és a gazdagságnak csalárdsága elfojtja az ígét, és gyümölcsöt nem terem.


Quia joˈ tjañˈoom Pedro Jesús cwii ntyja, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matsoom nnom na ticatsa̱ˈntjomnaˈ na nntjom na luaaˈ. Tsoom: —Tijoom quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nntjomˈ na luaaˈ. Tixoquiaaⁿ na nluii naljoˈ. 	 És Péter elõfogván õt, kezdé feddeni, mondván: Mentsen Isten, Uram! Nem eshetik ez meg te véled.


Joˈ chii matseijndo̱ˈa nˈomˈyoˈ, caˈndyeˈyoˈ tiˈmˈaⁿˈ. Cajndooˈ nquieena, ee xeⁿ ñˈoommeiⁿˈ ñequio tsˈiaaⁿmeiⁿˈ cwilaˈxmaⁿnaˈ cweˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿ nnˈaⁿ quia joˈ nncjaandyue cheⁿnquieenaˈ. 	 Mostanra nézve is mondom néktek, álljatok el ez emberektõl, és hagyjatok békét nékik: mert ha emberektõl van e tanács, vagy e dolog, semmivé lesz;


Manqueⁿ na tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ Israel: “Tyˈo̱o̱tsˈom nlqueeⁿ cwii nnˈaⁿˈyoˈ na nñequiaa ñˈoomˈm nda̱a̱ˈyoˈ chaˈxjeⁿ na tqueeⁿ ja.” 	 Ez ama Mózes, ki az Izráel fiainak ezt mondotta: Prófétát támaszt néktek az Úr, a ti Istentek, a ti atyátokfiai közül, mint engem: azt hallgassátok.


Quia joˈ jluiˈ Jesús joˈ joˈ ndi ñˈa̱a̱ⁿyâ ñˈeⁿñê, tjaaⁿ jo ndyuaa tsjoom Tiro ñˈeⁿ Sidón. 	 És elmenvén onnét Jézus, Tirus és Sidon vidékeire tére.


Jeeⁿ ndyaˈ tyueneiiⁿna, ndoˈ tyomˈaaⁿˈ nˈomna. Tyoluena nda̱a̱ ntyjeena: —Chaˈtsondye naⁿmˈaⁿˈ na cwilaˈneiⁿna ñequiiˈcheⁿ nnˈaⁿ tsˈo̱ndaa Galilea joona, 	 Álmélkodnak pedig mindnyájan és csodálkoznak vala, mondván egymásnak: Nemde nem Galileusok-é ezek mindnyájan, a kik szólnak?


Ee tsˈaⁿ na matseicantyjaaˈ tsˈom na calaˈyuˈ nnˈaⁿ ñˈeⁿñe, ticatsonaˈ na nljooˈñe jo jnda̱a̱. Quiaandyuˈ na caliu chaˈtso nnˈaⁿ tsˈiaaⁿ na macheˈ. 	 Mert senki sem cselekszik titkon semmit, a ki maga ismeretessé akar lenni. Ha ilyeneket cselekszel, mutasd meg magadat a világnak.


’Tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ juu na nnda̱a̱ nndiˈntjomtyeⁿ nnom we patrom na ñejom. Ee nncˈoom tsˈaⁿ na ticueeˈ tsˈoom cwii patromˈñeeⁿ, ndoˈ nncˈoom na wiˈ tsˈoom cwiicheⁿ. Oo nntsˈaanaˈ na nntseitˈmaaⁿˈñê cwii naⁿˈñeeⁿ, ndoˈ cwiicheⁿ tilˈueñe. Xeⁿ na jeeⁿ cwiqueⁿndyoˈ na nlaˈtjomˈyoˈ ˈnaⁿ na nleityandyoˈ xocjuˈnaaⁿñenaˈ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ee we ntyja nmeiⁿˈ xonda̱a̱ nndyeˈntjomˈyoˈ na ñejom. 	 Senki sem szolgálhat két úrnak. Mert vagy az egyiket gyûlöli és a másikat szereti; vagy az egyikhez ragaszkodik és a másikat megveti. Nem szolgálhattok Istennek és a Mammonnak.


Cwiwijndyaayâ na cwilˈaayâ tsˈiaaⁿ. Quia cwitioo nnˈaⁿ ñˈoomwiˈ cjooyâ, cwitaaⁿyâ na catioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom joona. Quia cwileintyjo̱na jâ, cwilaˈquii nˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Fáradozunk is, tulajdon kezünkkel munkálkodván; ha szidalommal illettetünk, jót kívánunk; ha háborúságot szenvedünk, békességgel tûrjük;


¿Aa cwiluiindyuˈ tsˈaⁿ na mandiˈntjomtyeⁿ quia na tˈmaaⁿ ˈu? Tincˈoomˈ tsˈomˈ na ljoˈ, sa̱a̱ xeⁿ nncjuˈnaaⁿñenaˈ na nndyaandyuˈ, cwa catsaˈ na ljoˈ. 	 olgai állapotban hivattattál el? Ne gondolj vele, sõt ha szabad lehetsz is, inkább élj [azzal.]


Ee xeⁿ cantyja na seitjo̱o̱ñe Adán, teijndaaˈ na maxjeⁿ nncwje chaˈtso nnˈaⁿ, majndeiiticheⁿ naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na cweˈyu, maqueⁿnaˈ nnˈaⁿ na cwilaljo Jesucristo na tjaa jnaⁿ cwilaˈxmaⁿna jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Cantyja ˈnaaⁿˈ juu jndyendye nnˈaⁿ nluiixcondyena. 	 Mert ha az egynek bûnesete miatt uralkodott a halál az egy által: sokkal inkább az életben uralkodnak az egy Jézus Krisztus által azok, kik a kegyelemnek és az igazság ajándékának bõvölködésében részesültek.


Jeeⁿ wiˈ tsˈom Jesús Marta ñequio tyjee tsaⁿˈñeeⁿ ñequio nquii Lázaro. 	 Szereti vala pedig Jézus Márthát és annak nõtestvérét, és Lázárt.


Quia joˈ jlaˈcjaa lueena Jesús. Tyeⁿ tˈuena jom. 	 Azok pedig ráveték kezeiket, és megfogák õt.


Matso Tomás nnoom: —ˈU Ta, ticaliuuyâ yuu wjaˈ, joˈ chii ¿chiuu ya na nlaˈno̱o̱ⁿˈâ yuu waa natoˈñeeⁿ? 	 Monda néki Tamás: Uram, nem tudjuk hová mégy; mimódon tudhatjuk azért az útat?


Matsjo̱o̱ calˈaˈyoˈ cwenta naⁿˈñeeⁿ ee nncˈoochona ˈo nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ndoˈ nlaˈseiˈna ˈo meiiⁿ naquiiˈ lanˈom ˈnaaⁿna. 	 De óvakodjatok az emberektõl; mert törvényszékekre adnak titeket és az õ gyülekezeteikben megostoroznak titeket;


ndoˈ ntˈomndye joona ncˈe na tyolaˈyuˈya nˈomna, joˈ chii tîcwjena quia tioom nnˈaⁿ joona ntomˈ na waljooˈcheⁿ na jmeiⁿˈ chom, jluiˈnˈmaaⁿndyena. Ntˈomndye joona jndyaandyena quia teijndaaˈ na nlaˈcwjee nnˈaⁿ joona ñequio xjo. Ndoˈ ntˈomndye naⁿˈñeeⁿ na ñeteiwiina sˈaanaˈ na tcoˈyanaˈ joona ncˈe na tyolaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ jndaana na jeeⁿ jnda̱na quia tyowaa ndiaˈ, hasta jleintyjo̱na meiⁿcheⁿ sondaro ncˈe na tyolaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿñê. 	 Megoltották a tûznek erejét, megmenekedtek a kard élitõl, felerõsödtek a betegségbõl, erõsek lettek a háborúban, megszalasztották az idegenek táborait.


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñê Tsotya̱a̱ya mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom Jnaaⁿ. Ndoˈ naquiiˈ lˈo̱ jnda̱ tqueeⁿ chaˈtsoti na maniom. 	 Az Atya szereti a Fiút, és az õ kezébe adott mindent.


Teincoo cwiicheⁿ xuee sondaro na cwiˈoocaˈ ncˈeeˈ tyˈelcweeˈna wˈaa yuu cwicˈeeⁿna. Ndoˈ sondaro na ntyjondye catso tyˈecaˈndyena Pablo. 	 Másnap pedig hagyván a lovagokat tovább menni õ vele, visszatérének a várba.


Tjawa Jesús cwii ta, ndoˈ tqueeⁿˈñê nnˈaⁿ na macwjiiˈñê cwentaaⁿˈaⁿ na cˈoona na mˈaaⁿ. 	 Azután felméne a hegyre, és magához szólítá, a kiket akar vala; és hozzá menének.


na meiⁿcwii tintseicatyˈuenaˈ ˈo ljoˈ na nlˈa nnˈaⁿ na jndoona ˈo. Na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ, nntseixmaⁿnaˈ cwii ˈnaaⁿ nda̱a̱ joona na nntsuundyena, sa̱a̱ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ tseixmaⁿnaˈ cwii ˈnaaⁿ na nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ. 	 meg nem félemlvén semmiben az ellenségek elõtt: a mi azoknak a veszedelem jele, néktek pedig az üdvösségé, és ez az Istentõl [van;]


Mati macaⁿˈa nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na calaˈno̱ⁿˈyaˈyoˈ ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ cwanti na tˈmaⁿ na mˈaaⁿ Cristo na wiˈ tsˈoom nnˈaⁿ, ndoˈ na tco, ndoˈ na njoom, ndoˈ na ndye. 	 szeretetben meggyökerezvén és alapot vevén, hogy megérthessétek minden szentekkel egybe, mi a szélessége és hosszúsága és mélysége és magassága [az Isten jóvoltának,]


Quia na tˈmaaⁿ ˈu, ¿aa jnda̱ tuii ˈnaaⁿ seiˈ chaˈxjeⁿ cwilˈa nnˈaⁿ judíos yonom ndana? Tintseichuiˈ na luaaˈ waa. Ndoˈ xeⁿ aa tyooluii ˈnaaⁿ seiˈ quia na tˈmaaⁿ ˈu, tacaⁿnaˈ na caluii na ljoˈ. 	 Körülmetélten hivatott el valaki? ne fedezze el azt; körülmetéletlenül hivatott el valaki? me metélkedjék körül.


Joˈ chii sˈo̱o̱ lueena nda̱a̱ ntˈomcheⁿ ncˈiaana na ñjomndye cwiicheⁿ wˈaandaa na quioteiˈjndeii naⁿˈñeeⁿ joona. Tquio naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ jlaˈcatooˈna we wˈaandaa ñˈeⁿ calcaa, hasta ncuencue na cˈuˈnaˈ joonaˈ. 	 Intének azért társaiknak, a kik a másik hajóban valának, hogy jõjjenek és segítsenek nékik. És eljövén, megtölték mind a két hajót, annyira, hogy csaknem elsülyedének.


Ndoˈ jnda̱ na tquiena tsjoom Salamina, quia joˈ tyoñeˈquiana ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ lanˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Ndoˈ Juan, tsˈaⁿ na mati jndyu Marcos, tyocañˈeeⁿ ñˈeⁿndyena na tyoteijneiⁿ joona. 	 És mikor Salamisba jutottak, hirdeték az Isten beszédét a zsidóknak zsinagógáiban: és János is velük vala, mint segítõtárs.


Sa̱a̱ jnda̱ tqueⁿtyeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom na matseijomnaˈ chaˈna tsiaⁿtsjo̱ˈ, na teiljeiinaˈ: “Mawajnaaⁿˈya Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaⁿˈaⁿ”, ndoˈ mati waa cwiicheⁿ ñˈoomˈm na matsonaˈ: “Chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilcwiiˈna xueeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, catjeiiˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈ natia.” 	 Mindazáltal megáll az Istennek erõs fundamentoma, melynek pecséte ez: Ismeri az Úr az övéit; és: Álljon el a hamisságtól minden, a ki Krisztus nevét vallja.


Nquii Tsotya̱ya na jñoom ja quiiˈntaaⁿˈyoˈ, jom wanoomˈm ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ mati wando̱ˈa. Maluaaˈ matseijomnaˈ ñˈeⁿ tsˈaⁿ na maquii seiiˈa, nncwandoˈ añmaaⁿˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 A miként elküldött engem amaz élõ Atya, és én az Atya által élek: akként az is, a ki engem eszik, él én általam.


Xjeⁿ na ntyˈiaayâ jom tyolatˈmaaⁿˈndyô̱ jom. Sa̱a̱ ñˈeeⁿ cwantindyô̱ na tijndaaˈ nquiuuyâ aa mayuuˈ na jom. 	 És mikor megláták õt, leborulának elõtte; némelyek pedig kételkedének.


Ndoˈ nquii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom jaa na cantyja ˈnaaⁿˈ matseineiⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii, jom tuiiñê tsjaaⁿ cwiicheⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ Israel, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tmaaⁿˈñeeⁿ, tjaa meiⁿ ncwii tsˈaⁿ na jnda̱ ñetˈoom tyee. 	 Mert a kirõl ezek mondatnak, az más nemzetségbõl származott, a melybõl senki sem szolgált az oltár körül;


Juu tsˈaⁿ na nnda̱a̱ nntseineiⁿ cwiicheⁿ nnom ñˈoom na tjachuiiˈ, jaawijndeii cheⁿnqueⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na matseineiⁿ ñˈoom na maˈmo̱ⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nnom, tsˈiaaⁿˈñeeⁿ machˈeenaˈ na ˈoonajnda̱ nnˈaⁿ tmaaⁿˈ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 A ki nyelveken szól, magát építi; de a ki prófétál, a gyülekezetet építi.


Nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na nntso no̱o̱ⁿ: “Xeⁿ na luaaˈ waa quia joˈ ¿chiuu na matseincjooˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom ljoˈ cwilˈa nnˈaⁿ? Ee tjaaˈnaⁿ tsˈaⁿ nnda̱a̱ nncjaa nacjooˈ ljoˈ na lˈue tsˈoom.” 	 ndod azért nékem: Miért fedd hát [engem?] [Hiszen] az õ akaratának kicsoda áll ellene?


Tîcanda̱a̱ nncˈomna jom ñˈeⁿ ñˈoom na matseineiiⁿ. Yacheⁿ jlaˈcheⁿna na tjaweeˈ nˈomna ñˈoom na tˈo̱o̱ⁿ. 	 És nem tudták õt megfogni beszédében a nép elõtt; és csodálkozván az õ feleletén, elhallgatának.


Nda̱a̱ yolcu na jnda̱ tquiendye, catseineiⁿˈ ñˈeⁿndyena na chaˈna tsoˈndyoˈ. Ndoˈ ñˈeⁿ yolcu na cje mˈaⁿ, catsaˈ na chaˈna ntˈiuˈ nncuˈ sa̱a̱ ñequio na meiⁿcwii tjaaˈnaⁿ na matseitiuuˈ ñˈeⁿndyena. 	 Az idõsb asszonyokat mint anyákat; az ifjabbakat mint nõtestvéreidet, teljes tisztasággal.


Sa̱a̱ tˈo̱o̱ⁿ nnom yuscuˈñeeⁿ, tsoom: —Ticatsonaˈ na nncwjiˈ tsˈaⁿ tyooˈ cwentaa yocanchˈu ndoˈ nncjuˈyom juunaˈ nda̱a̱ calueˈ nchˈu. 	 Õ pedig felelvén, monda: Nem jó a fiak kenyerét elvenni, és az ebeknek vetni.


Manquiuˈyoˈ cwii yuscu quia manntseincuii, maquiinaˈ juu, cweˈ ee jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nntseincuii. Sa̱a̱ quia na jnda̱ tuiiñe yuˈndaa, cwitsuuˈ tsˈoom na tquiinaˈ jom, ee mˈaaⁿ na neiiⁿˈeⁿ na jnda̱ tuiiñe yuˈndaa. 	 Az asszony mikor szûl, szomorúságban van, mert eljött az õ órája: de mikor megszûli az õ gyermekét, nem emlékezik többé a kínra az öröm miatt, hogy ember született e világra.


Tjalcweeⁿˈeⁿ ndyuaa tsjomˈm. Joˈ joˈ tyotseineiiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ naquiiˈ watsˈom. Ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna ñˈoom na seineiiⁿ. Tyoluena: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ ¿chiuu sˈaayom na jeeⁿ jndo̱ˈ tsˈoom? Ndoˈ ¿yuu jnaⁿ najneiⁿ na machˈeeⁿ tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na tyoontyˈiaaya? 	 És hazájába érve, tanítja vala õket az õ zsinagógájukban, annyira, hogy álmélkodnak és ezt mondják vala: Honnét van ebben ez a bölcseség és az erõk?


Sa̱a̱ ncˈe na matsˈaa tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ, joˈ chii calayuˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿ mañejoo tsˈiaaⁿˈñeeⁿ meiiⁿ na tiñeˈcalayuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ ja. Ee cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ nliuˈyoˈ ndoˈ nlaˈno̱ⁿˈyoˈ na nquii Tsotya̱ ñeˈcwii cwiluiiñê ñˈeⁿndyo̱, ndoˈ ja ñeˈcwii cwiluiindyo̱ ñˈeⁿñê. 	 Ha pedig azokat cselekszem, ha nékem nem hisztek is, higyjetek a cselekedeteknek: hogy megtudjátok és elhigyjétek, hogy az Atya én bennem van, és én õ benne vagyok.


Xeⁿ maˈmo̱o̱ⁿˈ na tincˈoomya tsˈaⁿ ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, quia joˈ ¿chiuu na majoˈ macheˈ? ˈU na jndoˈ ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ lˈa, quia joˈ ¿chiuu na machˈueeˈ ˈnaⁿ na cwiñequia nnˈaⁿ nda̱a̱ joonaˈ? 	 A ki azt mondod, ne paráználkodjál, paráználkodol-é? a ki útálod a bálványokat, szentségtörõ vagy-é?


Ticatsonaˈ na cwilaˈtiuuˈyoˈ na tiyuuˈ na matseilcwinndaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ xeⁿ jnda̱ tja̱. 	 Micsoda? Hihetetlen dolognak tetszik néktek, hogy Isten halottakat támaszt fel?


Mati tsˈaⁿ na machˈee winom tijoom nntioom juunaˈ tjaⁿ na jnda̱ teijndyo. Ee xeⁿ na ljoˈ nntsˈaa tsˈaⁿ nntˈiooˈ tjaⁿˈñeeⁿ, mana cwiwiˈndaaˈnaˈ, ndoˈ mati nlcweˈ winom. Joˈ chii matyˈiomnaˈ na tsˈom tjaⁿ xco nncˈoocuenaˈ. 	 És senki sem tölt új bort régi tömlõkbe; különben az új bor a tömlõket szétszakítja, a bor is kiömlik, a tömlõk is elpusztulnak; hanem az új bort új tömlõkbe kell tölteni.


ˈU na maˈmo̱o̱ⁿˈ nda̱a̱ ntˈomcheⁿ, ¿chiuu na tiñeˈcaˈmo̱ⁿˈ njomˈ nncuˈ? Xeⁿ maˈmo̱o̱ⁿˈ na tinchˈuee tsˈaⁿ, ¿chiuu na machˈueeˈ? 	 A ki azért mást tanítasz, magadat nem tanítod-é? a ki azt hirdeted, hogy ne lopj, lopsz-é?


Ee ¿ljoˈ matso ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ? Matsonaˈ: “Tyotseiyuˈya tsˈom Abraham ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ na sˈaaⁿ naljoˈ, Tyˈo̱o̱tsˈom tqueⁿ jom na tjaa jnaⁿ cwicatseixmaaⁿ.” 	 Mert mit mond az írás: Hitt pedig Ábrahám az Istennek, és tulajdoníttaték az õ néki igazságul.


Mˈaaⁿyâ tsjoom Miletoˈñeeⁿ ndoˈ jñoom nnˈaⁿ na nncˈooqueeⁿˈndyena nnˈaⁿ Éfeso na cwiluiitquiendye naquiiˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tsjoomˈñeeⁿ. 	 Milétusból azonban küldvén Efézusba, magához hívatá a gyülekezet véneit.


Ee xeⁿ na mayuuˈ na joo nnˈaⁿ na cwilaˈcanda̱ ljeii na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Moisés nndaana tsjoomnancue, quia joˈ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na cwilaˈyuˈya nˈomna, ndoˈ mati juu ñˈoom na tsoom nnom Abraham na nntsˈaaⁿ jnda̱ tyuiiˈnaˈ. 	 Mert ha azok az örökösök, kik a törvénybõl valók, hiábavalóvá lett a hit, és haszontalanná az ígéret:


Tandyo xuee seijndaaˈndyuˈ ljoˈ nlˈana. Ndoˈ majoˈ jnda̱ lˈana jeˈ. 	 Hogy véghezvigyék, a mikrõl a te kezed és a te tanácsod eleve elvégezte volt, hogy megtörténjenek.


Ñˈeⁿ Anás, tyee na cwiluiitquieñe, ñequio Caifás, ñˈeⁿ Juan ñequio Alejandro, ndoˈ ñˈeeⁿ chaˈtsondye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na nnˈaaⁿna ntyee na cwiluiitquiendye. 	 És Annás, a fõpap, és Kajafás és János és Sándor, és a kik csak fõpapi nemzetségbeliek valának.


Chaˈxjeⁿ na matso ñˈoom naquiiˈ libro na seiljeii Oseas: Nnˈaⁿ na nchii laxmaⁿ nnˈaⁿya, jeˈ nntsjo̱o̱ nda̱a̱na na mannˈaⁿya joona. Ndoˈ nnˈaⁿ na ñetˈom na tjaa ˈñeeⁿ wiˈ tsˈom joo, jeˈ laˈxmaⁿna nnˈaⁿ na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya joona. 	 A mint Hóseásnál is mondja: Hívom a nem én népemet én népemnek; és a nem szerettet szeretettnek.


Cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ nquiee nnˈaⁿ na ñetuiitquiendye na tyotˈmo̱o̱ⁿna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ. Cˈoomˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na tyolaˈcanda̱a̱ˈndyena ndoˈ calaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê chaˈxjeⁿ tyolˈa joona. 	 Emlékezzetek meg a ti elõljáróitokról, a kik szólották néktek az Isten beszédét, és figyelmezvén az õ életök végére, kövessétek hitöket.


Joˈ chii tsˈaⁿ na matseitjoomˈnaˈ juu ñequio Cristo, cwiluiiñe tsˈaⁿ na jnda̱ tuiiñe xco. Chaˈtso na tijoˈndyo na ñeseixmaaⁿ jnda̱ teinom, chaˈtso cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ laxmaⁿ xconaˈ. 	 ért ha valaki Krisztusban van, új teremtés [az]; a régiek elmúltak, ímé, újjá lett minden.


Matseiljeiya ñˈoomwaa cwentaˈ ˈo ta na ncjoˈtquieˈyoˈ ncˈe jnda̱ macwitaˈjnaⁿˈyoˈ nqueⁿ na mamˈaaⁿ xjeⁿ na jnaⁿjndyeecheⁿnaˈ chaˈtso. Mati matseiljeiya ñˈoom cwentaˈ ˈo na titquiendyoˈ ncˈe laxmaⁿˈyoˈ na jnda̱ˈyoˈ ndoˈ jnda̱ mamˈaaⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom quiiˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ jnda̱ macwinaⁿndyoˈ nacjooˈ tsaⁿjndii. 	 Írtam néktek atyák, mert megismertétek azt, a ki kezdettõl fogva van. Írtam néktek ifjak, mert erõsek vagytok, és az Isten ígéje megmarad bennetek, és meggyõztétek a gonoszt.


Jnda̱ na jluiˈnˈmaaⁿndyô̱ nawiˈñeeⁿ chii jliuuyâ na Malta jndyu ndyuaaxeⁿncwe yuu squia̱a̱yâ. 	 És miután szerencsésen megmenekültek, akkor megtudák, hogy Melitának neveztetik az a sziget.


Saawiˈno̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿ wˈaandaa nacjeeˈ ndyuaa Cilicia ñequio ndyuaa Panfilia. Squia̱a̱yâ tsjoom Mira ndyuaa Licia. 	 És a Cziliczia és Pámfilia mellett levõ tengeren átevezvén, eljutánk a licziai Mirába.


Jnda̱ joˈ jluiˈnndaˈ Pilato jo nda̱a̱na. Matsoom: —Cantyˈiaˈyoˈ, macwjiiˈa jom jo nda̱a̱ˈyoˈ cha queⁿˈyoˈ cwenta meiⁿcwii jnaⁿ ticatseixmaaⁿ. 	 Majd ismét kiméne Pilátus, és monda nékik: Ímé kihozom õt néktek, hogy értsétek meg, hogy nem találok benne semmi bûnt.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na jeeⁿ jnda ntyjiiya, xeⁿ tjaaˈnaⁿ na macoˈtianaˈ nquiuuya jo nnoom, quia joˈ cwiñˈo̱ⁿtˈmaaⁿˈndyo̱ nˈo̱o̱ⁿya, 	 Szeretteim, ha szívünk nem vádol minket, bizodalmunk van az Istenhez;


Sa̱a̱ ˈo xuiiˈ na cwilˈaˈyoˈ, mancjoondyoˈ cwitaˈwiˈyoˈ nnˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈ hasta cwintyˈueeˈyoˈ ˈnaaⁿna. 	 Sõt ti okoztok bántalmazást és kárt, még pedig atyátokfiainak.


Majoˈti tjom Jacobo ñequio Juan, ntseinda Zebedeo. Joona mañecwii tˈmaⁿ tsˈiaaⁿ cwilˈana ñequio Simón. Quia joˈ tso Jesús nnom Simón: —Tintyˈueˈ, jeˈ mamanaⁿtonaˈ na nnˈaⁿ nntseitjomˈ na nlaˈjomndyena ñˈeⁿndyo̱, tachii cweˈ calcaa. 	 Hasonlóképen Jakabot és Jánost is, a Zebedeus fiait, a kik Simonnak társai valának. És monda Simonnak Jézus: Ne félj; mostantól fogva embereket fogsz.


Joona, ¿aa cwiluiindyena nnˈaⁿ hebreos? Mati ja majoˈ cwiluiindyo̱. ¿Aa nnˈaⁿ na jndyowicantyjooˈ tsjaaⁿ Israel joona? Mati majoˈ ja. ¿aa tsjaaⁿ Abraham na jndyowicantyjooˈ joona? Majoˈ ja. 	 Héberek õk? Én is. Izráeliták-é? Én is. Ábrahám magva-é? Én is.


Meiⁿ chetsjaˈ tintsachoˈyoˈ na tsaˈyoˈ nato, ñecwii ljo liaa, meiⁿ lcoom, meiⁿ tsˈoomlˈeii. Ee tsˈaⁿ na mandiˈntjom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, tseixmaaⁿ na coˈñoom na nleilˈueeˈñê na macaⁿnaˈ jom. 	 Se útitáskát, se két ruhát, se sarut, se pálczát; mert méltó a munkás az õ táplálékára.


Meiⁿcwiindyoˈ ˈo tincˈoomˈ tsˈom na ñeˈtomti chiuu waa na wjaawinom nquii. Mati cˈoomˈ nˈomˈyoˈ chiuu nnteijndeiinaˈ ncˈiaaˈyoˈ. 	 nézze kiki a maga [hasznát,] hanem mindenki a másokét is.


Cweˈ joˈ ntˈom nnˈaⁿ judíos tyoluena nnom juu tsˈaⁿ na jnda̱ nˈmaⁿ: —Jeˈ xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya. Ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ tinquiaanaˈ na wanaaⁿ na nncjaˈñˈoomˈ tsueˈ. 	 Mondának azért a zsidók a meggyógyultnak: Szombat van, nem szabad néked a nyoszolyádat hordanod!


Sa̱a̱ ˈo nchii luaaˈ waa ñˈoom na tyotˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo nda̱a̱ˈyoˈ, 	 Ti pedig nem így tanultátok a Krisztust;


Nluii na ljoˈ juu xuee quia na nñoom na nlaˈtˈmaaˈndye nnˈaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ jom, na chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈna ñˈeⁿñê nncjaaweeˈ nˈomna, mati ñˈeⁿˈ ˈo na jnda̱ macwilaˈyuˈyoˈ ñˈoom na tyoñequiaayâ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 A mikor eljõ majd, hogy megdicsõíttessék az õ szenteiben, és csodáltassék mindazokban, a kik hisznek (mivelhogy a mi tanúbizonyságunknak hitele volt ti nálatok) ama napon.


Ee na nlaxˈiaaˈndyoˈ ñˈeⁿndyo̱ xocanchjenaˈ ˈo chaˈna manchje tsˈoom na ljo cantyaˈ quiooˈndyo. Ndoˈ ñˈoom na maqua̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ cweˈ na ya ya xjeⁿ jnda̱ˈyoˈ. 	 Mert az én igám gyönyörûséges, és az én terhem könnyû.


Meiiⁿ na maniom na matseichjooˈnaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ sa̱a̱ mˈaaⁿyâ na neiiⁿyâ. Meiiⁿ na jneeⁿˈndyô̱ sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿyâ maqueⁿnaˈ jndye nnˈaⁿ na tyandyena jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Meiiⁿ na meiⁿchjoo tjaa na cwileiñˈo̱o̱ⁿyâ, sa̱a̱ chaˈtsoñˈeⁿ laˈxmaⁿnaˈ cwentaayâ. 	 Mint bánkódók, noha mindig örvendezõk; mint szegények, de sokakat gazdagítók; mint semmi nélkül valók, és mindennel bírók.


Quia na jnda̱ tjeiiⁿˈeⁿ jndyetia naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ, jnaaⁿ na matseineiⁿ. Tyueneiiⁿ nnˈaⁿ, jluena: —Meiⁿ chaˈwaa ndyuaaya ndyuaa Israel, tijoom ñentyˈiaaya cwii nnom chaˈna luaaˈ. 	 És az ördögöt kiûzvén, megszólalt a néma; és a sokaság csudálkozik vala, mondván: Soha nem láttak ilyet Izráelben!


Catsˈaanaˈ na ñenncuˈ ntyjiˈ naya na macheˈ. Ndoˈ nquii Tsotyeˈ na mantyˈiaaⁿˈaⁿ ljoˈ macheˈ na cweˈ ntyˈiu, jom nntseinoomñê ljoˈ na matseitjo̱o̱naˈ ˈu. 	 Hogy a te alamizsnád titkon legyen; és a te Atyád, a ki titkon néz, megfizet néked nyilván.


Tˈo̱o̱ nnˈaⁿ judíos, jluena: —Jeˈ manquiujndaaˈndyo̱ na matseiˈxmaⁿˈ tsaⁿjndii quiiˈ tsˈomˈ. Tueˈ Abraham, ndoˈ mati profetas. Sa̱a̱ ˈu matsuˈ: “Xeeⁿ mˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu na matseiñˈoomˈñe ñˈoom ˈnaⁿˈ, tijoom cueˈ.” 	 Mondának azért néki a zsidók: Most értettük meg, hogy ördög van benned. Ábrahám meghalt, a próféták is; és te azt mondod: Ha valaki megtartja az én beszédemet, nem kóstol halált örökké.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ judíos, quia na ntyˈiaana na jndyendye nnˈaⁿ jnda̱ tjomndye, tyolaˈta̱a̱ˈ nˈomna. Tyoluena na tiyuuˈ ñˈoom na tyotseineiⁿ Pablo ndoˈ tyoluena ñˈoom ntjeiⁿ nacjoomˈm. 	 Mikor pedig látták a zsidók a sokaságot, betelének irigységgel, és ellene mondának azoknak, miket Pál mond vala, ellenkezve és káromlást szólva.


Sa̱a̱ quia na teitquiooˈ ljeii na tqueⁿ Moisés seicantoˈtinaˈ jnaaⁿ nnˈaⁿ, ndoˈ jnda̱ na tjawijndyeti jnaaⁿ nnˈaⁿ, Tyˈo̱o̱tsˈom seicwaljooˈtyeeⁿ na ya tsˈaⁿñê ñequio nnˈaⁿ. 	 A törvény pedig bejött, hogy a bûn megnövekedjék; de a hol megnövekedik a bûn, ott a kegyelem sokkal inkább bõvölködik:


Ja nñequiaandyo̱ na nncˈio̱ xeⁿ waa ljoˈ sˈaa na matyˈiomnaˈ na cˈio̱ na nntio̱o̱ⁿya jnaⁿya. Sa̱a̱ tiyuuˈ ñˈoom na cwiqueⁿ naⁿmˈaⁿ nacjoya. Joˈ chii ticwanaaⁿ na nñequiaa tsˈaⁿ ja lueena. Ja macaⁿˈa na nquii tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma nncuˈxeⁿ ja. 	 Mert ha vétkes vagyok és valami halálra méltót cselekedtem, nem vonakodom a haláltól; ha azonban semmi sincs azokban, a mikkel ezek vádolnak engem, senki sem ajándékozhat oda engem azoknak. A császárra appellálok!


Na mawaxeˈ no̱o̱ⁿ, ¿chiuu na ticwaxeˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jnda̱ ñejndyena ñˈoom na mañequiaya ljoˈ ñetsjo̱o̱? Naⁿˈñeeⁿ nquiujndaaˈndyena ñˈoom na ñetˈmo̱o̱ⁿ. 	 Mit kérdesz engem? Kérdezd azokat, a kik hallották, mit szóltam nékik: ímé õk tudják, a miket nékik szólottam.


Cataⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nchii xcwe ncuee na teiⁿ na nlcaⁿnaˈ na caleiˈnomˈyoˈ nawiˈñeeⁿ. 	 Imádkozzatok pedig, hogy a ti futástok ne télen legyen.


ˈU tîcˈuaˈ ntsmaaⁿˈa chaˈna waa costumbre, sa̱a̱ tsaⁿmˈaaⁿˈ cantyjati na jndyo̱quia̱ˈa waˈ, tyoocjaameintyjeeⁿˈeⁿ na maˈom ncˈa̱. 	 Engem meg nem csókolál: ez pedig az idõtõl fogva, hogy bejöttem, nem szünt meg az én lábaimat csókolgatni.


Jnda̱ chii tsotyeeⁿcheⁿ nda̱a̱na: —Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, ¿ljoˈ ñˈeⁿ matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ? 	 nda pedig [Jézus:] Mihez hasonló az Isten országa? és mihez hasonlítsam azt?


Lqueeⁿ na tquiaa yuu na jeeⁿ ljo̱ˈ, joˈ joˈ nnˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Cwilaˈyuˈna cwantindyo xuee sa̱a̱ quia na mandyo cwii na macoˈwiˈnaˈ joona, cwiˈndyena. 	 És a kõsziklán valók azok, a kik, mikor hallják, örömmel veszik az ígét; de ezeknek nincs gyökerük, a kik egy ideig hisznek, a kísértés idején pedig elszakadnak.


Nquii na cwiluiiñe ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tuiiñe na tsˈaⁿ, tyomˈaaⁿñe quiiˈntaaⁿna. Canda̱a̱ˈya mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈom nnˈaⁿ, ndoˈ cwiluiiñe na mayuuˈ. Ntyˈiaanda̱a̱yâ quia seitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom juu. Quia tuii na ljoˈ saaliuuyâ na ñenquii cwiluiiñe Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És az Íge testté lett és lakozék mi közöttünk (és láttuk az õ dicsõségét, mint az Atya egyszülöttjének dicsõségét), a ki teljes vala kegyelemmel és igazsággal.


Sa̱a̱ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱: Juu rey Salomón meiiⁿ jeeⁿ tyañê, ndoˈ tjacantyja na ya ˈnaⁿ na tyoleichom, sa̱a̱ tîcatseijomnaˈ na neiⁿncooˈ liaⁿˈaⁿ chaˈna neiⁿncooˈ cwii ljaaˈmeiⁿˈ. 	 De mondom néktek, hogy Salamon minden dicsõségében sem öltözködött úgy, mint ezek közül egy.


Ndoˈ mati ncˈe Cristo lˈue tsˈoom na nncˈomyaandye ñˈeⁿñê chaˈtsoti na mˈaⁿ, meiiⁿ jaa nnˈaⁿ tsjoomnancue, ndoˈ mati joo na mˈaⁿ cañoomˈluee ncˈe na tueˈ Cristo nnom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 És hogy Õ általa békéltessen meg mindent Magával, békességet szerezvén az Õ keresztjének vére által; Õ általa mindent, a mi csak van, akár a földön, akár a mennyekben.


Ndoˈ na luaaˈ waa, ¿chiuu ya nlˈuu? ¿Aa ticwixcwe ljoˈ machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom? Jeeⁿ ticˈoomˈnaˈ. 	 t mondunk tehát: Vajjon nem igazságtalanság-é [ez] az Istentõl? Távol legyen!


sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ luaaˈ macaⁿnaˈ na nncwando̱ˈtya̱ cha cateijndeiinaˈ ˈo. 	 De e testben megmaradnom szükségesebb ti érettetek.


Quia joˈ jndeii tyolaxuaana na jmeiⁿˈndyena. Jlacuˈna luaˈquina ndoˈ ñejom tyˈenomna nacjoomˈm. 	 Felkiáltván pedig nagy fenszóval, füleiket bédugák, és egyakarattal reá rohanának;


Ee quia na matseiwˈii tsˈaⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ, tyoochˈeeⁿ yuu na matyˈiomyanaˈ na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom na calˈaaya. 	 Mert ember haragja Isten igazságát nem munkálja.


Sa̱a̱ jndiiya na cwindo̱o̱ nnˈaⁿ jom. Joˈ chii matseicwano̱ⁿya jom na mˈaaⁿˈ. Ndoˈ mati matsjo̱o̱ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiqueⁿ ñˈoom nacjoomˈm na cˈoona na mˈaaⁿˈ na calaˈjndaaˈndyeyana ñˈoomˈñeeⁿ. Cweˈ laˈtiˈ waa na matsjo̱o̱.” 	 Minthogy pedig nékem megjelentették, hogy a zsidók e férfiú után ólálkodni akarnak, azonnal hozzád küldém, meghagyva vádolóinak is, hogy a mi dolguk van õ ellene, te elõtted mondják meg. Légy jó egészségben!


Aa ticaliuˈyoˈ na chaˈtso nantquie na macwaˈ tsˈaⁿ, cwiˈoocuenaˈ tsˈom tsiaaˈ nchii naquiiˈ tsˈom. Ndoˈ jnda̱ chii nnteiiˈ juunaˈ. 	 Mégsem értitek-é, hogy minden, a mi a szájon bemegy, a gyomorba jut, és az árnyékszékbe vettetik?


Jnda̱ teinom na tyˈecho nnˈaⁿ Babilonia nnˈaⁿ Israel ndyuaana, tuiiñe jnda Jeconías ndyuaaˈñeeⁿ. Jndyu tsaⁿˈñeeⁿ Salatiel, Salatiel jom tsotye Zorobabel. 	 A babilóni fogságravitel után pedig Jekoniás nemzé Saláthielt; Saláthiel nemzé Zorobábelt;


Joˈ chii jlaˈjndaaˈndyena cwaaⁿ cwii xuee na nntjomndyenndaˈna. Quia na tueˈntyjo̱ xueeˈñeeⁿ jndyendye nnˈaⁿ tjomndye yuu macˈeⁿ Pablo. Cwitsjoom to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ tyotseineiiⁿ nda̱a̱na hasta xjeⁿ na tmaaⁿcheⁿ. Tyotseineiiⁿ cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Lˈue tsˈoom na nlaˈno̱ⁿˈna cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Joˈ chii tjacˈoomnaˈ na seineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na tyolaˈljeii profetas. 	 Kitûzvén tehát néki egy napot, eljövének hozzá a szállására többen; kiknek nagy bizonyságtétellel szól vala az Istennek országa felõl, igyekezvén elhitetni õ velök a Jézus felõl való dolgokat, úgy a Mózes törvényébõl, mint a prófétákból, reggeltõl fogva mind estvéig.


Er jnda Josué, Josué jnda Eliezer, Eliezer jnda Jorim, Jorim jnda Matat, 	 z] Jóséé, [ez] Eliézeré, [ez] Jórimé, [ez] Mattáté, [ez] Lévié,


Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ na taxocantyˈiaˈyoˈ ja hasta na nncueˈntyjo̱ xuee na nnduˈyoˈ: “Matioˈnaaⁿñenaˈ nquii na macwjeeˈcañoom ñequio najndeii na matseixmaⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 Mert mondom néktek: Mostantól fogva nem láttok engem mindaddig, mígnem ezt mondjátok: Áldott, a ki jõ az Úrnak nevében!


Ndoˈ Judas, juu xˈiaayâ na tquiaa cwenta jom, mati mantyjii joˈ joˈ, ee majndye ndiiˈ ñesaayâ joˈ joˈ ñˈeⁿ Jesús. 	 Ismeré pedig azt a helyet Júdás is, a ki õt elárulja vala; mivelhogy gyakorta ott gyûlt egybe Jézus az õ tanítványaival.


Joˈ chii ncˈe na cwilaxmaaⁿya ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom ticatyˈiomnaˈ na nlajoomˈndyo̱ jom cweˈ cwii ˈnaⁿ na tuiinaˈ ñequio sˈom cajaⁿ, oo sˈom xuee, oo ljo̱ˈ na cwilˈa nnˈaⁿ cweˈ cantyja na cwilaˈtiuu cheⁿnquieena. 	 Mivelhogy azért az Istennek nemzetsége vagyunk, nem kell azt gondolnunk, hogy aranyhoz, vagy ezüsthöz, vagy kõhöz, emberi mesterség és kitalálás faragványához hasonlatos az istenség.


Quia joˈcheⁿ matsoom: —ˈU Ta, matseiyuˈa ñˈeⁿndyuˈ. Ndoˈ seitˈmaaⁿˈñê Jesús. 	 Az pedig monda: Hiszek, Uram. És imádá Õt.


Quia joˈcheⁿ tquiaa Jesús na nlaˈno̱ⁿˈna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeiinaˈ. 	 Akkor megnyilatkoztatá az õ elméjöket, hogy értsék az írásokat.


Ee macwjiiˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ na tijndo̱ˈ nˈom cha catseijnaaⁿˈnaˈ nnˈaⁿ na ndooˈ nquiuna na jndo̱ˈ nˈom nquieena. Ndoˈ macwjiiˈñê cwentaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ na titˈmaⁿ cwiluiindye cha cantseijnaaⁿˈnaˈ nnˈaⁿ na waa na jnda̱ laˈxmaⁿ. 	 Hanem a világ bolondjait választotta ki magának az Isten, hogy megszégyenítse a bölcseket; és a világ erõtleneit választotta ki magának az Isten, hogy megszégyenítse az erõseket;


Ndoˈ jndye nnˈaⁿ nluena na profeta joona sa̱a̱ tiyuuˈ ñˈoom cwiñequiana. Ndoˈ jndye nnˈaⁿ nñeˈquioˈnnˈaⁿna. 	 És sok hamis próféta támad, a kik sokakat elhitetnek.


Jnda̱ tsoom ñˈoommeiⁿˈ cwantindyô̱ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ lˈuuyâ nda̱a̱ ntyja̱a̱yâ: —¿Chiuu ñecaˈmo̱ⁿ ñˈoomwaaˈ na matseineiiⁿ nda̱a̱yâ, na chjootindyo cwii ñˈeⁿtyeeⁿ ñˈeⁿndyo̱, ndoˈ xeⁿ jnda̱cheⁿ taxocantyˈiaaˈya jom, ndoˈ nda̱nquia joˈ chjootindyo cwii nntyˈianndaˈa jom? Ndoˈ na tsoom cweˈ ncˈe na wjaⁿ na mˈaaⁿ Tsotyeeⁿ. 	 ndának azért az õ tanítványai közül egymásnak: Mi az, a mit nékünk mond: Egy kevés [idõ,] és nem láttok engem; és ismét egy kevés [idõ,] és megláttok majd engem; és: mert én az Atyához megyek?


Cwii tsˈaⁿ na nchii tsˈaⁿ na matseiyuˈ, xeⁿ maqueeⁿˈñê cwii ˈo waⁿˈaⁿ na nlcwaˈ ñˈeⁿñê, wanaaⁿ na nncjaˈ xeⁿ aa lˈue tsˈomˈ. Cwaˈ meiⁿquia na mañequiaa tsaⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ cha tintseiˈndaaˈnaˈ ntyjiˈ tincwaxeˈ aa tsˈiaaⁿˈ seiˈñeeⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ cwii na cweˈ nnˈaⁿ lˈa. 	 Ha pedig valaki meghív titeket a hitetlenek közül és el akartok menni, mindent, a mit elétek hoznak, megegyetek, semmit sem tudakozódván a lelkiismeret miatt.


Ndoˈ jeˈ jeˈ ˈo ñequio chaˈtso naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ˈnaaⁿ jaa nnˈaⁿ judíos, cataⁿˈyoˈ nnom tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro na ˈio catseicwanoom tsaⁿˈñeeⁿ na mˈaⁿˈyoˈ. Calˈaˈyoˈ na ndooˈ na tcuuti ñeˈcataˈxˈeendyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ jâ mˈaaⁿcˈeendyô̱ na nlacua̱a̱ˈâ jom cwii tjo̱o̱cheⁿ na nlquieˈñˈomna jom na mˈaⁿˈyoˈ. 	 Most azért ti jelentsétek be az ezredesnek a tanácscsal egybe, hogy holnap hozza le õt ti hozzátok, mintha az õ dolgának tüzetesebben végére akarnátok járni. Mi pedig, minekelõtte õ ide érne, készek vagyunk õt megölni.


Ee xeⁿ cweˈ na tyeⁿ ñjom nˈomna ndyuaa yuu na jnaⁿna, tijndeiˈnaˈ na nncˈoolcweeˈna joˈ joˈ. 	 És hogyha eszökbe jutott volna az, a melybõl kijöttek, volt volna idejök a visszatérésre.


Juu xuee na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ nqueⁿ na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, mˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo ndoˈ tˈmo̱o̱ⁿ cwii na tcoˈnaˈ no̱o̱ⁿya. Jndiiya na jndeii teicˈuaa na seineiⁿ tsˈaⁿ jo naxa̱ⁿˈa chaˈcwijom jndyeeˈ ntu. 	 Lélekben valék ott az Úrnak napján, és hallék hátam megett nagy szót, mint egy trombitáét,


Quia joˈ jlueeⁿˈeⁿ wˈaa yuu na tcwaˈna, tjaaⁿ ta na jndyu Olivos yuu na maxjeⁿ quicaⁿ. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoomˈm, mandiˈntyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ. 	 És kimenvén, méne az õ szokása szerint az Olajfák hegyére; követék pedig õt az õ tanítványai is.


Quia joˈ tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ na maˈmo̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, tsoom: —Maxjeⁿ ya, ˈu Maestro. Luaaˈ ñˈoom na mayuuˈ matsuˈ na ñecwii Tyˈo̱o̱tsˈom. Tjaaˈnaⁿ cwiicheⁿ na matsa̱ˈntjom, macanda̱ jom. 	 Akkor monda néki az írástudó: Jól van, Mester, igazán mondád, hogy egy Isten van, és nincsen kívüle más.