Sa̱a̱ Jesús tˈmaⁿti tseixmaaⁿ na nluiitˈmaⁿñê nchiiti Moisés chaˈxjeⁿ tsˈaⁿ na machˈee wˈaa cwiluiitˈmaⁿñetyeⁿ nchiiti wˈaa na sˈaaⁿ. 	 Mert ez nagyobb dicsõségre méltattatott, mint Mózes, a mennyiben a ház építõjének nagyobb a tisztessége, mint a háznak.


Ñeˈnaaⁿˈ jnda̱ tyˈioomnaˈ ja tsˈoomˈnaaⁿ ñequio Cristo. Mancˈe joˈ matyˈiomnaˈ cantyja ˈnaⁿya nchii ja cwiluiindyo̱ na wando̱ˈa, nquii Cristo wanoomˈm naquiiˈ tsˈo̱o̱ⁿ. Ndoˈ na wando̱ˈa na tsˈaⁿ ja, wando̱ˈa ee na matseiyuˈya tsˈo̱o̱ⁿ ñequio Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom ja ndoˈ na tquiaañe ncheⁿnqueⁿ na tueeⁿˈeⁿ cwentaaya. 	 Krisztussal együtt megfeszíttettem. Élek pedig többé nem én, hanem él bennem a Krisztus; a mely életet pedig most testben élek, az Isten Fiában való hitben élem, a ki szeretett engem és önmagát adta érettem.


Sa̱a̱ nchii cweˈ ñequiiˈcheⁿ na mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ sˈom na macoˈño̱ⁿ. Ja lˈue tsˈo̱o̱ⁿ nleijndyeti naya ˈnaⁿˈyoˈ na cwileiwe jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Nem mintha kívánnám az ajándékot; hanem kívánom azt a gyümölcsöt, mely sokasodik a ti hasznotokra.


Ee quia na jnda̱ teicantyja nquii tsˈaⁿ na waaˈ wˈaaˈñeeⁿ na nntseicuˈtyeeⁿ ˈndyootsˈa, quia joˈ ˈo na mˈaⁿˈyoˈ chˈeⁿ nnto̱ˈyoˈ na ncwaⁿˈyoˈ. Nnduˈyoˈ: “Ta, catseicanaaⁿndyuˈ na ntsaquia̱a̱ˈâ.” Sa̱a̱ jom nncˈo̱o̱ⁿ nndyueˈyoˈ, nntsoom: “Ticaljeii yuu nnˈaⁿ ˈo.” 	 Mikor már a gazda felkél és bezárja az ajtót, és kezdetek kívül állani és az ajtót zörgetni, mondván: Uram! Uram! nyisd meg nékünk; és õ felelvén, ezt mondja néktek: Nem tudom honnét valók vagytok ti;


José ñˈeⁿ María quia na jnda̱ jlaˈcanda̱a̱ˈndyena chaˈtsoti na matso ljeii na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, tyˈelcweeˈna tsjoomna Nazaret, tsˈo̱ndaa Galilea. 	 És mikor mindent elvégeztek az Úr törvénye szerint, visszatérének Galileába, az õ városukba, Názáretbe.


Jnda̱ chii ntyˈiaya cwii ángel na meintyjeeˈ naquiiˈ ñeˈquioomˈ. Jndeii matseixuaⁿ na maqueⁿˈeⁿ chaˈtso cantsaa na maˈntyja tsjo̱ˈluee. Matsoom: —Quioˈyoˈ calaˈjomndyoˈ nantquie tˈmaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És láték egy angyalt állani a napban, és kiálta nagy szóval, mondván minden madaraknak, a melyek repdesnek vala az égnek közepette: Jõjjetek el, és gyûljetek egybe a nagy Istennek vacsorájára;


Ee tsˈaⁿ na maˈuu winom tquie, meiⁿchjoo ticaˈnaⁿ ntyjii winomxco. Ee matsoom na joo winom tquie, joˈ caˈnaⁿti. 	 senki, a ki ó [bort] iszik, mindjárt újat nem kiván, mert azt mondja: Jobb az ó.


Cwii xuee wacatyeeⁿ Jesús ndyeyu na meintyjeeˈ castom na cwitueeˈ nnˈaⁿ sˈom cwentaaˈ watsˈom tˈmaⁿ. Ntyˈiaaˈcheeⁿ na cwitioom nnˈaⁿ sˈom tsˈom castom ndoˈ na jndye naⁿtya tˈmaaⁿˈ sˈom cwitioomna. 	 És leülvén Jézus a templomperselynek átellenében, nézi vala, hogy a sokaság miként vet pénzt a perselybe. Sok gazdag pedig sokat vet vala abba.


Tyˈentyjaaˈ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na mˈaaⁿ Pilato. To̱ˈna na tyotaⁿna na catsˈaaⁿ chaˈxjeⁿ quichˈeeⁿ na nntseicandyaañê cwii tsˈaⁿ. 	 a sokaság kiáltván, kezdé kérni [Pilátust] arra, a mit mindenkor megtesz vala nékik.


Nnˈaⁿ na cwiluiindye canmaⁿ ntsmeiⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom calˈaˈyoˈ cwenta joona, nchii ñequio najndeiˈnaˈ na nlˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿˈñeeⁿ, meiⁿ nchii na queeⁿ nˈomˈyoˈ sˈom, sa̱a̱ ñequio na xcweeˈya nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom lˈue tsˈoom, 	 Legeltessétek az Istennek köztetek lévõ nyáját, gondot viselvén arra nem kényszerítésbõl, hanem örömest; sem nem rút nyerészkedésbõl, hanem jóindulattal;


Tjaaⁿ tsjomˈm Nazaret, sa̱a̱ taticaljooˈñê joˈ joˈ. Tjaaⁿ na nljooˈñê tsjoom Capernaum na mˈaaⁿnaˈ ˈndyoo ndaaluee. Joˈ joˈ ndyuaa cwentaa nnˈaⁿ tmaaⁿˈ Zabulón ñequio Neftalí. 	 És odahagyva Názáretet, elméne és lakozék a tengerparti Kapernaumban, a Zebulon és Naftali határain;


Ndoˈ majuu xjeⁿˈñeeⁿ to̱ˈ Jesús na matseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, tsoom: —Matseitˈmaaⁿˈndyo̱ ˈu Tsotya̱ya na cwiluiindyuˈ na matsa̱ˈntjomˈ cañoomˈluee ñequio nnom tsjoomnancue. Ee ˈu jnda̱ tantyˈiuuˈndyuˈ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom ñequio nnˈaⁿ na jeeⁿ tˈmaⁿ cwilaˈno̱ⁿˈ, sa̱a̱ jnda̱ seicano̱o̱ⁿˈ joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cje cwilˈa. 	 Abban az idõben szólván Jézus, monda: Hálákat adok néked, Atyám, mennynek és földnek Ura, hogy elrejtetted ezeket a bölcsek és az értelmesek elõl, és a kisdedeknek megjelentetted.


Jaa manquiuuya na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ na tqueⁿ Moisés nda̱a̱ jaa nnˈaⁿ judíos. Sˈaaⁿ na ljoˈ cha catseicheⁿnaˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na mˈaaⁿ nacje ˈnaaⁿˈ ljeiiˈñeeⁿ na ñeˈcatso na tjaa jnaaⁿˈ. Ee cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ matseijndaaˈñê na chaˈtsondye nnˈaⁿ laˈxmaⁿna jnaⁿ. 	 Tudjuk pedig, hogy a mit a törvény mond, azoknak mondja, a kik a törvény alatt vannak; hogy minden száj bedugassék, és az egész világ Isten ítélete alá essék.


Sa̱a̱ xeⁿ ñequiiˈcheⁿ na cwiqua̱a̱ⁿyaaya cwenta aa cwilˈaaya yuu na matyˈiomyanaˈ, quia joˈ tixocaⁿnaˈ na nntsˈaa Ta Jesús xjeⁿ jaa, 	 Mert ha mi ítélnõk magunkat, nem ítéltetnénk el.


Ndoˈ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na jndyendye tyˈentyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ ee jnda̱ ntyˈiaanda̱a̱na tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na tyochˈeeⁿ na tyotseinˈmaaⁿ nnˈaⁿwii. 	 És nagy sokaság követé õt, mivelhogy látják vala az õ csodatételeit, a melyeket cselekszik vala a betegeken.


Taˈxˈeena nnoom: —¿Yuu lˈue tsˈomˈ na nlajndaaˈndyô̱? 	 Õk pedig mondának néki: Hol akarod, hogy elkészítsük?


Sa̱a̱ ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, quia tua̱caño̱o̱ⁿya ˈo na nñequiaya ñˈoom na mayuuˈ na ticaliu nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, nchii seina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ ñˈoom na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ meiⁿ nchii ñˈoom na jeeⁿ caˈnaaⁿˈ na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ na jndye ñˈoom nquiu. 	 Én is, mikor hozzátok mentem, atyámfiai, nem mentem, hogy nagy ékesszólással, avagy bölcseséggel hirdessem néktek az Isten bizonyságtételét.


ˈIo ndii ˈio tyomˈaaⁿya quiiˈntaaⁿˈyoˈ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ meiⁿ tîcatˈueˈyoˈ ja. Sa̱a̱ jeˈ jeˈ jnda̱ tueˈntyjo̱ na juu na jaaⁿñe maqueⁿnaˈ xjeⁿ. 	 Mikor minden nap veletek voltam a templomban, a ti kezeiteket nem vetétek én reám; de ez a ti órátok, és a sötétségnek hatalma.


Tyjeeˈcañoomnnaaⁿˈaⁿ naⁿˈñeeⁿ, tsoom nda̱a̱na: —¿Aa maxjeⁿ ndicwaⁿ cwindaˈyoˈ? Ya na mañjom cwitaˈjndyeeˈyoˈ. Cwa jeˈ cˈomˈcˈeendyoˈ, ee jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ cantyja ˈnaⁿya na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. Jeˈ mañequiaa tsˈaⁿ cwenta ja luee nnˈaⁿ na wiˈndye. 	 Ekkor méne az õ tanítványaihoz, és monda nékik: Aludjatok immár és nyugodjatok. Ímé, elközelgett az óra, és az embernek Fia a bûnösök kezébe adatik.


Toˈñoom ndoˈ tcwaaⁿˈaⁿ ñequio na jndooˈna. 	 Melyeket elvõn, és elõttök evék.


Chaˈxjeⁿ juu Tsotya̱ya candyaˈ tsˈoom ja, mati ja candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo. Joˈ chii caljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ cantyja na mˈaaⁿya na candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo. 	 A miképen az Atya szeretett engem, én is úgy szerettelek titeket: maradjatok meg ebben az én szeretetemben.


Ndoˈ teicˈuaa jndyeeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nchquiuˈñeeⁿ, matso: —Luaañe Jndaaya na jeeⁿ candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya. Candyeˈyoˈ ñˈoom ˈñom. 	 És szózat lõn a felhõbõl, mondván: Ez amaz én szerelmes Fiam, õt hallgassátok.


Sa̱a̱ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na queeⁿ nˈom na cwilaˈyuˈya nˈom, cwilana̱a̱ⁿyâ ñˈoom na jndo̱ nˈo̱o̱ⁿyâ, sa̱a̱ juunaˈ titseijomnaˈ chaˈna juu na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ tsjoomnancue, meiⁿ nchii chaˈna ñˈoom na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ nˈiaaⁿ, na juu joˈ wjaantycwii cantyja ˈnaaⁿna. 	 Bölcseséget pedig a tökéletesek között szólunk; ámde nem e világnak, sem e világ veszendõ fejedelmeinek bölcseségét;


Maluaaˈ machˈee Espíritu, mateijneiⁿ jaa yuu na tixcwe cwilˈuuya. Ee jaa tiˈnaaⁿya nlana̱a̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ na macaⁿnaˈ, joˈ chii manquiiti Espíritu Santo matseityˈooñê nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na cwicom tsˈoom cwentaaya ñequio ñˈoom na tileicatso tsˈaⁿ. 	 Hasonlatosképen pedig a Lélek is segítségére van a mi erõtelenségünknek. Mert azt, a mit kérnünk kell, a mint kellene, nem tudjuk; de maga a Lélek esedezik mi érettünk kimondhatatlan fohászkodásokkal.


Ndoˈ ñˈoom na jnda̱ we matseijomnaˈ ñˈoomˈñeeⁿ. Luaa matsonaˈ: “Cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ncˈiaˈ chaˈxjeⁿ na jnda ntyjiˈ ñequio nncuˈ. Tjaaˈnaⁿ cwiicheⁿ ñˈoom na tˈmaⁿti na matsa̱ˈntjomnaˈ chaˈna ñˈoommeiⁿˈ.” 	 A második pedig hasonlatos ehhez: Szeresd felebarátodat, mint magadat. Nincs más ezeknél nagyobb parancsolat.


Luaa queⁿˈyoˈ cwenta: juu cantyja na cwitsamˈaⁿˈyoˈ, cjooˈ nˈomˈyoˈ na matseijomnaˈ juunaˈ ñequio ñˈoom naya cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, quia joˈ meiiⁿ na nncjo̱ nntyˈia ˈo oo meiiⁿ na aa tiˈcjo̱, nnda̱a̱ nndiiya ñˈoom na cwiljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ na ñeˈcwii nˈomˈyoˈ na cwilaˈjnda̱ˈyoˈ na chaˈtsondyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na cwilaˈyuuˈa na laˈxmaaⁿya ncˈe juu ñˈoom na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, 	 Csakhogy a Krisztus evangyéliomához méltóan viseljétek magatokat, hogy akár oda menvén és látván titeket, akár távol lévén, azt halljam dolgaitok felõl, hogy megállotok egy lélekben, egy érzéssel viaskodván az evangyéliom hitéért;


Toom cweˈ na ñˈa̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ jeˈ chaˈ nncjuˈnaaⁿñenaˈ na ñomquiaˈti nntseina̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ, ee ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matseiñˈeeⁿˈñenaˈ ja cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Szeretnék pedig most köztetek jelen lenni és változtatni a hangomon; mert bizonytalanságban vagyok felõletek.


Joˈ chii tañequiandyoˈ na nnaⁿjndeii jnaⁿ na nntsa̱ˈntjomnaˈ seiiˈyoˈ na cwiwje, na nlqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈo na nlaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ chiuu lˈue tsˈomnaˈ. 	 Ne uralkodjék tehát a bûn a ti halandó testetekben, hogy engedjetek néki az õ kívánságaiban:


Jom nncjaⁿ nacjoo chaˈtso na laˈxmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio chaˈtso nnom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ. Joˈ chii ncjaaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Nncwjeeⁿˈeⁿ ñˈoom na jom cwiluiiñê nquii Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ calaˈtˈmaaⁿndye nnˈaⁿ jom. 	 A ki ellene veti és fölébe emeli magát mindannak, a mi Istennek vagy istentiszteletre méltónak mondatik, annyira, hogy maga ül be mint Isten az Isten templomába, Isten gyanánt mutogatván magát.


jnda̱ chii ljoñê na tueˈ saaⁿˈaⁿ. Ndoˈ jnda̱ tquieñê, jnda̱ ñequieenˈaaⁿ nchooˈ ñequiee choomˈm. Ndoˈ tîcalueeⁿˈeⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. Tyondiˈntjoom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom naxuee ndoˈ natsjom. Tyotseicwejndoˈñê ndoˈ tyotseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És ez mintegy nyolczvannégy esztendõs özvegy vala), a ki nem távozék el a templomból, hanem bõjtölésekkel és imádkozásokkal szolgál vala éjjel és nappal.


Ñˈoommeiⁿˈ catsa̱ˈntjomˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na calaˈcanda̱a̱ˈndyena joonaˈ cha xocuaa ñˈoom na tisˈa cwilˈana. 	 És ezeket hirdesd, hogy feddhetetlenek legyenek.


Joˈ chii tsˈaⁿ na jnda̱ tyˈoomnaˈ na cwiluiitquieñe quiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, matsa̱ˈntjomnaˈ na tjaaˈnaⁿ ñˈoom cjoomˈm. Ñecwii scoomˈm mˈaaⁿ. Tsˈaⁿ na xcwe matseitiuu jom. Tsˈaⁿ na maqueⁿñe cwenta ndoˈ na cwiluiiñê tsˈaⁿ na jnda nquiu nnˈaⁿ. Matsonaˈ na ñequiiˈcheⁿ mˈaaⁿcˈeeñê na nnteixˈeeⁿ nnˈaⁿ na cweˈ cwiquieya waⁿˈaⁿ, ndoˈ ˈnaⁿˈaⁿ na mˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ, 	 Szükséges annakokáért, hogy a püspök feddhetetlen legyen, egy feleségû férfiú, józan, mértékletes illedelmes, vendégszeretõ, a tanításra alkalmatos;


Ndoˈ ntyˈiaya cwii tsom na chuˈlcwiinaˈ na maleiñˈoom nqueⁿ na wacatyeeⁿ nacjooˈ tio. Ndiiˈnaˈ tsˈo̱o̱ⁿ ntyjaya ndoˈ we ntyja teiljeiinaˈ. Ndoˈ ntquieeˈ joo na tjata̱ˈtyeⁿnaˈ. 	 És láték annak jobbkezében, a ki a királyiszékben üle, egy könyvet , a mely be volt írva belõl és hátul, és le volt pecsételve hét pecséttel.


Waa cwii nnom na mañequiaanaˈ na neiiⁿyâ cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ na juu na mˈaaⁿˈya nˈo̱o̱ⁿyâ matsonaˈ na cwitsaamˈaaⁿyâ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ macaⁿnaˈ na cˈoom tsˈaⁿ na jnda̱ tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñe cwentaaⁿˈaⁿ na ljuˈ tsˈom ndoˈ matˈmaⁿticheⁿ cwilaxmaaⁿyâ na ljoˈ jo nda̱a̱ ˈyoˈ ncˈe juu naya na matseixmaaⁿ, nchii cweˈ na jndo̱ˈ nˈo̱o̱ⁿ ncjo̱o̱yâ. 	 Mert a mi dicsekedésünk ez, lelkiismeretünk bizonysága, hogy isteni õszinteséggel és tisztasággal, nem testi bölcseséggel, hanem Isten kegyelmével forgolódtunk a világon, kiváltképen pedig ti köztetek.


Quia joˈ nnˈaⁿ judíos ñequio nnˈaⁿ na nchii joˈ jlaˈjomndyena ñequio naⁿmaⁿnˈiaaⁿ tsjoomna na tyolˈueendyena chiuu nntaˈwiˈna naⁿˈñeeⁿ ndoˈ na njñomna ljo̱ˈ. 	 És mikor a pogányok és zsidók az õ fõembereikkel egybe támadást indítának, hogy bosszúsággal illessék és megkövezzék õket,


Yocheⁿ na matseineiiⁿ na ljoˈ, jndyocue cwii nchquiu na seicata̱ˈnaˈ joona. Ndoˈ jeeⁿ nioom tyuena na tjaaˈñenaˈ joona naquiiˈ nchquiuˈñeeⁿ. 	 És mikor õ ezeket mondá, felhõ támada és azokat beárnyékozá; õk pedig megfélemlének, mikor azok bementek a felhõbe.


Lˈo̱ Moisés tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ. Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo cwiliuuya na candyaˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jaa ndoˈ na cwiluiiñê ñˈoom na mayuuˈ. 	 rt a törvény Mózes által adatott, a kegyelem [pedig] és az igazság Jézus Krisztus által lett.


Quia joˈ teicantyjaaⁿ, jlueeⁿˈeⁿ naquiiˈ watsˈomˈñeeⁿ. Tjaqueⁿˈeⁿ waaˈ Simón. Ndoˈ Simónˈñeeⁿ jeeⁿ nioom matseiconaˈ sta̱xeeⁿˈeⁿ. Lˈana tyˈoo nnom Jesús na catseinˈmaaⁿ juu. 	 Azután a zsinagógából eltávozván, a Simon házába méne. A Simon napa pedig nagy hideglelésben feküdt, és könyörögtek neki érette.


Quia joˈ tquiena cwii joo na jndyu Getsemaní. Tsoom nda̱a̱na: —Cwindyuaandyoˈ ñjaaⁿñe yocheⁿ na jo̱ luaaˈ na nntseina̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És menének ama helyre, a melynek Gecsemáné a neve; és monda az õ tanítványainak: Üljetek le itt, a míg imádkozom.


Jnda̱ joˈ tjañˈoom Pablo ñequio Silas waⁿˈaⁿ, tquiaaⁿ na tcwaˈna. Jom ndoˈ ñequio chaˈtso nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ neiiⁿna na jnda̱ macwilayuˈna ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És bevivén õket házába, asztalt teríte nékik, és egész háznépével egyben örvendeze, hogy hitt az Istennek.


Jnda̱ ñetˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ nnoom cantyja ˈnaaⁿˈ natooˈ nquii na nndyocwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ. Joˈ chii ñequio na ntyjaaˈ tsˈoom tyotseineiiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Xcwe tyoˈmo̱o̱ⁿ chaˈwaa na ntyjiityeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na nndyocwjiˈnˈmaaⁿñe Jesús nnˈaⁿ, sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ na nleitsˈoomndye nnˈaⁿ, macanda̱ ntyjeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na tyoñequia Juan. 	 Ez meg volt tanítva az Úrnak útára; és lélekben buzgó lévén, szólja és tanítja vala nagy szorgalmatosan az Úrra tartozó dolgokat, jóllehet csak a János keresztségét tudja vala.


Ñˈoom na macwindyeˈyoˈ xjeⁿ na jnaⁿjndyeecheⁿnaˈ na cwilaˈyuˈyoˈ matsonaˈ na cˈo̱o̱ⁿya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ. 	 Mert ez az üzenet, a melyet kezdettõl fogva hallottatok, hogy szeressük egymást;


Jnda̱ joˈ tjañˈoom tsaⁿjndii Jesús Jerusalén tsjoom na ljuˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tqueeⁿ juu xqueⁿ tsiuˈ watsˈom tˈmaⁿ. 	 Ekkor vivé õt az ördög a szent városba, és odahelyezé a templom tetejére.


Majuu xjeⁿˈñeeⁿ na matseineiⁿ Simeón, seicandyooˈñe Ana nacañoomna. Tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ yuˈndaa Jesús. Jnda̱ chii tyotseineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ juu nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ Jerusalén ñequio nnˈaⁿ ntˈomcheⁿ njoom na cwimeindooˈ na nndyaandye na cwilaxmaⁿ jnaⁿ. 	 Ez is ugyanazon órában oda állván, hálát adott az Úrnak, és szóla õ felõle mindeneknek, a kik Jeruzsálemben a váltságot várták.


Zorobabel tsotye Abiud, Abiud tsotye Eliaquim, Eliaquim tsotye Azor. 	 Zorobábel nemzé Abiudot; Abiud nemzé Eliákimot; Eliákim nemzé Azort;


Sa̱a̱ lqueeⁿ na tquiaa yuu na jeeⁿ ya tsˈo mannˈaⁿ na cwindye ñˈoom naya. Cwilaˈno̱ⁿˈna juunaˈ ndoˈ cantyja na cwilˈana cwiwitquiooˈ na cwinaⁿndyena chiuu waa na matsonaˈ. Ntˈom naⁿˈñeeⁿ tjacantyja na ya cwilˈana. Matseijomnaˈ joona chaˈna cwii tsˈoom lqueeⁿˈñeeⁿ na tjeiˈnaˈ ñequiee xuu. Ndoˈ ntˈom naⁿˈñeeⁿ xcweyandyo cwilˈana yuu na ya. Matseijomnaˈ joona chaˈna cwii tsˈoom lqueeⁿˈñeeⁿ na tjeiˈnaˈ we xuu waljooˈ xcwe. Ndoˈ ntˈom naⁿˈñeeⁿ tiqueⁿndyena na cwilˈana yuu na ya. Joˈ chii matseijomnaˈ joona chaˈna cwii tsˈoom lqueeⁿˈñeeⁿ na tjeiˈnaˈ ñeˈcwii xuu waljooˈ yom tsˈoom. 	 A mely pedig a jó földbe esett, ez az, a ki hallja és érti az ígét; a ki gyümölcsöt is terem, és terem némely száz annyit, némely hatvan annyit, némely pedig harmincz annyit.


Tueˈntyjo̱ xuee na teitquiooˈñe Juan, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyotseitsˈoomñê nnˈaⁿ. Tyoñequiaaⁿ ñˈoom nda̱a̱na tsˈo̱ndaa Judea jo ndoˈ yuu tjaa nnˈaⁿ cˈom. 	 Azokban a napokban pedig eljöve Keresztelõ János, a ki prédikál vala Júdea pusztájában.


joona jnda̱ to̱ⁿˈndyena ñequio ñˈoom na mayuuˈ, ee cwiluena na jnda̱ teinom na nlcwinndaˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, ndoˈ na laaˈtiˈ ñˈoom na cwiñequiana, matseityuiiˈnaˈ na cwilaˈyuˈya nˈom ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. 	 A kik az igazság mellõl eltévelyedtek, azt mondván, hogy a feltámadás már megtörtént, és feldúlják némelyeknek a hitét.


ˈO nnˈaⁿ na cweˈ cwilˈaˈyaˈyoˈ na jeeⁿ cwilacanda̱a̱ˈndyoˈ cweˈ cha cantyˈiaa nnˈaⁿ, jeeⁿ jndo̱ˈ nˈomˈyoˈ na cwiliuˈyoˈ cantyja na cwichuiiˈ nnom tsjoomnancue ñequio tsjo̱ˈluee. Sa̱a̱ ¿chiuu na tileicalaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja na matsˈaaya quiiˈntaaⁿˈyoˈ jeˈ? 	 Képmutatók, az égnek és a földnek ábrázatáról tudtok ítéletet tenni; errõl az idõrõl pedig mi dolog, hogy nem tudtok ítéletet tenni?


Ncˈe na tueˈ Cristo nacjooˈ tsˈoomˈnaaⁿ joˈ na seintycwiiñˈeeⁿ na mˈaⁿntiaaˈndye we ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ, sˈaaⁿ na ñecwii tmaaⁿˈ joona, ljoyaandyena ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És hogy megbékéltesse az Istennel mind a kettõt, egy testben a keresztfa által, megölvén ezen az ellenségeskedést.


Jnda̱ na jndii Elisabet jndyeeˈ María na tquiaa na xmaⁿñê, quia joˈ seijndeii yuˈndaa tsˈom tsiaⁿˈaⁿ. Ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ tjaquieeˈ Espíritu Santo chaˈwaa naquiiˈ tsˈoom. 	 És lõn, mikor hallotta Erzsébet Mária köszöntését, a magzat repese az õ méhében; és betelék Erzsébet Szent Lélekkel;


Ee naquiiˈ libroˈñeeⁿ teiljeii: “Tintjaaˈndyoˈ bosa ndyuee quiooˈndyo yocheⁿ na cwilˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ.” Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ teiljeii, nchii macanda̱ maˈmo̱ⁿnaˈ na cweˈ cantyja ˈnaaⁿ quiooˈndyo ñjom tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mert a Mózes törvényében meg van írva: Ne kösd fel a nyomtató ökörnek száját. Avagy az ökrökre van-é az Istennek gondja?


Joˈ chii ñeˈom oo yom kilómetros jnda̱ tjacaa wˈaandaaˈñeeⁿ na cwicantyjaandyô̱ nˈoom palaˈ. Xjeⁿˈñeeⁿ ntyˈiaayâ na mandyocaa Jesús nnom ndaaluee na matseicandyooˈñê na mˈaaⁿyâ. Jeeⁿ ndyaˈ jlaˈcatyuendyô̱. 	 Mikor azért huszonöt, vagy harmincz futamatnyira beevezének, megláták Jézust, a mint jár vala a tengeren és a hajóhoz közeledik vala: és megrémülének.


Sa̱a̱ tixocwino̱o̱ⁿˈâ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ cheⁿncjo̱o̱yâ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na laxmaaⁿyâ. Jâ ñequiiˈcheⁿ nlana̱a̱ⁿyâ cantyjati na matseijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom ee jom tquiaaⁿ na squia̱ˈcaño̱o̱ⁿyâ ˈo na mˈaⁿˈyoˈ tsjoom Corinto. 	 De mi nem dicsekszünk mértéktelenül, hanem ama mérõzsinór mértéke szerint, a melyet Isten adott nékünk mértékül, hogy hozzátok is elérjünk.


Ee chaˈtso naⁿmˈaⁿˈ cweˈ na waljooˈ tueeˈna na cwiñeˈquiana nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ yuscumˈaaⁿ meiiⁿ na jñeeⁿˈñê, tjuˈñˈeeⁿ mandi cantyja na nlcwaaⁿˈaⁿ. 	 Mert mind ezek az õ fölöslegükbõl vetettek Istennek az ajándékokhoz: ez pedig az õ szegénységébõl minden vagyonát, a mije volt, oda veté.


Sa̱a̱ matsoom nnom yuscuˈñeeⁿ: —Ncˈe na matseiˈyuˈya tsˈomˈ ñˈeⁿndyo̱, joˈ na jnda̱ jluiˈyaˈ. Cjaˈ na meiⁿcwii ñomtiuu tancˈoomˈ. 	 Monda pedig az asszonynak: A te hited megtartott téged. Eredj el békességgel!


Quia joˈ tquiontyjaaˈ nnˈaⁿ na tyˈequieˈ tsˈiaaⁿ chaˈna ˈom na matmaaⁿ. Ticwii cwii joona toˈñoomna cwii denario chaˈxjeⁿ na nncwantjom tsˈaⁿ na cwii xuee. 	 És jövén a tizenegyórásak, fejenként tíz-tíz pénzt võnek.


Sa̱a̱ nntsˈaa chaˈtso na nnda̱a̱ nntsˈaa cha meiiⁿ na jnda̱ tyˈio̱ nncjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ñˈoommeiⁿˈ. 	 De igyekezni fogok azon, hogy ti az én halálom után is mindenkor megemlékezhessetek ezekrõl.


Tˈo̱ Simón nnoom, matso: —Ta, mˈaaⁿcˈeendyo̱ na nncjo̱ wˈaancjo ñˈeⁿndyuˈ. Ndoˈ tintsˈaa meiiⁿ na nncˈio̱ ñˈeⁿndyuˈ. 	 Õ pedig monda néki: Uram, te veled kész vagyok mind tömlöczre, mind halálra menni!


Mati tyˈioomna we naⁿcantyˈue nacjoo noomˈnaaⁿ. Cwii tsaⁿˈñeeⁿ ntyjaaⁿˈaⁿ ntyjaya ndoˈ cwiicheⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ntyjatymaaⁿˈ. 	 Két rablót is megfeszítének vele, egyet jobb és egyet bal keze felõl.


Tixocjaameintyjeeˈ na cwiˈoowa ndioom na macoˈwiˈnaˈ naⁿˈñeeⁿ. Meiⁿchjoo tixocataˈjndyeena naxuee natsjom ee joona tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena quiooˈjndii tquiee ñequio juu na jluiˈtsjaaⁿˈñeyoˈ ndoˈ joona jñoom ˈnaaⁿ cantaana na maˈmo̱ⁿnaˈ xueeˈyoˈ. 	 És az õ kínlódásuknak füstje felmegy örökkön örökké; és nem lesz nyugalmuk éjjel és nappal, a kik imádják a fenevadat és annak képét, és ha valaki az õ nevének bélyegét felveszi.


Ee nchii cweˈ aa macwaˈ tsˈaⁿ nantquieˈñeeⁿ, oo, aa ticwaaⁿˈaⁿ joonaˈ, joˈ na macjaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom jom. Meiⁿ nchii na jeeⁿ ya nnˈaⁿndyo̱tya̱a̱ xeⁿ cwicwaaˈa joonaˈ, oo nchii nnˈaⁿ na tiannˈaⁿndyo̱tya̱a̱ xeⁿ ticwaaˈa joonaˈ. 	 Pedig az eledel nem tesz minket kedvesekké Isten elõtt; mert ha eszünk is, nem leszünk gazdagabbak; ha nem eszünk is, nem leszünk szegényebbek.


Ja mantyjiiya chiuu waa na laˈxmaⁿˈyoˈ. Ticatseijomnaˈ ˈo meiⁿ chaˈna ndaatioo teiⁿ, oo meiⁿ chaˈna ndaatioo jmeiⁿˈ. Toom cweˈ mˈaⁿˈyoˈ na queeⁿya nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya quia joˈ nntseijomnaˈ ˈo chaˈna ndaatioo jmeiⁿˈ. Oo toom cweˈ canda̱ˈñˈeⁿ na lˈo̱ˈyoˈ ja quia joˈ nntseijomnaˈ ˈo chaˈna ndaatioo teiⁿ. 	 Tudom a te dolgaidat, hogy te sem hideg nem vagy, sem hév; vajha hideg volnál, vagy hév.


Ndoˈ ncˈe na luaaˈ, seijndaaˈñe nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na ñecwii tsˈaⁿ cwiluiindyena, joˈ chii ticatsonaˈ na cweˈ tsˈaⁿ nntseityuiiˈ na luaaˈ cwiluiindyena. 	 Annakokáért a mit az Isten egybe szerkesztett, ember el ne válaszsza.


Ntˈom naⁿˈñeeⁿ tyˈemeindyuaandyena cwii siaⁿnto na cwii cwii tmaaⁿˈ, ndoˈ ntˈom naⁿˈñeeⁿ lˈana wenˈaaⁿ nchooˈ nqui na cwii cwii tmaaⁿˈ joona. 	 Letelepedének azért szakaszonként, százával és ötvenével.


Sa̱a̱ mawaa costumbre quiiˈntaaⁿˈyoˈ na catseicandyaandyo̱ cwii pra̱so na nntio̱o̱ juu lueeˈyoˈ xuee na cwitquieˈyoˈ catsmaⁿ chjoo. Quia joˈ ¿aa lˈue nˈomˈyoˈ na nntseicandyaandyo̱ juu rey na matseixmaⁿ na catsa̱ˈntjom ˈo? 	 Szokás pedig az nálatok, hogy elbocsássak néktek egyet a husvétünnepen: akarjátok-é azért, hogy elbocsássam néktek a zsidók királyát?


ˈO tyoolaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ ñeˈcatso ñˈoomwaa na tso Tyˈo̱o̱tsˈom: “Ja cajndati ntyjii na nncˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaˈyoˈ nchiiti na cwiñeˈquiaˈyoˈ quiooˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ ja.” Xeⁿ jlaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoomwaaˈ tixoqueⁿˈyoˈ xjeⁿ nnˈaⁿ na tjaa jnaaⁿ. 	 Ha pedig tudnátok, mi ez: Irgalmasságot akarok és nem áldozatot, nem kárhoztattátok volna az ártatlanokat.


Mati tcoˈnaˈ no̱o̱ⁿ na ntyˈiaya lˈoo, joo nnˈaⁿ na tyoluiitˈmaⁿndye ñequio nnˈaⁿ na tjaa ljoˈ tyolaˈxmaⁿ. Meintyjeeˈ naⁿˈñeeⁿ jo nnom tio canchiiˈñeeⁿ. Jnda̱ chii seinˈmeiiⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso libro na chonaˈ ljeii na matseicano̱o̱ⁿnaˈ cantyjati na ñelˈa lˈooˈñeeⁿ. Cantyja ˈnaaⁿ joo ñˈoomˈñeeⁿ tuˈxeⁿndyena. Ndoˈ mati waa cwiicheⁿ libro na chuunaˈ ncuee nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ na cwitaˈndoˈ, jnda̱ seinˈmeiiⁿˈeⁿ. 	 látám a halottakat, nagyokat és kicsinyeket, állani az Isten elõtt; és könyvek nyittatának meg, majd egy más könyv nyittaték meg, a mely az életnek [könyve;] és megítéltetének a halottak azokból, a mik a könyvekbe voltak írva, az õ cselekedeteik szerint.


Ncˈe na nnˈaⁿ jaa, joˈ chii mati ndaaya mannˈaⁿ joona. Maluaaˈ matseijomnaˈ tsˈaⁿ na tuiiñe cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo. Tseixmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A mi testtõl született, test az; és a mi Lélektõl született, lélek az.


Ndoˈ tijndye tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ sˈaaⁿ joˈ joˈ, ncˈe na ticalaˈyuˈ naⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿñê. 	 Nem is tõn ott sok csodát, az õ hitetlenségök miatt.


Xcwe quiiˈntaaⁿ ncjoˈñeeⁿ ntyˈiaya meintyjeeˈ nqueⁿ na matseijomnaˈ chaˈcwijom tsˈaⁿ jom. Cweⁿ cwii liaatco xjeⁿ nomtyuaacheⁿ. Ndoˈ tseiˈjñaaⁿ chuˈtyeⁿ cwii ˈnaⁿ na tuii ñˈeⁿ sˈom cajaⁿ. 	 És a hét gyertyatartó között hasonlót az ember Fiához, bokáig érõ ruhába öltözve, és mellénél aranyövvel körülövezve.


Ee nchii tyˈiom Cristo tsˈiaaⁿ ja na catseitsˈoomndyo̱ nnˈaⁿ. Jñoom ja na catseicandiiya nnˈaⁿ na macwjiˈnˈmaaⁿñê añmaaⁿna, meiⁿ nchii ntsˈaaya tsˈiaaⁿˈñeeⁿ ñequio ñˈoom na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ, ee xeⁿ naljoˈ, juu ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ na tyˈioom nnˈaⁿ jom tsˈoomˈnaaⁿ, tjaaˈnaⁿ najndeii na matseixmaⁿnaˈ. 	 Mert nem azért küldött engem a Krisztus, hogy kereszteljek, hanem hogy az evangyéliomot hirdessem; de nem szólásban való bölcseséggel, hogy a Krisztus keresztje hiábavaló ne legyen.


¿Aa ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ quia na teitsˈoomndyo̱, tjaaˈñenaˈ jaa cantyja na tueˈ Cristo Jesús? 	 Avagy nem tudjátok-é, hogy a kik megkeresztelkedtünk Krisztus Jézusba, az õ halálába keresztelkedtünk meg?


ˈO ya ñejlaˈjomndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. ¿ˈÑeeⁿ seitsaaⁿˈñe ˈo na ticalaˈcanda̱ˈyoˈ jo nnom ñˈoom na mayuuˈ? 	 Jól futottatok; kicsoda gátolt meg titeket, hogy ne engedelmeskedjetek az igazságnak?


Ee xeⁿ tiyuuˈ na nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, quia joˈ meiⁿ nquii Cristo tîcwandoˈxcoom. 	 Mert ha nincsen halottak feltámadása, akkor Krisztus sem támadott fel.


Caˈndyeˈyoˈ chaˈtso nnom na cwilˈa na matseiˈndaaˈnaˈ nˈomˈyoˈ, chaˈna nntseiwˈii tsˈaⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ, nntseiliooˈñe tsˈaⁿ ñˈeⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ, cˈuaa cˈuaati ˈñom na matseijmeiⁿˈñê nnom xˈiaaⁿˈaⁿ, majuˈ tsˈaⁿ ñˈoom wiˈ nacjooˈ xˈiaaⁿˈaⁿ, ñequio chatso nnom ljoˈ na tisˈa. 	 Minden mérgesség és fölgerjedés és harag és lárma és káromkodás kivettessék közületek minden gonoszsággal együtt;


Joˈ chii tsoom nnom tsˈaⁿ na machˈee cwenta ntjoomˈm: “Cantyˈiaˈ, tsˈoom higuerawaañe, jnda̱ ndyee chu na mandyo̱o̱calˈua̱ ta̱a̱ˈnaˈ ndoˈ tjaa ljoˈ coljeiya. Cwa cˈuaˈ juunaˈ ee cweˈ tsˈiaaⁿˈ matseityeeⁿñenaˈ nomtyuaa.” 	 És monda a vinczellérnek: Ímé három esztendeje járok gyümölcsöt keresni e fügefán, és nem találok: vágd ki azt; miért foglalja a földet is hiába?


Mati queⁿˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿˈ wˈaandaa, meiiⁿ na jeeⁿ tˈmaⁿnaˈ ndoˈ jeeⁿ jndeii jndye na mantquie juunaˈ, ndoˈ tsˈoom palaˈ na ñequio wjaañˈoom tsˈaⁿ juunaˈ jeeⁿ cachjoonaˈ, sa̱a̱ nnda̱a̱ nncjaañˈoom tsˈaⁿ wˈaandaaˈñeeⁿ meiⁿyuucheⁿ na lˈue tsˈom tsˈaⁿ. 	 Ímé a hajók is, noha mily nagyok, és erõs szelektõl hajtatnak, mindazáltal igen kis kormánytól oda fordíttatnak, a hová a kormányos szándéka akarja.


Sa̱a̱ xeⁿ cwilˈuuya na tyoolˈaaya jnaⁿ, cwilˈaaya na ndooˈ nquiuya cantuñe Tyˈo̱o̱tsˈom, meiⁿ tyooñequiaaya na nntsa̱ˈntjom ñˈoomˈm jaa. 	 Ha azt mondjuk, hogy nem vétkeztünk, hazuggá teszszük õt, és az õ ígéje nincsen mi bennünk.


Quia joˈ Pablo ñequio nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê jluiˈna tsjoom Pafos. Tuo̱na wˈaandaa. Tyˈena, tquiena tsjoom Perge ndyuaa Panfilia. Joˈ joˈ ˈndii Juan joona, tjalcweeⁿˈeⁿ Jerusalén. 	 Elhajózván pedig Páfusból Pál és kisérõi, Pergába, Pámfiliának városába menének. János azonban elválván tõlük, megtére Jeruzsálembe.


Ndoˈ chaˈxjeⁿ ntseinda we tsˈaⁿ laxmaⁿna mañecwii seiˈ ñequio niomˈ mati tyotseixmaⁿ Jesús seiˈ ñequio niomˈ chaˈxjeⁿ laxmaⁿ nnˈaⁿ cha cantyja na nncueeⁿˈeⁿ nnda̱a̱ nntseityueeⁿˈeⁿ najndeii na machˈee na cwiwje nnˈaⁿ, manquii tsaⁿjndii joˈ. 	 Mivel tehát a gyermekek testbõl és vérbõl valók, õ is hasonlatosképen részese lett azoknak, hogy a halál által megsemmisítse azt, a kinek hatalma van a halálon, tudniillik az ördögöt,


Ee meiⁿcwii tîcatseitjo̱o̱ñê meiⁿ tîquinquiuˈnnˈaaⁿ. 	 A ki bûnt nem cselekedett, sem a szájában álnokság nem találtatott:


Mˈaⁿ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ judíos quia tˈmaⁿ Jesús Lázaro na ñejndiiˈ quiiˈ tseiˈtsuaa. Jnda̱ na tquiaaⁿ na wandoˈxco Lázaroˈñeeⁿ, quia joˈ tyotjeiiˈyuuˈndye naⁿˈñeeⁿ chiuu ntyˈiaana na tuii. 	 A sokaság azért, a mely õ vele vala, mikor kihívta Lázárt a koporsóból és feltámasztotta õt a halálból, bizonyságot tõn.


Quia joˈ seicwanom Anás Jesús na ndi chuˈtyeⁿñê lˈo̱ Caifás, tyee na cwiluiitquieñe nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos. 	 Elküldé õt Annás megkötözve Kajafáshoz, a fõpaphoz.


Cantyja ˈnaaⁿˈ aa wanaaⁿ na nntquieˈyoˈ seii quiooˈ na cwiwilˈueeˈndye nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ lˈa, cwilaˈno̱o̱ⁿˈa na meiⁿcwii tjaa ljoˈ laˈxmaⁿ joonaˈ ee maxjeⁿ macanda̱ nqueⁿ mˈaaⁿ. 	 Tehát a bálványáldozati hús evése felõl tudjuk, hogy egy bálvány sincs a világon, és hogy Isten sincs senki más, hanem csak egy.


Ndoˈ nncˈoochona ˈo jo nda̱a̱ gobiernom ñequio jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿndyeti ncˈe cwilaˈxmaⁿˈyoˈ cwentaya. Joˈ na nñequiaanaˈ na wanaaⁿ na nntjeiˈyuuˈndyoˈ cantyja ˈnaⁿya nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ ndoˈ mati nda̱a̱ nnˈaⁿ na tyoocandaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És helytartók és királyok elé visznek titeket érettem, bizonyságul õ magoknak és a pogányoknak.


Ndoˈ joo nnˈaⁿ na tyomeindooˈ Zacarías, jeeⁿ tyomˈaaⁿˈ nˈomna chiuu waa na jeeⁿ yo tjaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. 	 A nép pedig várja vala Zakariást, és csodálkozék, hogy a templomban késik.


Ndoˈ na luaaˈ cwinduˈyoˈ cwitjeiˈyuuˈndyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ ñˈoom nacjoˈyoˈ na ˈo cwiluiindyoˈ tsjaaⁿ ˈnaaⁿ nquiee nnˈaⁿ na tyolaˈcwjee profetas. 	 Így hát magatok ellen tesztek bizonyságot, hogy fiai vagytok azoknak, a kik megölték a prófétákat.


Ndyee ndiiˈ tyotjaaˈ nnˈaⁿ romanos ja ñˈeⁿ nˈoomlˈeii. Cwii ndiiˈ tyotmeiiⁿˈ nnˈaⁿ ljo̱ˈ ja. Ndoˈ ndyee ndiiˈ seijomnaˈ na tyuiiˈ wˈaandaa xjeⁿ na waˈñjo̱o̱ⁿya tsˈom ndaaluee. Cwii ndiiˈ tyowantyjo̱ nnom ndaaluee meiⁿchaaˈ xuee ndoˈ meiⁿchaaˈ tsjom. 	 Háromszor megostoroztak, egyszer megköveztek, háromszor hajótörést szenvedtem, éjt-napot a mélységben töltöttem;


Xmaⁿñe Rufo. Jom jeeⁿ tˈmaⁿ matseixmaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesucristo. Ndoˈ mati xmaⁿñe tsoñeeⁿ. Juu jnda ntyjiiya chaˈcwijom ntyjii na tsondyo̱ nnco̱. 	 Köszöntsétek Rufust, ki kiválasztott az Úrban, és az õ anyját, a ki az enyém is.


Ndoˈ mati waa cwiicheⁿ ñˈoomˈm na teiljeii na matsoom: ˈU ñequiiˈcheⁿ na cwiluiindyuˈ tyee chaˈxjeⁿ tsˈiaaⁿ na tyotseixmaⁿ Melquisedec. 	 Miképen másutt is mondja: Te örökké való pap vagy, Melkisédek rendje szerint.


Joˈ chii machˈeenaˈ na mayuuˈcheⁿ meiiⁿ na jndye ndiiˈ nndyena ñˈoom na mañequiaya, sa̱a̱ xocalaˈno̱ⁿˈna. Ndoˈ meiiⁿ na jndye ndiiˈ nntyˈiaana tsˈiaaⁿ na matsˈaa sa̱a̱ tixoqueⁿna cwenta. Ee cwilˈayana na nmeiiⁿˈ cha tilcweˈ nˈomna, tintseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿna. 	 Hogy nézvén nézzenek és ne lássanak; és hallván halljanak és ne értsenek, hogy soha meg ne térjenek és bûneik meg ne bocsáttassanak.


Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ na tyˈecwaⁿ mosoomˈm tîcalanˈoomˈndyena jom. Tyˈena tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿna. Cwii tsaⁿˈñeeⁿ tjaaⁿ ranchoomˈm. Cwiicheⁿ tsaⁿˈñeeⁿ tjaaⁿ, tjacajna̱a̱ⁿ ˈnaⁿ. 	 De azok nem törõdvén vele, elmenének, az egyik a maga szántóföldjére, a másik a maga kereskedésébe;


Jnda̱ teixuee jeeⁿ ndyaaˈ tyolañˈeeⁿˈ ndyuee sondaro ee tîleicaliuna ljoˈ tuii ñequio Pedro. 	 Mikor pedig megvirradt, nem csekély háborúság támada a vitézek között, mi történt hát Péterrel.


Joˈ chii tquiana cwii taⁿˈ catscaa jneiiⁿ ñequio tscuu na ñjom tsiomˈ. 	 Õk pedig adának néki egy darab sült halat, és valami lépesmézet,


Ndoˈ jom cweˈ tjuˈtoom liaa na wanjoomˈñê, teicantyjaaⁿ, tjaaⁿ na mˈaaⁿ Jesús. 	 Az pedig felsõ ruháját ledobván, és felkelvén, Jézushoz méne.


Ndoˈ tˈmo̱o̱ⁿ na mayuuˈ na ljoˈ ncˈe ñˈoomtyeⁿ na seineiiⁿ. Ntˈomcheⁿ ntyee na ñetˈom, quia na tˈomna tsˈiaaⁿ, tjaaˈnaⁿ ñˈoomtyeⁿ tuaa cantyja ˈnaaⁿna. 	 És a mennyiben nem esküvés nélkül való, mert amazok esküvés nélkül lettek papokká,


Cantyja ˈnaⁿ ja luaa, wanaaⁿ na nntseicantyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ chaˈna tsˈiaaⁿwaaˈ. Xeⁿ aa mˈaaⁿ tsˈaⁿ na matseitiuu wanaaⁿ na matseicantyjaaˈ tsˈom tsˈiaaⁿmeiⁿˈ, majndeiiticheⁿ ja, 	 Jóllehet énnékem van bizakodásom test szerint is. Ha bárki más mer testben bizakodni, én sokkal inkább;


Mati mˈaⁿ cancjuu tsjo̱ˈluee ndoˈ mˈaⁿ ntˈom nnom na cwitaˈndoˈ na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnom tsjoomnancue, ndoˈ joo na mˈaⁿ tsjo̱ˈluee cwichuiiˈ na neiⁿncooˈ joonaˈ ñequio juu na neiⁿncooˈ joo na mˈaⁿ nnom tsjoomnancue. 	 És vannak mennyei testek és földi testek; de más a mennyeiek dicsõsége, más a földieké.


Tsoom nda̱a̱na: —Queⁿˈyoˈ cwenta cha tinquioˈnnˈaⁿ nnˈaⁿ ˈo. Ee jndye nnˈaⁿ nlquieˈcañom na nlue na joona cwiluiindyena Cristo. Nluena: “Ja cwiluiindyo̱ Cristo”, ndoˈ nluena: “Jeˈ jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ.” Sa̱a̱ ˈo tilajomndyoˈ ñequio naⁿˈñeeⁿ. 	 Õ pedig monda: Meglássátok, hogy el ne hitessenek benneteket: mert sokan jõnek el az én nevemben, kik ezt mondják: Én vagyok; és: Az idõ elközelgett; ne menjetek azért utánok.


Nquii Noé, ncˈe na tyotseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, quia na seicandii jom na nluii cwii na tijoom ñentyˈiaa nnˈaⁿ na tuii, seicanda̱a̱ˈñê ndoˈ sˈaaⁿ wˈaandaa cha nluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ. Ndoˈ ncˈe na tyotseiyoomˈm, tˈmo̱o̱ⁿ na nnˈaⁿ tsjoomnancue laˈxmaⁿ jnaⁿ sa̱a̱ nqueⁿ jluiˈnˈmaaⁿñê ncˈe na tyotseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿñe. 	 Hit által tisztelte Istent Noé, mikor megintetvén a még nem látott dolgok felõl, házanépe megtartására bárkát készített, a mely által kárhoztatá e világot és a hitbõl való igazságnak örökösévé lett.


Quia joˈ juu na luaaˈ matsonaˈ nncˈom tsˈaⁿ na neiiⁿˈeⁿ ¿aa cweˈ tomti ncjo̱o̱ nnˈaⁿ judíos cwicandaaya joˈ oo aa mati ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ? Ee jnda̱ lˈuuya quia na seiyuˈya tsˈom Abraham ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, xjeⁿˈñeeⁿ tqueⁿ jom na tjaa jnaⁿ tseixmaaⁿ. 	 a boldogság tehát a zsidónak, vagy a pogánynak is [tulajdoníttatik- ]é? Mert azt mondjuk, hogy Ábrahámnak a hit tulajdoníttaték igazságul.


Ncˈe na luaaˈ waa, cˈoomˈya nˈomˈyoˈ cwanti na wiˈti nntjom cwii tsˈaⁿ na matseiyuˈ na machˈeeya jnaaⁿˈ. Chaˈcwijom macandyueeⁿ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. Machˈeeⁿ na ticueeˈ tsˈoom na juu nioomˈ Jesús na maqueⁿtyeⁿnaˈ ñˈoom xco na matseijndaaˈñê, sˈaaⁿ na cweˈ cwantindyo niomˈñeeⁿ ndoˈ juunaˈ maqueⁿnaˈ jom na tseixmaaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Matseijnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ nquii Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom na jom jeeⁿ wiˈ tsˈoom juu. 	 Gondoljátok meg, mennyivel súlyosabb büntetésre méltónak ítéltetik az, a ki az Isten Fiát megtapodja, és a szövetségnek vérét, melylyel megszenteltetett, tisztátalannak tartja, és a kegyelemnek Lelkét bántalmazza?


Ndoˈ na luaaˈ tuaa, maˈmo̱ⁿ Espíritu Santo na yocheⁿ na tyowaa watsˈom liaaˈñeeⁿ, ticwanaaⁿ na nncjaquieeˈ meiⁿquia tsˈaⁿ cuarto na ljuˈticheⁿ tseixmaⁿnaˈ. 	 Azt jelentvén ki ezzel a Szent Lélek, hogy még nem nyilt meg a szentély útja, fennállván még az elsõ sátor.


Joˈ chii matso Pedro: —Aa tiyuuˈ tjaa ˈñeeⁿ nntso na ticwitsˈoomndye naⁿmˈaⁿ ee jnda̱ toˈñoomna Espíritu Santo naquiiˈ nˈomna majoˈti chaˈxjeⁿ toˈño̱o̱ⁿ jaa jom naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya. 	 Vajjon eltilthatja-é valaki a vizet, hogy ezek meg ne keresztelkedjenek, kik vették a Szent Lelket miképen mi is?


Quia joˈ ntˈom nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés jluena nnom Jesús: —Cwa, Maestro, lˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na mˈmo̱ⁿˈ cwii ˈnaaⁿ na tˈmaⁿ na nntyˈiaayâ. 	 Ekkor felelének néki némelyek az írástudók és farizeusok közül, mondván: Mester, jelt akarnánk látni te tõled.


Joˈ chii tjatyeeⁿ, tjañˈoom Pedro ñˈeⁿ Jacobo ñˈeⁿ Juan. Ndoˈ jnaⁿnaˈ na tˈmaⁿ matseiˈndaaˈnaˈ ntyjeeⁿ ndoˈ jeeⁿ matseichjooˈnaˈ tsˈoom. 	 És maga mellé vevé Pétert és Jakabot és Jánost, és kezde rettegni és gyötrõdni;


Luaa ñˈoom na tyoñequiaaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ, tyotsoom: —Mandyontyjo̱ nqueⁿ na tˈmaⁿti tseixmaaⁿ, nchiiti ja. Ticatseixmaⁿya na cweˈ ja nndiˈntjo̱ⁿya nnoom na nntseicanaⁿˈa lcoomˈm. 	 És prédikála, mondván: Utánam jõ, a ki erõsebb nálam, a kinek nem vagyok méltó, hogy lehajolván, sarujának szíjját megoldjam.


Sa̱a̱ xeⁿ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na jnda̱ seijndaaˈñe naquiiˈ tsˈom na xonquiaa na nncoco nomjnda, ee na mantyˈiaaˈ na ticaⁿnaˈ, ya catsˈaa na ljoˈ. 	 A ki pedig szilárdan áll a szívében és a szükség nem kényszeríti, hatalma pedig van a tulajdon akarata fölött, és azt végezte el szívében, hogy megtartja hajadon leányát, jól cselekszi.


ˈÑeeⁿ joo na cwilatˈmaⁿ nˈomˈyoˈ jnaaⁿ, mati Tyˈo̱o̱tsˈom matseitˈmaⁿ tsˈoom jnaaⁿna. Sa̱a̱ ˈñeeⁿ joo na ticalacandyaandyoˈ cantyja ˈnaaⁿ jnaaⁿ, maxjeⁿ tyeⁿ jnda̱ tˈuii jnaaⁿna joona. 	 A kiknek bûneit megbocsátjátok, megbocsáttatnak azoknak; a kikéit megtartjátok, megtartatnak.


Ndoˈ mati ˈo, na cwiluiindyoˈ ljo̱ˈ na cwitaˈndoˈ, quiandyoˈ na mawilˈueeˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo na cwiluiindyoˈ watsˈom yuu na mˈaaⁿ Espíritu, cwiluiindyoˈ cwii tmaaⁿˈ ntyee na ljuˈ nˈom, na cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, tsˈiaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu na jeeⁿ cwijaaweeˈ tsˈoom. 	 Ti magatok is mint élõ kövek épüljetek fel lelki házzá, szent papsággá, hogy lelki áldozatokkal áldozzatok, a melyek kedvesek Istennek a Jézus Krisztus által.


Ee quia na tjo̱tseicaandyo̱ quiiˈ tsjomˈyoˈ, jndye joo ntyˈiaya yuu cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ. Joˈ ljeiya cwii tio na chunaˈ ljeii: “Tiowaaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na ticataˈjnaaⁿˈa.” Majuu Tyˈo̱o̱tsˈom na cweˈ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈtoˈyoˈ meiⁿ ticataˈjnaaⁿˈyoˈ jom, majom na matseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Mert mikor bejárám és szemlélém a ti szentélyeiteket, találkozám egy oltárral is, melyre ez vala ráírva: Ismeretlen Istennek. A kit azért ti nem ismerve tiszteltek, azt hirdetem én néktek.


Quia joˈ tsondyeyoom nda̱a̱yâ: —Jnda̱ tueˈ Lázaro. 	 Ekkor azért nyilván monda nékik Jézus: Lázár megholt.


Jnaⁿnaˈ tuaˈ, tyjeeˈ jndaa, tioo jndye jndeii, teicaljoonaˈ wˈaaˈñeeⁿ, sa̱a̱ tiquioonaˈ ee na tˈuiityeⁿnaˈ nacjooˈ tsjo̱ˈñeeⁿ. 	 És ömlött az esõ, és eljött az árvíz, és fújtak a szelek, és beleütköztek abba a házba; de nem dõlt össze: mert a kõsziklára építtetett.


Quia joˈ taqueⁿ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ nacañomˈm na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Tsoom nda̱a̱na: —Nnˈaⁿ na tyandye jeeⁿ ndyaˈ jndeiˈnaˈ na nñeˈquiandyena na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 Jézus pedig körültekintvén, monda tanítványainak: Mily nehezen mennek be az Isten országába, a kiknek gazdagságuk van!


Quia na jndii patrom na luaaˈ, majndyeti mosoomˈm jñomnnaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿ naⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ majoˈti tjoomna lˈa naⁿˈñeeⁿ. 	 Ismét külde más szolgákat, többet mint elõbb; és azokkal is úgy cselekedének.


Jndyocue Jesús ñequio chaˈtso nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Tyˈemeintyjeeˈna cwii su. Joˈ joˈ jnda̱ tquieˈcañom ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaaⁿ ñequio jndyendye nnˈaⁿ na jnaⁿ chaˈwaa Judea ñequio Jerusalén ñequio ˈndyoo ndaaluee na nndyooˈ tsjoom Tiro ñˈeⁿ Sidón. Naⁿˈñeeⁿ tquiona na nndyena ñˈoom na mañequiaaⁿ, ndoˈ na nntseinˈmaaⁿ joona ntycu na cwitjoomna. 	 És alámenvén õ velök, megálla a síkságon, és az õ tanítványainak serege és a népnek nagy sokasága egész Júdeából és Jeruzsálembõl és Tírusnak és Sídonnak tengermelléki határából, a kik jöttek, hogy hallgassák õt és meggyógyíttassanak betegségeikbõl.


Ndoˈ quia xcwe na matseiˈneiⁿˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom xeⁿ waa na machˈeenaˈ ˈu ñˈeⁿ xˈiaˈ, catseitˈmaⁿ tsˈomˈ jom, cha mati Tsotyeˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee, nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈoom ˈu jnaⁿˈ na waa. 	 És mikor imádkozva megállotok, bocsássátok meg, ha valaki ellen valami panaszotok van; hogy a ti mennyei Atyátok is megbocsássa néktek a ti vétkeiteket.


Mati jnaaⁿ ndeiˈluaa ndoˈ jndye nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ na tyolaˈyuˈ ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom tandoˈnndaˈna xjeⁿˈñeeⁿ. 	 És a sírok megnyílának, és sok elhúnyt szentnek teste föltámada.


Joo nnˈaⁿ na cwiluiindyena cwentaaˈ Cristo, nnom tsˈoomˈnaaⁿ jnda̱ tyˈioomna chaˈtso na queeⁿ tsˈom seiina ñequio na tijoˈndyo na lˈue tsˈomnaˈ. 	 A kik pedig Krisztuséi, a testet megfeszítették indulataival és kívánságaival együtt.


Matso Pedro nnoom: —Xoya na mmaⁿˈ ncˈa̱ya. Tˈo̱ Jesús, matsoom nnom: —Xeⁿ ticamaaⁿya ncˈeˈ ticatseixmaⁿˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 Monda néki Péter: Az én lábaimat nem mosod meg soha! Felele néki Jézus: Ha meg nem moslak téged, semmi közöd sincs én hozzám.


Ndoˈ majndyeti nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na cwintyˈiaana na mˈaaⁿya pra̱so, cwinˈomtˈmaaⁿˈndyena nˈomna na tiˈmaaⁿˈ nˈomna cwilaneiⁿna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na cwicantyjaaˈ nˈomna Ta Jesús. 	 És többen az Úrban való atyafiak közül bízván az én fogságomban, nagyobb bátorsággal merik szólani az ígét.


Cwii cwii xˈiaaˈyoˈ na matseiyuˈ cataⁿˈyoˈ tsˈo̱o̱ⁿ na cwiñequiaˈyoˈ na xmaⁿñê ncˈe na jnda nquiuˈyoˈ jom. 	 Köszöntsétek egymást szent csókkal. Köszöntenek titeket a szentek mindnyájan.


Quia joˈ seitiaˈ Jesús jndyetiaˈñeeⁿ. Tsoom: —Catseicheⁿˈ. Caluiˈ naquiiˈ tsˈom tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 És megdorgálá õt Jézus, mondván: Némulj meg, és menj ki belõle.


Joona jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na waa najnda̱na na nlˈana nata̱ˈ tsjoomnancue ñequio ndaaluee. Mati ntyˈiaya cwiicheⁿ ángel na jnaⁿ jo yuu na macaluiˈ ñeˈquioomˈ, juu maleiñˈoom sa̱yo ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ. Jndeii seixuaa nda̱a̱ ñequiee ángelesˈñeeⁿ. 	 És láték más angyalt feljõni napkelet felõl, a kinek kezében vala az élõ Istennek pecséte; és nagy szóval kiálta a négy angyalnak, a kinek adatott, hogy ártson a földnek és a tengernek,


Quia joˈ juu ángel najnda̱ we tjacuˈnquioom nawiˈ na ñjom waso ˈnaaⁿˈaⁿ nnom ndaaluee. Ndoˈ seicwaqueⁿnaˈ ndaaluee chaˈcwijom ntycwe niomˈ. Ndoˈ tja̱ chaˈtsoti na tandoˈ naquiiˈ ndaalueeˈñeeⁿ. 	 A másik angyal is kitölté az õ poharát a tengerbe; és olyanná lõn, mint a halott vére; és minden élõ állat meghala a tengerben.


Tso Jesús nnom: —ˈU Simón, jnda Jonás, tˈmaⁿ waa na matioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom ˈu na luaaˈ matseiˈno̱ⁿˈ. Ee nchii cweˈ tsˈaⁿ na tˈmo̱ⁿ ñˈoommeiⁿˈ njomˈ. Nquii Tsotya̱ya na mˈaaⁿ cañoomˈluee tquiaaⁿ na matseiˈno̱ⁿˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 És felelvén Jézus, monda néki: Boldog vagy Simon, Jónának fia, mert nem test és vér jelentette ezt meg néked, hanem az én mennyei Atyám.


Mancjoˈtoˈyoˈ na toˈñoomˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés na tquia ángeles. Sa̱a̱ tîcalacanda̱ˈyoˈ juunaˈ. 	 Kik a törvényt angyalok rendelésére vettétek, és nem tartottátok meg.


Joˈ luaaˈ najndyee na cwitandoˈxco nnˈaⁿ. Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, ticatandoˈnndaˈna hasta quia jnda̱ jnda̱a̱ˈ cwii meiⁿ ndyuˈñeeⁿ. 	 A többi halottak pedig meg nem elevenedének, mígnem betelik az ezer esztendõ. Ez az elsõ feltámadás.


Quia joˈ taˈxˈee Pilato nnoom, tso: —¿Aa ˈu cwiluiindyuˈ rey na catsa̱ˈntjom nnˈaⁿ judíos? Tˈo̱ Jesús nnom: —Maxjeⁿ joˈ ja, chaˈxjeⁿ na matsuˈ. 	 Pilátus pedig megkérdé õt, mondván: Te vagy-é a zsidók királya? És õ felelvén néki, monda: Te mondod!


Jñoom mosoomˈm na ˈoocaˈmaⁿna chaˈtso nnˈaⁿ na jnda̱ jndye na nnquiolaˈjomndye. Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ tiñeˈquiontyjaaˈna. 	 És elküldé szolgáit, hogy meghívják azokat, a kik a menyegzõre hivatalosak valának; de nem akarnak vala eljõni.


Cantyˈiaˈ chiuu tˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mati jeeⁿ ñecwii ñˈoom jom. Cantyja na ñecwii ñˈoom jom, joˈ na seiquiaanaˈ naⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ ñequiondyuˈ ˈu yatsˈaⁿñê. Queⁿndyuˈ na nntsaˈ yuu na lˈue tsˈoom ee xeⁿ tjaa joˈ mati ˈu nntseiquioonaˈ. 	 Tekintsd meg azért az Istennek kegyességét és keménységét: azok iránt a kik elestek, keménységét; irántad pedig a kegyességét, ha megmaradsz a kegyességben; különben te is kivágatol.


Cwii ncjo̱o̱ndyô̱ nnˈaⁿ na cwindya̱a̱yâ ñˈoom na mañequiaaⁿ, tsaⁿ na jndyu Andrés, tyjee Simón Pedro, matso nnom Jesús: 	 Monda néki egy az õ tanítványai közül, András, a Simon Péter testvére:


Jnda̱ na jluiˈ naⁿˈñeeⁿ, teitquiooˈñe cwii ángel cwentaaˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom nnom José xjeⁿ na tsoomˈm ndaa. Tso ángelˈñeeⁿ nnoom: —Quicantyjaˈ, cjaˈñˈoomˈ tyochjoo ñequio tsoñeeⁿ. Caleiˈnomˈyoˈ, catsaˈyoˈ ndyuaa Egipto, ndoˈ joˈ joˈ cˈomˈyoˈ hasta xjeⁿ na nntseicandiiya. Ee nlˈue Herodes tyochjoo na nntseicueⁿˈeⁿ juu. 	 Mikor pedig azok visszatérnek vala, ímé megjelenék az Úrnak angyala Józsefnek álomban, és monda: Kelj fel, vedd a gyermeket és annak anyját, és fuss Égyiptomba, és maradj ott, a míg én mondom néked; mert Heródes halálra fogja keresni a gyermeket.


Calˈaˈyoˈ tyˈoo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nchii xcwe ncuee na teiⁿ, meiⁿ nchii xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ na nlcaⁿnaˈ na caleiˈnomˈyoˈ nawiˈñeeⁿ. 	 Imádkozzatok pedig, hogy a ti futástok ne télen legyen, se szombatnapon:


Sa̱a̱ xeⁿ cwilˈuuya na tjaa jnaⁿ laxmaaⁿya, cwinquio̱ˈnnˈaⁿndyo̱ cheⁿncjo̱o̱ya, meiⁿ tilaxmaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ na mayuuˈ. 	 Ha azt mondjuk, hogy nincsen bûn mi bennünk, magunkat csaljuk meg és igazság nincsen mi bennünk.


Mati tso Jesús nda̱a̱na: —Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, mˈaⁿ nnˈaⁿ ñjaaⁿ na xocwjena hasta xeⁿ jnda̱ ntyˈiaanda̱a̱na na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio chaˈtso najnda̱ na matseixmaaⁿ. 	 Azután monda nékik: Bizony mondom néktek, hogy vannak némelyek az itt állók között, a kik nem kóstolnak addig halált, a míg meg nem látják, hogy az Isten országa eljött hatalommal.


Jom nluiitˈmaⁿñê. Nntseicajndyunaˈ jom Jnda nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ nandyeticheⁿ. Ndoˈ nñequiaaⁿ na nluiiñe rey chaˈxjeⁿ ñeseixmaⁿ David na tyotsa̱ˈntjom. 	 Ez nagy lészen, és a Magasságos Fiának hivattatik; és néki adja az Úr Isten a Dávidnak, az õ atyjának, királyi székét;


Tquiena na mˈaaⁿ Jesús. Jliuna tsˈaⁿ na jeeⁿ cwajndii ñetjom, jnda̱ macweⁿ liaa ndoˈ jnda̱ tcoˈyañˈeⁿnaˈ jom. Jeeⁿ ndyaˈ seicatyˈuenaˈ joona. 	 És menének Jézushoz, és láták, hogy az ördöngõs ott ül, fel van öltözködve és eszénél van, az, a kiben a légió volt; és megfélemlének.


’Mati ˈo jnda̱ jndyeˈyoˈ ñˈoom na tyolue nnˈaⁿ teiyo, na matsonaˈ: “Catsaˈ na wiˈ tsˈomˈ xˈiaˈ ndoˈ catseita̱a̱ˈ tsˈomˈ tsˈaⁿ na jndooˈ ˈu.” 	 Hallottátok, hogy megmondatott: Szeresd felebarátodat és gyûlöld ellenségedet.


Quia joˈ Pilato, cweˈ ee na lˈue tsˈoom na calue nnˈaⁿ na ya tsˈaⁿñê, joˈ na seicandyaañê Barrabás. Ndoˈ sa̱ˈntjoom na catjaaˈ sondaro Jesús ñˈeⁿ tjaⁿtseiˈ. Jnda̱ joˈ tquiaaⁿ juu lueena na catyˈioomna juu tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Pilátus pedig eleget akarván tenni a sokaságnak, elbocsátá nékik Barabbást, Jézust pedig megostoroztatván, kezökbe adá, hogy megfeszítsék.


Tyoowiquiuuˈ na jluiˈ mosoˈñeeⁿ naquiiˈ wˈaa ndoˈ tjomñê cwii xˈiaaⁿˈaⁿ na matyjemosoñê. Chujnaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ nnoom cwii siaⁿnto sˈom. Ndoˈ seicjaa lˈo̱o̱ⁿ tsaⁿˈñeeⁿ, tyonchjeeⁿ xtyoˈ. Tsoom nnom: “Catiomˈ na chujnaⁿˈ no̱o̱ⁿ.” 	 Kimenvén pedig az a szolga, találkozék egygyel az õ szolgatársai közül, a ki száz dénárral vala néki adós; és megragadván azt, fojtogatja vala, mondván: Fizesd meg nékem, a mivel tartozol.


Mañˈeⁿ Judas Iscariote, jnda Simón, juu mawaa xjeⁿ na nñequiaa cwenta Jesús. Tsaⁿˈñeeⁿ cwii jâ na tˈmaⁿ Jesús na calajomndyô̱ ñˈeⁿñê. 	 Monda azért egy az õ tanítványai közül, Iskáriótes Júdás, Simonnak fia, a ki õt elárulandó vala:


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaaⁿ nda̱a̱ya na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya jom, cateijneiⁿ ˈo na ya cˈomˈyoˈ ñequio ncˈiaaˈyoˈ chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈom Cristo Jesús, 	 A békességes tûrésnek és vígasztalásnak Istene pedig adja néktek, hogy ugyanazon indulat legyen bennetek egymás iránt Krisztus Jézus szerint:


Ndoˈ tˈo̱ Pedro ˈndyoo Jesús, tsoom: —Ta, xeⁿ na manncuˈtiˈ, cweˈ catsuˈ na cjo̱ca nnom ndaatioo na jo̱catjomndyo̱ ˈu. 	 Péter pedig felelvén néki, monda: Uram, ha te vagy, parancsolj, hogy hozzád mehessek a vizeken.


Sa̱a̱ xeⁿ ljoˈ na meiⁿndo̱o̱ˈa na nntyˈiaaya ndicwaⁿ tyoontyˈiaaya joˈ, macaⁿnaˈ na cˈo̱ⁿtˈmaaⁿˈndyo̱ nˈo̱o̱ⁿya yocheⁿ na meiⁿndo̱o̱ˈa juunaˈ. 	 Ha pedig, a mit nem látunk, azt reméljük, békességes tûréssel várjuk.


Macaⁿˈa nnom Evodia ndoˈ mati nnom Síntique, ncˈe na cwiluiindyena ntyjelcuna na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿ Ta Jesús, caljoyaandyena ñˈeⁿ ntyjeena. 	 Evódiát intem, Sintikhét is intem, hogy egyenlõ indulattal legyenek az Úrban.


’Nntyˈiaˈyoˈ na nndyocwjeˈcañoom ntiaˈ ndoˈ nleicˈuaa ñˈoom na cwiluii ntiaˈ cwiicheⁿ ntyja, sa̱a̱ tiñeˈquiandyoˈ na nlacatyuendyoˈ, ee maxjeⁿ jndeiˈnaˈ na nmeiⁿˈ nncwinomjndyee. Sa̱a̱ tyooweˈntyjo̱ xjeⁿ na nntycwiiñˈeⁿ. 	 kor pedig hallani fogtok háborúkról és háborúk híreirõl, meg ne rémüljetek, mert meg kell lenniök; de [ez] még nem a vég.


Quia joˈ sa̱ˈntjoom na calˈa nnˈaⁿ cwii cwii tmaaⁿˈ ndoˈ cwindyuaandyena nacjooˈ jnda̱ nchˈu. 	 És parancsolá nékik, hogy ültessenek le mindenkit csoportonként a zöld pázsitra.


Maluaaˈ nntjom tsˈaⁿ na tomti ñjom tsˈom na matseitˈue ˈnaaⁿˈ. Sa̱a̱ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom tseixmaⁿ na jñeeⁿˈñe. 	 Így van dolga annak, a ki kincset takar magának, és nem az Istenben gazdag.


Ndoˈ cwitsjoomya xuee najndyee smanaⁿ manluiˈnom ñeˈquioomˈ, tyˈena yuu waa tseiˈtsuaaˈ Jesús. 	 És korán reggel, a hétnek elsõ napján a sírbolthoz menének napfelköltekor.


Tsoom nda̱a̱na: —Catsaquieˈyoˈ tsjoom chjoo ndyeyu jo nda̱a̱ˈyoˈ. Joˈ joˈ mantyja nliuˈyoˈ cwii snomxquie na ñjomyoˈ, mati ñˈeⁿ jndayoˈ. Calacanaⁿˈyoˈ, quiochoˈyoˈ jooyoˈ na mˈaaⁿya ñjaaⁿ. 	 És monda nékik: Menjetek ebbe a faluba, a mely elõttetek van, és legott találtok egy megkötött szamarat és vele együtt az õ vemhét; oldjátok el és hozzátok ide nékem.


Tsoom nda̱a̱na: —Meiⁿnquia tsˈaⁿ na macoˈñom yucachjoomˈaaⁿ ncˈe xueya, ja macoˈñom tsaⁿˈñeeⁿ, ndoˈ meiⁿnquia tsˈaⁿ na macoˈñom ja, mati macoˈñom tsaⁿˈñeeⁿ nquii na jñom ja. Ncˈe na luaaˈ, tsˈaⁿ na cjeti cwiluiiñe quiiˈntaaⁿˈyoˈ, tsaⁿˈñeeⁿ cwiluiitˈmaⁿñetyeeⁿ. 	 És monda nékik: Valaki e kis gyermeket befogadja az én nevemben, engem fogad be; és valaki engem befogad, azt fogadja be, a ki engem elküldött; mert a ki legkisebb mindnyájan ti közöttetek, az lesz nagy.


Ndoˈ maljoyu cantyja ˈnaaⁿˈ cwii tsˈaⁿ na maleinom na ñecwantjom, tixocwantjoom xeⁿ ticatseicaña̱a̱ⁿ ñˈoom na cwiqueⁿna nnoom. 	 Ha pedig küzd is valaki, nem koronáztatik meg, ha nem szabályszerûen küzd.


Ñˈoomˈm na teiyo teiljeii, tyuaaˈ tˈmo̱ⁿnaˈ na nlqueeⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos joona na tjaa jnaⁿ laˈxmaⁿna ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿñê. Luaa ñˈoomya na seicañeeⁿ juu: “Nndio̱ˈnaaⁿndyo̱ nnˈaⁿ cwii cwii ndyuaa ncˈe ˈu.” 	 Elõre látván pedig az Írás, hogy Isten hitbõl fogja megigazítani a pogányokat, eleve hirdette Ábrahámnak, hogy: Te benned fognak megáldatni minden népek.


Quia joˈ tioom lˈo̱o̱ⁿ nacjooˈ, mantyja jliuu naxeⁿˈ. Ndoˈ tyotseitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És reá veté kezeit; és azonnal felegyenesedék, és dicsõíté az Istent.


Ndoˈ mati joo ntquieeˈ xqueⁿyoˈ cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ ntquieeˈ nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom. ˈOmndye joona jnda̱ tja̱, ndoˈ cwii joona mamˈaaⁿ tsˈiaaⁿ jeˈ, ndoˈ cwii quia nncˈoom. Sa̱a̱ quia na nncwjeeⁿˈeⁿ matsonaˈ na tijndye xuee nncˈoom. 	 rály is hét van; az öte elesett, és az egyik van, a másik még el nem jött; és mikor eljõ, kevés [ideig] kell annak megmaradni.


Sa̱a̱ ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo, tintsuuˈ nˈomˈyoˈ na ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom cwii xuee matseijomnaˈ chaˈna cwii meiⁿ ndyu ndoˈ cwii meiⁿ ndyu laxmaⁿnaˈ ntyjeeⁿ chaˈcwijom cwii xuee. 	 Ez az egy azonban ne legyen elrejtve elõttetek, szeretteim, hogy egy nap az Úrnál olyan, mint ezer esztendõ, és ezer esztendõ mint egy nap.


Ee xjeⁿ cañoomˈlueecheⁿ matseicano̱o̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na matseiwˈeeⁿ nacjoo nnˈaⁿ na cwilˈa chaˈtso nnom na cwajndii ñequio natia. Na nmeiiⁿˈ cwilˈana, cwilaˈlcweˈna ntˈom nnˈaⁿ na ñeˈcaliu ñˈoom na mayuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Mert nyilván van az Istennek haragja mennybõl, az embereknek minden hitetlensége és hamissága ellen, kik az igazságot hamissággal feltartóztatják.


Lˈuutya̱a̱yâ: —Juu ñˈoomwaaˈ na chjootindyo na tsoom, ¿ljoˈ ñeˈcaˈmo̱ⁿnaˈ? Ticalaˈno̱o̱ⁿˈâ ñˈoom na matseineiiⁿ. 	 ndának azért: Mi az a kevés [idõ,] a mirõl szól? Nem tudjuk, mit mond.


Joˈ chii ñequio na tˈmaⁿya nˈo̱o̱ⁿya calacandyooˈndyo̱ tio ˈnaaⁿˈ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom cha nntoˈño̱o̱ⁿya na wiˈ tsˈoom jaa ñequio naya na matseixmaaⁿ na nnteijndeiinaˈ jaa quia na macaⁿnaˈ. 	 Járuljunk azért bizodalommal a kegyelem királyi székéhez, hogy irgalmasságot nyerjünk és kegyelmet találjunk, alkalmas idõben való segítségül.


Sa̱a̱ meiⁿchjoo nchii ljoˈ, ee xeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom tixcwe ljoˈ machˈeeⁿ quia joˈ ¿chiuu nntsˈaayom na nncuˈxeeⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue? 	 Távol legyen! Mert akkor mi módon ítéli meg az Isten a világot?


Quia na jndya̱a̱yâ ñˈoommeiⁿˈ, jâ ndoˈ mati nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tsjoom Cesareaˈñeeⁿ tyolaˈtyˈoondyô̱ nnom Pablo na ticjaⁿ Jerusalén. 	 Mikor pedig ezeket hallottuk, kérõk, mind mi, mind az oda valók, hogy ne menjen fel Jeruzsálembe.


Joˈ chii meiⁿcwiindyoˈ ˈo tincˈomˈyoˈ na tilaˈñˈoomˈndyoˈ jom. Ñequio na xcweeˈ nˈomˈyoˈ cateijndeiˈyoˈ jom cha quia nlueeⁿˈeⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ quia joˈ nndyolcweeⁿˈeⁿ ñequio na neiiⁿˈeⁿ. Meiⁿndo̱ˈa jom ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 Senki azért õt meg ne vesse: hanem bocsássátok el õt békességgel, hogy hozzám jöhessen; mert várom õt az atyafiakkal együtt.


Scuuˈ Zebedeo ñequio ntseinaaⁿ Jacobo ñˈeⁿ Juan tquiolaˈcandyooˈndyena na mˈaaⁿ Jesús. Tcoomˈm xtyeeⁿ jo nnom na tcaaⁿ cwii naya. 	 Ekkor hozzá méne a Zebedeus fiainak anyja az õ fiaival együtt, leborulván és kérvén õ tõle valamit.


Jnda̱ na ntyˈiaaˈ Ta Jesús yuscuˈñeeⁿ tioo na jeeⁿ wiˈ tsˈoom juu. Tsoom nnom: —Tantyˈiooˈ. 	 És látván õt az Úr, megkönyörüle rajta, és monda néki: Ne sírj.


Ndoˈ tˈo̱ Jesús nnoom, tso: —Quindyo̱o̱ˈ nacañomya ˈu Satanás, ee ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsonaˈ: “Catseitˈmaaⁿˈndyuˈ nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaˈ, ndoˈ macanda̱ nnom nqueⁿ candiˈntjomˈ.” 	 Ekkor monda néki Jézus: Eredj el Sátán, mert meg van írva: Az Urat, a te Istenedet imádd, és csak néki szolgálj.


Quia joˈ ntˈom nnˈaⁿ Jerusalén tyotaˈxˈeena nda̱a̱ ncˈiaana: —¿Aa nchii tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ tsˈaⁿ na cwilˈuee naⁿmaⁿnˈiaaⁿ na nlaˈcueeˈna? 	 Mondának azért némelyek a jeruzsálemiek közül: Nem ez-é az, a kit meg akarnak ölni?


Meiⁿ tintioˈyoˈ seiiˈyoˈ lˈo̱ jnaⁿ, na nleilˈuenaˈ chaˈna lˈo̱tsˈiaaⁿ na ñˈeⁿ nluii yuu na ticatyˈiomyanaˈ. Jeˈ jeˈ quiandyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ nnˈaⁿ na tandoˈxco na tja̱, ndoˈ catioˈyoˈ seiiˈyoˈ lˈo̱o̱ⁿ na nleilˈuenaˈ chaˈna lˈo̱tsˈiaaⁿ na ñˈeⁿ nluii yuu na matyˈiomyanaˈ. 	 Se ne szánjátok oda a ti tagjaitokat hamisságnak fegyvereiül a bûnnek; hanem szánjátok oda magatokat az Istennek, mint a kik a halálból életre keltetek, és a ti tagjaitokat igazságnak fegyvereiül az Istennek.


Calaˈyuˈyoˈ na ljoˈyu cwiluiindyo̱ ñequio Tsotya̱, ndoˈ Tsotya̱ya ljoˈyu cwiluiiñê ñˈeⁿndyo̱ ja. Xeⁿ tileicalaˈyuˈyoˈ na ljoˈ, sa̱a̱ quiandyoˈ na nlaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ cantyja ˈnaaⁿ mañejoo tsˈiaaⁿmeiiⁿ na matsˈaa. 	 Higyjetek nékem, hogy én az Atyában vagyok, és az Atya én bennem van; ha pedig nem, magokért a cselekedetekért higyjetek nékem.


Ndoˈ jo ndyeyu tsˈom xqueeⁿ tyˈioomna ljeii na tˈmo̱ⁿnaˈ jnaaⁿˈaⁿ. Tsonaˈ: “Luaañe juu Jesús na cwiluiiñe Rey cwentaa nnˈaⁿ judíos.” 	 És feje fölé illeszték az õ kárhoztatásának okát, oda írván: Ez Jézus, a zsidók királya.


Ndoˈ na luaaˈ sˈaaⁿ, seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na seiljeii profeta Jeremías. Ee seineiiⁿ ñˈoom tjañoomˈ chiuu seichjooˈnaˈ nˈom yolcu judías tsjoom Belén na jlaˈcwjee sondaro ndana. 	 Ekkor teljesedék be, a mit Jeremiás próféta mondott, a midõn így szólt:


Joˈ chii tixcwe na cwinduˈyoˈ na matseijnaaⁿˈa jom ncˈe na tsjo̱o̱ na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ. Ee nqueⁿ tyˈioom tsˈiaaⁿ ja, ndoˈ sa̱ˈntjoom ja na candyocˈo̱o̱ⁿndyo̱ quiiˈntaaⁿˈ ˈo nnˈaⁿ tsjoomnancue. 	 Arról mondjátok-é ti, a kit az Atya megszentelt és elküldött e világra: Káromlást szólsz; mivelhogy azt mondám: Az Isten Fia vagyok?!


Cwii yuscu tsjoomˈñeeⁿ na cweˈ luaaˈ mˈaaⁿ ñˈeⁿ naⁿnom, quia na jñeeⁿ na wacatyeeⁿ Jesús nacañoomˈ meiⁿsa waaˈ fariseo, jndyoñˈoom cwii tsioo na tuiinaˈ ñˈeⁿ tsjo̱ˈ canchiiˈ na njom ncheⁿˈ cachi. 	 ímé a városban egy asszony a ki bûnös vala, mikor megtudta, hogy õ a farizeus házában leült enni, hoza egy alabástrom [szelencze drága] kenetet.


Ee tsˈaⁿ na cweˈ macwaˈto ndoˈ cweˈ maˈuuto meiⁿ ticwjaaˈñê cwenta na laˈxmaⁿnaˈ seiiˈ Ta Jesús, juu na macwaaⁿˈaⁿ ndoˈ maˈom, matseijndaaˈñenaˈ na waa jnaaⁿˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Mert a ki méltatlanul eszik és iszik, ítéletet eszik és iszik magának, mivelhogy nem becsüli meg az Úrnak testét.


Quia na ntyˈiaana na tîcanda̱a̱ nncˈoontyjaaˈna na mˈaaⁿ ee na jeeⁿ tyeeⁿ mˈaⁿ nnˈaⁿ, quia joˈ tyˈewana xqueⁿ wˈaa. Jlaˈcanaaⁿndyena ndyeyu na meintyjeeˈ Jesús. Jlaˈcˈo̱ⁿna tsuee na ndiiˈ tsˈaⁿwiiˈ. 	 És mivel a sokaság miatt nem férkõzhettek azzal õ hozzá, megbonták ama háznak fedelét, a hol Õ vala, és rést törvén, leereszték a nyoszolyát, a melyben a gutaütött feküdt.


Tˈmaⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ tyˈe ñˈeⁿ Jesús. Quia joˈ taqueeⁿ, tsoom nda̱a̱na: 	 Megy vala pedig õ vele nagy sokaság; és megfordulván, monda azoknak:


Sa̱a̱ jeeⁿ wandyo̱ˈ waa cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ. Ee mañˈeeⁿˈ yuu na ñjoomˈñe tsˈaⁿ na cwitjeiiˈa cwenta na ndooˈ nquiuuya na meiⁿ ticaⁿnaˈ joonaˈ. Sa̱a̱ jeeⁿ lˈuenaˈ. 	 Sõt sokkal inkább, a melyek a test legerõtelenebb tagjainak látszanak, azok igen szükségesek:


Quia joˈ sa̱ˈntjoom na cˈoocwindyuaandye nnˈaⁿ nomtyuaa. Toˈñoom ntquieeˈ taⁿˈ tyooˈñeeⁿ, tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, jnda̱ joˈ tyjeeⁿ joonaˈ. Tquiaaⁿ joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê ndoˈ joona tquiana joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Akkor megparancsolá a sokaságnak, hogy telepedjenek le a földre. És vevén a hét kenyeret, és hálákat adván, megszegé, és adá az õ tanítványainak, hogy eléjök tegyék. És a sokaság elé tevék.


Jo ˈndyootsˈa tiom waaˈ tsaⁿtyaˈñeeⁿ tyowacatyeeⁿ cwii tsaⁿjñeeⁿˈ na jndyu Lázaro. Chaˈwaañê chom ntyjeˈ. 	 És vala egy Lázár nevû koldus, ki az õ kapuja elé volt vetve, fekélyekkel tele.


Quia na jndya̱a̱yâ ñˈoomwaaˈ, jeeⁿ seiñˈeeⁿˈnaˈ jâ. Tyotaxˈa̱a̱yâ nda̱a̱ ntyja̱a̱yâ, lˈuuyâ: —¿Quia joˈ ˈñeeⁿ tsˈaⁿ nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿñe? 	 A tanítványok pedig ezeket hallván, felettébb álmélkodnak vala, mondván: Kicsoda üdvözülhet tehát?


Ee xeⁿ macanda̱ nnˈaⁿ na wiˈ nˈom ˈo, cwilˈaˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ, ¿aa cwilaˈtiuuˈyoˈ na cjaaweeˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom? ¿Aa nchii majoˈti cwilˈa nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom cwentaaˈ gobiernom? 	 Mert ha azokat szeretitek, a kik titeket szeretnek, micsoda jutalmát veszitek? Avagy a vámszedõk is nem ugyanazt cselekeszik-é?


Quia na tso Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom nnom Abraham waa na nntsˈaaⁿ, tjaa ˈñeeⁿ cwiicheⁿ na tˈmaⁿti cwiluiiñe chaˈna jom na cantyja ˈnaaⁿˈ xueeˈ juu nnda̱a̱ nntseityeⁿtyeeⁿ ñˈoomˈm. Joˈ chii tqueⁿtyeⁿñe cheⁿnqueⁿ ñˈoomˈm nnom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Mert az Isten, mikor ígéretet tett Ábrahámnak, mivelhogy nem esküdhetett nagyobbra, önmagára esküdött.


Jâ cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ ee ˈo cwilaˈcanda̱ˈyoˈ ñˈoom na ñetˈmo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ. Ndoˈ nquiuuyâ na ntsalˈaˈtiˈyoˈ chaˈxjeⁿ na cwitsa̱ˈntjo̱o̱ⁿyâ ˈo. 	 Bízunk is az Úrban reátok nézve, hogy megteszitek és meg is fogjátok tenni azokat, a miket parancsolunk.


Tso Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoomˈm: —Tijoom jaawintyjeeˈnaˈ na ñeˈcatseiquiaanaˈ nnˈaⁿ na calˈana jnaⁿ, sa̱a̱ nntˈuiiwiˈnaˈ tsˈaⁿ na jnaaⁿˈ juu nncjaachuunaˈ nnˈaⁿ na mati nlˈana jnaⁿ. 	 Monda pedig a tanítványoknak: Lehetetlen dolog, hogy botránkozások ne essenek; de jaj annak, a ki által esnek.


Ee tquiecañom ntˈom nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ na mˈaaⁿya, ndoˈ tquiaanaˈ na jeeⁿ neiⁿya na jluena no̱o̱ⁿ na jeeⁿ xcweeˈ tsˈomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na mayuuˈ ndoˈ cantyja na wjaamˈaaⁿˈ, macheˈ na juu ñˈoom naya maqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈnaaⁿˈnaˈ ˈu. 	 Mert felettébb örültem, a mikor atyafiak jöttek és bizonyságot tettek a te igazságodról, úgy, a mint te az igazságban jársz.


Sˈaanaˈ nquiuuyâ na matseijomnaˈ jâ chaˈna nnˈaⁿ na jnda̱ teijndaaˈ na mañejom na cwje. Tuii na ljoˈ cha caˈmo̱ⁿyanaˈ nda̱a̱yâ na ñequiiˈcheⁿ cˈo̱o̱ⁿyâ na quitˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿyâ Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaa na cwitandoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, meiⁿ tancˈo̱o̱ⁿyâ na ntyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ chiuu cwilaxmaaⁿ nncjo̱o̱yâ. 	 Sõt magunk is halálra szántuk magunkat, hogy ne bizakodnánk mi magunkban, hanem Istenben, a ki feltámasztja a holtakat:


Ee quia na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿsˈa, nchii teilˈueeˈñê tsaⁿscu na tuii na ljoˈ, teilˈueeˈñê tsaⁿsˈa na sˈaaⁿ tsaⁿscu. 	 Mert nem a férfiú van az asszonyból, hanem az asszony a férfiúból.


ee ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na nmeiiⁿˈ laxmaⁿ ndoˈ na ljoˈ, jnda̱ tjuˈtaaⁿñenaˈ joona na cwilayuˈya nˈomna. Quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nncoñomˈ naya na matseixmaaⁿ. 	 A melylyel némelyek kevélykedvén, a hit mellõl eltévelyedtek. Kegyelem veled! Ámen.


Jeeⁿ ndyaˈ neiiⁿyâ sˈaanaˈ na toˈño̱o̱ⁿyâ jom tsˈom wˈaandaa. Ndoˈ mantyjacheⁿ tueˈcañoom juunaˈ yuu na cwitsaayâ. 	 Be akarák azért õt venni a hajóba: és a hajó azonnal ama földnél vala, a melyre menének.


Sa̱a̱ meiⁿcwii tjaa ˈñeeⁿ cˈoom na matseixmaⁿ na nntseicanaaⁿñe tsomˈñeeⁿ, meiⁿ ángeles cañoomˈluee, meiⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue, meiⁿ añmaaⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ na mˈaⁿ tsjoom lˈoo. Meiⁿ cwii na ndyee ndiiˈndye joona tîcanda̱a̱ ntyˈiaaˈ naquiiˈ tsomˈñeeⁿ. 	 És senki, sem mennyen, sem földön, sem föld alatt, nem tudta a könyvet felnyitni, sem ránézni.


Jeeⁿ jndeiˈnaˈ na nñequiaañe tsˈaⁿ na cueˈ cwentaaˈ xˈiaaˈ meiiⁿ cwiluiiñe tsaⁿˈñeeⁿ tsˈaⁿ na machˈee na matyˈiomyanaˈ. Sa̱a̱ nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na nljoya tsˈom na cueˈ cwentaaˈ cwii tsˈaⁿ na mayuuˈcheⁿ ya tsˈaⁿñe. 	 zonyára igazért [is] alig hal meg valaki; ám a jóért talán csak meg merne halni valaki.


Ncˈe na cwiluiindyoˈ ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ, catjeiˈndyoˈ cantyja ˈnaaⁿ joo tsˈiaaⁿ na ñejlaˈjomndyoˈ cwitjo̱o̱cheⁿ na taˈjnaⁿˈyoˈ jom. 	 Mint engedelmes gyermekek ne szabjátok magatokat a ti elõbbi kívánságaitokhoz, a melyek tudatlanságotok alatt voltak bennetek;


Xeⁿ cwilˈaˈyoˈ na ya nnˈaⁿndyoˈ cweˈ tomti ñˈeⁿ nnˈaⁿ na mati cwilˈa na ya nnˈaⁿndyena ñˈeⁿndyoˈ, ¿yuu waa na jeeⁿ ya cwilˈaˈyoˈ? Ee mati nnˈaⁿ na cwilaˈxmaⁿ jnaⁿ majoˈti cwilˈana. 	 ha [csak] azokkal tesztek jól, a kik veletek jól tesznek, mi jutalmatok van? Hiszen a bûnösök is ugyanazt cselekszik.


Tˈo̱ Jesús nnom, matsoom: —Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na mato̱ˈ na matseijomñe ñˈeⁿndyo̱, a̱a̱ tixcweeˈ tsˈom, ñenquiiˈcheⁿ ñjom tsˈom cantyja na jnda̱ ˈndii, matseijomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈcwijom tsˈaⁿ na matˈuii tsˈoomsnda sa̱a̱ mawaqueⁿxeⁿˈ, tsaⁿˈñeeⁿ ticatsonaˈ na nncjaaquieeˈñe cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És monda néki Jézus: Valaki az eke szarvára veti kezét, és hátra tekint, nem alkalmas az Isten országára.


Calˈuu, xeⁿ mˈaaⁿ cwii nnˈaaⁿya na tsaⁿsˈa oo tsaⁿscu na matseitjo̱o̱naˈ liaana ndoˈ nantquie na nlcwaˈna na ticwii xuee, 	 Ha pedig az atyafiak, férfiak vagy nõk, mezítelenek, és szûkölködnek mindennapi eledel nélkül,


Nntyˈiaanda̱a̱na jom ndoˈ nñoom xueⁿˈeⁿ cantaana. 	 látják az õ orczáját; és az õ neve homlokukon [lesz.]


’Tsaⁿcanchˈue ñequiiˈcheⁿ na macwjeeⁿˈeⁿ na nnchˈueeⁿ nntseicueⁿˈeⁿ ndoˈ na nntseiˈnaⁿˈaⁿ. Ja jndyo̱o̱ na nñequia na ticantycwii na cwitaˈndoˈ nnˈaⁿ, ndoˈ cha na canda̱a̱ˈya na nlaˈxmaⁿna juu joˈ. 	 A tolvaj nem egyébért jõ, hanem hogy lopjon és öljön és pusztítson; én azért jöttem, hogy életök legyen, és bõvölködjenek.


Ndoˈ meiiⁿ matseitjo̱o̱ñê njomˈ ntquieeˈ ndiiˈ na cwii xuee, ndoˈ cwii cwii ndiiˈ nncjaacatsoom njomˈ: “Catseitˈmaⁿ tsˈomˈ ja, cwilcweˈ tsˈo̱o̱ⁿ”, maxjeⁿ ñequiiˈcheⁿ catseitˈmaⁿ tsˈomˈ jom. 	 És ha egy napon hétszer vétkezik ellened, és egy napon hétszer te hozzád tér, mondván: Megbántam; megbocsáss néki.


Sa̱a̱ xeⁿ waa na mˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnom cwiicheⁿ tsˈaⁿ na wacatyeeⁿ joˈ joˈ, quia joˈ juu tsˈaⁿ na mañequiaa ñˈoom quiaaⁿ na wanaaⁿ na nntseineiⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 De ha egy másik ott ülõ vesz kijelentést, az elsõ hallgasson.


Majom na tyocañˈeeⁿ ñˈeⁿndyena quia na tyotjomndyena ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom. Joˈ joˈ seineiⁿ ángel ñˈeⁿñê sjo̱ Sinaí. Jnda̱ chii jom seineiiⁿ nda̱a̱ welooya nnˈaⁿ Israel. Jom toˈñoom ñˈoom na mañequiaanaˈ na tseixmaⁿ tsˈaⁿ na wandoˈ añmaaⁿˈ na jndyoteincooˈ ñˈoomˈñeeⁿ nda̱a̱ jaa. 	 az, a ki [ott] volt a gyülekezetben a pusztában a Sinai hegyen vele beszélõ angyallal és a mi atyáinkkal: ki élõ igéket võn, hogy nékünk adja;


Ñˈoom na jnda̱ tsjo̱o̱ luaaˈ nda̱a̱ˈyoˈ, juunaˈ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ na chaˈtsondyoˈ, ñeˈquiiˈcheⁿ cˈomˈcˈeendyoˈ. 	 A miket pedig néktek mondok, mindenkinek mondom: Vigyázzatok!


Tyoqueⁿndyena na tyondyena ñˈoom na tyotˈmo̱o̱ⁿ apóstolesˈñeeⁿ. Tjoomˈ tyomˈaⁿna ñequio naⁿˈñeeⁿ. Tyotjomndyena na tyotyjena tyooˈ na tyocañjom nˈomna Jesús. Ndoˈ tyolaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És foglalatosok valának az apostolok tudományában és a közösségben, a kenyérnek megtörésében és a könyörgésekben.


Jnda̱nquia seitiuu Pablo na nncjaawinoom ndyuaa Macedonia ñequio ndyuaa Acaya. Jnda̱ chii nncjaⁿ tsjoom Jerusalén. Xeⁿ jnda̱ tjaaⁿ Jerusalén maxjeⁿ jndeiˈnaˈ na cjaⁿ tsjoom Roma. 	 Midõn pedig ezek elteltek, elvégezé Pál magában, hogy Maczedóniát és Akháját eljárván, Jeruzsálembe megy, mondván: Ott létem után Rómát is meg kell nékem látnom.


Ee nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na taxolaˈñˈoomˈndye nnˈaⁿ ñˈoom na xcweti maˈmo̱ⁿnaˈ sa̱a̱ ñˈoom na ñeˈcandye nquieena nlˈuee nquiana nnˈaⁿ na ntˈmo̱o̱ⁿ ñˈoomˈñeeⁿ nda̱a̱na. 	 Mert lesz idõ, mikor az egészséges tudományt el nem szenvedik, hanem a saját kívánságaik szerint gyûjtenek magoknak tanítókat, mert viszket a fülök;


Ndoˈ jndeii tyˈentquieena jom nnom tsjoom. Jnda̱ chii nnˈaⁿ na tyolue na waa jnaaⁿˈaⁿ tjeiiˈna liaa na teincoo na cweeˈna. Tsa̱ˈna joonaˈ, ndoˈ cwii tsˈaⁿ na titquieñe na jndyu Saulo jom sˈaaⁿ cwenta joonaˈ. Jnda̱ chii tyotmeiiⁿˈna ljo̱ˈ Esteban. 	 És kiûzvén a városon kívül, megkövezék: a tanúbizonyságok pedig felsõruháikat egy Saulus nevezetû ifjú lábaihoz rakták le.


Ñˈoom na cwilaneiⁿˈyoˈ, ñequiiˈcheⁿ catsˈaanaˈ na cjaweeˈ nquiu nnˈaⁿ, cha ya nlaˈno̱ⁿˈyoˈ cwaaⁿ ñˈoom nntˈo̱ˈyoˈ nda̱a̱na. 	 ti beszédetek mindenkor kellemetes [legyen,] sóval fûszerezett; hogy tudjátok, hogy mimódon kell néktek kinek-kinek megfelelnetek.


Luaa macaⁿnaˈ: Juu tsˈaⁿ na ntyjii na meiⁿquia nantquie wanaaⁿ na nlcwaˈ, tintsˈaa na ticueeˈ tsˈom tsˈaⁿ na cweˈ jndaaˈ ljoˈ macwaˈ. Ndoˈ mati ˈu tsˈaⁿ na cweˈ jndaaˈ ljoˈ macwaˈ tincwjaaˈndyuˈ cwenta cweˈ na chaˈtso nnom macwaˈ xˈiaˈ, ee macoˈñom Tyˈo̱o̱tsˈom jom. 	 A ki eszik, ne vesse meg azt, a ki nem eszik; és a ki nem eszik, ne kárhoztassa azt, a ki eszik. Mert az Isten befogadta õt.


Sa̱a̱ Pedro tjawintyjeeⁿˈeⁿ ˈndyootsˈa tatiom. Joˈ chii ja na mawajnaaⁿˈ tyee na cwiluiitquieñe, jluiiˈa chˈeⁿ, seina̱ⁿ nnom yuscu na machˈee cwenta ˈndyootsˈaˈñeeⁿ. Ndoˈ juu tquiaa ñˈoomˈ na jndyoquieeˈ Pedro tachˈeⁿ wˈaa. 	 Péter pedig kívül áll vala az ajtónál. Kiméne azért ama másik tanítvány, a ki a fõpappal ismerõs vala, és szóla az ajtóõrzõnek, és bevivé Pétert.


—Ta, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ñˈeⁿ tiˈjndaaya. Ee maleiñˈoom jndyetia jom ndoˈ jeeⁿ cwajndii matjoom. Jndye ndiiˈ machˈeenaˈ na cwiquiooñê naquiiˈ chom ndoˈ naquiiˈ ndaa. 	 És mondván: Uram, könyörülj az én fiamon, mert holdkóros és kegyetlenül szenved; mivelhogy gyakorta esik a tûzbe, és gyakorta a vízbe.


Ee meiiⁿ na cwilaˈno̱ⁿˈna cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ maxjeⁿ tîcalaˈtˈmaaⁿˈndyena jom chaˈxjeⁿ na macaⁿnaˈ. Meiⁿ na quianlˈuaaⁿˈaⁿ tiñeˈnquiana. Ndoˈ joo ñˈoom na tyomˈaaⁿˈ nˈomna cantyja ˈnaaⁿˈ chiuu cwiluiiñê jeeⁿ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo joonaˈ. Joˈ chii sˈaanaˈ ntjeiⁿ naquiiˈ nˈomna, ndoˈ na ljoˈ cwiljo na jaaⁿñe naquiiˈ nˈomna. 	 Mert bár az Istent megismerték, mindazáltal nem mint Istent dicsõítették õt, sem néki hálákat nem adtak; hanem az õ okoskodásaikban hiábavalókká lettek, és az õ balgatag szívök megsötétedett.


Cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, ja cwiluiindyo̱ chaˈcwijom luañetquiee na seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na maqua̱ⁿ tsiaⁿtsjo̱ˈ ndoˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ matseicanda̱a̱ˈñe wˈaa nacjooˈ juunaˈ. Sa̱a̱ cwii cwii tsˈaⁿ queⁿñe cwenta cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na machˈee. 	 Az Istennek nékem adott kegyelme szerint, mint bölcs építõmester, fundamentomot vetettem, de más épít reá. Kiki azonban meglássa mimódon épít reá.


Tsˈiaaⁿ na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na calˈaaya, tiñecwii xjeⁿ joonaˈ. Nqueⁿ matseijndaaˈñê cwaaⁿ tsˈiaaⁿ nntseixmaⁿ cwii cwiindyo̱. Sa̱a̱ macaⁿnaˈ na calacanda̱a̱ˈndyo̱ cwii cwii nnom tsˈiaaⁿ na mañequiaaⁿ. Xeⁿ na jnda̱ tquiaaⁿ na ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ na nnda̱a̱ nntseiteincooˈ ñˈoomˈm nda̱a̱ nnˈaⁿ, cwa catseicanda̱a̱ˈñe tsaⁿˈñeeⁿ juunaˈ. 	 nthogy azért külön-külön ajándékaink vannak a nékünk adott kegyelem szerint, akár írásmagyarázás, a hitnek szabálya szerint [teljesítsük;]


Tˈo̱ Jesús, matsoom nda̱a̱yâ: —Ja tjeiiˈa ˈo na canchooˈwendyoˈ. Ndoˈ cwii ˈo mˈaaⁿñe cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿjndii. 	 Felele nékik Jézus: Nem én választottalak-é ki titeket, a tizenkettõt? és egy közületek ördög.


Ndoˈ xeⁿ cwiteiˈjndeiˈyoˈ ˈnaⁿ nnˈaⁿ na nquiuˈyoˈ na mati joo nnteiˈjndeii ˈo, quia joˈ ¿yuu waa na yaticheⁿ cwilˈaˈyoˈ? Ee mati nnˈaⁿ na cwilaˈxmaⁿ jnaⁿ cwiteiˈjndeiina ˈnaⁿ nda̱a̱ ncˈiaana ee manquiuna na nnjoom joˈ. 	 ha [csak] azoknak adtok kölcsönt, a kiktõl reménylitek, hogy visszakapjátok, mi jutalmatok van? Hiszen a bûnösök is adnak kölcsönt a bûnösöknek, hogy ugyanannyit kapjanak vissza.


Jndye nnˈaⁿ judíos jlaˈnaaⁿna ljeiiwaaˈ, ee yuu na tyˈioomna Jesús tsˈoomˈnaaⁿ manndyooˈ nnom tsjoom. Juu ñˈoomˈñeeⁿ teiljeiinaˈ ñequio ñˈoom na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ judíos, nnˈaⁿ romanos, ndoˈ nnˈaⁿ griegos. 	 kan olvasák azért e czímet a zsidók közül; mivelhogy közel vala a városhoz az a hely, a hol Jézus megfeszíttetett vala: és héberül, görögül és latinul vala [az] írva.


Quia joˈ matso tsaⁿtya: “Ta, matsˈaa tyˈoo njomˈ, cwa cajñomˈ jom waaˈ tsotya̱, 	 Monda pedig amaz: Kérlek azért téged Atyám, hogy bocsásd el õt az én atyámnak házához;


Mantyjiiya chiuu waa tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya na cwilˈaˈyoˈ, ndoˈ cantyja na cwilaˈjnda̱ˈyoˈ na ticaˈndyencˈuaaˈndyoˈ. Mantyjiiya na ticuaaya nquiuˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na tia nnˈaⁿndye. Ndoˈ jnda̱ jliuˈyoˈ chiuu laxmaⁿ nnˈaⁿ na cweˈ cwilˈaya na cwiluiindye apóstoles, jnda̱ jliuˈyoˈ na cantundye naⁿˈñeeⁿ. 	 Tudom a te dolgaidat, és a te fáradságodat és tûrésedet, és hogy a gonoszokat nem szenvedheted, és megkísértetted azokat, a kik apostoloknak mondják magokat, holott nem azok, és hazugoknak találtad õket;


Mancjo̱o̱tya̱a̱yâ jndya̱a̱yâ ñˈoomˈñeeⁿ na tso na jnaⁿnaˈ nandye cañoomˈluee, xjeⁿ na tˈo̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿñê sjo̱ˈñeeⁿ na ljuˈ tseixmaⁿnaˈ. 	 Ezt az égbõl jövõ szózatot mi hallottuk, együtt lévén vele a szent hegyen.


Ee ticatsonaˈ na matsˈia joˈ nncwjeeⁿˈeⁿ ndoˈ nljeiiⁿ ˈo chaˈcwijom na cwindaˈyoˈ. 	 Hogy, ha hirtelen megérkezik, ne találjon titeket aludva.


Naⁿˈñeeⁿ cwilaxmaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue, ncˈe na ljoˈ ñˈoom na cwilaneiⁿna laxmaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilajomndye cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ cwindyena ñˈoom na cwiñequia naⁿˈñeeⁿ. 	 Azok a világból valók; azért a világ szerint beszélnek, és a világ hallgat rájok.


Ndoˈ tsaa tsˈaⁿ tseixmaⁿnaˈ ntsaachom. Juunaˈ tooˈcheⁿnaˈ ñequio chaˈtso nnom natia ndoˈ waa najndeii na matseixmaⁿnaˈ na matseiˈndaaˈnaˈ chaˈwaa cantyja na wjaamˈaaⁿ tsˈaⁿ. Juunaˈ nnda̱a̱ nncjuˈnaˈ na nleiˈndaaˈñˈeⁿ chiuu ya na mˈaaⁿ tsˈaⁿ, ee chom bˈio matseicˈuaa juunaˈ. 	 nyelv is tûz, a gonoszságnak összessége. Úgy van a nyelv a mi tagjaink között, hogy megszeplõsíti az egész testet, és lángba borítja élet[ünk] folyását, [maga] is lángba boríttatván a gyehennától.


Joˈ chii jndeiˈnaˈ na calaˈcandyooˈndyo̱ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na xcweeˈya nˈo̱o̱ⁿya, ñequio na canda̱a̱ˈya na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿñê, ee jnda̱ seiljoomˈm jaa naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya cha tincˈo̱o̱ⁿya na macoˈtianaˈ nquiuuya na nntsaantyjaaˈa jom, na jnda̱ tmaaⁿ jaa na chaˈwaandyo̱ ñequio cwii na matseijomnaˈ ndaatioo ljuˈ. 	 Járuljunk hozzá igaz szívvel, hitnek teljességével, mint a kiknek szívök tiszta a gonosz lelkiismerettõl,


Ndoˈ ljeiya na cweˈ cwiqueⁿtona ñˈoom nacjoomˈm cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na cwileiñˈom nquieena. Sa̱a̱ nchaa lˈuu waa ljoˈ sˈaaⁿ na tseixmaaⁿ na nncueeⁿˈeⁿ oo na nljooˈñê wˈaancjo. 	 És úgy találtam, hogy õ az õ törvényüknek kérdései felõl vádoltatik, de semmi halálra vagy fogságra méltó vétke nincs.


Tsoti Pablo: —Xcwe na waˈnjo̱o̱ⁿ nato na jo̱ Damasco na manndyooˈ nncua̱ya, ndoˈ chaˈna quiajmeiⁿˈ ñejomto tioo chom ndiocheⁿ nacañomya. Jnaⁿnaˈ cañoomˈluee ndoˈ jeeⁿ ndyaˈ xueenaˈ. 	 Lõn pedig, hogy a mint menék és közelgeték Damaskushoz, déltájban nagy hirtelenséggel az égbõl nagy világosság sugárzott körül engem.


Seitˈmaaⁿˈñê juu. Tqueeⁿ juu ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ ntyjaya. Tqueeⁿ juu na cwiluiitˈmaaⁿñe ndoˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ cha calcweˈ nˈom nnˈaⁿ Israel ndoˈ na nntseitˈmaⁿ tsˈom jnaaⁿna. 	 Ezt az Isten fejedelemmé és megtartóvá emelte jobbjával, hogy adjon az Izráelnek bûnbánatot és bûnöknek bocsánatát.


ndoˈ nchii macanda̱ luaaˈ, tjaaˈnaⁿ cwiicheⁿ na jnda ntyjiiya quia na macwjiiˈa cwenta na tjacantyja naya tseixmaⁿnaˈ na cwiluiindyo̱ cwentaaˈ Cristo Jesús na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom ja. Ncˈe jom, chaˈtso na ñetjeiiˈa cwenta na jnda laxmaⁿnaˈ, jeˈ macwjaaˈndyo̱ cwenta na laxmaⁿnaˈ chaˈcwijom toˈ cha nnda̱a̱ nntseixmaⁿya cwentaaⁿˈaⁿ, 	 t annakfelette [most] is kárnak ítélek mindent az én Uram, Jézus Krisztus ismeretének gazdagsága miatt: a kiért mindent kárba veszni hagytam és szemétnek ítélek, hogy a Krisztust megnyerjem,


ˈO manquiuˈyoˈ chiuu waa na ñetˈo̱o̱ⁿyâ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na tyomˈaaⁿyâ chaˈcwijom machˈee tsˈaⁿ ñequio ntseinda, 	 lamint tudjátok, hogy miként atya az õ gyermekeit, [úgy] intettünk és buzdítgattunk egyenként mindnyájatokat.


Ndoˈ cwintyˈuetyeⁿnquiona ˈnaaⁿ yolcu na jnda̱ ljondye na tja̱ noom. Juu xjeⁿ na cwilˈana na ljoˈ, jeeⁿ teincoo ñˈoom cwilaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha tino̱o̱ⁿ na ljoˈ cwilaˈxmaⁿna. Tˈmaⁿti lcoˈwiˈnaˈ naⁿˈñeeⁿ nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kik az özvegyeknek házát felemésztik, és színbõl hosszan imádkoznak; ezek súlyosabb ítélet alá esnek.


Ee ja nchii ñequiiˈcheⁿ nncˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ. Sa̱a̱ ndyeñeeⁿˈ ñequiiˈcheⁿ na mˈaⁿna quiiˈntaaⁿˈyoˈ ndoˈ quia na ñeˈcalˈaˈyoˈ naya joona, wanaaⁿ. 	 Mert a szegények mindenkor veletek lesznek, és a mikor csak akarjátok, jót tehettek velök; de én nem leszek mindenkor veletek.


Jnda̱ na tueˈ Herodes, quia joˈ teitquiooˈñenndaˈ ángel cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nnom José xjeⁿ na tsoomˈm ndaa. Ndicwaⁿ mˈaⁿna ndyuaa Egipto. 	 Mikor pedig Heródes meghalt, ímé az Úrnak angyala megjelenék álomban Józsefnek Égyiptomban.


Jnda̱ tquiena na waa wˈaa, tso tsotyeeⁿ nda̱a̱ mosooˈ: “Cwa queⁿndyoˈ quiaˈyoˈ liaa na yati, ndoˈ calaˈcweˈyoˈ joonaˈ jom. Ndoˈ catjaaˈndyoˈ tseiˈxˈii tsˈo̱o̱ⁿ calaˈñjomˈyoˈ lcoom jom. 	 Az atyja pedig monda az õ szolgáinak: Hozzátok ki a legszebb ruhát, és adjátok fel rá; és húzzatok gyûrût a kezére, és sarut a lábaira!


’Tsˈaⁿ na ya matseicanda̱ ñˈoom na titˈmaⁿ, mati ntseicana̱a̱ⁿ ñˈoom na tˈmaⁿ. Ndoˈ tsˈaⁿ na titseicanda̱ meiiⁿ ñˈoom na tiˈtˈmaⁿ tseixmaⁿnaˈ, majndeiiticheⁿ tiˈxotseicana̱a̱ⁿ ñˈoom na tˈmaⁿ. 	 A ki hû a kevesen, a sokon is hû az; és a ki a kevesen hamis, a sokon is hamis az.


Tsjoomˈñeeⁿ tuo̱na wˈaandaa. Tyˈelcweeˈnndaˈna tsjoom Antioquía yuu na jnaⁿna jnda̱ na tioo nnˈaⁿ joona lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ jeˈ jnda̱ jlacanda̱na tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 És onnét elhajózának Antiókhiába, a honnét az Isten kegyelmére bízták volt õket arra a munkára, melyet elvégeztek.


Ndoˈ jeeⁿ tjaweeˈ nˈom naⁿˈñeeⁿ, tyolaˈneiⁿna, tyoluena: —Jesús jeeⁿ ya machˈeeⁿ ee nnˈaⁿ na cantaa, machˈeeⁿ na ya cwindyena. Ndoˈ nnˈaⁿ na tileicalaˈneiⁿ machˈeeⁿ na ya cwilaneiⁿna. 	 És szerfelett álmélkodnak vala, ezt mondván: Mindent jól cselekedett; a siketeket is hallókká teszi, a némákat is beszélõkké.


Jaancoo xuee neiⁿncoˈ, xuee najndyee smaⁿna, tyjeeˈcañoom María Magdalena tseiˈtsuaaˈñeeⁿ, ndicwaⁿ jaaⁿcheⁿ. Ntyˈiaaⁿˈaⁿ na jnda̱ teindyo̱ tsjo̱ˈ na ñejñoom ˈndyoo juunaˈ. 	 A hétnek elsõ napján pedig jó reggel, a mikor még sötétes vala, oda méne Mária Magdaléna a sírhoz, és látá, hogy elvétetett a kõ a sírról.


Quia na ntyˈiaaˈ Jesús na jndye nnˈaⁿ, tjawaaⁿ cwii ta. Jnda̱ na tjacjom, tyˈentyjaˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. 	 Mikor pedig látta Jézus a sokaságot, felméne a hegyre, és a mint leül vala, hozzámenének az õ tanítványai.


Nntsˈaacheⁿnaˈ na nntsuˈ: “Mayuuˈ na ljoˈ, sa̱a̱ ncˈe na jndiiˈ lˈo̱ tsˈoom olivoˈñeeⁿ, joˈ chii ñjoomˈndyo̱ ja.” 	 t mondod azért: Kitörettek [az] ágak, hogy én oltassam be.


Quia joˈ policíaˈñeeⁿ tyˈelacandiina naⁿmaⁿnˈiaaⁿˈñeeⁿ ñˈoommeiⁿˈ. Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ quia jndyena na Pablo ñequio Silas cwilaxmaⁿna nnˈaⁿ romanos, jeeⁿ tyuena. 	 A poroszlók pedig megmondák a bíráknak e beszédeket; és azok megfélemlének, mikor meghallották, hogy rómaiak,


Sa̱a̱ ñˈoom na mayuuˈcheⁿ na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈxco Cristo. Matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈcwijom ntjom na cwiweˈ jndyee ee quiiˈntaaⁿ lˈoo jom tsˈaⁿ najndyee na tandoˈxco. 	 Ámde Krisztus feltámadott a halottak közül, zsengéjök lõn azoknak, kik elaludtak.


Mantyja to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyoñequiaaⁿ ñˈoom quiiˈ lanˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos na nquii Jesús cwiluiiñê Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És azonnal prédikálá a zsinagógákban a Krisztust, hogy õ az Isten Fia.


Ee chaˈtsondyo̱ nncwintyja̱a̱ˈa jo nnom Cristo na nncuˈxeeⁿ jaa, cha cwii cwiindyo̱ nntoˈño̱o̱ⁿya cantyjati na jnda̱ ñelˈaa xjeⁿ na ñetˈo̱o̱ⁿya ñequio seiiˈa, aa na matyˈiomyanaˈ ndoˈ aa na tia. 	 Mert nékünk mindnyájunknak meg kell jelennünk a Krisztus ítélõszéke elõtt, hogy kiki megjutalmaztassék a szerint, a miket e testben cselekedett, vagy jót, vagy gonoszt.


nchii nncˈoom tsaⁿsˈa ñequio scoomˈm na ncwinomˈnaˈ ljoˈ machˈeeⁿ na tia na matseitioom ñˈeⁿñe chaˈxjeⁿ cwilˈa nnˈaⁿ na ticˈom nacje ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Nem kívánság gerjedelmével, mint a pogányok, a kik nem ismerik az Istent;


Chaˈtso ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tquiocalue na cwiluiindye na nnteiˈxˈee canmaⁿ cwii tjo̱o̱cheⁿ na jndyo̱o̱, joo naⁿˈñeeⁿ laˈxmaⁿna naⁿcantyˈue ndoˈ nnˈaⁿ na cwiwincjeˈ tiom. Sa̱a̱ joo canmaⁿ na mayuuˈcheⁿ cwiluiindye cwentaya tînquiandyena cantyja ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 Mindazok, a kik elõttem jöttek, tolvajok és rablók: de nem hallgattak rájok a juhok.


ˈO nquiuˈyoˈ nnco̱ tyotsˈaa tsˈiaaⁿ ñequio lˈo̱o̱ na tyowantyjo̱ⁿ ˈnaⁿ na tyocaⁿnaˈ ja ñequio nnˈaⁿ na ñeñˈeeⁿ ñˈeⁿndyo̱. 	 Sõt magatok tudjátok, hogy a magam szükségeirõl és a velem valókról ezek a kezek gondoskodtak.


Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, juu tsˈaⁿ na mˈaaⁿ moso ticaluiitˈmaⁿñe chaˈna nquii tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom juu. Mati tsˈaⁿ na mawjaa tsˈiaaⁿ na jñom tsˈaⁿ juu, ticaluiitˈmaⁿñeti chaˈxjeⁿ nquii tsˈaⁿ na jñom juu. 	 Bizony, bizony mondom néktek: A szolga nem nagyobb az õ Uránál; sem a követ nem nagyobb annál, a ki azt küldte.


Sa̱a̱ tînquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nnaaⁿˈaⁿ ndyuaameiiⁿñe meiⁿ cweˈ yuu na nncwintyjeeⁿˈeⁿ. Sa̱a̱ tyeⁿ ˈndii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom nnoom na maxjeⁿ nnaaⁿˈaⁿ ndyuaameiiⁿ. Nncuaanaˈ cwentaa nnˈaⁿ na nluiindyena tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ jom xeⁿ jnda̱ tueeⁿˈeⁿ meiiⁿ xjeⁿˈñeeⁿ tjaaˈnaⁿ ntseinaaⁿ. 	 És nem adott néki abban örökséget csak egy lábnyomnyit is: és azt ígérte, hogy néki adja azt birtokul és az õ magvának õ utána, holott nem vala néki gyermeke.


Ee jaa nnˈaⁿ na cwilaˈyuuˈa cwilaˈjnda̱a̱ya tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ cwiñeˈquiandyo̱ na wiˈ cwitjo̱o̱ⁿya ee na mˈaaⁿya na ntyjaaˈtyeⁿ nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ nqueⁿ na wanoomˈm. Chaˈtsondye nnˈaⁿ nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿndye cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ndoˈ majndeiiticheⁿ cwiluiˈnˈmaaⁿndye joo nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿñê. 	 Mert azért fáradunk és szenvedünk szidalmakat, mivelhogy reménységünket vetettük az élõ Istenben, a ki minden embernek megtartója, kiváltképen a hívõknek.


Sa̱a̱ jnda̱ tˈom ñˈoom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ na ˈo cwitueˈndyoˈcjeˈyoˈ nnom ñˈoom na xcwe. Joˈ na mañequiaanaˈ na jeeⁿ neiⁿya. Ndoˈ lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na cˈomˈcˈeendyoˈ na nlˈaˈyoˈ ljoˈ na majoˈndyoˈ, nchii nlˈaˈyoˈyoˈ yuu na tisˈa. 	 Mert a ti engedelmességetek mindenekhez eljutott. Örülök azért rajtatok; de akarom, hogy bölcsek legyetek a jóban, ártatlanok pedig a rosszban.


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsjoom, mañejuu xjeⁿˈñeeⁿ tjomndyena tachˈeeⁿˈ wˈaa tˈmaⁿ, waaˈ tyee na cwiluiitquieñe na jndyu Caifás. 	 Akkor egybegyûlének a fõpapok, az írástudók és a nép vénei a fõpap házába, a kit Kajafásnak hívtak,


Ndoˈ jnda̱ na tyˈe ntyjeeⁿ na tueeˈ xuee, quia joˈ mati jom tjantyjo̱o̱ⁿ, sa̱a̱ tîtseicaˈmo̱ⁿñê nda̱a̱ nnˈaⁿ. Tjaaⁿ chaˈcwijom tsˈaⁿ na ticalˈue tsˈom na caliu nnˈaⁿ na mˈaaⁿ. 	 A mint pedig felmenének az õ atyjafiai, akkor õ is felméne az ünnepre, nem nyilvánosan, hanem mintegy titkon.


Tacwaˈyoˈ nantquie na jnda̱ tsa̱ˈ nnˈaⁿ jo nda̱a̱ ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ lˈa. Tantquieˈyoˈ niomˈ meiiⁿ seii quiooˈ na cweˈ cwiˈuo̱o̱ cantyoˈ. Ndoˈ meiⁿ tancˈomˈyoˈ na cweˈ nncˈomˈyaˈyoˈ ñˈeⁿ nnˈaⁿ. Xeⁿ cwilacanda̱ˈyoˈ nmeiⁿˈ quia joˈ maleiˈtyeⁿ, ya cwilˈaˈyoˈ. Macanda̱ ñˈoommeiiⁿ cwilˈuuyâ nda̱a̱ˈyoˈ. Xmaⁿndyoˈ na chaˈtsondyoˈ.” 	 Hogy tartózkodjatok a bálványoknak áldozott dolgoktól, a vértõl, a fúlvaholt állattól, és a paráznaságtól; melyektõl ha megóvjátok magatokat, jól lesz dolgotok. Legyetek egészségben!


Jeeⁿ neiⁿya na jnda̱ tyjeeˈcañoom Estéfanas ja, ñequio Fortunato ñequio Acaico. Chaˈcwijom mantyˈiaya ncjoˈyoˈ na mantyˈiaya joona, ee jnda̱ jlaˈnoomndyena cantyja ˈnaⁿya cwii na leicanda̱a̱ nlˈaˈyoˈ na ticˈoomndyoˈ. 	 Örvendezek pedig a Stefanás, Fortunátus és Akhaikus eljövetelének; mert a bennetek való fogyatkozást ezek betöltötték.


Tilˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na nncˈomˈyoˈ na ntqueⁿˈyoˈ sa̱a̱ calajnda̱ˈyoˈ na nluiiˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ chaˈxjeⁿ tyolˈa nnˈaⁿ na tyoñˈomtˈmaaⁿˈndyena nˈomna na nntoˈñoomna chaˈtso na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nñequiaaⁿ nda̱a̱na. 	 Hogy ne legyetek restek, hanem követõi azoknak, a kik hit és békességes tûrés által öröklik az ígéreteket.


’Mañequiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ quia na cwilaˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ ˈo, ndoˈ quia cwitaˈwiˈna ˈo ndoˈ cwitueeˈna chaˈtso nnom ñˈoomwiˈ nacjoˈyoˈ na cweˈ cantu ncˈe na mˈaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 Boldogok vagytok, ha szidalmaznak és háborgatnak titeket és minden gonosz hazugságot mondanak ellenetek én érettem.


Nnˈaⁿ na ˈoojndyee ñequio nnˈaⁿ na ˈoontyjo̱ to̱ˈna tyolaˈxuaana, tyoluena: —Matseitˈmaaⁿˈñenaˈ nquii rey na cwiluiiñe jndacantyjo David. Matioˈnaaⁿñenaˈ nqueⁿ na macwjeeˈcañoom tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. Matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom nandye cañoomˈluee. 	 Az elõtte és utána menõ sokaság pedig kiált vala, mondván: Hozsánna a Dávid fiának! Áldott, a ki jõ az Úrnak nevében! Hozsánna a magasságban!


Quia na ljeiijndaaˈñê na jnaⁿ Jesús tsˈo̱ndaa Galilea yuu na matsa̱ˈntjom Herodes, quia joˈ seicwanoom Jesús na mˈaaⁿ Herodesˈñeeⁿ na tsaⁿˈñeeⁿ cuˈxeeⁿ Jesús. Ee tyjeeˈ tsaⁿˈñeeⁿ Jerusalén quia joˈ. 	 És mikor megtudta, hogy õ a Héródes hatósága alá tartozik, Héródeshez küldé õt, mivelhogy az is Jeruzsálemben vala azokban a napokban.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, matseina̱ⁿya ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya ñˈeⁿ Apolos cha nnteijndeiinaˈ ˈo, ndoˈ cha cantyja ˈnaaⁿyâ nntsaalaˈno̱ⁿˈyoˈ na tincwinomˈyoˈ ñˈoom na teiljeii, ndoˈ cha meiⁿcwii tsˈaⁿ tincwjiˈsˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na mañequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cha nntsˈaanaˈ na ticwentyjo̱ ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ. 	 Ezeket pedig, atyámfiai, példában szabtam magamra és Apollósra ti érettetek, hogy rajtunk tanuljátok meg, hogy annakfelette a mi írva van, nem kell bölcselkedni; hogy senki se fuvalkodjék fel az egyikért a másik ellen.


ndoˈ mati quiaaⁿ na caliuuya na jeeⁿcheⁿ ndyaˈ tˈmaⁿ waa na jneiⁿ. Ñequio juu najndeii na matseixmaaⁿ nnda̱a̱ nnteijneiⁿ jaa nnˈaⁿ na cwilaˈyuuˈa ñˈeⁿñê. Ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu najneiⁿ luaaˈ, 	 És mi az Õ hatalmának felséges nagysága irántunk, a kik hiszünk, az Õ hatalma erejének ama munkája szerint,


ee tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ cwiluiiñenaˈ seiiˈ Cristo ndoˈ matseicanda̱a̱ˈñeñˈeⁿnaˈ jom ncˈe juu tmaaⁿˈñeeⁿ ndoˈ chaˈtso na niom, canda̱a̱ˈ laxmaⁿnaˈ ncˈe Cristo. 	 Mely az Õ teste, teljessége Õ néki, a ki mindeneket betölt mindenekkel.


Jnda̱ na teijaaⁿ xueeˈñeeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ mañoomˈ jñoomna Pablo ñˈeⁿ Silas na cˈoo naⁿˈñeeⁿ tsjoom Berea. Quia na jnda̱ tquiena tsjoomˈñeeⁿ tyˈena watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. 	 Az atyafiak pedig azonnal, azon éjszakán elküldék Pált Silással egyetemben Béreába; kik mikor odamentek, elmenének a zsidóknak zsinagógájába.


Quia joˈ jlacwejndoˈndyetina, ndoˈ tyolaˈneiⁿtina nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ chii tioona lueena nacjoo naⁿˈñeeⁿ ndoˈ jñoomna joo na cˈoo tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 kor, miután bõjtöltek és imádkoztak, és kezeiket reájok vetették, elbocsáták [õket.]


Ja na cwiluiitquiendyo̱, matseiljeiya cartawaa na wjaanaˈ na mˈaaⁿˈ Gayo na mayuuˈcheⁿ jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈu. 	 A presbiter a szeretett Gájusnak, a kit én igazán szeretek.


Ndoˈ ˈu tiˈxˈiaaya na tjoomˈ ñelˈaaya tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, macaⁿˈa na cateijndeiˈ yolcumˈaⁿˈ, ee tyolajomndyena ñˈeⁿndyo̱ na tjoomˈ tyoñequiaaya ñˈoom na macwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ, mandiñˈeⁿ Clemente ñequio ntˈomndye joona na ñelˈana tsˈiaaⁿ ñˈeⁿndyo̱ na jnda̱ teiljeii ncueena naquiiˈ libro na chuunaˈ ncuee nnˈaⁿ na laxmaⁿ na ticantycwii na cwitaˈndoˈ. 	 en, kérlek téged is, igaz szolgatársam, légy segítségül ezeknek, mint a kik az evangyéliom dolgában együtt viaskodtak velem, Kelemennel is, és ama többi munkatársaimmal, kiknek neveik [fölírvák] az életnek könyvében.


’ˈÑeeⁿ juu na ticˈoomñe cantyja ˈnaⁿya, maxjeⁿ mˈaaⁿ nacjoya. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu na ticatseitjom nnˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱, jom machˈeeⁿ na matseilcweˈnaˈ nnˈaⁿ na ticalaˈyuˈna ñˈeⁿndyo̱. 	 A ki velem nincsen, ellenem van; és a ki velem nem gyûjt, tékozol.


Ndoˈ seineiⁿ ángel ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Felipe. Tso: “Cjaˈ nato Jerusalén na wjaanaˈ tsjoom Gaza jo ntyja na macaluiˈ caxjuu tsoomˈnaaⁿ.” Juu natoˈñeeⁿ mawinomnaˈ ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom. 	 Az Úrnak angyala pedig szóla Filepnek, mondván: Kelj fel és menj el dél felé, arra az útra, mely Jeruzsálembõl Gázába megy alá. Járatlan ez.


Wajnaⁿˈa cwii tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñˈeⁿ Cristo. Jnda̱a̱ˈ canchooˈñequiee chu na tjañˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ cañoomˈluee na jnda̱ ndyee. Aa ndiñˈeⁿ seiiⁿˈeⁿ oo aa ticañˈeⁿ, joˈ ticaljeii, Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjii. 	 Ismerek egy embert a Krisztusban, a ki tizennégy évvel ezelõtt (ha testben-é, nem tudom; ha testen kívül-é, nem tudom; az Isten tudja) elragadtatott a harmadik égig.


Ee jaa seiiˈa nmeiiⁿ na teincoondyo̱ na wjaawiˈndaaˈnaˈ nlcweeˈnaˈ cwii na tijoom cwiˈndaaˈ. Jaa seiiˈa na nncueˈnaˈ nlcwa̱a̱ˈa cwii na tijoom ncueˈ, mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿnaˈ. 	 Mert szükség, hogy ez a romlandó test romolhatatlanságot öltsön magára, és e halandó test halhatatlanságot öltsön magára.


Na mawjaati Jesús tyˈentyjo̱ we naⁿnchjaaⁿ naxeeⁿˈeⁿ. Jndeii tyolaˈxuaana, tyoluena: —Ta, ˈu na cwiluiindyuˈ tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ David na jndyowicantyjooˈ, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ jâ. 	 És mikor Jézus tovább ment onnét, két vak követé õt, kiáltozva és ezt mondva: Könyörülj rajtunk, Dávidnak fia!


Sa̱a̱ na mayuuˈcheⁿ nquii Jesús tîcatseitsˈoomñê nnˈaⁿ. Macanda̱ jâ nnˈaⁿ na tˈmaaⁿ na calaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê, jâ lˈaayâ tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 (Jóllehet Jézus maga nem keresztelt, hanem a tanítványai,)


Ee joona macwiˈooñˈomna ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Jesucristo jo nda̱a̱ nnˈaⁿ, ndoˈ tîcatoˈñoomna sˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ na tyoolayuˈ. 	 Mert az õ nevéért mentek ki, semmit sem fogadván el a pogányoktól;


Jlaˈneiⁿ cheⁿnquieena naquiiˈ nˈomna, jluena: “Tsaⁿmˈaaⁿˈ ¿chiuu na luaaˈ matsoom? Cwa ñˈoom ntjeiⁿ matseineiiⁿ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ee macanda̱ jom nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈoom jnaaⁿ nnˈaⁿ.” 	 Mi dolog, hogy ez ilyen káromlásokat szól? ki bocsáthatja meg a bûnöket, hanemha egyedül az Isten?


Tyˈe naⁿˈñeeⁿ na mˈaⁿ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos. Jluena nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Jâ jnda̱ tqua̱ⁿtya̱a̱ⁿyâ ñˈoom na wˈii nacjooyâ na tacwaaˈâ hasta cueˈjndyee Pablo nlˈaayâ. 	 Ezek elmenvén a fõpapokhoz és a vénekhez, mondának: Átok alatt megesküdtünk, hogy semmit nem ízlelünk addig, míg meg nem öljük Pált.


Lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na caliuˈyoˈ na jeeⁿ tˈmaⁿ waa na matseijndo̱ya cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, ˈo ndoˈ mati nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na mˈaⁿna tsjoom Laodicea, ndoˈ mati chaˈtsondye nnˈaⁿ na ticataˈjnaaⁿˈ ja, 	 Mert akarom, hogy tudtotokra legyen, hogy milyen nagy tusakodásom van ti érettetek, és azokért, kik Laodiczeában vannak, és mindazokért, a kik nem láttak engem személy szerint e testben;


’ˈO nnˈaⁿ fariseos ñˈeⁿ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo ee cweˈ cwilˈaˈyaˈyoˈ na jeeⁿ ya nnˈaⁿndyoˈ. Ee cwilˈaˈyoˈ ndeiˈluaa profetas ndoˈ cwilachjoomndyoˈ ndeiˈluaa ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na ñelˈa cantyja na matyˈiomyanaˈ. 	 Jaj néktek képmutató írástudók és farizeusok! mert építitek a próféták sírjait és ékesgetitek az igazak síremlékeit.


Joˈ chii sondaroˈñeeⁿ tyˈecatomna ndeiˈncˈee tsˈaⁿ najndyee, ndoˈ majoˈti lˈana cwiicheⁿ tsaⁿˈñeeⁿ na tyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ cwiicheⁿ ntyjaaˈ Jesús. 	 jövének azért a vitézek, és megtörék az elsõnek lábszárait és a másikét [is,] a ki õ vele együtt feszíttetett meg;


Jñoom na tyˈiom Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈiaaⁿ jom na nncwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo na cwiluiiñe naxueeñe, tyochˈeeⁿ na ljoˈ cha chaˈtsondye nnˈaⁿ ñˈeⁿ Cristo nlaˈyuˈna. 	 Ez jött tanúbizonyságul, hogy bizonyságot tegyen a világosságról, hogy mindenki higyjen õ általa.


Ee quia na jndiiya na matsuˈ na xmaⁿndyo̱, quia joˈ mantyjacheⁿ seijndeii yuˈndaa tsˈom tsiaya na neiiⁿˈeⁿ. 	 Mert ímé, mihelyt a te köszöntésednek szava füleimbe hatolt, a magzat örvendezéssel kezde repesni az én méhemben.


Ee nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na tso: “Tincˈoomˈyaˈ ñequio cwiicheⁿ tsˈaⁿ”, majom matsoom: “Tintseicueˈ tsˈaⁿ.” Joˈ chii xeⁿ na tyoocheˈ na cweˈ mˈaaⁿˈyaˈ ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, sa̱a̱ nntseicueˈ tsˈaⁿ, maxjeⁿ jnda̱ seitjo̱o̱ndyuˈ nnom chaˈwaa ljeiiˈñeeⁿ. 	 Mert a ki ezt mondotta: Ne paráználkodjál, ezt is mondotta: Ne ölj. És ha nem paráználkodol, de ölsz, törvényszegõvé lettél.


Jnda̱ joˈ jñoom joona na cˈoona tsjoom Belén. Tsoom nda̱a̱na: —Catsaˈyoˈ, ndoˈ cataˈxˈeeˈjndaaˈndyoˈ yuu mˈaaⁿ tyochjooˈñeeⁿ. Ndoˈ quia na jnda̱ jliuˈyoˈ jom, quiolaˈcandiiˈyoˈ ja, cha mati ja nncjo̱, nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ jom. 	 És elküldvén õket Bethlehembe, monda nékik: Elmenvén, szorgalmatosan kérdezõsködjetek a gyermek felõl, mihelyt pedig megtaláljátok, adjátok tudtomra, hogy én is elmenjek és tisztességet tegyek néki.


Yocheⁿ na ˈoo yolcuˈñeeⁿ, ntˈom sondaro na tyolˈa cwenta tseiˈtsuaa tyˈequieˈna quiiˈ tsjoom Jerusalén, tyˈelaˈcandiina ntyee na cwiluiitquiendye chaˈtso na tuii. 	 A mialatt pedig õk mennek vala, ímé az õrségbõl némelyek bemenvén a városba, megjelentének a fõpapoknak mindent a mi történt.


Tsotya̱ya ˈu na cwiluiindyuˈ na matyˈiomyanaˈ, nnˈaⁿ na laˈxmaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue ticalaˈno̱ⁿˈna cantyja ˈnaⁿˈ, sa̱a̱ ja mawajnaⁿˈa ˈu ndoˈ naⁿmˈaⁿˈ cwilaˈno̱ⁿˈna na ˈu jñomˈ ja. 	 Igazságos Atyám! És e világ nem ismert téged, de én ismertelek téged; és ezek megismerik, hogy te küldtél engem;


Tˈo̱ Jesús, matsoom nnom: —Ja cwiluiindyo̱ nato, ndoˈ ñˈoom na mayuuˈ, ndoˈ na tijoom cwintycwii na wandoˈ tsˈaⁿ. Ñequiiˈcheⁿ cantyja ˈnaⁿ ja joˈ na nnda̱a̱ nncueeˈ tsˈaⁿ na mˈaaⁿ Tsotya̱ya. 	 Monda néki Jézus: Én vagyok az út, az igazság és az élet; senki sem mehet az Atyához, hanemha én általam.


Joo ñequiee naⁿˈñeeⁿ na taˈndoˈ, cwilcwiiˈna nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na wacatyeeⁿ tio, jom na tjaa yuu cantycwii na wanoomˈm. Cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena jom ndoˈ cwiñeˈquiana na quianlˈuaaⁿˈaⁿ. 	 És mikor a lelkes állatok dicsõséget, tisztességet és hálát adnak annak, a ki a királyiszékben ül, annak, a ki örökkön örökké él,


Naquiiˈ ñˈoomˈñeeⁿ, tyowino̱ⁿˈa jndye ntyja̱no̱ⁿ na ljoyu tquiendyo̱, ee tyojooˈti tsˈo̱o̱ⁿ na nntseicanda̱a̱ˈndyo̱ ñˈoom tquie na jlaˈjndaaˈndye weloo welooya. 	 És felülmultam a zsidóságban nemzetembeli sok kortársamat, szerfelett rajongván atyai hagyományaimért.


Quia joˈ chaˈtso nnˈaⁿ quiiˈ tsjoom jlaˈjmeiⁿˈndyena. Majeˈ majeˈndyo jlaˈtjomndyena. Tˈuena Pablo, tyˈeñˈomtsco̱o̱ˈndyena jom, tjeiiˈna jom tachˈeⁿ watsˈom tˈmaⁿ. Jnda̱ joˈ ntyja ntyja jlaˈcuˈna ndyueelˈa juunaˈ. 	 Megmozdula azért az egész város, és a nép összecsõdüle: és Pált megragadván, vonszolják vala ki õt a templomból: és mindjárt bezáratának az ajtók.


Luaa waa na maˈmo̱ⁿnaˈ na candyaˈ nˈo̱o̱ⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈcanda̱a̱ya ñˈoom na tqueeⁿ na matsa̱ˈntjoom, ndoˈ joonaˈ nchii cwii na xocanda̱a̱ nlaˈcanda̱a̱ˈndyo̱, 	 Mert az az Isten szeretete, hogy megtartjuk az õ parancsolatait; az õ parancsolatai pedig nem nehezek.


Tintsuuˈ nˈomˈyoˈ na nlˈaˈyoˈ naya ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. Cateijndeiˈyoˈ ntˈom ncˈiaaˈyoˈ ˈnaⁿ na matseiˈtjo̱o̱naˈ joona. Ee na machˈee tsˈaⁿ nmeiⁿˈ jndati ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom, nchiiti quia matseicueeˈ tsˈaⁿ quiooˈ na matseitˈmaaⁿˈñe jom. 	 A jótékonyságról pedig és az adakozásról el ne felejtkezzetek, mert ilyen áldozatokban gyönyörködik az Isten.


’ˈO cwiluiindyoˈ tsjaaⁿˈchjeⁿˈ, sa̱a̱ xeⁿ na jnda̱ jluiˈ na chjeⁿˈnaˈ, ¿ljoˈ ñˈeⁿ cwii nleichjeⁿˈnndaˈnaˈ? Meiⁿchjoo tjaa yuu cwii nleilˈuenaˈ, joˈ chii cweˈ cwityeⁿnquieeˈ nnˈaⁿ ndoˈ cwicandyuena joonaˈ. 	 Ti vagytok a földnek savai; ha pedig a só megízetlenül, mivel sózzák meg? nem jó azután semmire, hanem hogy kidobják és eltapossák az emberek.


Jnda̱ na tuii nmeiⁿˈ, saayâ Jerusalén ñˈeⁿ Jesús ee tyowaa xuee na jaa nnˈaⁿ judíos cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱. 	 Ezek után ünnepök vala a zsidóknak, és felméne Jézus Jeruzsálembe.


Ndoˈ quia na tjawiñoomˈm tsjoom Betfagé ñequio tsjoom Betania nndyooˈ yuu waa ta na jndyu Olivos, jñoom we nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na cˈoona lˈaa. 	 lõn, mikor közelgetett Béthfágéhoz és Bethániához, a hegyhez, mely Olajfák [hegyének] hívatik, elkülde kettõt az õ tanítványai közül,


ˈÑeeⁿ juu na ticueeˈ tsˈom ja, meiⁿ ticoˈñom ñˈoom na mañequiaya, waa cwii na nncuˈxeⁿnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Ee xuee na macanda̱ majooti ñˈoom na jnda̱ seina̱ⁿya, joonaˈ nntuˈxeⁿnaˈ jom. 	 A ki megvet engem és nem veszi be az én beszédeimet, van annak, a ki õt kárhoztassa: a beszéd, a melyet szólottam, az kárhoztatja azt az utolsó napon.


Mañequiaanaˈ na jeeⁿ jnda ntyjiiya ˈo ncˈe jom. Mantyjati luaaˈndyo. Amén. 	 Az én szeretetem mindnyájatokkal a Jézus Krisztusban! Ámen.


Ndoˈ jñomjñeeⁿ nnˈaⁿ na cˈoo cwii tsjoom chjoo, tsjoom nnˈaⁿ samaritanos. Tyˈe naⁿˈñeeⁿ na nlaˈjndaaˈndyena cantyja na nncueeˈcañoom ñequio nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê. 	 követeket külde az õ orczája elõtt; és [azok] elmenvén, bemenének egy samaritánus faluba, hogy néki [szállást] készítsenek.


Meiⁿnquia tsjoom na tiñeˈcatoˈñoom nnˈaⁿ ˈo, quia na cwicaluiˈyoˈ tsjoomˈñeeⁿ, calaquiaˈyoˈ tsˈojnda̱a̱ na chuuˈ ncˈeeˈyoˈ. Luaaˈ nlˈaˈyoˈ cha caluiˈyuuˈ nacjoo naⁿˈñeeⁿ na tîcatoˈñoomna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És valakik be nem fogadnak titeket, kimenvén abból a városból, még a port is verjétek le lábaitokról, bizonyságul õ ellenök.


Ncˈe na ljoˈ, matsonaˈ na cwii cwii tsˈaⁿ cwitjo̱o̱cheⁿ na nlcwaaⁿˈaⁿ tyooˈñeeⁿ ndoˈ na nncˈom na ñjom wasoˈñeeⁿ, cˈoomˈya tsˈoom na aa tjaaˈnaⁿ cwii nnom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ na matseicuˈnaˈ na nntseijomñê juu joˈ. 	 Próbálja meg azért az ember magát, és úgy egyék abból a kenyérbõl, és úgy igyék abból a pohárból,


Quia na nnda̱a̱ nntseineiⁿ tsˈaⁿ ñˈoom na tjachuiiˈ ñequio ñˈoom na maxjeⁿ matseineiiⁿ, juu joˈ tseixmaⁿnaˈ ˈnaaⁿ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ. Sa̱a̱ juu na nnda̱a̱ nntseineiⁿ tsˈaⁿ ñˈoom na jnda̱ tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom tseixmaⁿnaˈ ˈnaaⁿ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, nchii cwentaa nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ. 	 A nyelvek tehát jelül vannak, nem a hívõknek, hanem a hitetleneknek; a prófétálás pedig nem a hitetleneknek, hanem a hívõknek.


Ee ñˈeeⁿˈ yolcu na jnda̱ ljondye na jnda̱ tjeiiˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo na cwilajomndyena cantyja ñaaⁿˈ Satanás. 	 Mert némelyek már elhajlottak a Sátánhoz.


Matso Pedro nnoom: —Ta, ¿chiuu na xocanda̱a̱ nntseijomndyo̱ jeˈ ljoˈ na nntjomˈ? Tintsˈaa meiiⁿ quio joˈ cˈio̱. 	 Monda néki Péter: Uram, miért nem mehetek most utánad? Az életemet adom éretted!


Ndoˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, jnda̱ tyja̱caño̱o̱ⁿya ˈo. Ja matseijomndyo̱ ñˈeⁿ nnˈaⁿ, macwaˈa ndoˈ maˈua. Sa̱a̱ ˈo cwinduˈyoˈ na ja cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jeeⁿ cwaˈ, jeeⁿ ˈuu. Ndoˈ mati cwinduˈyoˈ na ja matseixˈiaaˈndyo̱ ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom cwentaaˈ gobiernom ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Eljött az embernek Fia, a ki eszik és iszik, és ezt mondjátok: Ímé a falánk és borivó ember, a vámszedõk és bûnösök barátja.


Ndoˈ quia tueˈntyjo̱ xjeⁿ, tˈmo̱o̱ⁿ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ, cwiluii naljoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na mañequia ncˈe nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa sa̱ˈntjoom na catsˈaa tsˈiaaⁿwaaˈ. 	 Megjelentette pedig a maga idejében az õ beszédét a prédikálás által, a mely reám bízatott a mi megtartó Istenünknek parancsolata szerint; Titusnak, a közös hit szerint való igaz fiamnak:


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱yâ, tsoom: —Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, xeⁿ na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ ndoˈ ticˈomˈyoˈ na we waa na cwilaˈtiuuˈyoˈ, nnda̱a̱ nlˈaˈyoˈ chaˈna sˈaaya ñˈeⁿ tsˈoom higuerawaaˈ. Ndoˈ nchii macanda̱ joˈ sa̱a̱ meiⁿnquia na nquiuˈyoˈ na jeeⁿ jndeiˈnaˈ nnda̱a̱ nlˈaˈyoˈ. Nntsˈaanaˈ chaˈcwijom na nnduˈyoˈ nnom sjo̱waaˈ: “Quindyo̱ˈ ñjaaⁿ. Cjuˈnaˈ ˈu tsˈom ndaaluee,” maxjeⁿ nnda̱a̱ nnaⁿndyoˈ. Meiiⁿ waa cwii na jeeⁿ jndeiˈnaˈ na cwiwinomˈyoˈ, hasta matseijomnaˈ chaˈna cwii sjo̱ tˈmaⁿ nquiuˈyoˈ sa̱a̱ nnda̱a̱ nnaⁿndyoˈ ñˈeⁿ juunaˈ. 	 Jézus pedig felelvén, monda nékik: Bizony mondom néktek, ha van hitetek és nem kételkedtek, nemcsak azt cselekszitek, a mi e fügefán esett, hanem ha azt mondjátok e hegynek: Kelj fel és zuhanj a tengerbe, az is meglészen;


Simón, tsˈaⁿ na ndiiˈñe tmaaⁿˈ nnˈaⁿ partido cananista, ndoˈ ñˈeⁿ Judas Iscariote, tsaⁿ na tquiaa cwenta Jesús. 	 Simon a kananita, és Judás, az Iskariotes, a ki el is árulta õt.


Nquiee cwintyˈiaana jo nandye tsjo̱ˈluee xjeⁿ na mawjaaⁿ, ndoˈ matsˈiaa joˈ teitquiooˈndye we yonom nacañoomna na jeeⁿ canchiiˈ liaa cweeˈ. 	 És a mint szemeiket az égre függesztették, mikor õ elméne, ímé két férfiú állott meg mellettük fehér ruhában,


Mati Juan tyotseitsˈoomñê nnˈaⁿ cwii joo na jndyu Enón, manndyooˈ Salim, ee majndye ndaatioo mˈaaⁿ joˈ. Ndoˈ tyoˈoo nnˈaⁿ na tyotseitsˈoomñê joona. 	 János pedig szintén keresztel vala Énonban, Sálemhez közel, mert ott sok volt a víz. És oda járulának és megkeresztelkedének.


Tsaˈyoˈ na ñencjoˈyoˈ xueewaaˈ, ja tjo̱o̱cheⁿ na nncjo̱ xuee. Ee tjo̱o̱cheⁿ na nntseicaˈmo̱ⁿndyo̱ na cwiluiindyo̱ nquii na macwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ. 	 Ti menjetek fel erre az ünnepre: én még nem megyek fel erre az ünnepre; mert az én idõm még nem tölt be.


Ncuee quia tyomˈaaⁿ Herodes tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsˈo̱ndaa Judea, tyomˈaaⁿ cwii tyee cwentaa nnˈaⁿ judíos na jndyu Zacarías. Jom tyocañˈeeⁿ ñˈeⁿ tmaaⁿˈ ntyee na seicajndyunaˈ Abías. Scoomˈm jndyu Elisabet, cwii tsˈaⁿ tsjaaⁿ Aarón. 	 Heródesnek, a Júdea királyának idejében vala egy Zakariás nevû pap az Abia rendjébõl; az õ felesége pedig az Áron leányai közül való vala, és annak neve Erzsébet.


Ndoˈ jeˈ ˈo nnˈaⁿya, tacalˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na mati ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ chiuu nntsˈaanaˈ ñequio nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ meiⁿ tancˈomˈyoˈ na chjooˈ nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na tintyjaaˈ nˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Nem akarom továbbá, atyámfiai, hogy tudatlanságban legyetek azok felõl, a kik elaludtak, hogy ne bánkódjatok, mint a többiek, a kiknek nincsen reménységök.


Ndoˈ xeⁿ nntsˈaanaˈ na mˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu na tiñeˈcatseiljo ˈo, oo tiñeˈcandii ñˈoom na cwinduˈyoˈ, quia na cwicaluiˈyoˈ wˈaaˈñeeⁿ oo tsjoomˈñeeⁿ calaˈquiaˈyoˈ tsˈojnda̱a̱ na chuuˈ ncˈeeˈyoˈ. Ee na nlˈaˈyoˈ na luaaˈ cwicaluiˈyuuˈnaˈ na joona tiñeˈcatoˈñoomna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiñeˈquiaˈyoˈ. 	 És ha valaki nem fogad be titeket, és nem hallgatja a ti beszédeteket, mikor kimentek abból a házból, vagy városból, lábaitok porát is verjétek le.


Quia na tueˈcañoom Jesús joˈ joˈ, jlunda̱a̱ñê, tsoom nnom: —Zaqueo, catseityuaaˈ, candyoˈcueˈ ee xuee jeˈ macaⁿnaˈ na caljooˈndyo̱ waˈ. 	 És mikor arra a helyre jutott, feltekintvén Jézus, látá õt, és monda néki: Zákeus, hamar szállj alá; mert ma nékem a te házadnál kell maradnom.


Quia joˈ tyˈe nnˈaⁿ fariseos, tyoˈmaⁿ cheⁿnquieena chiuu ya nlˈana na nncˈomna jom ñequio ñˈoom na matseineiiⁿ. 	 Ekkor a farizeusok elmenvén, tanácsot tartának, hogy szóval ejtsék õt tõrbe.


Tjo̱ joˈ ee jnda̱ tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom no̱o̱ⁿ na lˈue tsˈoom na cjo̱. Joˈ jlana̱a̱ⁿyâ na ñencjo̱o̱cha̱a̱ⁿyâ ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Tcuu tcuu tˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱na ñˈoom na mañequiaya nda̱a̱ nnˈaⁿ na chii judíos cha nda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿndyena. Sˈaa na ljoˈ ee ticalˈue tsˈo̱o̱ⁿ na juu tsˈiaaⁿ na jnda̱ ñesˈaa ñequio tsˈiaaⁿ na quia nntsˈaa, nleitquiooˈ na cweˈ tsiaaⁿˈndyo joonaˈ. 	 Fölmentem pedig kijelentés következtében és eléjök adtam az evangyéliomot, melyet hirdetek a pogányok között, de külön a tekintélyeseknek, hogy valami módon hiába ne fussak, avagy ne futottam légyen.


Ndoˈ seicandyaañê jaa na ñetˈo̱o̱ⁿya nacje ˈnaaⁿˈ najaaⁿñe. Ndoˈ jnda̱ tjaaˈñê jaa nacje ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjom Jnaaⁿ, nquii na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom, 	 A ki megszabadított minket a sötétség hatalmából, és általvitt az Õ szerelmes Fiának országába;


Ndoˈ cwii tsaⁿsˈa na titquieñe na jndyu Eutico wacatyeeⁿ mantana cuartoˈñeeⁿ na jnda̱ ndyee na teicantyjooˈnaˈ. Tyjeeˈ na ñeˈcatsom ee teincoo ñˈoom tyoñequiaa Pablo. Joˈ chii jnaⁿjndeii tsaⁿtsjom ñˈeⁿñê. Mana tiooñê xjeⁿ nomtyuaacheⁿ. Tyˈelaˈwe nnˈaⁿ jom, jnda̱ tueeⁿˈeⁿ. 	 Egy Eutikhus nevû ifjú pedig ül vala az ablakban, mély álomba merülve: és mivelhogy Pál sok ideig prédikála, elnyomatván az álom által, aláesék a harmadik rend házból, és halva véteték föl.


Quia joˈ matso Ta Jesús nnoom: —Quicantyjaˈ cjaˈ nataa na jndyunaˈ na Ndyeyu tja. Waaˈ Judas calˈueˈ tsˈaⁿ na jndyu Saulo, tsˈaⁿ na jnaⁿ tsjoom Tarso. Tsaⁿˈñeeⁿ mamatseineiiⁿ no̱o̱ⁿ. 	 Úr pedig [monda] néki: Kelj fel és menj el az úgynevezett Egyenes utczába, és keress föl a Júdás házában egy Saulus nevû tárzusi embert, mert ímé imádkozik.


Ee nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ jndyena na xuiiˈ ñˈoom jlaˈneiⁿ naⁿˈñeeⁿ na lcwiiˈna Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mert hallják vala, hogy õk nyelveken szólnak és magasztalják az Istent. Akkor felele Péter:


Ndoˈ nnˈaⁿ na meintyjeeˈ joˈ joˈ tyoluena nnom Pablo: —¿Chiuu na matseiˈneiⁿˈ ñˈoom na matseijnaaⁿˈnaˈ tyee na cwiluiitquieñe na mandiˈntjom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Az ott állók pedig mondának: Az Istennek fõpapját szidalmazod-é?


Sa̱a̱ mˈaaⁿya na quitˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿya Ta Jesús ndoˈ nlˈueyaya nˈo̱o̱ⁿya na tacatando̱o̱ˈtya̱a̱ya ñequio seiiˈa nmeiiⁿ cha nnda̱a̱ nntando̱o̱ˈa yuu na mˈaaⁿ. 	 Bizodalmunk pedig van, azért inkább szeretnénk kiköltözni e testbõl, és elköltözni az Úrhoz.


Ndoˈ xmaⁿñe Urbano. Jom matseijomñê tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Cristo ñˈeⁿndyo̱. Ndoˈ mati xmaⁿñe Estaquis, jom jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya. 	 Köszöntsétek Orbánt, a mi munkatársunkat a Krisztusban, és Stakhist az én szerelmesemet.