Jlaˈtiuuna na ñˈeeⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na macwiˈoolcweeˈ na tyˈe xuee. Meiiⁿchaaˈ xuee tyocañjomndyena nato. Jnda̱ chii to̱ˈna, tyolˈueena jom quiiˈntaaⁿ nnˈaaⁿna ñequio nnˈaⁿ na taˈjnaaⁿˈna. 	 Hanem azt gondolván, hogy az úti társaságban van, egy napi járó földet menének, és keresék õt a rokonok és az ismerõsök között;


Ndoˈ matso Jesús nnom: —Quicantyjaˈ, catseilcwiindyuˈ tsueˈ ndoˈ cjaˈcaˈ. 	 Monda néki Jézus: Kelj fel, vedd fel a te nyoszolyádat, és járj!


Quia na njño̱o̱ⁿya Artemas oo Tíquico na mˈaaⁿˈ, queⁿndyuˈ na nncjaˈndoˈ ja tsjoom Nicópolis, ee jnda̱ seijndaaˈndyo̱ na nncˈo̱o̱ⁿya joˈ joˈ ncuee na teiⁿ. 	 Mikor Ártemást vagy Tikhikust hozzád küldöm, siess hozzám jõni Nikápolyba; mert elhatároztam, hogy ott töltöm a telet.


Ndoˈ jlaˈjnaaⁿˈ naⁿˈñeeⁿ tsˈaⁿ na ñetˈoom na nchjaaⁿˈ. Jluena: —ˈU cwiluiindyuˈ tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈoomˈm, sa̱a̱ jâ cwilajomndyô̱ ñˈoom na tyoñequiaa Moisés. 	 Szidalmazák azért õt és mondának: Te vagy annak a tanítványa; mi pedig a Mózes tanítványai vagyunk.


Ndoˈ tsotyeeⁿcheⁿ nda̱a̱na: —Catsaˈyoˈ. Queⁿˈyoˈ cwenta, majño̱o̱ⁿya ˈo quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na wiˈndye. Matseijomnaˈ ˈo chaˈcwijom canmaⁿ na mˈaⁿ quiiˈntaaⁿ lobo. 	 Menjetek el: Ímé én elbocsátlak titeket, mint bárányokat a farkasok közé.


Macjaañjoomˈ tsˈo̱o̱ⁿ na jeeⁿ xcwe matseiˈyuˈyaˈ tsˈomˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Najndyee tyotseiyuˈ tsoˈndyoˈ tsaⁿtquiee Loida mati nquii tsoˈndyoˈ Eunice ndoˈ mantyjiijndaaˈndyo̱ na mati ˈu. 	 Eszembe jutván a benned levõ, képmutatás nélkül való hit, a mely lakozott elõször a te nagyanyádban Loisban és anyádban Eunikában; meg vagyok azonban gyõzõdve, hogy benned is.


ee macaⁿnaˈ na catseiˈno̱ⁿˈ na tixcwe mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tseixmaaⁿ jnaⁿ, ndoˈ juunaˈ matseijndaaˈñenaˈ na nntˈuiinaˈ jom. 	 Tudván, hogy az ilyen romlott, és vétkezik, önmaga is kárhoztatván magát.


Yuscumˈaaⁿˈ sˈaaⁿ cwanti na nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ. Jom tuˈnquioom ncheⁿˈ nacjoya cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntˈiuu nnˈaⁿ ja. 	 Õ a mi tõle telt, azt tevé: elõre megkente az én testemet a temetésre.


Ndoˈ seiˈno̱ⁿˈ Jesús na cweˈ cwilueyana. Tsoom nda̱a̱na: —¿Chiuu na ñeˈcatˈueˈyoˈ ja? Quiaˈyoˈ cwii tsjo̱ˈñjeeⁿ denario na nntyˈiaya. 	 Õ pedig ismervén az õ képmutatásukat, monda nékik: Mit kísértetek engem? Hozzatok nekem egy pénzt, hogy lássam.


Tsˈiaaⁿ na sˈaa matseijomnaˈ chaˈcwijom tsˈaⁿ na manomˈ. Ndoˈ tsˈiaaⁿ na sˈaa Apolos matseijomnaˈ chaˈcwijom tsˈaⁿ na matseicandaaˈ ntjom. Sa̱a̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom machˈeeⁿ na tjaanajndeii tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 Én plántáltam, Apollós öntözött; de az Isten adja vala a növekedést.


Ndoˈ tquioñˈom nnˈaⁿ cwii tsˈaⁿwiiˈ na mˈaaⁿ, cweˈ ñˈeⁿ tsuee. Tsaⁿˈñeeⁿ tycutqueeⁿ teiˈljoo jom mana teintjeiⁿ ncˈeeⁿ. Quia na ntyˈiaaˈ Jesús na tˈmaⁿ cwilaˈyuˈya nˈom naⁿˈñeeⁿ, tsoom nnom tsaⁿwiiˈ: —ˈU jndaaya, cˈomˈ tˈmaaⁿˈndyuˈ tsˈomˈ. Ja jnda̱ seitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya ˈu chaˈtso jnaⁿˈ na waa. 	 És ímé hoznak vala hozzá egy ágyban fekvõ gutaütött embert. És látva Jézus azoknak hitét, monda a gutaütöttnek: Bízzál fiam! Megbocsáttattak néked a te bûneid.


Sa̱a̱ juu tmaaⁿˈ nnˈaⁿ Jerusalén na waa jo nandye na laˈxmaaⁿya, mˈaaⁿ candyaañenaˈ, ticandiˈntjomnaˈ nnom ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 De a magasságos Jeruzsálem szabad, ez mindnyájunknak anyja,


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na: —Luaa waa na machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom, mañequiaaⁿ na ˈo caliuˈyoˈ ñˈoom na wantyˈiuuˈ mˈaaⁿnaˈ cantyja na matsa̱ˈntjoom. Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ tinquiaaⁿ na nlaˈno̱ⁿˈna. 	 Õ pedig felelvén, monda nékik: Mert néktek megadatott, hogy érthessétek a mennyek országának titkait, ezeknek pedig nem adatott meg.


Luaa waa na ñeˈcatsjo̱o̱ya cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ: Cwii tyochjoo meiiⁿ na matsonaˈ na nloˈñom ˈnaaⁿˈ tsotye na jnda̱ tueˈ, ndoˈ na luaaˈ tseixmaⁿ, tjaaˈnaⁿ na cwichuiiˈ juu ñequio cwii moso na seijnda tsotye, meiiⁿ chaˈtso ˈnaaⁿˈ tsotyeeⁿ laˈxmaⁿnaˈ ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Mondom pedig, hogy a meddig az örökös kiskorú, semmiben sem különbözik a szolgától, jóllehet ura mindennek;


Tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —Xeⁿ cweˈ matseiˈno̱ⁿˈ na jeeⁿ jnda tseixmaⁿ naya na ñeˈcatsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom ˈu, ndoˈ xeⁿ matseiˈno̱ⁿˈ ˈñeeⁿ cwiluiindyo̱ na macaⁿˈa ndaatioo njomˈ, nntseityˈoondyuˈ no̱o̱ⁿ na cateijndeiya ˈu, ndoˈ ja jnda̱ tquiaya cwii na matseijomnaˈ ndaatioo na nñequiaanaˈ na ticantycwii na wandoˈ. 	 lele Jézus és monda néki: Ha ismernéd az Isten ajándékát, és [hogy] ki az, a ki ezt mondja néked: Adj innom!; te kérted volna õt, és adott volna néked élõ vizet.


Tso Jesús nda̱a̱na: —Yuu na xocanda̱a̱ nlˈa nnˈaⁿ, nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ. 	 Õ pedig monda: A mi embereknél lehetetlen, lehetséges az Istennél.


Tquiecañom ntyjee Jesús ñequio tsoñeeⁿ yuu na mˈaaⁿ sa̱a̱ chˈeⁿ ljooˈndyena ncˈe na jeeⁿ tyeeⁿ mˈaⁿ nnˈaⁿ. Cweˈ jlaˈcwanomna ñˈoom na calueeⁿˈeⁿ chˈeⁿ. 	 És megérkezének az õ testvérei és az õ anyja, és kívül megállva, beküldének hozzá, hivatván õt.


Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na machˈee ljoˈ na lˈue tsˈom Tsotya̱ya na mˈaaⁿ cañoomˈluee, tsaⁿˈñeeⁿ cwiluiiñe tiˈtyjo̱ ndoˈ nomtyjo̱, ndoˈ tsondyo̱. 	 Mert a ki cselekszi az én mennyei Atyám akaratát, az nékem fitestvérem, nõtestvérem és anyám.


Naⁿntjom ˈnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ tqueⁿna cwenta na nmeiiⁿˈ niom. Tyˈentyjaaˈna jom, jluena nnoom: “Ta, aa nchii ñequiiˈcheⁿ lqueeⁿ na ya tjaˈcjuˈ, quia joˈ ¿chiuu na cwiwitquiooˈ lqueeⁿ jnda̱a̱ quiiˈntaaⁿ jnda̱ lqueeⁿ ˈnaⁿˈ?” 	 A gazda szolgái pedig elõállván, mondának néki: Uram, avagy nem tiszta magot vetettél-e a te földedbe? honnan van azért benne a konkoly?


Ndoˈ xeⁿ macaⁿnaˈ na nncjo̱ joˈ joˈ, quia joˈ nncˈoona ñˈeⁿndyo̱. 	 Ha pedig méltó lesz, hogy én is elmenjek, velem együtt jönnek.


Quia na jlueeⁿˈeⁿ naquiiˈ ndaa mantyjacheⁿ ntyˈiaaⁿˈaⁿ na seicanaaⁿñenaˈ tsjo̱ˈluee. Jndyocue Espíritu Santo chaˈcwijom catuˈ. Jndyocaljo nacjoomˈm. 	 És azonnal feljõvén a vízbõl, látá az egeket megnyilatkozni, és a Lelket mint egy galambot õ reá leszállani;


Jnda̱ chii seicandii mosoˈñeeⁿ, tsoom: “Ta, jnda̱ tuii chaˈxjeⁿ na sa̱ˈntjomˈ sa̱a̱ ndicwaⁿ wanaaⁿti.” 	 És monda a szolga: Uram, meglett a mint parancsolád, és mégis van hely.


Cwii ñˈoom na titˈmaⁿ sa̱a̱ nlaˈcueeˈna xˈiaana. 	 Lábaik gyorsak a vérontásra.


Ee cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ jom majndye nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ to̱ⁿˈndye cantyja ˈnaaⁿ ntyee, jlaˈyuˈna ñˈeⁿ Jesús. 	 Mivelhogy a zsidók közül sokan õ miatta menének oda és hivének a Jézusban.


Joˈ chii cˈomˈcˈeendyoˈ chaˈwaa xuee na mˈaⁿˈyoˈ. Ndoˈ calatyˈoondyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha nncˈoom jndeiiˈ nˈomˈyoˈ na nnda̱a̱ nnaⁿndyoˈ nawiˈ na quia nndyo, ndoˈ nnda̱a̱ nncwintyjeˈtyeⁿˈyoˈ jo no̱o̱ⁿ na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Vigyázzatok azért minden idõben, kérvén, hogy méltókká tétessetek arra, hogy elkerüljétek mindezeket, a mik bekövetkeznek, és megállhassatok az embernek Fia elõtt!


Ee yuu na mˈaⁿ nnˈaⁿ na ta̱a̱ˈ nˈom ncˈiaa, ndoˈ jeeⁿ xueena, joˈ joˈ cweˈ cañˈeeⁿˈto mˈaⁿna, ndoˈ niom chaˈtso nnom natia. 	 rt a hol irígység és czivakodás [van], ott háborúság és minden gonosz cselekedet is [van.]


Joˈ chii naⁿmˈaⁿˈ xocaluiˈyuuˈ ñˈoom na cwiluena nacjoya. 	 Rám sem bizonyíthatják azokat, a mikkel most engem vádolnak.


Quiaa Ta Jesucristo na canda̱a̱ˈ nntoˈñoomˈyoˈ naya na matseixmaaⁿ. 	 mi Urunk Jézus Krisztusnak kegyelme [legyen] a ti lelketekkel!


Quia joˈ tjawinom Jesús njoom ntˈmaⁿ ndoˈ njoom nchˈu na tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ yocheⁿ na tyocanjoom nato na wjaⁿ Jerusalén. 	 És városokon és falvakon megy vala által, tanítva, és Jeruzsálembe menve.


Catˈmo̱ⁿˈyoˈ cwii tsjo̱ˈñjeeⁿ no̱o̱ⁿ. ¿ˈÑeeⁿ ˈndyoonnom luaa ndoˈ ˈñeeⁿ xueeˈ ljeiiwaa? Jlue naⁿˈñeeⁿ: —Nquii César, tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma. 	 Mutassatok nékem egy pénzt; kinek a képe és felirata van rajta? És felelvén, mondának: A császáré.


Ee Tyˈo̱o̱tsˈom nchii cañˈeeⁿˈ cwiluiiñê, jom cwiluiiñê na tjoomˈ mˈaⁿ nnˈaⁿ ñequio ncˈiaana. Chaˈxjeⁿ cwiwijndaaˈ quiiˈntaaⁿ chaˈtso ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjeeⁿˈeⁿ cwentaaⁿˈaⁿ, 	 rt az Isten nem a visszavonásnak, hanem a békességnek [Istene;] miként a szentek minden gyülekezetében.


Xeⁿ na luaaˈ waa quia joˈ chiuu ticalˈaayaaya natia cha cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ catsˈaanaˈ yuu na ya, chaˈxjeⁿ cantu na cwilaˈneiⁿ ntˈom nnˈaⁿ na cwilue na ljoˈ cwilˈuuyâ. Maxjeⁿ matyˈiomyanaˈ na catˈuiityeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom naⁿˈñeeⁿ na nmeiiⁿˈ cwiluena. 	 t inkább ne cselekedjük-é a rosszat, hogy [abból] jó származzék? - a mint minket rágalmaznak, és a mint némelyek mondogatják, hogy mi így beszélünk, a kiknek kárhoztatása igazságos.


ee juu naxueeñe quia na matseixueeñenaˈ naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ, machˈeenaˈ na yatsˈaⁿñê, xcwe machˈeeⁿ ndoˈ mayomˈm ñˈoom na nntseineiiⁿ. 	 (Mert a világosságnak gyümölcse minden jóságban és igazságban és valóságban van),


ee manquiityeeⁿ machˈeeⁿ na lˈue nˈomˈyoˈ na nlˈaˈyoˈ yuu na ya ndoˈ mateijneiⁿ ˈo na nlaˈcanda̱ˈyoˈ yuu na lˈue tsˈoom. 	 Mert Isten az, a ki munkálja bennetek mind az akarást, mind a munkálást jó kedvébõl.


Mancˈe joˈ, xjeⁿ na jndya̱a̱yâ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, ñecwii tco cwilana̱a̱ⁿyâ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaˈyoˈ. Cwitaaⁿyâ nnoom na mˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ chiuu lˈue tsˈoom ñˈeⁿndyoˈ ndoˈ na nñequiaaⁿ na jndo̱ˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ lˈue tsˈom Espíritu Santo. 	 ért mi is, a mely naptól fogva [ezeket] hallottuk, nem szûnünk meg érettetek imádkozni, és kérni, hogy betöltessetek az [Isten ]akaratának megismerésével minden lelki bölcseségben és értelemben,


ˈU na matseitiuuˈ na catsˈaaⁿ na catˈuiinaˈ nnˈaⁿ na cwilˈa na nmeiiⁿˈ, ¿aa ndyaˈ matseitiuuˈ na tixocatˈuiinaˈ ˈu ndoˈ ljoˈwaayu macheˈ chaˈxjeⁿ naⁿˈñeeⁿ? 	 Vagy azt gondolod, óh ember, a ki megítéled azokat, a kik ilyeneket cselekesznek, és te is azokat cselekszed, hogy te elkerülöd az Istennek ítéletét?


Ndoˈ tjantyjaaⁿˈaⁿ nquii na wacatyeeⁿ tio. Toˈñoom tsom na ndiiˈ tsˈo̱ ntyjaya. 	 És eljöve és elvevé a könyvet a királyiszékben ülõnek jobbkezébõl.


Sa̱a̱ nchii malˈueeˈndyo̱ na calatˈmaaⁿˈndyoˈ ja. Mˈaaⁿ cwiicheⁿ na machˈee na nluiitˈmaaⁿˈndyo̱, ndoˈ manquii nncuˈxeⁿ aa cwiluii na ljoˈ. 	 Pedig én nem keresem az én dicsõségemet: van a ki keresi és megítéli.


Ndoˈ jeˈ majaalcweeⁿˈeⁿ. Ñjoom tsˈom tornom ˈnaaⁿˈaⁿ. Matseiˈnaⁿˈaⁿ tsom na chuuˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na seiljeii Isaías. 	 És visszatérõben volt és az õ szekerén ül vala, és olvasá Ésaiás prófétát.


Sa̱a̱ xeⁿ cweˈ jndaaˈ ˈñeeⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈtiˈyoˈ, machˈeenaˈ na waa jnaⁿˈyoˈ ee cwilaˈtjo̱o̱ndyoˈ jo nnom ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 De ha személyválogatók vagytok, vétkeztek, elmarasztaltatva a törvény által, mint annak megrontói.


Quia joˈ taxˈee Jesús nnom, matsoom: —¿Ljoˈ jndyuˈ? Tˈo̱ ˈñom, tso: —Ja jndyuya Jndye Meiⁿ. Luaaˈ tsoom ee jeeⁿ jndye naⁿjndii jnda̱ tuo̱ naquiiˈ tsˈoom. 	 Megkérdé pedig õt Jézus, mondván: Mi a neved? És õ monda: Légió; mert sok ördög ment vala bele.


Ñˈoom na macanda̱, ˈo nnˈaⁿya, cˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ. Calajnda̱ˈyoˈ na nlaˈxmaⁿˈyoˈ na canda̱a̱ˈndyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Quiaˈyoˈ na tˈmaⁿ nˈom ncˈiaaˈyoˈ. Cˈomˈyoˈ na ya nnˈaⁿndyoˈ ñequio joona na tjaaˈnaⁿ tiaˈ cachoˈyoˈ ñˈeⁿndyena. Quia joˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa ndoˈ na mañequiaaⁿ na tjaa ñomtiuu cˈo̱o̱ⁿya jo nnoom, nncˈoomñê ñˈeⁿndyoˈ. 	 Végezetre, atyámfiai, legyetek jó egészségben, épüljetek, vígasztalódjatok, egy értelemben legyetek, békességben éljetek; és a szeretetnek és békességnek Istene lészen veletek.


Nda̱a̱ joo nnˈaⁿ na cwitaˈntjom na ñeˈcatsˈaa Satanás xjeⁿ joona ndoˈ cwiljooˈndyetyeⁿna cantyja ˈnaⁿya hasta na macanda̱, nñequia najndeii na matseixmaⁿ na nntsa̱ˈntjomna nnˈaⁿ na cwii cwii ndyuaa. 	 És a ki gyõz, és a ki mindvégig megõrzi az én cselekedeteimet, annak hatalmat adok a pogányokon;


Tˈo̱ Jesús, tsoom nda̱a̱yâ: —ˈO nnˈaⁿ na ticalayuˈya nˈomˈyoˈ, ndoˈ jeeⁿ tixcwe cwilaˈtiuuˈyoˈ, ¿cwanti yo cwii macaⁿnaˈ na nljooˈndyo̱ ñˈeⁿndyoˈ na mˈmo̱o̱ⁿtya̱ nda̱a̱ˈyoˈ? ¿Cwanti xuee cwii nnda̱a̱ nntseiquii tsˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ? Quioñˈomˈyoˈ tiˈchjoomˈaaⁿˈ ñjaaⁿñe. 	 Jézus pedig felelvén, monda: Óh hitetlen és elfajult nemzetség! vajjon meddig leszek veletek? vajjon meddig szenvedlek titeket? Hozzátok õt ide nékem.


Chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ na jnaⁿ cwii cwii joo, jeeⁿ ndyaˈ tyojaaweeˈ nˈomna ndoˈ seiñˈeeⁿˈnaˈ joona. Tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: —¿Ljoˈ ñecaˈmo̱ⁿnaˈ na luaaˈ cwiluii? 	 Álmélkodnak vala pedig mindnyájan és zavarban valának, egymásnak ezt mondván: Vajjon mi akar ez lennie?


Cˈoomˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿ cwii cwii nnom na matseixmaⁿ cañoomˈluee, nchii ˈnaⁿ na matseixmaⁿ tsjoomnancue. 	 Az odafelvalókkal törõdjetek, nem a földiekkel.


’Candyeˈyoˈ luaa maˈmo̱ⁿ ñˈoom tjañoomˈ cantyja na tjacjuˈ tsˈaⁿ tsjaaⁿ lqueeⁿ trigo. 	 Ti halljátok meg azért a magvetõ példázatát.


Maja luaa joˈ. Maja matseiljeiya ñˈoommeiⁿˈ. Ndoˈ joo ñˈoom na macwjiˈyuuˈndyo̱, ñˈoom na mayuuˈ joˈ, nchii cweˈ na maquiuˈnnˈaⁿya. 	 Ez az a tanítvány, a ki bizonyságot tesz ezekrõl, és a ki megírta ezeket, és tudjuk, hogy az õ bizonyságtétele igaz.


Matso: —Cwa nchii na teilˈua ncheⁿˈwaaˈ na cwii ndyee siaⁿnto sˈom denario. Ñequio sˈomˈñeeⁿ nnda̱a̱ nnteijndeii tsˈaⁿ ndyeñeeⁿˈ. 	 ért nem adták el ezt a kenetet háromszáz dénáron, és [miért nem] adták a szegényeknek?


Tyomˈaaⁿ wenˈaaⁿ xuee ndoˈ wenˈaaⁿ tsjom tîcwaaⁿˈaⁿ, jnda̱ chii jndyo na ñejnoomˈm. 	 És mikor negyven nap és negyven éjjel bõjtölt vala, végre megéhezék.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ tyotseitsaⁿˈnaˈ joona ee na tyontyˈiaana jndye tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na tyolˈa apóstoles na xocanda̱a̱ nluii na cweˈ na jnda̱ nquieena meiⁿ xocjaantyjo̱o̱ˈ nˈom nnˈaⁿ ˈnaaⁿ na tuii. 	 Támada pedig minden lélekben félelem, és az apostolok sok csudát és jelt tesznek vala.


Quia joˈ tyˈe naⁿˈñeeⁿ. Tyˈelaˈcuˈtyeⁿna tseiˈtsuaa. Tyˈioomna sa̱yo yuu na ntjom ˈndyoo tsueˈtsjo̱ˈ quio tsjo̱ˈ tˈmaⁿ cha nno̱o̱ⁿ xeⁿ nntseicanaaⁿñe tsˈaⁿ. Jnda̱ chii ˈndyena sondaro na nlˈa cwenta tseiˈtsuaa. 	 Õk pedig elmenvén, a sírt õrizet alá helyezék, lepecsételvén a követ, az õrséggel.


Jacob tsotye José, José saaˈ María. Ndoˈ Maríaˈñeeⁿ na seincueⁿ Jesús na cwiluiiñe Cristo. 	 Jákób nemzé Józsefet, férjét Máriának, a kitõl született Jézus, a ki Krisztusnak neveztetik.


Juu xjeⁿ na cwito̱ⁿˈndye naⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿ Jesús, tso Pedro nnoom: —Ta, jeeⁿ ya na mˈaaⁿyâ ñjaaⁿ. Cwa nlˈaayâ ndyee xquieˈncwaⁿˈ, cwii cwentaˈ ˈu, cwii cwentaaˈ Moisés ndoˈ cwii cwentaaˈ Elías. Sa̱a̱ ticatseiˈno̱ⁿˈ Pedro ljoˈ na tsoom. 	 És lõn, mikor azok eltávoztak õ tõle, monda Péter Jézusnak: Mester, jó nékünk itt lennünk: csináljunk azért három hajlékot, egyet néked, Mózesnek is egyet, és egyet Illésnek; nem tudván mit mond.


Joˈ joˈ tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿtya na jndyu Zaqueo. Tsaⁿˈñeeⁿ cwiluiitquieñê jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom cwentaaˈ gobiernom. 	 ímé [vala ott] egy ember, a kit nevérõl Zákeusnak hívtak; és az fõvámszedõ vala, és gazdag.


Ndoˈ mati ˈo jnda̱ tuii ñˈeⁿndyoˈ cwii na matseijomnaˈ chaˈcwijom na cwilˈa nnˈaⁿ judíos ñˈeⁿ yonomˈndaa ndana. Sa̱a̱ juu na sˈaa Cristo ñˈeⁿndyoˈ, nchii cweˈ cjooˈ seiiˈ tsˈaⁿ tuiinaˈ, jom macwjiˈnˈmaaⁿñê ˈo cantyja ˈnaaⁿˈ jnaⁿ na laxmaⁿˈyoˈ na teincoondyoˈ na nnˈaⁿjnaⁿ ˈo. Luaaˈ tsˈiaaⁿ na machˈee Cristo. 	 A kiben körül is metéltettetek kéz nélkül való körülmetéléssel, levetkezvén az érzéki bûnök testét a Krisztus körülmetélésében;


Ndoˈ ncˈe na ljoˈ, joˈ chii tˈmaⁿ matseitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom jom. Ndoˈ mati tqueⁿ na jndati tseixmaⁿ xueⁿˈeⁿ, nchiiti xueeˈ meiⁿquia tsˈaⁿ, 	 Annakokáért az Isten is felmagasztalá õt, és ajándékoza néki oly nevet, a mely minden név fölött való;


cha ticwitquiooˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na matseiˈcwejndoˈndyuˈ, macanda̱ nquii Tsotyeˈ na mˈaaⁿ na titquiooˈñê nlqueeⁿ cwenta. Ndoˈ jom na noomˈm meiiⁿ titquiooˈñê, nntioˈnaaⁿñê ˈu. 	 Hogy ne az emberek lássák bõjtölésedet, hanem a te Atyád, a ki titkon van; és a te Atyád, a ki titkon néz, megfizet néked nyilván.


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom machˈeeⁿ tsˈiaaⁿmeiⁿˈ, majom maqueeⁿ jaa na cwiljoya tsˈoom ñˈeⁿndyo̱ ncˈe Cristo ndoˈ matyˈioom tsˈiaaⁿ jaa na quiandye nnˈaⁿ na caljoya tsˈoom ñˈeⁿndyena. 	 Mindez pedig Istentõl van, a ki minket magával megbékéltetett a Jézus Krisztus által, és a ki nékünk adta a békéltetés szolgálatát;


Jnda̱ joˈ tyja̱caño̱o̱ⁿ nnco̱ na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. Ja matseijomndyo̱ ñˈeⁿ nnˈaⁿ, macwaˈa ñˈeⁿndyena. Sa̱a̱ ˈo cwinduˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya: “Luaaˈ tsˈaⁿ jeeⁿ cwaˈ, jeeⁿ ˈuu. Juu jeeⁿ ya matseixˈiaaˈñe ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio nnˈaⁿ na cwitoˈñoom tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ cwentaaˈ gobiernom.” Sa̱a̱ tintsˈaa, ee cwiwitquiooˈ na jndo̱ˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ee chaˈtso na matseijndaaˈñê maˈmo̱ⁿnaˈ na ljoˈ. 	 Eljött az embernek Fia, a ki eszik és iszik, és ezt mondják: Ímé a nagy étü és részeges ember, a vámszedõk és bûnösök barátja! És igazoltaték a bölcseség az õ fiaitól.


Cwilˈaˈyoˈ na catˈuiityeⁿ wˈaancjo nnˈaⁿ na tjaa jnaaⁿ hasta cwilˈaˈyoˈ na cwjena, ee na tjaaˈnaⁿ ljoˈ ya nnda̱a̱ nlˈana ñˈeⁿndyoˈ. 	 Elkárhoztattátok, megöltétek az igazat; nem áll ellent néktek.


Calaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye jo nda̱a̱ˈyoˈ. Calaˈñˈoomˈndyoˈ na cwitsa̱ˈntjomna ee cwiqueⁿna cwenta cantyja ˈnaaⁿˈyoˈ ndoˈ nñequiana cwenta nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na cwilˈana. Na nlaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ jo nda̱a̱na nquioo na neiiⁿna tsˈiaaⁿ na cwilˈana, nchii na nncˈomna na chjooˈ nˈomna. 	 Engedelmeskedjetek elõljáróitoknak és fogadjatok szót, mert õk vigyáznak lelkeitekre, mint számadók; hogy ezt örömmel míveljék és nem bánkódva, mert ez néktek nem használ.


Ja Pablo, ee na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, cwiluiindyo̱ apóstol, ñˈoomwaaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ tsˈaⁿ na majñom Cristo Jesús tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Matseicwano̱ⁿya cartawaa na mˈaⁿˈyoˈ tsjoom Éfeso na laˈxmaⁿˈyoˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Cristo Jesús. 	 Pál, Jézus Krisztus apostola Isten akaratjából, az Efézusban lévõ és Krisztus Jézusban hívõ szenteknek.


Ee nquii Espíritu Santo jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱yâ na tilacachuutya̱a̱yâ xuu ˈo, macanda̱ nmeiiⁿ laxmaⁿˈyoˈ na calacanda̱ˈyoˈ: 	 Mert tetszék a Szent Léleknek és nékünk, hogy semmi több teher ne vettessék ti reátok ezeken a szükséges dolgokon kívül,


Quia joˈ tjameintyjeeˈ Pablo quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ yuu cwiwijndaaˈ ñˈoom. Tsoom: —ˈO re nnˈaⁿ tsjoom Atenas, ndiocheⁿ na mantyˈiaya, jnda̱ ljeiya na ˈo jeeⁿ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ. 	 Elõállván pedig Pál az Areopágusnak közepette, monda: Athéni férfiak, minden tekintetben nagyon istenfélõknek látlak titeket.


Jnda̱ti ndyee xuee na mamˈaaⁿ Festo tsˈiaaⁿ quia joˈ jlueeⁿˈeⁿ Cesarea tjaaⁿ Jerusalén. 	 Festus tehát, miután bement a tartományba, három nap mulva felméne Jeruzsálembe Czézáreából.


Ndoˈ tso Jesús nda̱a̱yâ: —Calaˈno̱ⁿˈyoˈ na ñˈoommeiⁿˈ cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na cˈomˈcˈeendyoˈ, ee ticaliuˈyoˈ cwaaⁿ xuee ndoˈ cwaaⁿ hora na ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nncwja̱caño̱o̱ⁿya ˈo. 	 Vigyázzatok azért, mert sem a napot, sem az órát nem tudjátok, a melyen az embernek Fia eljõ.


Juu tsaⁿˈñeeⁿ mˈmo̱o̱ⁿ cwii cuarto tˈmaⁿ wˈaa nandye teicantyjooˈ. Maniom canda̱a̱ˈ ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ na nncuaa xuee. Joˈ calajndaaˈndyoˈ nantquie na nlcwaaˈa ñˈeⁿndyoˈ. 	 És õ mutat néktek egy nagy vacsoráló házat berendezve, készen: ott készítsétek el nékünk.


Ee ya na cwilaˈneiiⁿˈndye naⁿˈñeeⁿ ˈo, xeⁿ xcweeˈ nˈomna ñˈeⁿndyoˈ. Ndoˈ majndeiiticheⁿ quia na ticañˈa̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ. 	 Szép dolog pedig fáradozni a jóban mindenkor, és nem csupán akkor, ha köztetek vagyok.


Ee ntyjaaˈya tsˈo̱o̱ⁿya na nncua̱ˈcaño̱o̱ⁿya na nnteijndeiya ˈo ñequio ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cha nntsanaˈjnda̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Mert kívánlak titeket látni, hogy valami lelki ajándékot közölhessek veletek a ti megerõsítésetekre,


Catueˈndyoˈ cjeˈyoˈ nda̱a̱ ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈyuˈ ncˈe na tˈmaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nquiuˈyoˈ. 	 gedelmesek [legyetek] egymásnak Isten félelmében.


Nluena: —Wiˈ, wiˈ matjom tsjoom tˈmaⁿ. Ee tsjoomˈñeeⁿ tyocweeˈ nnˈaⁿ liaa lino na yati, ñequio liaa colo catsiooˈ, liaa colo wee. Tyolaˈtycwiˈndyena sˈom cajaⁿ, ta̱ˈ ljo̱ˈ na jeeⁿ jnda, ndoˈ ta̱ˈ perlas. 	 És ezt mondván: Jaj! jaj! a nagy város, a mely öltözött gyolcsba és bíborba és skarlátba, és megékesíttetett aranynyal, drágakövekkel és gyöngyökkel; hogy elpusztult egy órában annyi gazdagság!


Jluiˈna chˈeⁿ. Tyolaˈneiⁿ ntyjeena nda̱a̱na. Jluena: —Tjaa ljoˈ sˈaa tsaⁿmˈaaⁿˈ na tseixmaaⁿ na nncueeⁿˈeⁿ oo na nljooˈñê wˈaancjo. 	 És visszavonultokban beszélgetnek vala egymással, mondván: Semmi halálra, vagy fogságra méltó dolgot nem cselekszik ez az ember.


Tsoti Pablo: —Chaˈtsondye ncˈiaya nnˈaⁿ judíos manquiuyana chiuu na ñetˈo̱o̱ⁿya quiiˈntaaⁿna xjeⁿ na cachjoondyo̱ ndyuaa tsjomya ndoˈ mati na ñetˈo̱o̱ⁿya tsjoom Jerusalén. 	 Az én ifjúságomtól fogva való életemet tehát, mely kezdetétõl az én népem közt Jeruzsálemben folyt le, tudják a zsidók mindnyájan.


Ndoˈ jnda̱ na tsoom na luaaˈ nda̱a̱na, ljooˈñetyeeⁿ we ndyee xuee Galilea. 	 Ezeket mondván pedig nékik, marada Galileában.


Maluaaˈ matseijomnaˈ ˈo. Jeˈ mˈaⁿˈyoˈ na chjooˈ nˈomˈyoˈ, sa̱a̱ quia na nntyˈianndaˈa ˈo, quia ljoˈcheⁿ nñequiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ. Ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ meiⁿcwii tsˈaⁿ xocanda̱a̱ nncwjiˈ na neiⁿˈyoˈ. 	 Ti is azért most ugyan szomorúságban vagytok, de ismét meglátlak majd titeket, és örülni fog a ti szívetek, és senki el nem veszi tõletek a ti örömeteket.


ˈO nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈyoˈ na mˈaⁿˈyoˈ ndyuaa Galacia, jeeⁿ ndyaˈ ntjeiⁿ ljoˈ cwilˈaˈyoˈ. ¿ˈÑeeⁿ tjuˈ tycu caluaˈ cjoˈyoˈ na tilacanda̱a̱ˈndyoˈ ñˈoom na tseixmaⁿnaˈ na mayuuˈ? Ee ñˈoom na tyoñequiaayâ nda̱a̱ˈyoˈ sˈaanaˈ ndooˈ nquiuˈyoˈ na ntyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ na jñoom Jesucristo tsˈoomˈnaaⁿ. 	 balgatag Galátziabeliek, kicsoda ígézett meg titeket, hogy ne engedelmeskedjetek az igazságnak, kiknek szemei elõtt a Jézus Krisztus úgy íratott le, [mintha] ti köztetek feszíttetett [volna] meg?


Sa̱a̱ jluena nnoom: —Jeeⁿcheⁿ ntjeiⁿ xqueⁿˈ. Sa̱a̱ jom ñeˈcwii ñˈoom matsoom na mayuuˈcheⁿ na Pedro luaaˈ. Quia joˈ jluena: —Luaaˈ ángel na machˈee cwenta jom. Cweˈ na machˈeeyanaˈ ntyjiˈ na jom. 	 Azok pedig mondának néki: Elment az eszed. Õ azonban erõsíté, hogy úgy van. Azok pedig mondának: Az õ angyala az.


Ndoˈ jndyetia na mˈaⁿ naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ, meiⁿyuucheⁿ na ntyˈiaana jom, lˈana naquiiˈ nˈom naⁿˈñeeⁿ na cataˈna cantyena jo nnoom. Tyolaˈxuaana, tyoluena: —ˈU cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A tisztátalan lelkek is, mikor meglátták vala õt, leborulának elõtte, és kiáltának, mondván: Te vagy az Istennek a Fia.


Seineiⁿ Isaías ñˈoommeiⁿˈ quia na tcoˈnaˈ nnoom na seitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom Jesús, ndoˈ seineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ juu. 	 Ezeket mondá Ésaiás, a mikor látá az õ dicsõségét; és beszéle õ felõle.


Luaa seicwaljooˈtyeeⁿ nacjoo chaˈtso natia na sˈaaⁿ, na tjoomˈm Juan wˈaancjo. 	 z] még azzal tetézte mindezeket, hogy Jánost tömlöczbe vetteté.


Ndoˈ nnˈaⁿ na tquio nacjoomˈm, joo ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwijndooˈ tsˈiaaⁿ cwentaaˈ watsˈom, ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsjoom, tsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Jndaˈjom ñequio ncjo espadas ndoˈ ñˈeⁿ nˈoom nchˈio na tquioˈyoˈ nacjoya. Ndooˈ na tquiocˈomˈyoˈ cwii tsaⁿcanchˈue. 	 Monda pedig Jézus azoknak, a kik õ hozzá mentek, a fõpapoknak, a templom tisztjeinek és a véneknek: Mint valami latorra, úgy jöttetek szablyákkal és fustélyokkal?


Ee jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na juu na macuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ nnaⁿna quiiˈntaaⁿ jaa na laxmaaⁿya nnˈaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ xeⁿ manaⁿnaˈ ñequiondyo̱ jaa majndeiiticheⁿ nnˈaⁿ na tilacanda̱a̱ˈndye ñˈoomˈm. 	 rt [itt] az ideje, hogy elkezdõdjék az ítélet az Istennek házán: ha pedig elõször mi rajtunk [kezdõdik], mi lesz azoknak a végök, a kik nem engedelmeskednek az Isten evangyéliomának?


Ndoˈ xeⁿ cweˈ cantyja na mantyˈiaˈ wjaañˈoomnaˈ ˈu na matseiˈtjo̱o̱ndyuˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, catsaˈ xjeⁿ chaˈcwijom na cwjiˈ tsˈomnjomˈ cha tintseiˈtjo̱o̱ndyuˈtiˈ. Ee yati na nncjaˈquieˈ cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom meiiⁿ chaˈcwijom na nchjaⁿˈ nchiiti na canda̱a̱ˈ we nˈomnjomˈ ndoˈ nncjuˈnaˈ ˈu quiiˈ bˈio 	 És ha a te szemed botránkoztat meg téged, vájd ki azt: jobb néked félszemmel bemenned az Isten országába, mint két szemmel vettetned a tüzes gyehennára.


Xeⁿ na cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ ˈñeeⁿ cwiluiindyo̱, quia joˈ mati nlaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tsotya̱. Na jeˈ na cwii wjaatinaˈ ncˈe na cwitaˈjnaⁿˈyoˈ ja, mati cwitaˈjnaⁿˈyoˈ jom, ndoˈ jnda̱ ntyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ jom. 	 Ha megismertetek volna engem, megismertétek volna az én Atyámat is; és mostantól fogva ismeritek õt, és láttátok õt.


Quia joˈ nquii tyee na cwiluiitquieñe teintyjeeⁿˈeⁿ, tsoom nnom Jesús: —¿Aa maxjeⁿ meiⁿcwii ñˈoom ticˈo̱ˈ? ¿Chiuu waayuu na nmeiiⁿˈ ñˈoom cwitjeiˈyuuˈndye naⁿmˈaⁿˈ nacjoˈ? 	 És fölkelvén a fõpap, monda néki: Semmit sem felelsz-é? Micsoda tanúbizonyságot tesznek ezek ellened?


Joˈ chii mati ˈo cˈomˈcˈeendyoˈ ee juu xjeⁿ na ticalaˈtiuuˈyoˈ, majuuto xjeⁿˈñeeⁿ nncwja̱caño̱o̱ⁿ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Azért legyetek készen ti is; mert a mely órában nem gondoljátok, abban jõ el az embernek Fia.


Yocheⁿ na meindooˈ Pablo joona tsjoom Atenas seiliooˈñê na ntyˈiaaⁿˈaⁿ na chaˈwaa quiiˈ tsjoomˈñeeⁿ tooˈ ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ lˈa. 	 Athénben pedig, mikor azokat várá Pál, lelke háborog vala õ benne, látván, hogy a város bálványokkal van tele.


ˈO na mˈaⁿˈyoˈ chaˈcwijom na cwindaˈyoˈ, calcwiiya nˈomˈyoˈ. Juu chjoowiˈ na ndi cwileiñˈomˈyoˈ, calajnda̱ˈyoˈ na nncjaanajndeiinaˈ. Ee mawaa xjeⁿ na ñeˈcantycwii nayaˈñeeⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Ee maljeiya na tixcwe cwilˈaˈyoˈ jo nnom Tsotya̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Vigyázz, és erõsítsd meg a többieket, a kik haló félben vannak; mert nem találtam a te cselekedeteidet Isten elõtt teljeseknek.


Ndoˈ wandyo̱ˈ nmeiⁿˈ, ˈio ndii ˈio jaawa jaacue na mˈaaⁿˈ mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ cwii cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Mindezeken kívül van az én naponkénti zaklattatásom, az összes gyülekezetek gondja.


’Candyeˈyoˈ jeˈ cwiicheⁿ ñˈoom tjañoomˈ: Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na tˈmaⁿ ndyuaaˈ niom. Tcoomˈm lˈo̱o̱ uva. Sˈaaⁿ tiom ndiocheⁿ. Sˈaaⁿ peila na nncˈoocue ndaa na jnda̱ ˈndiindyena ta̱uva. Mati sˈaaⁿ cwii tatsiaⁿndye na nljo tsˈaⁿ na nntsˈaa cwenta ntjomˈñeeⁿ. Jnda̱ chii tioom cwenta ntjomˈñeeⁿ luee nnˈaⁿ na nlˈayana tsˈiaaⁿ. Quia na ncueˈ ta̱a̱ˈ ntjom, nncoˈñoom na tseixmaⁿnaˈ cwentaaⁿˈaⁿ. Jnda̱ na seijndaaˈñê chaˈtso nmeiⁿˈ, tjaaⁿ cwiicheⁿ ndyuaa. 	 Más példázatot halljatok: Vala egy házigazda, a ki szõlõt plántála, és azt gyepûvel körülvevé, sajtót ása le benne, és tornyot építe, és kiadá azt munkásoknak, és elutazék.


Cwii tsaⁿscu na matseiyuˈ, xeⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaaⁿˈaⁿ na jnda̱ teitquio̱o̱ˈ mˈaⁿ yolcu na jnda̱ ljondye, macaⁿnaˈ na cateixˈeeⁿ yolcuˈñeeⁿ cha ticaⁿnaˈ na joo nnˈaⁿ tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cateixˈeena yolcuˈñeeⁿ. 	 Ha valamely hívõ férfinak vagy nõnek vannak özvegyei, segítse azokat, és ne terheltessék meg a gyülekezet; hogy azokat segíthesse, a kik valóban özvegyek.


Ticalatiuuˈyoˈ na cweˈ na jndeiiˈ ˈndyo̱ nnco̱ ñˈoommeiⁿˈ na matseina̱ⁿ. Nquii Tsotya̱ na jñom ja, nqueⁿ sa̱ˈntjoom na nmeiiⁿˈ catseina̱ⁿya ndoˈ na caˈmo̱o̱ⁿya joonaˈ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Mert én nem magamtól szóltam; hanem az Atya, a ki küldött engem, õ parancsolta nékem, hogy mit mondjak és mit beszéljek.


Ndoˈ na jnda̱ tmaaⁿya ncˈeeˈyoˈ na cwiluiindyo̱ na matsa̱ˈntjo̱ⁿya ˈo ndoˈ na maˈmo̱o̱ⁿya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ, mati ˈo matsonaˈ na nntueˈndyoˈcjeˈyoˈ na nndyeˈntjomˈyoˈ nda̱a̱ ncˈiaaˈyoˈ. 	 Azért, ha én az Úr és a Mester megmostam a ti lábaitokat, néktek is meg kell mosnotok egymás lábait.


Ndoˈ tsoom nnom: —Chaˈtso nmeiⁿˈ nntio̱o̱ lˈo̱ˈ xeⁿ nlcoˈ xtyeˈ na nntseitˈmaaⁿˈndyuˈ ja. 	 És monda néki: Mindezeket néked adom, ha leborulva imádsz engem.


Jnda̱ joˈ teiˈnomna ndyuaa Pisidia, tquiena ndyuaa Panfilia. 	 És Pisidián általmenvén, menének Pamfiliába.


Ndoˈ juu liaa na ñeta̱ˈ xqueⁿ Jesús ljeiiⁿ na ticwacatyeeⁿnaˈ ñequio ntˈomcheⁿ liaa na ñechuˈtyjooñê. Wacatyeeⁿnaˈ na ñenquiinaˈ, chiˈlcwiinaˈ. 	 És a keszkenõ, a mely az õ fején volt, nem együtt van a lepedõkkel, hanem külön összegöngyölítve egy helyen.


Sa̱a̱ cwii tsˈaⁿ ndyuaa Samaria na wjaa natoˈñeeⁿ, quia na tjawiñoomˈm tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ na ntyˈiaaⁿˈaⁿ juu tioo na jeeⁿ wiˈ tsˈoom. 	 Egy samaritánus pedig az úton menvén, odaért, a hol az vala: és mikor azt látta, könyörületességre indula.


Ndoˈ tqueeⁿˈndyena ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na calue cantu nacjoomˈm. Tyolue naⁿˈñeeⁿ: —Tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ ñequiiˈcheⁿ matseineiiⁿ ñˈoom tia nacjooˈ watsˈom tˈmaⁿ na matseixmaⁿnaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ nacjooˈ ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 És állatának hamis tanúkat, kik mondának: Ez az ember nem szûnik meg káromló beszédeket szólni e szent hely ellen és a törvény ellen:


Juu tsˈaⁿ na ya tsˈaⁿñe matseineiⁿ ñˈoom ya ee naquiiˈ tsˈoom cwinaⁿ naya na matseitioom. Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na tia tsˈaⁿñe matseineiⁿ ñˈoom tia ee naquiiˈ tsˈoom cwinaⁿ natia na matseitioom. 	 A jó ember az õ szívének jó kincseibõl hozza elõ a jókat; és a gonosz ember az õ szívének gonosz kincseibõl hozza elõ a gonoszokat.


Jâ tyojndo̱o̱ˈâ ˈo ñequio na jnda nquiuuyâ ñˈeⁿndyoˈ chaˈxjeⁿ cwii yuscu na jeeⁿ wiˈ tsˈom ntseinda, ya cwenta machˈee joona. 	 De szívélyesek valánk ti közöttetek, a miként a dajka dajkálgatja az õ gyermekeit.


Quia joˈ tsoom nnom: “ˈU moso ˈnaⁿya na tia matseitiuuˈ, majuuti ñˈoom ˈndyoˈ nntsˈaaya na nncuˈxeⁿnaˈ ˈu. Xeⁿ ntyjiˈ na ja tsˈaⁿ na jeeⁿ jnda̱ ñˈoom tseineiⁿ ndoˈ na macoˈño̱ⁿ yuu na nchii cwentaya ndoˈ na quitseiwa̱ya yuu na nchii nnco̱ jno̱o̱ⁿˈa, 	 nda pedig annak: A te szádból ítéllek meg téged, gonosz szolga. Tudtad, hogy én kemény ember vagyok, ki elveszem, a mit nem [én] tettem el, és aratom, a mit nem [én] vetettem;


Juu yuscu na jnda̱ ljoñe na tueˈ saaˈ ndoˈ na mayuuˈ tjaaˈnaⁿ nnˈaaⁿˈaⁿ na nnteiˈxˈee jom, mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ na macanda̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na macantyjaaˈ tsˈoom. Joˈ chii naxuee ndoˈ natsjom macaaⁿ nnom. 	 A valóban özvegy és magára hagyatott asszony pedig reménységét az Istenben veti, és foglalatos a könyörgésekben és imádságokban éjjel és nappal.


Quia joˈ jndiiya na teicˈuaa cwii jndyee jndeii cañoomˈluee. Matsonaˈ: —Jeˈ jeˈ yuuˈ, juu na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, jnda̱ mamatseicanda̱a̱ˈñenaˈ, ndoˈ maˈmo̱o̱ⁿ juu najndeii na matseixmaaⁿ. Jnda̱ tueˈntyjo̱ na macanda̱ jom matsa̱ˈntjoom ndoˈ mati cwiluiitquieñe Jnaaⁿ Cristo. Ee juu naxuee ndoˈ natsjom mañequiaa jnaaⁿ nnˈaaⁿya jo nnom Tyˈo̱o̱ˈtsˈoomya, jnda̱ jlaˈcwatyuˈna juu. Manquiiti na tyoñequiaa jnaaⁿ nnˈaaⁿya. 	 És hallék nagy szózatot az égben, a mely ezt mondja vala: Most lett meg az idvesség és az erõ, és a mi Istenünknek országa, és az õ Krisztusának hatalma; mert a mi atyánkfiainak vádolója levettetett, ki vádolja vala õket éjjel és nappal a mi Istenünk elõtt.


Jnda̱ tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jaa na ljuˈ nˈo̱o̱ⁿya ncˈe sˈaa Jesucristo cantyja na lˈue tsˈoom, na tquiaañe cheⁿnqueⁿ na tueeⁿˈeⁿ cwentaaya, ñejom tuii na ljoˈ cwentaa chaˈtsondyo̱ñˈa̱a̱ⁿ. 	 A mely akarattal szenteltettünk meg egyszer s mindenkorra, a Jézus Krisztus testének megáldozása által.


xeⁿ ˈo cwiteijndeiˈyoˈ jâ na cwilaneiⁿˈyoˈ nnoom cantyja ˈnaaⁿyâ. Ee quia majndye nnˈaⁿ cwitjeiiˈna ncueeyâ jo nnoom, nntsˈaanaˈ na majndyendyeti nnˈaⁿ nñequiana na quianlˈuaaⁿˈaⁿ na matioˈnaaⁿñê jâ. 	 Velünk együtt munkálkodván ti is az érettünk való könyörgésben, hogy a sokak által nékünk adatott kegyelmi ajándék sokak által háláltassék meg mi érettünk.


Jnda̱ joˈ tsoom: “Jnda̱ jndyo̱o̱ na nntsˈaa yuu na lˈue tsˈomˈ.” Ñˈoomwaaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na matseityueeⁿˈeⁿ ñˈoom na cwilaˈcwjee nnˈaⁿ quiooˈ cha nntseitˈmaⁿ tsˈoom jnaaⁿna ndoˈ macwjaaˈñê ñˈoom xco na jnda̱ we na ñejom ndiiˈ nncueˈ Cristo cwentaa jnaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Ekkor ezt mondotta: Ímé itt vagyok, hogy cselekedjem a te akaratodat. Eltörli az elsõt, hogy meghagyja a másodikat,


Manquiuuya na tsˈaⁿ na matseixmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tiquichˈeeya jnaⁿ ee Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom machˈee cwenta, meiⁿ ticwanaaⁿ na ntseiˈndaaˈ tsaⁿjndii juu. 	 Tudjuk, hogy valaki Istentõl született, nem vétkezik: hanem a ki Istentõl született, megõrzi magát, és a gonosz nem illeti õt.


Ndoˈ waa cwiicheⁿ ñˈoomˈm na teiljeii na matsonaˈ: “Nqueⁿ na cwiluiiñê na catsa̱ˈntjoom jaa mantyjeeⁿ joo ñomtiuu ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na jeeⁿ jndo̱ˈ nˈom, cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo joonaˈ.” 	 És ismét: Ismeri az Úr a bölcsek gondolatait, hogy hiábavalók.


Quia jnda̱ seitjom Jesús canchooˈwe nnˈaⁿ na cwilajomndye ñˈeⁿñê, tquiaaⁿ na calaˈxmaⁿna najneiⁿ cha nnda̱a̱ nntjeiiˈna naⁿjndii, ndoˈ na nnda̱a̱ nlaˈnˈmaⁿna nnˈaⁿ wii. 	 nekutána pedig összehívta [Jézus ]az õ tizenkét tanítványát, ada nékik erõt és hatalmat minden ördögök ellen, és betegségek gyógyítására.


Cwii xueeˈñeeⁿ saayâ yuu cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tjomndyô̱ cwii yuscuchjoo na macjaweeˈ ˈndyoo ncˈe na mˈaaⁿ jndyetia naquiiˈ tsˈom. Tsaⁿˈñeeⁿ mˈaaⁿtyeeⁿ luee nnˈaⁿ na cwitaˈntjom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Tˈmaaⁿˈ sˈom cwiquioo luee naⁿˈñeeⁿ ncˈe na macjaweeˈ ˈñom. 	 Lõn pedig, hogy mikor mentünk a könyörgésre, egy szolgálóleányka jöve elõnkbe, kiben jövendõmondásnak lelke vala, ki az õ urainak nagy hasznot hajta jövendõmondásával.


Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ jeeⁿ mˈaaⁿˈ nˈomna chiuu cwii ˈoomˈaⁿtina. Maquiuˈnnˈaⁿnaˈ joona na ñeˈcwityandyena, ndoˈ jeeⁿ cwilaˈqueeⁿ nˈomna na ñeˈcaleiˈchona chaˈtso nnom ˈnaⁿ. Chaˈtso nmeiⁿˈ matseicatsuunaˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈomna. Joˈ chii tileicanaⁿjndeiinaˈ na nlˈana yuu na cjaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 De a világi gondok és a gazdagság csalárdsága és egyéb dolgok kívánsága közbejõvén, elfojtják az ígét, és gyümölcstelen lesz.


Quia na tyˈewindyoona tsjoom chjoo yuu na cwiˈoona, quia joˈ sˈaaⁿ na ndooˈ wjaatyeeⁿcheⁿ. 	 Elközelítének pedig a faluhoz, a melybe mennek vala; és õ úgy tõn, mintha tovább menne.


Quia na jnda̱ teitquiooˈ ndyuaaxeⁿncwe Chipre, ˈndya̱a̱yâ ndyuaaˈñeeⁿ jo ntyja tymaaⁿˈ. Saayâ, squia̱a̱yâ tsjoom Tiro ndyuaa Siria. Joˈ joˈ jluiiˈâ wˈaandaa ee tsjoomˈñeeⁿ tjameintyjeeˈnaˈ na nluiˈ canchuu na ñjom tsˈomnaˈ. 	 És miután megláttuk Cziprust és elhagytuk azt balkézre, evezénk Siriába, és Tirusban köténk ki: mert a hajó ott rakja vala ki a terhét.


Yocheⁿ na ñjomndyena nato, tso cwii tsˈaⁿ nnoom: —Ta, ja nntseijomndyo̱ ñˈeⁿndyuˈ meiⁿyuucheⁿ na wjaˈ. 	 Lõn pedig, mikor menének, valaki monda néki az úton: Követlek téged Uram, valahová mégy!


Ndoˈ na luaaˈ, chaˈtsondyena teitsˈoomndyena na seitjoomˈnaˈ joona ñˈeⁿ Moisés quia na tyotseintyjo̱naˈ nchquiuˈñeeⁿ cjoona ndoˈ na teinomna ndaalueeˈñeeⁿ. 	 És mindnyájan Mózesre keresztelkedtek meg a felhõben és a tengerben;


Quia na tueˈntyjo̱ xjeⁿ na tquie ntjomˈñeeⁿ, jñoom cwii mosoomˈm na mˈaⁿ naⁿˈñeeⁿ na nñeˈquiana na tseixmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. Sa̱a̱ tyotjaaˈ naⁿˈñeeⁿ juu, jñoomna juu na tjaa ljoˈ tjachuu. 	 És annak idején elküldé szolgáját a munkásokhoz, hogy adjanak néki a szõlõ gyümölcsébõl; a munkások pedig azt megvervén, üresen bocsáták el.


Jnda̱ teinom we xueeˈñeeⁿ, jâ nnˈaⁿ na tˈmaaⁿ na calajomndyô̱ ñˈeⁿñê tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ, matsoom nda̱a̱yâ: —Tsaanndaaˈa Judea. 	 Ez után aztán monda tanítványainak: Menjünk ismét Júdeába.


Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na mˈaaⁿñe cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom mandii ñˈoom ˈñom. Sa̱a̱ cweˈ ncˈe na ticaluiindyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, joˈ chii tiñeˈcandyeˈyoˈ. 	 A ki az Istentõl van, hallgatja az Isten beszédeit; azért nem hallgatjátok ti, mert nem vagytok az Istentõl valók.


joˈ chii na matseitiuuya na nncwino̱o̱ⁿya na mˈaⁿˈyoˈ quia na nncjo̱ya ndyuaa España, ndoˈ xeⁿ jnda̱ tquiaanaˈ na neiⁿya na mamˈaaⁿtjo̱o̱ⁿya cwantindyo xuee, quia joˈ mancjoˈtiˈyoˈ nnteijndeiˈyoˈ na nncjo̱ ncjo̱tya̱. 	 Ha Hispániába megyek, elmegyek ti hozzátok. Mert remélem, hogy átutazóban meglátlak titeket, és ti elkísértek oda, ha elõbb részben beteljesedem veletek.


Ndoˈ quia na jnda̱ tcwaaˈâ taxˈee Jesús ˈndyoo Simón Pedro. Tsoom: —ˈU Simón jnda Jonás, ¿aa ja jndati ntyjiˈ nchiiti tsˈiaaⁿmeiⁿˈ na macheˈ? Tˈo̱o̱ⁿ, matsoom: —Mayuuˈ Ta, ntyjiˈ na ˈu wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya. Matso Jesús nnoom ñˈoom na wjaañoomˈ: —Quiaaˈ na nlcwaˈ canmaⁿ nchˈu cwentaya. 	 kor aztán megebédelének, monda Jézus Simon Péternek: Simon, Jónának [fia:] jobban szeretsz-é engem ezeknél? Monda néki: Igen, Uram; te tudod, hogy szeretlek téged! Monda néki: Legeltesd az én bárányaimat!


Meiⁿ xocatiom tsˈaⁿ winom xco tsˈom tjaⁿ na jnda̱ teilˈue, ee xeⁿ na luaaˈ ntsˈaa tsˈaⁿ, ntyˈiooˈ tjaⁿ, mana cwiwindaaˈñˈeⁿ juunaˈ ndoˈ mati nlcweˈ winom. Maxjeⁿ nntiom tsˈaⁿ winom tsˈom tjaⁿ xco ndoˈ laaˈtiˈ meiⁿ tjaⁿ xocwiˈndaaˈ meiⁿ winom. 	 Új bort sem töltenek ó tömlõkbe; máskülönben a tömlõk szétszakadoznak, és a bor kiömöl, a tömlõk is elvesznek; hanem az új bort új tömlõkbe töltik, és mindkettõ megmarad.


Ndoˈ ntyjemosondyena, quia na ntyˈiaana na luaaˈ sˈaaⁿ, jeeⁿ tˈmaⁿ seiˈndaaˈnaˈ nquiuna. Tyˈentyjaaˈna patrom ˈnaaⁿna ndoˈ jluena chaˈtso na jnda̱ tuii. 	 Látván pedig az õ szolgatársai, a mik történtek vala, felettébb megszomorodának; és elmenvén, mindent megjelentének az õ uroknak, a mik történtek vala.


Ee meiiⁿ cwilue nnˈaⁿ na jnda̱ teintjeiⁿndyô̱, luaaˈ laxmaaⁿyâ ncˈe Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ xeⁿ laxmaaⁿyâ tsˈaⁿ na yaaˈ, luaaˈ waa chaˈ cateijndeiinaˈ ˈo. 	 azért bolondok vagyunk, Istenért; ha eszesek vagyunk, érettetek van [az.]


juu naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, quiaaⁿ juunaˈ nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ na ticalaˈchuiiˈ na mˈaⁿ na jnda nquiu Taya Jesucristo. 	 A kegyelem legyen mindazokkal, a kik szeretik a mi Urunk Jézus Krisztust romlatlanságban. Ámen.


Jnda̱a̱ chaˈna ñeeⁿ xueendyo na seineiiⁿ ñˈoommeiⁿˈ, tjawaaⁿ cwii ta na nntseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Tjañˈoom Pedro ñequio Juan ñˈeⁿ Jacobo. 	 És lõn e beszédek után mintegy nyolczadnappal, hogy maga mellé vevé Pétert, Jánost és Jakabot, és felméne a hegyre imádkozni.


Jeeⁿ cjaaweeˈ nˈomna na nlaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ joona quia cwiwincwindyena tsˈom nataa yuu na jndooˈ nnˈaⁿ. Ndoˈ lˈue nˈomna na nlue nnˈaⁿ na maestro joona. 	 És a piaczokon való köszöntéseket, és hogy az emberek így hívják õket: Mester, Mester!


Tyocañˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿ tsaⁿ na tyotsa̱ˈntjom na jndyu Sergio Paulo tsˈaⁿ na jeeⁿ jndo̱ˈ tsˈom. Ndoˈ Sergioˈñeeⁿ tqueeⁿˈñê Bernabé ñˈeⁿ Saulo ee ñeˈcañeeⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ki Sergius Paulus tiszttartóval, ez okos emberrel vala. Ez magához hivatván Barnabást és Saulust, kíváná hallani az Isten beszédét.


Ja Pablo, ncˈe Cristo mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa ndoˈ tˈmaⁿ tsˈoom ñˈeⁿndyo̱ waa na matsˈaa tyˈoo nda̱a̱ˈyoˈ. Ee waa ñˈoom quia na mˈaaⁿya ñˈeⁿndyoˈ, jeeⁿ nioomˈ tsˈo̱o̱ⁿ sa̱a̱ quia na tquia mˈaaⁿya ñˈeⁿndyoˈ, jeeⁿ sˈandyo̱. 	 Magam pedig, én Pál, kérlek titeket a Krisztus szelídségére és engedelmességére, a ki szemtõl szemben ugyan alázatos vagyok közöttetek, de távol bátor vagyok irántatok;


Mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ticantyjaaˈ tsˈom na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom juu chaˈna ntyjaaˈ tsˈom cwii yucachjoo, tsaⁿˈñeeⁿ xocanda̱a̱ nncjaaquieeˈñe joˈ joˈ. 	 Bizony mondom néktek: A ki nem úgy fogadja az Isten országát, mint gyermek, semmiképen nem megy be abba.


Ñˈoomwaa ñˈoom na mayuuˈ juunaˈ, ndoˈ matsonaˈ na chaˈtsondye nnˈaⁿ calaˈyuˈna juunaˈ: jndyo Cristo Jesús tsjoomnancue cha nncwjiˈnˈmaaⁿˈñê nnˈaⁿ jnaⁿ, quiiˈntaaⁿ joona ja cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na tˈmaⁿti ñeseitjo̱o̱ndyo̱ nnoom. 	 Igaz beszéd ez és teljes elfogadásra méltó, hogy Krisztus Jézus azért jött e világra, hogy megtartsa a bûnösöket, a kik közül elsõ vagyok én.


Ee naⁿmˈaⁿˈ nchaalˈuuyuuˈ na apóstoles joona, laˈxmaⁿna nnˈaⁿ na cweˈ cwinquioˈnnˈaⁿ. Joona cweˈ cwilˈayana na cwiluiindyena nnˈaⁿ na cwindyentjom nnom Cristo. 	 Mert az ilyenek hamis apostolok, álnok munkások, a kik a Krisztus apostolaivá változtatják át magukat.


Sa̱a̱ jom na tooˈ naquiiˈ tsˈoom mˈaaⁿ Espíritu Santo, jlunda̱a̱ñê ntyˈiaaⁿˈaⁿ cañoomˈluee. Ntyˈiaaⁿˈaⁿ na neiⁿcooˈ caxuee yuu na mˈaaⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ Jesús na meintyjeeˈ jo ntyjaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya. 	 Mivel pedig teljes vala Szent Lélekkel, a mennybe függesztvén szemeit, látá Istennek dicsõségét, és Jézust állani az Istennek jobbja felõl,


Tˈo̱ Jesús cwii ñˈoom na cweˈ tjañoomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ. Tsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye na macoco tsˈaⁿ ¿aa matyˈiomnaˈ na nlaˈcwejndoˈndyena yocheⁿ na ndii ñˈeⁿ tsaⁿsˈaˈñeeⁿ ñˈeⁿndyena? Cantyjati xuee na mˈaaⁿ ñˈeⁿndye naⁿˈñeeⁿ na cwiwitˈmaaⁿˈ na tocoom, ticatsonaˈ na nlaˈcwejndoˈndyena. 	 Jézus pedig monda nékik: Avagy bõjtölhet-é a võlegény násznépe, a míg velök van a võlegény? A meddig a võlegény velök van, nem bõjtölhetnek.


Jnda̱ joˈ teintyjeeˈyuu Jesús, ndoˈ cweˈ ncˈe meiⁿcwiindye naⁿˈñeeⁿ tacˈoomndyena, macanda̱ juu yuscuˈñeeⁿ cwii mˈaaⁿ, joˈ chii tsoom nnom: —ˈU yuscu, ¿yuu mˈaⁿ nnˈaⁿ na tquiocalue jnaⁿˈ? ¿Aa meiⁿncwii tsˈaⁿ ticatseijndaaˈñe jnaⁿˈ? 	 Mikor pedig Jézus felegyenesedék és senkit sem láta az asszonyon kívül, monda néki: Asszony, hol vannak azok a te vádlóid? Senki sem kárhoztatott-é téged?


Tˈo̱ Jesús, tsoom: —Ndiˈ, tˈoom cwii tsaⁿsˈa. Jnaaⁿ Jerusalén na wjaacueeⁿ tsjoom Jericó ndoˈ tioondye naⁿcantyˈue cjoomˈm. Tjeiiˈna ˈnaaⁿˈaⁿ, jlaˈquieeˈndyena jom, ˈndyena jom na majaaweeⁿˈeⁿ. 	 zus pedig felelvén, monda: Egy ember megy vala alá Jeruzsálembõl Jerikóba, és rablók [kezé]be esék, a kik azt kifosztván és megsebesítvén, elmenének, és ott hagyák félholtan.


Jnda̱ na ntyˈiaaˈ Pablo na tcoˈnaˈ nnoom, mantyja jlaˈjndaaˈndyô̱ na nncwitˈio̱o̱ˈâ ndaaluee nntsaayâ ndyuaa Macedonia. Ee jlaˈno̱o̱ⁿˈâ na majñom Tyˈo̱o̱tsˈom jâ na nntsaanquiaayâ ñˈoom naya nda̱a̱ nnˈaⁿ ndyuaaˈñeeⁿ. 	 Mihelyt pedig a látást látta, azonnal igyekezénk elmenni Macedóniába, megértvén, hogy oda hívott minket az Úr, hogy azoknak prédikáljuk az evangyéliomot.


Tˈo̱ Nicodemo, tsaⁿ na tyjeˈcañoom na mˈaaⁿ Jesús cwii teijaaⁿ. Jom macañˈeeⁿ ñˈeⁿ naⁿmaⁿnˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 Monda nékik Nikodémus, a ki éjjel ment vala õ hozzá, a ki egy vala azok közül:


Quia joˈ jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê tyontyˈiaa ntyja̱a̱yâ nda̱a̱yâ. Ee ticalaˈno̱o̱ⁿˈâ ˈñeeⁿ cwiindyo̱ jâ na matsoom na luaaˈ nntsˈaa. 	 tanítványok ekkor egymásra tekintének bizonytalankodva, [hogy ]kirõl szól.


Jnda̱ na seicanaaⁿñê yuu na jnda̱ we na ta̱ˈtyeⁿ tsomˈñeeⁿ quia joˈ jndiiya na matseineiⁿ tsaⁿ na jnda̱ we na ñequieendye naⁿˈñeeⁿ na taˈndoˈ. Tso: —Candyoˈ ndoˈ cantyˈiaˈ. 	 És mikor a második pecsétet felnyitotta, hallám, hogy a második lelkes állat ezt mondá: Jõjj és lásd.


Nquii David, seineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ. Tsoom na tˈmaⁿ mañequiaanaˈ na neiiⁿˈ cwii tsˈaⁿjnaⁿ quia maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom na tjaa jnaⁿ tseixmaaⁿ, meiⁿ ticwjaaˈñê cwenta cantyja na machˈee. 	 A mint Dávid is boldognak mondja azt az embert, a kinek az Isten igazságot tulajdonít cselekedetek nélkül.


Luaaˈ tyoluena ee cweˈ na ntyˈiaana Pablo naquiiˈ tsjoom ñequio tsˈaⁿ na nchii judío na jndyu Trófimo, jom tsˈaⁿ Éfeso, joˈ chii jlaˈtiuuna na tjañˈoom Pablo tsaⁿˈñeeⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. 	 Mert látták vala annakelõtte az efézusi Trofimust õ vele a városban, kirõl azt vélék, hogy Pál bevitte a templomba.


Luaaˈ ñˈoom tˈo̱o̱ joo nnˈaⁿ na nda jom, ee nquiaana nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaaⁿna. Ee jnda̱ jlaˈjomndyena xeⁿ na nncwjiˈyuuˈñe meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na Jesús cwiluiiñê Cristo, tixonquiana na wanaaⁿ na nntseijomñe tsaⁿˈñeeⁿ xjeⁿ na cwitjomndye nnˈaⁿ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ezeket mondák annak szülei, mivelhogy félnek vala a zsidóktól: mert megegyeztek már a zsidók, hogy ha valaki Krisztusnak vallja õt, rekesztessék ki a gyülekezetbõl.


Nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ jeeⁿ tia nnˈaⁿndye, jnda̱ ˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, cwitaⁿna cwii ˈnaaⁿ tˈmaⁿ na ñeˈcantyˈiaana. Sa̱a̱ xonquiaya na nntyˈiaana cwii ˈnaaⁿ na tˈmaⁿ. Macanda̱ calaˈno̱ⁿˈna ljoˈ ñeˈcaˈmo̱ⁿnaˈ juu na tjom Jonás. Mana tjaaⁿ, ˈñeeⁿ joona. 	 E gonosz és parázna nemzetség jelt kíván; és nem adatik néki jel, hanemha a Jónás prófétának jele. És ott hagyván õket, elméne.


Ndoˈ chaˈtso naⁿmaⁿnˈiaaⁿ na meindyuaandye ntyˈiaana Esteban. Jliuna seichuiiˈnaˈ nnoom, sˈaanaˈ chaˈcwijom nnom ángel. 	 szemeiket reá vetvén a tanácsban ûlõk mindnyájan, [olyannak] láták az õ orczáját, mint egy angyalnak orczáját.


Ndoˈ Judas, tsaⁿ na tquiaa cwenta Jesús, jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ ˈnaaⁿ chiuu waa na nntsˈaaⁿ. Tsoom: —Tsˈaⁿ na nncˈua ntsmaⁿˈ maxjeⁿ juu na cwilˈueˈyoˈ. Mana catˈueˈyoˈ jom. 	 A ki pedig õt elárulja vala, jelt ada nékik, mondván: A kit én majd megcsókolok, õ az, fogjátok meg õt.


Ee meiiⁿ na jndyendyo̱ sa̱a̱ ñeˈcwii tyooˈ cwicwaaˈa ndoˈ ncˈe na ljoˈ ñeˈcwii seiˈ cwiluiindyo̱. 	 Mert egy a kenyér, egy test vagyunk sokan; mert mindnyájan az egy kenyérbõl részesedünk.


Sa̱a̱ tjaa na cochˈeenaˈ ja na ljoˈ catjo̱ⁿ meiⁿ ticajnda ntyjii meiiⁿ xeⁿ na nlacueeˈ nnˈaⁿ ja. Ñeˈcwii ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿya na ñequio na neiⁿya nntseicanda̱a̱ˈndyo̱ tsˈiaaⁿ na tquiaa Ta Jesús no̱o̱ⁿ na nncwjiˈyuuˈndyo̱ ñˈoom naya cantyja na wiˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. Ee joˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 De semmivel sem gondolok, még az én életem sem drága nékem, csakhogy elvégezhessem az én futásomat örömmel, és azt a szolgálatot, melyet vettem az Úr Jézustól, hogy bizonyságot tegyek az Isten kegyelmének evangyéliomáról.


Quia na nncueⁿˈeⁿ joˈ joˈ, nljeiiⁿ na jnda̱ taa ndoˈ jnda̱ teijndaaˈya. 	 [oda] menvén, kisöpörve és felékesítve találja azt.


Ndoˈ Bernabé ñˈeⁿ Saulo, jnda̱ na jnda̱a̱ˈ tsˈiaaⁿ na tyˈena Jerusalén, quia joˈ tyˈelcweeˈna Antioquía. Tyˈeñˈomna Juan tsˈaⁿ na mati jndyu Marcos. 	 Barnabás és Saulus pedig visszatérének Jeruzsálembõl, betöltvén szolgálatukat, maguk mellé véve Jánost is, kinek mellékneve Márk vala.


Jnda̱ chii jñom Jesús jom. Tso nnoom: —Cjaˈtoˈ, cjaˈndyeˈyuˈ waˈ. Ticwinoomˈ quiiˈ tsjoom, meiⁿ tintsuˈ nnom meiⁿcwii tsˈaⁿ chiuu tuii. 	 És haza küldé, mondván: Se a faluba be ne menj, se senkinek el ne mondd a faluban.


Ndoˈ joo nnˈaⁿ na tcwaˈ joˈ tueeˈ chaˈna ñequiee meiⁿ joona. Quia joˈ tˈmaⁿ Jesús naⁿˈñeeⁿ na cˈootona. 	 Valának pedig a kik ettek mintegy négyezeren; és elbocsátá õket.


Ee quia na macwjaaˈñenaˈ tsˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús, ticajnda meiiⁿ na aa jnda̱ tuii ˈnaaⁿ seiiⁿˈeⁿ oo aa tjaaˈnaⁿ. Juu na tuiiñexco tsˈaⁿ, juu joˈ cajnda. 	 Mert Krisztus Jézusban sem a körülmetélkedés, sem a körülmetéletlenség nem használ semmit, hanem az új teremtés.


Ndoˈ tsotyeeⁿcheⁿ nda̱a̱na: —Nlaˈwendye nnˈaⁿ cwii ndyuaa nacjoo nnˈaⁿ cwiicheⁿ ndyuaa. Ndoˈ cwii tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ nntseiweñê nacjooˈ cwiicheⁿ tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ. 	 Akkor monda nékik: Nemzet nemzet ellen támad, és ország ország ellen;


Jñoom joona na cˈoonquiana ñˈoom cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na nlaˈnˈmaⁿna nnˈaⁿwii. 	 És elküldé õket, hogy prédikálják az Isten országát, és betegeket gyógyítsanak.


Jâ saañetya̱a̱yâ ñˈeⁿ wˈaandaa hasta tsjoom Asón. Jnda̱ tˈmaaⁿyâ na joˈ joˈ nleincwindyô̱ ñˈeⁿ Pablo ee jom nomtyuaa wjaⁿ. 	 Mi pedig elõremenvén a hajóra, Assusba evezénk, ott akarván fölvenni Pált; mert így rendelkezett, õ maga gyalog akarván jõni.


Mañequiaanaˈ na neiiⁿ nnˈaⁿ na cwitmaⁿljuˈ naquiiˈ nˈomna ñequio nioomˈ Jesucristo. Ee joona wanaaⁿ na nncwinomna ndyueelˈa na nncˈooquieˈna quiiˈ tsjoom Jerusalén xco. Ndoˈ nnda̱a̱ nlquieˈcañomna tsˈoom na nntquiina ta̱ na mañequiaanaˈ na cwitaˈndoˈ nnˈaⁿ. 	 Boldogok, a kik megtartják az õ parancsolatait, hogy joguk legyen az életnek fájához, és bemehessenek a kapukon a városba.


Catseitˈmaaⁿˈndyuˈ tsotyeˈ ñˈeⁿ tsoˈndyoˈ. Ndoˈ cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ncˈiaˈ chaˈxjeⁿ na jnda ntyjiˈ ñequio nncuˈ. 	 Tiszteld atyádat és anyádat; és: Szeresd felebarátodat, mint temagadat.


Ee xeⁿ cwityeⁿnquiendyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ, calˈandyoˈ cwenta na nchii nlaˈtyuiˈyoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Ha pedig egymást marjátok és faljátok, vigyázzatok, hogy egymást fel ne emészszétek.


Ndoˈ jnda̱ jaawindyooˈ na nncueeˈ xuee pascua na jaa nnˈaⁿ judíos cwilacwja̱a̱ya canmaⁿ. Cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncueeˈ xuee pascuaˈñeeⁿ, jndyendye nnˈaⁿ jluiˈna njoomna, tyˈena Jerusalén cha nnda̱a̱ nntjeiˈljuuˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Közel vala pedig a zsidók husvétja: és sokan menének fel Jeruzsálembe a vidékrõl husvét elõtt, hogy megtisztuljanak.


Ndoˈ ñˈoom na matsa̱ˈntjoom jaa matsonaˈ na calayuuˈa ñequio Jnaaⁿ Jesucristo ndoˈ na cˈo̱o̱ⁿya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya ncˈiaaya na cwilayuˈ chaˈxjeⁿ na matsa̱ˈntjoom. 	 Ez pedig az õ parancsolata, hogy higyjünk az õ Fiának, a Jézus Krisztusnak nevében, és szeressük egymást, a mint megparancsolta nékünk.


Ee cantyjati na tseixmaⁿ naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ joˈ na cwiwitquiooˈ natia na matseitiuu chaˈna cweˈ nncˈoomya tsˈaⁿ ñˈeⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ, oo ñˈeⁿ sculjaaˈ, chaˈna nntseicueeˈ tsˈaⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ, 	 Mert onnan belõlrõl, az emberek szívébõl származnak a gonosz gondolatok, házasságtörések, paráznaságok, gyilkosságok,


Quia joˈ tso ángel no̱o̱ⁿ: —Luaa catseiljeiˈ: “Jeeⁿ neiiⁿ nnˈaⁿ na maqueeⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na calaˈjomndye nantquie na macoco juu Catsmaⁿ.” Jnda̱ chii tsoom no̱o̱ⁿ: —Ñˈoommeiⁿˈ laˈxmaⁿnaˈ ñˈoom na mayuuˈ na matseineiⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És monda nékem: Írd meg: Boldogok azok, a kik a Bárány menyegzõjének vacsorájára hivatalosak. És monda nékem: Ezek az Istennek igaz beszédei.


María Magdalena, ñˈeⁿ Juana, ñˈeⁿ María tsondyee Jacobo, ñˈeeⁿ ntˈomcheⁿ yolcu na ñˈeeⁿ ñˈeⁿndyena, joona jlaˈcandiina nnˈaⁿ canchooˈcwii ñˈoomˈñeeⁿ. 	 lának pedig Mária Magdaléna, és Johanna, és a Jakab [anyja] Mária, és egyéb asszonyok õ velök, a kik ezeket mondák az apostoloknak.


Yocheⁿ na mˈaaⁿya na mañequia naxuee quiiˈ nˈomˈyoˈ, calayuˈyoˈ ñequiondyo̱ ja na cwiluiindyo̱ naxueeñe. Ee na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ nlaxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na nqueⁿ cwiluiiñê naxueeñe. Jnda̱ na seineiⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ, tjaaⁿ yuu na xocaliu naⁿˈñeeⁿ jom. 	 Míg a világosságotok megvan, higyjetek a világosságban, hogy a világosság fiai legyetek. Ezeket mondá Jézus, és elmenvén, elrejtõzködék elõlük.


Jnda̱ we ndiiˈ taxˈeennaaⁿˈaⁿ nnom Pedro: —ˈU Simón, jnda Jonás, ¿aa mayuuˈ na jndati ntyjiˈ ja? Tˈo̱ Pedro: —Mayuuˈ Ta, ntyjiˈ na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈu. Tsonndaˈ Jesús ñˈoom na wjaañoomˈ: —Cateixeˈ canmaⁿ cwentaya. 	 nda néki ismét másodszor is: Simon, Jónának [fia], szeretsz-é engem? Monda néki: Igen, Uram; te tudod, hogy én szeretlek téged. Monda néki: Õrizd az én juhaimat!


Ee ñˈoom na mayuuˈ tachii cweˈ ángeles na jndyoteijneiⁿ, sa̱a̱ jndyoteijneiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Abraham na jndyoteincooˈ. 	 Mert nyilván nem angyalokat karolt fel, hanem az Ábrahám magvát karolta fel.


Tyomanoom chaˈwaa ndyuaaˈñeeⁿ. Tyotseineiiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈoom na tquiaatinaˈ na tˈmaⁿ nˈomna. Jnda̱ chii tjaaⁿ, tueⁿˈeⁿ ndyuaa Grecia. 	 Miután pedig azokat a tartományokat eljárta, és intette õket bõ beszéddel, Görögországba méne.


sa̱a̱ tsˈaⁿ na mˈaaⁿ scuuˈ, mˈaaⁿˈ tsˈoom cantyja ˈnaaⁿ ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ cha neiiⁿˈ scoomˈm ñˈeⁿñê. 	 A ki pedig feleséget vett, a világiakra visel gondot, mimódon kedveskedhessék a feleségének.


Joˈ joˈ tyoñequiana ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És ott prédikálják vala az evangyéliomot.


Juu tsˈaⁿ na matso na cwiluiiñe cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, matsonaˈ na cˈoom chaˈxjeⁿ ñetˈoom Jesucristo. 	 A ki azt mondja, hogy õ benne marad, annak úgy kell járnia, a mint õ járt.


Jeeⁿ jndye ncjocandi na niom chom cuarto nandye yuu tyomˈaⁿna. 	 Vala pedig elegendõ szövétnek abban a felházban, a hol egybe valának gyülekezve.


Jnda̱ na tjeiiˈndyena naⁿˈñeeⁿ chii tquiochona joo na mˈaⁿ apóstoles. Ndoˈ joona jlaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. Jnda̱ chii tioona lueena nacjoo naⁿˈñeeⁿ na cwitoˈñoom tsˈiaaⁿ. 	 Kiket állatának az apostolok elébe; és miután imádkoztak, kezeiket reájok veték.


Jeeⁿ tˈmaⁿ matseixmaⁿ ñˈoomwaaˈ na jeeⁿ wantyˈiuuˈ waanaˈ. Sa̱a̱ ja matseijoomˈndyo̱ ñˈoommeiⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo ñequio tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Felette nagy titok ez: de én a Krisztusról és az egyházról szólok.


Joo ntseinda nomnnˈaⁿˈ na mˈaⁿ ñjaaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ cwilaˈcwanomna na xmaⁿndyuˈ. Mantyja luaaˈ ñˈoom na matseiljeiya. 	 Köszöntenek téged a te kiválasztott nõtestvérednek gyermekei. Ámen.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ jeeⁿ ya tqueⁿna cwenta ñˈoom na tyotseineiiⁿ ndoˈ ntyˈiaana ˈnaaⁿ tˈmaⁿ na tyochˈeeⁿ na xocanda̱a̱ nntsˈaa na cweˈ najndeii nquii tsˈaⁿ. 	 A sokaság pedig egy szívvel-lélekkel figyelmeze azokra, a miket Filep mondott, hallván és látván a jeleket, melyeket cselekedék.


Quia joˈ toˈñoomna tsˈoo Jesús, tyˈoomndyena ncheⁿˈ cachiˈñeeⁿ liaa na jndyunaˈ lino. Jnda̱ chii jlaˈtyjoondyena liaaˈñeeⁿ jom. Ee luaaˈ waa costumbre ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos na cwityˈiuuna lˈoo. 	 Vevék azért a Jézus testét, és begöngyölgeték azt lepedõkbe illatos szerekkel együtt, a mint a zsidóknál szokás temetni.


ˈU mantyjiˈ ljeii naqui na matsa̱ˈntjoom. Matsonaˈ: “Tincˈomˈyaˈ ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ. Tintseiˈcueˈ tsˈaⁿ. Tinchˈueeˈ ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ. Tintseineiⁿˈ ñˈoom na cweˈ cantu nacjooˈ tsˈaⁿ. Tiñenquiuˈnnˈaⁿˈ tsˈaⁿ. Catseitˈmaaⁿˈndyuˈ tsotyeˈ ñˈeⁿ tsoˈndyoˈ.” 	 A parancsolatokat tudod: Ne paráználkodjál; ne ölj; ne lopj; hamis tanubizonyságot ne tégy, kárt ne tégy; tiszteljed atyádat és anyádat.


Ticwii cwii tsˈaⁿ na machˈee jnaⁿ, matseijndaaˈñenaˈ na chujnaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ nnom ljeii na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, ee chaˈtso jnaⁿ maˈmo̱ⁿnaˈ na matseitjo̱o̱ñe tsˈaⁿ nacjooˈ ljeii na matsa̱ˈntjoom. 	 Valaki a bûnt cselekszi, az a törvénytelenséget is cselekszi; a bûn pedig a törvénytelenség.


Quia joˈ jâ nnˈaⁿ na tˈmaaⁿ na calaˈjomndyô̱ tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ, saawaayâ cwii sjo̱ ñˈeⁿñê. Joˈ joˈ saawindyuaandyô̱. 	 Felméne pedig Jézus a hegyre, és leüle ott a tanítványaival.


Tˈo̱ Jesús nnoom: —Xeⁿ lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na ñecˈoom hasta quia nndyo̱o̱nndaˈa, ¿ljoˈ machˈeenaˈ ˈu? ˈU candyoˈntyjo̱ˈ naxa̱ⁿˈa. 	 Monda néki Jézus: Ha akarom, hogy õ megmaradjon, a míg eljövök, mi közöd hozzá? Te kövess engem!


Ndoˈ tjalcweˈ Jesús tsˈo̱ndaa Galilea. Juu najndeii na matseixmaⁿ Espíritu Santo, canda̱a̱ˈñˈeⁿ tyotseixmaaⁿ joˈ. Ndoˈ tˈom ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈwaa ndyuaaˈñeeⁿ. 	 Jézus pedig megtére a Léleknek erejével Galileába: és híre méne néki az egész környéken.


Ndoˈ joˈ matso Pablo nnom tyeeˈñeeⁿ: —Tyˈo̱o̱tsˈom nlcoˈweeⁿˈeⁿ ˈu ee ˈu tsˈaⁿ na we waa macheˈ. ˈU matseiˈxmaⁿˈ na nncuˈxeⁿˈ ja chaˈxjeⁿ na matso ljeii na tqueⁿ Moisés sa̱a̱ matsuˈ na catjaaˈ nnˈaⁿ ja meiiⁿ ljeiiˈñeeⁿ matsonaˈ na ticwanaaⁿ. 	 Akkor Pál monda néki: Megver az Isten téged, te kimeszelt fal! És te leülsz engem a törvény szerint megítélni, és törvényellenesen cselekedve parancsolod, hogy engem verjenek?


Joˈ chii nquii ljeiiˈñeeⁿ ljuˈ cwiluiiñenaˈ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, ndoˈ ñˈoom na matsa̱ˈntjom cwiluiiñenaˈ na ljuˈ, mati xcwe ndoˈ jeeⁿ yanaˈ. 	 Azért ám a törvény szent, és a parancsolat szent és igaz és jó.


Tquiaa tsaaⁿ tˈmaⁿ cjoo nnˈaⁿ na jnaⁿnaˈ tsjo̱ˈluee. Jaaˈnaˈ chaˈna wenˈaaⁿ kilos na cwiinaˈ. Ndoˈ jnaaⁿˈ joˈ tyolue nnˈaⁿ ñˈoom wiˈ na ntjeiⁿ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És nagy jégesõ, mint egy-egy tálentom, szálla az égbõl az emberekre; és káromlák az Istent az emberek a jégesõ csapásáért; mert annak csapása felette nagy.


Sa̱a̱ tyuaaˈ nncjo̱cando̱o̱ˈa ˈo xeⁿ lˈue tsˈom Ta Jesús, ndoˈ quia ljoˈcheⁿ nljeiya chiuu nˈom naⁿˈñeeⁿ na luaaˈ cwilˈana, nljeiya chiuu tseixmaⁿ ñˈoom na cwilaˈsˈandyena. 	 Pedig elmegyek hamarosan hozzátok, ha az Úr akarándja; és megismerem a felfuvalkodottaknak nem a beszédjét, hanem az erejét.


Ndoˈ jndeiiñê. Tyotseixuaⁿ na maquiinaˈ jom, ee manntseincueⁿ. 	 A ki terhes vala, és akarván szûlni, kiált vala, és kínlódik vala a szûlésben.


Cajñomˈ naⁿmˈaⁿˈ na nncˈoona ranchoo nnˈaⁿ oo njoom nchˈu na nndyooˈ nndyooˈ cha joˈ joˈ nnda̱a̱ nlaˈjndana na nlcwaˈna. Ee joona tjaaˈnaⁿ na cˈomna na nlcwaˈna. 	 Bocsásd el õket, hogy elmenvén a körülfekvõ majorokba és falvakba, vegyenek magoknak kenyeret; mert nincs mit enniök.


Ndoˈ mati waa cwiicheⁿ ñˈoomˈm na teiljeii na maˈmo̱ⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu ñˈoomˈñeeⁿ. Matsonaˈ: Tijoom xuee nñequia na nncˈooquieˈna ndyuaa yuu na matsˈaa naya na nntaˈjndyeena cantyja ˈnaⁿya. 	 És ugyanabban ismét: Nem mennek be az én nyugodalmamba.


Matso Jesús: —Ñˈoommeiⁿˈ jnda̱ seina̱ⁿ cantyja ˈnaⁿya nda̱a̱ˈyoˈ cha tintseiquiaanaˈ ˈo. 	 Ezeket beszéltem néktek, hogy meg ne botránkozzatok.


Sa̱a̱ tjacatiiˈñe nquii Claudio Lisias, tsaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro. Ndoˈ ñequio na jndeiˈnaˈ tjacwjiiˈñê Pablomˈaaⁿˈ lua̱a̱yâ. 	 De Lisiás, az ezredes, nagy karhatalommal oda jövén, kivevé õt kezünkbõl.


Ñequio ndyuee profetas tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoomtyeⁿ ndoˈ ˈo laxmaⁿˈyoˈ na nndaˈyoˈ naya na cwitˈmo̱o̱ⁿ joonaˈ ndoˈ chaˈxjeⁿ ñˈoom na seijndaaˈñetyeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ welooya na ñetˈom teiyo quia tsoom nnom welooya Abraham: “Quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ ˈnaⁿˈ na nncjaawiˈcantyjooˈ nluiiñe tsˈaⁿ na njño̱o̱ⁿya na mˈaⁿˈyoˈ. Ndoˈ ncˈe juu nntioˈnaaⁿndyo̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ tsjoomnancue.” 	 Ti vagytok a prófétáknak és a szövetségnek fiai, melyet Isten szerzett a mi atyáinkkal, mondván Ábrahámnak: És a te magodban megáldatnak a földnek nemzetségei mindnyájan.


Joˈ joˈ wenˈaaⁿ xuee tyolˈueeˈñe tsaⁿjndii chiuu nntsˈaaⁿ cha catseitjo̱o̱ñe Jesús. Chaˈwaati xueewaaˈ meiⁿchjoo ticwaˈ Jesús, jnda̱ chii tyjeeˈ na ñeˈjnoomˈm. 	 Negyven napig, kísértetvén az ördög által. És nem evék semmit azokban a napokban; de mikor azok elmúltak, végre megéhezék.


ndoˈ na luaaˈ, nleilˈueeˈñe Jesucristo joo na jnda̱ jlaˈjomndyoˈ ñˈeⁿñê na nntseijomnaˈ joonaˈ chaˈcwijom cwii ntjom na cwiweˈ na cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 ljesek lévén az igazságnak gyümölcsével, melyet Jézus Krisztus [teremt] az Isten dicsõségére és magasztalására.


Queⁿˈyoˈ cwenta, ja njño̱o̱ⁿya profetas na nncˈom naquiiˈ ntaaⁿˈyoˈ ndoˈ na nlaˈneiⁿna cantyja na jndo̱ˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na nntˈmo̱o̱ⁿna ñˈoom na matsa̱ˈntjoom. Sa̱a̱ ˈo nlaˈcwjeˈyoˈ cwantindye naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ ntˈom naⁿˈñeeⁿ nntyˈiomˈyoˈ nˈoomˈnaaⁿ. Ndoˈ ntˈom nntjaˈyoˈ naquiiˈ lanˈom ˈnaⁿˈyoˈ. Ndoˈ ntˈomndye joona nleiˈntyjo̱ˈyoˈ cwii ndoˈ cwii tsjoom. 	 Annakokáért ímé prófétákat, bölcseket és írástudókat küldök én hozzátok: és azok közül némelyeket megöltök, és megfeszítetek, másokat azok közül a ti zsinagógáitokban megostoroztok és városról- városra üldöztök.


Ndoˈ naljoˈ, majoˈ na tqueeⁿ ja na mandiˈntjo̱ⁿya nnom Jesucristo quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos. Mañequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ na macwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ na cwilaˈljo Jesucristo naquiiˈ nˈom, cha nñequiaya joona nnom Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ mañequiaa tsˈaⁿ cwii ofrenda na nncoˈñoom, ee nquii Espíritu Santo jnda̱ tqueⁿ ljoomˈm joona. 	 gy legyek a Jézus Krisztus szolgája a pogányok között, munkálkodván az Isten evangyéliomában, hogy legyen a pogányoknak áldozata kedves [és] a Szent Lélek által megszentelt.


Jndyonnaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿ naⁿˈñeeⁿ. Ljeiiⁿ maxjeⁿ cwindana, ee jeeⁿ tyeⁿ maleichuu tsaⁿtsjom joona. 	 És mikor visszatér vala, ismét aluva találá õket; mert megnehezedtek vala az õ szemeik.


Sa̱a̱ mancjoˈtiˈyoˈ cwiluiindyoˈ chaˈcwijom cwii tsom na teiljeiinaˈ naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ na maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwijaacañjoomˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluii quiiˈntaaⁿˈyoˈ. Ncˈe cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ nnda̱a̱ nljeii tsˈaⁿ chiuu waa tsˈiaaⁿ na tyotsˈaa quiiˈntaaⁿˈyoˈ ndoˈ nnda̱a̱ nndii na jlaˈljoˈyoˈ Jesucristo. 	 A mi levelünk ti vagytok, beírva a mi szívünkbe, a melyet ismer és olvas minden ember;


Cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ ñequio na mayoˈcheⁿˈyoˈ, nchii cweˈ cwilˈaˈyaˈyoˈ. Catseiqueeⁿnaˈ nˈomˈyoˈ chaˈtso yuu na ya, sa̱a̱ yuu na tia cˈomˈyoˈ na jndooˈyoˈ. 	 A szeretet képmutatás nélkül való legyen. Iszonyodjatok a gonosztól, ragaszkodjatok a jóhoz.


’Tajndye cwimatseina̱ⁿtya̱ya ñˈeⁿndyoˈ, ee mandyo nquii na cwiluiitquieñe quiiˈ nˈom nnˈaⁿ tsjoomnancuewaañe. Sa̱a̱ tjaa meiⁿcwii na matseixmaⁿya na juu joˈ nnda̱a̱ nleilˈueeˈñe na catˈuiinaˈ ja. 	 Nem sokat beszélek már veletek, mert jön a világ fejedelme: és én bennem nincsen semmije;


Ndoˈ nnˈaⁿ na tyondye ñˈoommeiⁿˈ tyoqueⁿndyena na nntˈuena Jesús, ee jlaˈno̱ⁿˈna na cjoo joona seineiiⁿ ñˈoom tjañoomˈwaaˈ. Sa̱a̱ nquiaana nnˈaⁿ na jndyendye, cweˈ joˈ ˈndyena jom, mana tyˈena. 	 És igyekeznek vala õt megfogni, de féltek a sokaságtól. Mert tudták, hogy a példázatot ellenük mondotta. Azért elhagyván õt, tovább menének.


Joˈ chii quicantyjaˈ, cjaˈcueˈ. Cjaˈ ñˈeⁿndyena. Tincˈoomˈ ñomtiuuˈ ee ja jño̱o̱ⁿya joona. 	 Nosza kelj fel, eredj alá, és minden kételkedés nélkül menj el õ velök: mert én küldöttem õket.


’Sa̱a̱ queⁿˈyoˈ cwenta, ñeˈcwii meiⁿsa na cañomˈ meindyuaandyo̱ ñequio tsˈaⁿ na mañequiaa cwenta ja. 	 De ímé annak a keze, a ki engem elárul, velem van az asztalon.


Ndoˈ tjaquieeˈnndaˈ Pilato quiiˈ watsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Taxˈeeñê nnom Jesús: —¿Aa ˈu cwiluiindyuˈ Rey cwentaa nnˈaⁿ judíos? 	 Ismét beméne azért Pilátus a törvényházba, és szólítja vala Jézust, és monda néki: Te vagy a Zsidók királya?


ˈÑeeⁿ ˈo na ñeˈcandyeˈyoˈ, candyeˈyaˈyoˈ ñˈoom na matseineiⁿ Espíritu Santo nda̱a̱ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom quia tso: ˈÑeeⁿ juu na jnda̱a̱ jnaⁿñe ñequio natia, nñequiaya na nlquii ta̱a̱ˈ tsˈoom na mañequiaanaˈ na wandoˈ tsˈaⁿ. Juu tsˈoomˈñeeⁿ meintyjeeˈnaˈ xcweya paraíso cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 A kinek van füle, hallja, mit mond a Lélek a gyülekezeteknek. A gyõzedelmesnek enni adok az élet fájáról, a mely az Isten paradicsomának közepette van.


Jnda̱ na jndii Pilato ñˈoommeiⁿˈ, seicatyˈuetinaˈ jom. 	 Mikor pedig ezt a beszédet hallotta Pilátus, még inkább megrémül vala;


Ncˈe naljoˈ maˈmo̱ⁿxco Tyˈo̱o̱tsˈom cwiicheⁿ xuee na matseicajndyunaˈ xuee jeˈ. Tjacaa jndye ndyu quia joˈ ñequio ˈndyoo David seineiiⁿ ñˈoomˈm na jnda̱ teiljeii: Xuee jeˈ xeⁿ nndyeˈyoˈ jñeeⁿˈeⁿ, tilaquieˈ nˈomˈyoˈ. 	 Ismét határoz egy napot: Ma, szólván Dávid által annnyi idõ multán, a mint elõbb mondva volt. Ma, ha az õ szavát halljátok, meg ne keményítsétek a ti szíveiteket.


Ee tyomˈaaⁿya na ñeˈjndo̱ˈa sa̱a̱ tînquiaˈyoˈ na nlcwaaˈa. Tyomˈaaⁿya na ñeˈcˈua ndaatioo sa̱a̱ tînquiaˈyoˈ na nncˈua. 	 Mert éheztem, és nem adtatok ennem; szomjúhoztam, és nem adtatok innom;


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱yâ, matsoom: —Jeˈ cwilaˈtiuuˈyoˈ na cwilayuˈyoˈ. 	 Felele nékik Jézus: Most hiszitek?


Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjeeⁿ cwaaⁿ nnˈaⁿ nlaˈxmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ cwitjo̱o̱cheⁿ na nluiindyena. Ndoˈ teiyo tqueeⁿ na catseijomnaˈ joona chaˈxjeⁿ na Jnaaⁿ Jesucristo cha na juu nluiitquieñe quiiˈntaaⁿ chaˈtsondye ntseinaaⁿ. 	 Mert a kiket eleve ismert, eleve el is rendelte, hogy azok az õ Fia ábrázatához hasonlatosak legyenek, hogy õ legyen elsõszülött sok atyafi között.


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ fariseos, jnda̱ na jndyena ñˈoom tjañoomˈmeiⁿˈ na seineiⁿ Jesús, jlaˈno̱ⁿˈna na cantyja ˈnaaⁿna tjeiiⁿˈeⁿ ñˈoomwaaˈ. 	 És a fõpapok és farizeusok hallván az õ példázatait, megértették, hogy róluk szól.


Ee cantyja ˈnaaⁿˈ jom, chaˈtso ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ, laxmaⁿ joonaˈ na majoˈndyo ncˈe Cristo. Ndoˈ na ljoˈ, quia cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom, cwilˈuuya Amén cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús. 	 rt Istennek valamennyi igérete õ benne [lett] igenné [és] õ benne [lett] Ámenné az Isten dicsõségére mi általunk.


Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñequio Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, matseixmaⁿ na ticantycwii na wandoˈ añmaaⁿˈ. Sa̱a̱ ˈñeeⁿ juu na ticatseiñˈoomˈñe na nntseiyuˈ ñequio Jnaaⁿ, tsaⁿˈñeeⁿ xocandaaˈ na nncwandoˈ añmaaⁿˈ. Tyeⁿ waa na matseiwˈii Tyˈo̱o̱tsˈom juu. 	 A ki hisz a Fiúban, örök élete van; a ki pedig nem enged a Fiúnak, nem lát életet, hanem az Isten haragja marad rajta.


Quia joˈ tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na: —¿Ljoˈ tuii? Joona tˈo̱o̱na nnoom: —Aa, waa na tuii cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús, tsˈaⁿ tsjoom Nazaret na tyotseixmaⁿ profeta. Tˈmaⁿ najneiⁿ tsˈiaaⁿ na tyochˈeeⁿ ñequio ñˈoom na tyotseineiiⁿ jo nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ ndoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 monda nékik: Micsoda dolgok? Azok pedig mondának néki: A melyek [esének] a Názáretbeli Jézuson, ki próféta vala, cselekedetben és beszédben hatalmas Isten elõtt és az egész nép elõtt:


ndoˈ mati nda̱a̱ nnˈaⁿ na matsa̱a̱ⁿˈa̱ⁿ nacje ˈnaaⁿˈaⁿ na cwicˈeeⁿ nˈiaaⁿ. Ee joona cwitoˈñoomna ñˈoom na catuˈxeⁿna nnˈaⁿ na cwilˈa natia. Ndoˈ mati cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena nnˈaⁿ na cwilˈa yuu na matyˈiomyanaˈ. 	 Akár helytartóknak, mint a kiket õ küld a gonosztévõk megbüntetésére, a jól cselekvõknek pedig dícsérésére.


Quia joˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ ntyjaaˈa ntyjaya na laˈxmaⁿna cantyja na matyˈiomyanaˈ nntˈo̱o̱na, nluena: “Ta, ¿cwaaⁿ ntyˈiaayâ ˈu na ñeˈjndoˈ ndoˈ tquiaayâ na tcwaˈ, oo ntyˈiaayâ ˈu na ñeˈcˈuaˈ ndaa ndoˈ ñetquiaayâ ndaatioo na tˈuaˈ? 	 Akkor felelnek majd néki az igazak, mondván: Uram, mikor láttuk, hogy éheztél, és tápláltunk volna? vagy szomjúhoztál, és innod adtunk volna?


Mati cwilue nnˈaⁿ: “Juu nantquie tseixmaⁿnaˈ cwentaaˈ tsiaaˈ tsˈaⁿ, ndoˈ tsiaaˈ tsˈaⁿ tseixmaⁿnaˈ cwentaa nantquie.” Ñˈoom na mayuuˈ joˈ, sa̱a̱ we nnom nmeiⁿˈ nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nndyuenaˈ. Sa̱a̱ nchii tqueeⁿ seiiˈ tsˈaⁿ na cweˈ luaaˈ nncˈoom ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, tqueeⁿ seiiˈa na laxmaⁿnaˈ cwentaaˈ nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom, ndoˈ jom mˈaaⁿ cwentaaˈ seiiˈa. 	 eledelek a hasnak és a has az eledeleknek [rendeltetett.] Az Isten pedig mind ezt, mind amazokat eltörli. A test azonban nem a paráznaságnak [rendeltetett,] hanem az Úrnak, és az Úr a testnek.


Toom cweˈ joo nnˈaⁿ na cwilaˈñˈeeⁿˈndyena ˈo ñequio ñˈoomwaaˈ nntyjeñˈeⁿna yuu na naⁿnom joona. 	 Bárcsak ki is metszetnék magukat, a kik titeket bujtogatnak.


Nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom na tseixmaaⁿ na tjaa ñomtiuu cˈoom tsˈaⁿ jo nnoom quiaaⁿ na ˈo tjaa ñomtiuu cˈomˈyoˈ na chaˈwaa xjeⁿ ñequio chaˈtso na cwiwinomˈyoˈ. 	 ga pedig a békességnek Ura adjon néktek mindenkor minden tekintetben békességet. Az Úr [legyen] mindnyájatokkal!


ˈO ncˈe Cristo ñecwii seiˈ cwiluiindyoˈ ndoˈ ñecwii Espíritu Santo na mˈaaⁿñê naquiiˈ nˈomˈyoˈ, chaˈxjeⁿ jnda̱ tqueeⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo na ñecwii waa na cwicantyjaaˈ nˈomˈyoˈ, 	 Egy a test és egy a Lélek, miképen elhívatástoknak egy reménységében hívattatok el is;


ˈO manquiuˈyoˈ naquiiˈ watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos waa tio yuu na cwindyeˈntjom ntyee. Cwicwaˈna cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ, sa̱a̱ jaa xuiiˈ, cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ cantyja na jñoom Cristo tsˈoomˈnaaⁿ, juunaˈ tseixmaⁿnaˈ tio cwentaaya, ndoˈ nquiee ntyeeˈñeeⁿ, tilaˈxmaⁿna na nlcwaˈna cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Van oltárunk, a melyrõl nincs joguk enni azoknak, a kik a sátornak szolgálnak.


Tso tsaⁿˈñeeⁿ: Queⁿˈyoˈ cwenta, nndeiiñe cwii yuscundyua. Nntseincueⁿ cwii tyochjoo ndoˈ njndyu Emanuel. Ñˈoom Emanuel matsonaˈ: Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ ñˈeⁿndyo̱ jaa. 	 Ímé a szûz fogan méhében és szûl fiat, és annak nevét Immanuelnek nevezik, a mi azt jelenti: Velünk az Isten.


Sa̱a̱ jeeⁿcheⁿ ndyaˈ wiˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jaa. Tˈmaⁿ waa na candyaˈ tsˈoom ñˈeⁿndyo̱, 	 De az Isten gazdag lévén irgalmasságban, az Õ nagy szerelmébõl, melylyel minket szeretett,


Joˈ chii ñequiiˈcheⁿ cwilana̱a̱ⁿyâ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. Cwitaaⁿyâ nnom nqueⁿ na jnda̱ tqueeⁿ ˈo na calaˈxmaⁿˈyoˈ cwentaaⁿˈaⁿ na ñequiiˈcheⁿ nncjaaweeˈ tsˈoom ñˈeⁿndyoˈ. Mati cwitaaⁿyâ na nñequiaaⁿ cantyja najneiⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈ cha nnda̱a̱ nlaˈcanda̱ˈndyoˈ chaˈtso ñˈoom na ya na cwiqueⁿ nˈomˈyoˈ, ndoˈ na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈtso tsˈiaaⁿ na ya na cwilˈaˈyoˈ ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê. 	 Mivégbõl imádkozunk is mindenkor ti érettetek, hogy a mi Istenünk méltóknak tartson titeket az elhívásra, és töltsön be titeket a jóban való teljes gyönyörûséggel, és a hitnek hathatós munkálásával.


Nnˈaⁿ na mˈaⁿ Jerusalén ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye jo nda̱a̱na ticalaˈno̱ⁿˈna ˈñeeⁿ cwiluiiñe Jesús. Ee meiiⁿ ticwii cwii xuee na cwitaˈjndyeena cwilaˈnaaⁿna ñˈoom na tyolaˈljeii profetas sa̱a̱ ticalaˈno̱ⁿˈna na matseineiⁿ ñˈoomˈñeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Joˈ na manquieetona tquiana jnaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ tso ñˈoomˈñeeⁿ na nntjoom. 	 Mert a kik lakoznak Jeruzsálemben és azoknak fejei, mivelhogy õt fel nem ismerék, a prófétáknak szavait is, melyeket minden szombaton felolvasnak, ítéletükkel betöltötték.


Cwiindye joona, tsˈaⁿ na jndyu Agabo, teicantyjaaⁿ ndoˈ ncˈe na seijndo̱ˈ Espíritu tsˈoom tsoom na cwajndii nleijndoˈ chaˈwaa ndyuaaˈñeeⁿ. Ndoˈ ñˈoom na tsoom seicanda̱a̱ˈñenaˈ quia tyomˈaaⁿ Claudio tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma. 	 Felkelvén pedig egy azok közül, névszerint Agabus, megjelenté a Lélek által, hogy az egész föld kerekségén nagy éhség lesz; a mely meg is lõn Klaudius császár idejében.


Quioˈyoˈ na nntquieˈyoˈ seiˈtsˈo ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na tˈmaⁿ nˈiaaⁿ cwilaˈxmaⁿ, nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom sondaro, nnˈaⁿ na cwiluiindye sondaro, seiˈtsˈo ˈnaaⁿ catso, mandiñˈeeⁿ nnˈaⁿ na ñentyjondye jooyoˈ. Jndyendye nnˈaⁿ nntquieˈyoˈ seiˈtsˈo ˈnaaⁿna, mati ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomtyeⁿ ndoˈ nnˈaⁿ na mˈaaⁿ xjeⁿ ˈnaaⁿ ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cje mˈaⁿ, ndoˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tquiendye. 	 Hogy egyétek a királyok húsát, és vezérek húsát és hatalmasok húsát, és lovaknak és rajtok ûlõknek húsát, és mindenkinek húsát, szabadokét és szolgákét, és kicsinyekét és nagyokét.


Jom tjacantyja cwiluiiñê najneiⁿ. Cwitaaⁿyâ na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nñequiaaⁿ na jnda̱ˈyoˈ cha ñequio na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ ndoˈ na neiiⁿˈ nˈomˈyoˈ nnda̱a̱ nnaⁿndyoˈ chaˈtso nnom nawiˈ na cwiwinomˈyoˈ. 	 Minden erõvel megerõsíttetvén az Õ dicsõségének hatalma szerint minden kitartásra és hosszútûrésre örömmel;


Toˈñoom ntyooˈñeeⁿ ñequio calcaa ndoˈ tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿnaˈ. Jnda̱ joˈ tyjeeⁿ ndoˈ tquiaaⁿ joonaˈ nda̱a̱yâ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê. Ndoˈ jâ tˈo̱o̱ⁿyâ joonaˈ nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 És vevén a hét kenyeret és a halakat, és hálákat adván, megtöré, és adá az õ tanítványainak, a tanítványok pedig a sokaságnak.


Ee nnˈaⁿ saduceos cwiluena xocatandoˈnndaˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, meiⁿ ángel meiⁿ espíritu, tjaaˈnaⁿ. Sa̱a̱ nnˈaⁿ fariseos cwilayuˈna na mˈaⁿ ángel, ndoˈ na mˈaaⁿ espíritu ndoˈ na nntandoˈnndaˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. 	 Mert a sadduczeusok azt mondják, hogy nincs feltámadás, sem angyal, sem lélek; a farizeusok pedig mind a kettõt vallják.


¿Aa ntsˈaacheⁿnaˈ na mato̱ⁿˈñe Cristo? Ndoˈ ja Pablo, ¿aa tyˈioom nnˈaⁿ ja tsˈoomˈnaaⁿ cwentaˈyoˈ? Oo, ¿aa ñequio xueeya teitsˈoomndyoˈ? 	 Vajjon részekre osztatott-é a Krisztus? Vajjon Pál feszíttetett-é meg érettetek, vagy a Pál nevére kereszteltettetek-é meg?


Mati tyomeinomˈm juu na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Tîcatseijomñê ñˈoom na tˈmaⁿ ntˈomcheⁿ ncˈiaaⁿˈaⁿ na cueˈ Jesús. 	 Ki nem vala részes azoknak tanácsában és cselekedetében, Arimathiából, a zsidók városából való, ki maga is várja vala az Istennek országát;


Sa̱a̱ tîcaˈñeeⁿ na ticwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ, ee machˈeeⁿ naya chaˈtsondye nnˈaⁿ. Mañequiaaⁿ ndaaluaaˈ na cwinaⁿnaˈ tsjo̱ˈluee. Ndoˈ machˈeeⁿ na cwiquie ntjom. Machˈeeⁿ na cwijaacjooya ñˈeⁿ nantquie na mañequiaaⁿ ndoˈ machˈeenaˈ na neiiⁿya. 	 Jóllehet nem hagyta magát tanúbizonyság nélkül, mert jóltevõnk volt, adván mennybõl esõket és termõ idõket nékünk, és betöltvén eledellel és örömmel a mi szívünket.


Tˈo̱ Jesús, tsoom nnom: —ˈU leii, Marta, tˈmaⁿ matseiñˈeeⁿˈnaˈ ˈu na jndye ñˈomtiuu mˈaaⁿˈ. 	 Felelvén pedig, monda néki Jézus: Mártha, Mártha, szorgalmas vagy és sokra igyekezel:


Coˈtianaˈ nquiuˈyoˈ, catyueeˈyoˈ ndoˈ cataˈtioˈyoˈ na cwilaˈtjo̱o̱ndyoˈ. Na cwincoˈyoˈ na neiⁿnco nˈomˈyoˈ, catseicwaqueⁿnaˈ joˈ na chjooˈ nˈomˈyoˈ na cwilaˈtjo̱o̱ndyoˈ. 	 Nyomorkodjatok és gyászoljatok és sírjatok; a ti nevetéstek gyászra forduljon, és örömötök szomorúságra.


Catjeiˈ cheⁿncjoˈyoˈ cwenta aa xcweeˈ nˈomˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, cha nleitquiooˈ ¿aa cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê? Queⁿˈyaˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿˈyoˈ. Xeⁿ leiqueⁿˈyoˈ cwenta na mˈaaⁿ Jesucristo quiiˈ nˈomˈyoˈ quia joˈ ¿aa chii maˈmo̱ⁿnaˈ na cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na cweˈ cwilaˈyuˈto? 	 Kísértsétek meg magatokat, ha a hitben vagytok-é? magatokat próbáljátok meg. Avagy nem ismeritek-é magatokat, hogy a Jézus Krisztus bennetek van? Kivévén, ha méltatlanok vagytok.


Ntˈom lqueeⁿ na tquiaa tsˈom nato na tcwaˈ cantsaa, joˈ joˈ nnˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na mandii ñˈoom cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ ticatseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ, maxjeⁿ macwjeˈcañoom tsaⁿjndii na nncwjiˈ ñˈoom naya naquiiˈ tsˈoom. 	 Ha valaki hallja az ígét a mennyeknek országáról és nem érti, eljõ a gonosz és elkapja azt, a mi annak szívébe vettetett vala. Ez az, a mely az útfélre esett.


Quia joˈ nntˈo̱o̱ naⁿˈñeeⁿ no̱o̱ⁿ, nluena: “Ta, ¿cwaaⁿ ñentyˈiaayâ ˈu na ñeˈjndoˈ, oo na ñeˈcˈuaˈ ndaa, oo na ñetoˈnoomˈ yuu na ticataˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ ˈu, oo na ñetˈoomˈ na ntsaandyuˈ, oo na ñeteiwiˈ, oo na ñetˈoomˈ pra̱so sa̱a̱ tîcateiˈjndeiiyâ ˈu?” 	 Akkor ezek is felelnek majd néki, mondván: Uram, mikor láttuk, hogy éheztél, vagy szomjúhoztál, vagy hogy jövevény, vagy mezítelen, vagy beteg, vagy fogoly voltál, és nem szolgáltunk volna néked?


Quia na jnda̱ seineiⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ na tjañoomˈ, jlueeⁿˈeⁿ joˈ joˈ. 	 És lõn, a mikor elvégzé Jézus ezeket a példázatokat, elméne onnan.


Tsoom nda̱a̱na: —¿Cwanti nncwantjo̱ⁿ nlˈaˈyoˈ, nñequia cwenta Jesús lueeˈyoˈ? Jlaˈjndaaˈndyena, tquiana ntquiuu nchooˈ qui sˈom xuee. 	 Monda: Mit akartok nékem adni, és én kezetekbe adom õt? Azok pedig rendelének néki harmincz ezüst pénzt.


Ndoˈ quia na jnda̱ tjeiiⁿˈeⁿ chaˈtso canmaⁿ na machˈeeⁿ cwenta, wjaajñeeⁿ jo nda̱a̱yoˈ, ˈoontyjo̱yoˈ naxeeⁿˈeⁿ ee cwitaˈjnaaⁿˈyoˈ jñeeⁿˈeⁿ. 	 És mikor kiereszti az õ juhait, elõttök megy; és a juhok követik õt, mert ismerik az õ hangját.


Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na cweˈ mandii ñˈoom na matsjo̱o̱ ndoˈ titseicanda̱ joonaˈ, tsaⁿˈñeeⁿ matseijomnaˈ chaˈcwijom cwii tsˈaⁿ na tijndo̱ˈ tsˈom na sˈaa waaˈ na cweˈ jnaⁿtonaˈ nomtyuaa. Tjaaˈnaⁿ niaⁿljo̱ˈ tuii. Quia na tyjeeˈ jndaa ndoˈ jndeii tyocjaacameiiⁿˈñenaˈ wˈaaˈñeeⁿ, mantyja tmeiⁿˈnaˈ juunaˈ. Ndoˈ tˈmaaⁿˈ tsuu cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 ki pedig hallgatja, de nem tartja meg, hasonló ahhoz az emberhez, a ki [csak] a földön építette házát fundamentom nélkül: a melybe beleütközvén a folyóvíz, azonnal összeomlott; és nagy lett annak a háznak romlása.


Queⁿˈyoˈ cwenta, ja nntseiquio̱o̱ cwii tycu wˈii nacjoomˈm. Ndoˈ mati nquiee nnˈaⁿ na cweˈ mˈaⁿya ñˈeⁿñê, nntsˈaa na nntjoomna cwii nawiˈ tˈmaⁿ xeⁿ na ticalcweˈ nˈomna na cwilaˈjomndyena natia na machˈeeⁿ. 	 Íme én ágyba vetem õt, és azokat, a kik vele paráználkodnak, nagy nyomorúságba, ha meg nem térnek az õ cselekedeteikbõl.


Juu jnaⁿ na laxmaaⁿya waa najndeii na matseixmaⁿnaˈ, joˈ chii cwiwja̱a̱ya. Ndoˈ juu ljeii na tqueⁿ Moisés waa najndeii na matseixmaⁿnaˈ na mañequiaanaˈ na catˈuii jnaⁿ jaa. 	 A halál fullánkja pedig a bûn; a bûn ereje pedig a törvény.


Jnda̱ na lcweeˈnndaˈ nnˈaⁿ na canchooˈwe tsˈiaaⁿ na jñom Jesús joona, jlaˈcandiina jom chaˈtso na jnda̱ lˈana. Quia joˈ tjachom joona, tyˈena cwii ntyja jo jnda̱a̱ nndyooˈ tsjoom Betsaida. 	 Visszatérvén pedig az apostolok, elbeszélének néki mindent, a mit cselekedtek. És azokat maga mellé vévén, elvonula magánosan a Bethsaida nevû városnak puszta helyére.


Tsoti Jesús no̱o̱ⁿ: —Catseiljeiˈ ñˈoommeiiⁿ, catseicwanomˈ joonaˈ na mˈaaⁿ ángel na machˈee cwenta tmaaⁿˈ nnˈaⁿ macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿna tsjoom Esmirna. Catsuˈ: “Ñˈoommeiiⁿ matseina̱ⁿ ja, na mˈaaⁿya najndyee ndoˈ mˈaaⁿya na macanda̱. Ja meiiⁿ na jnda̱ tˈio̱ sa̱a̱ jeˈ jnda̱ mawando̱ˈxco̱. 	 A Smirnabeli gyülekezet angyalának pedig írd meg: Ezt mondja az Elsõ és Utolsó, a ki halott vala és él:


Juu tsˈaⁿ na matyjee ntjom na jnda̱ tueˈ waa na mawantjoom ee matseitjoom nnˈaⁿ na nndaana na ticantycwii na cwitaˈndoˈna. Ndoˈ na luaaˈ waa, juu tsˈaⁿ na manomˈ ntjom ñecwiixjeⁿ na nñequiaanaˈ na neiiⁿˈeⁿ chaˈxjeⁿ juu tsˈaⁿ na matyjee ntjom. 	 És a ki arat, jutalmat nyer, és az örök életre gyümölcsöt gyûjt; hogy mind a vetõ, mind az arató együtt örvendezzen.


Quia na jnda̱ jnda̱ seineiⁿ Jesús chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ, nnˈaⁿ na jndyendye jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna ñˈoom na tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na. 	 És lõn, mikor elvégezte Jézus e beszédeket, álmélkodik vala a sokaság az õ tanításán:


Chaˈtsondyo̱ jaa na laxmaaⁿya na canda̱a̱ˈ cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya matsonaˈ na laaˈtiˈ cˈoomˈ nˈo̱o̱ⁿya. Ndoˈ xeⁿ waa cwiicheⁿ nnom na mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ, nntseijndo̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 lakik annakokáért tökéletesek [vagyunk,] ilyen értelemben legyünk: és ha valamiben másképen értetek, az Isten azt is ki fogja jelenteni néktek:


Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñê Espíritu. Joˈ chii joo nnˈaⁿ na ñeˈcalaˈtˈmaaⁿˈndye jom, macaⁿnaˈ na cˈomna nacje ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo, ndoˈ ñequio na mayoona. 	 Az Isten lélek: és a kik õt imádják, szükség, hogy lélekben és igazságban imádják.


Tˈo̱ Jesús, matsoom nda̱a̱yâ: —Canduˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwindyuaandyena. Ndoˈ joˈ joˈ jndye jnda̱ nchˈu niom. Quia joˈ teindyuaandye nnˈaⁿ, ndoˈ tueeˈ chaˈna ˈom meiⁿndye naⁿnom. 	 Jézus pedig monda: Ültessétek le az embereket. Nagy fû vala pedig azon a helyen. Leülének azért a férfiak, számszerint mintegy ötezeren.


Naⁿˈñeeⁿ mˈaⁿna nacje ˈnaaⁿˈ najaaⁿñe, sa̱a̱ jeˈ jeˈ jnda̱ teitquiooˈ cwii na jeeⁿ caxueeñe jo nda̱a̱na. Ndoˈ mati mˈaⁿna na manchjenaˈ joona na wiˈ cwitjoomna, sa̱a̱ jeˈ jnda̱ seicaxueeñenaˈ jo nda̱a̱na. 	 A nép, a mely sötétségben ül vala, láta nagy világosságot, és a kik a halálnak földében és árnyékában ülnek vala, azoknak világosság támada.


Ndoˈ maxjeⁿ nlcoˈwiˈnaˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee chaˈxjeⁿ na matso ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ jeeⁿ ntyˈiaaˈñe juu tsˈaⁿ na nñequiaa cwenta ja luee nnˈaⁿ. Yati xeⁿ tîcaluiiñe tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Az embernek Fia jóllehet elmegyen, a mint meg van írva felõle, de jaj annak az embernek, a ki az embernek Fiát elárulja; jobb volna annak az embernek, ha nem született volna.


Ndoˈ meiⁿˈntyjeeˈ chaˈtso ángeles ndiocheⁿ nacañoomˈ tio yuu na meindyuaandye nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye ñequio ñequiee naⁿˈñeeⁿ na taˈndoˈ. Tyˈetanquio ángeles nnomtyuaa jo nnom tio na wacatyeeⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. 	 Az angyalok pedig mindnyájan a királyiszék, a Vének és a négy lelkes állat körül állnak vala, és a királyiszék elõtt arczczal leborulának, és imádák az Istent,


Jesucristo ñecwii xjeⁿ cwiluiiñê xuee wja, jeˈ ndoˈ chaˈtsoti ndyu. 	 Jézus Krisztus tegnap és ma és örökké ugyanaz.


Nnˈaⁿ judíos na cwiluiitquiendye Jerusalén jñoomna ntyee cwentaana na mˈaaⁿ Juan ñequio ntˈom levitas na cwindyeˈntjom naquiiˈ watsˈom. Tyˈioomna tsˈiaaⁿ ntyeeˈñeeⁿ na cataˈxˈee naⁿˈñeeⁿ nnom Juan ˈñeeⁿ cwiluiiñê. 	 És ez a János bizonyságtétele, a mikor a zsidók papokat és Lévitákat küldöttek Jeruzsálembõl, hogy megkérdezzék õt: Kicsoda vagy te?


Sa̱a̱ Jesús jndeiˈnaˈ tyotsa̱ˈntjoom na ticatˈmo̱o̱ⁿna ˈñeeⁿ cwiluiiñê. 	 Õ pedig erõsen fenyegeti vala õket, hogy õt ki ne jelentsék.


Quia joˈ mantyja jñom Jesús nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na cuo̱na tsˈom wˈaandaa, cˈooñetina, nncwitˈiooˈna xndyaaˈ ndaaluee na nlquiena tsjoom Betsaida. Jom nljooˈñetyeeⁿ yocheⁿ na majñoom nnˈaⁿ na jndyendye. 	 És azonnal kényszeríté tanítványait, hogy hajóba szálljanak, és menjenek át elõre a túlsó partra Bethsaida felé, a míg õ a sokaságot elbocsátja.


Xuee na jnda̱ ñeeⁿ na tuiiñe yuˈndaa, tjomndyena na nlaˈcanda̱a̱ˈndyena costumbre na waa jo nda̱a̱na na cwilˈana ñˈeⁿ yoˈndaa na naⁿnom. Ndoˈ tyolˈana na nlaˈcajndyuna jom xueeˈ tsotyeeⁿ, Zacarías. 	 És lõn nyolczad napon, eljövének, hogy körülmetéljék a gyermeket; és az õ atyja nevérõl Zakariásnak akarák õt nevezni.


Cweˈ joˈ na majño̱o̱ⁿya jom na mˈaⁿˈyoˈ na catseicañeeⁿ ˈo chiuu waa na mˈaaⁿya ñjaaⁿ cha na nñequiaanaˈ na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ. 	 Kit éppen azért küldöttem hozzátok, hogy megismerjétek a mi dolgainkat, és megvígasztalja a ti szíveteket.


Ee ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsonaˈ: “¿ˈÑeeⁿ tsˈaⁿ jnda̱ seiˈno̱ⁿˈ chiuu na mˈaaⁿˈ tsˈom Nquii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom jaa? ¿ˈÑeeⁿ tsˈaⁿ nnda̱a̱ nntseijndo̱ˈ tsˈoom?” Sa̱a̱ jaa laxmaaⁿya juu na mˈaaⁿˈ tsˈom Cristo. 	 Mert ki érte fel az Úrnak értelmét, hogy megoktathatná õt? Bennünk pedig Krisztus értelme van.


ˈO nnˈaⁿ fariseos cwiluiindyoˈ chaˈcwijom naⁿnchjaaⁿ. Cataˈndyoˈxcweˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom quia joˈ nntsˈaanaˈ chaˈcwijom na cwilaljuˈyoˈ tsˈom waso ñequio xio. Ndoˈ na ljoˈ nntseiljoyunaˈ na ljuˈ tsˈomnaˈ ñˈeⁿ naxeⁿˈnaˈ. 	 Vak farizeus, tisztítsd meg elõbb a pohár és tál belsejét, hogy külsejük is tiszta legyen.


Ndoˈ seijomnaˈ na wjaacue cwii tyee cwentaa nnˈaⁿ judíos juu natoˈñeeⁿ. Ndoˈ quia na ljeiiⁿ juu tsˈaⁿ na tquieeˈñe, tjanquiaañê, chii teinoomˈm. 	 Történet szerint pedig megy vala alá azon az úton egy pap, a ki azt látván, elkerülé.


Sa̱a̱ manquiuˈyaˈyoˈ na tyjeeˈcañoom Cristo na nntseicanoomˈm jnaⁿ na laxmaaⁿya. Ndoˈ jom meiⁿcwii nnom jnaⁿ tîcatseixmaaⁿ. 	 És tudjátok, hogy õ azért jelent meg, hogy a mi bûneinket elvegye; és õ benne nincsen bûn.


Jluena nnoom: —ˈU ta gobiernom, cwijaañjoomˈ nˈo̱o̱ⁿyâ ñˈoom na tyotso tsaⁿcantuˈñeeⁿ quia ndi wanoomˈm. Tsoom na xuee jnda̱ ndyee nncwandoˈxcoom jnda̱ na tueeⁿˈeⁿ. 	 Ezt mondván: Uram, emlékezünk, hogy az a hitetõ még életében azt mondotta volt: Harmadnapra föltámadok.


Sa̱a̱ yuu waa, jluiˈ naⁿˈñeeⁿ joˈ joˈ, to̱ˈna, tyotˈoomna ñˈoom ya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈwaa tsˈo̱ndaaˈñeeⁿ. 	 Azok pedig kimenvén, elterjeszték az õ hírét abban az egész tartományban.


Ee ˈnaⁿ na tyandyoˈ, jnda̱ teiˈndaaˈnaˈ, ndoˈ liaˈyoˈ na jndati jnda̱ tcwaˈ cantyˈua. 	 Gazdagságotok megrothadt, és a ruháitokat moly ette meg;


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús ñecwii taⁿˈ tyooˈ cwileiñˈomtina tsˈom wˈaandaa ee tsuuˈ nˈomna na nncˈooñˈomna na nlcwaˈna. 	 De elfelejtének kenyeret vinni, és egy kenyérnél nem vala velök több a hajóban.


Tintsuuˈ nˈomˈyoˈ na juu na meiⁿndooˈntyˈiaañe Ta Jesús, luaaˈ tseixmaaⁿ cha wanaaⁿ na nluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ. Mati tiˈnnˈaaⁿya Pablo na jeeⁿ jnda nquiuuya, luaaˈ waa ñˈoom na seiljeiⁿ na seicwanoom nda̱a̱ˈyoˈ chaˈxjeⁿ na matseijndo̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈoom. 	 És a mi Urunknak hosszútûrését idvességnek tartsátok; a miképen a mi szeretett atyánkfia Pál is írt néktek a néki adott bölcsesség szerint.


Cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés xocaluiˈnˈmaaⁿñe tsˈaⁿ. Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nntseiyuˈ ñˈeⁿñê nluiˈnˈmaaⁿñe. 	 És mindenekbõl, a mikbõl a Mózes törvénye által meg nem igazíttathattatok, ez által mindenki, a ki hisz, megigazul.


Caliuˈyoˈ na mˈaaⁿcandyaañe juu nnˈaaⁿya Timoteo. Xeⁿ nleityuaaⁿˈaⁿ na nncwjeeˈcañoom ja, nntsaaya ñeˈcwi ñˈeⁿñê quia na jo̱cando̱o̱ˈa ˈo. 	 Legyen tudtotokra, hogy a mi atyánkfia Timótheus kiszabadult, a kivel ha csakhamar eljõ, meglátogatlak titeket.


Maja Tercio matseicwano̱ⁿ na xmaⁿndyoˈ ñequio xueeˈ Ta Jesús. Cartawaañe matseiljeiya na matseicwanom Pablo na mˈaⁿˈyoˈ. 	 Köszöntelek titeket az Úrban én Tertius, ki e levelet írtam.


Xeⁿ tisˈa cwilˈa nnˈaⁿ ˈo, calˈandyoˈ cwenta na tinlˈaˈyoˈ wiˈ joona. ˈO xuiiˈ calˈaˈyoˈ, ˈo ñequiiˈcheⁿ calˈaˈyoˈ yuu na ya ñˈeⁿ nnˈaⁿ, meiiⁿ mancjoˈtiˈyoˈ oo meiiⁿ ñˈeⁿ meiⁿquia tsˈaⁿ. 	 Vigyázzatok, hogy senki senkinek rosszért rosszal ne fizessen; hanem mindenkor jóra törekedjetek úgy egymás iránt, mint mindenki iránt.


Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿ jaa nmeiiⁿ ñecwii Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ, ndoˈ jom cwiluiiñê Tsotya̱a̱ya. Cantyja ˈnaaⁿˈ jom chaˈtso na maniom, jom tqueeⁿ joˈ, ndoˈ ncˈe jom, joˈ na mˈaaⁿya. Ndoˈ mati ñecwii mˈaaⁿ na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom jaa, nquii Jesucristo. Chaˈtsoti na maniom, cwimˈaⁿnaˈ ncˈe nqueⁿ, mandii ñˈa̱a̱ⁿ jaa. 	 ndazáltal nekünk egy Istenünk van, az Atya, a kitõl [van] a mindenség, mi is õ benne; és egy Urunk, a Jézus Krisztus, a ki által [van] a mindenség, mi is õ általa.


Tsoom nda̱a̱na: —Catsaaquieˈyoˈ tsjoom chjoo laˈñeⁿ. Quia na jnda̱ squieˈyoˈ mantyjacheⁿ nliuˈyoˈ cwii snom xcoo na ñjom. Juuyoˈ quiooˈ na meiⁿjom ndiiˈ tyooljo tsˈaⁿ. Calaˈnaⁿˈyoˈ ndoˈ quioˈñˈomˈyoˈ juuyoˈ luaa. 	 És monda nékik: Eredjetek abba a faluba, a mely elõttetek van; és a mikor abba bejuttok, azonnal találtok egy megkötött vemhet, a melyen ember nem ült még soha; azt oldjátok el és hozzátok ide.


Meiⁿyuucheⁿ joo na cwitjomndye nnˈaⁿ lˈue tsˈo̱o̱ⁿ calaˈneiⁿ naⁿnom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nlawena lueena ñequio na xcweeˈ nˈomna. Ticˈomna na wjeena ncˈiaana, meiⁿ ticañjom nˈomna ñˈoom na nquiuna ñequio ncˈiaana. 	 Akarom azért, hogy imádkozzanak a férfiak minden helyen, tiszta kezeket emelvén föl harag és versengés nélkül.


Tqueeⁿˈndyo̱ ˈo na nntyˈiaya ˈo ndoˈ na nntseina̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ. Ee cantyja ˈnaaⁿˈ na matseiyuˈa na jnda̱ jndyo nqueⁿ na ntyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿ jaa nnˈaⁿ judíos na nncwjiˈnˈmaaⁿñe jaa, joˈ na chuˈtyeⁿndyo̱ ñequio lˈuaancjomeiiⁿñe. 	 Ennekokáért hívattalak tehát titeket, hogy lássalak benneteket és szóljak veletek; mert az Izráelnek reménységéért vétettem körül e lánczczal.


Ee tjaaˈnaⁿ cwii nnom na xocanda̱a̱ nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mert az Istennél semmi sem lehetetlen.


Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na tiqueⁿ cwenta ñˈoom na nntso tsaⁿˈñeeⁿ nncwjiˈndyo̱naˈ juu quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ Israel.” 	 Lészen pedig, hogy minden lélek, valamely nem hallgatánd arra a prófétára, ki fog irtatni a nép közül.


Jndyendye nnˈaⁿ tyoˈoontyjaaˈna Juan na nntseitsˈoomñê joona. Quia joˈ tyotsoom nda̱a̱na: —ˈO tsjaaⁿ canduulja, ¿ˈñeeⁿ tˈmo̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ na caleiˈnomˈyoˈ na nndyocwjeeˈcañoom na nntseiwˈii Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo? 	 Monda azért a sokaságnak, a mely kiméne hozzá, hogy általa megkereszteltessék: Viperák fajzati, kicsoda intett meg titeket, hogy a bekövetkezõ harag elõl meneküljetek?


Joˈ chii tyˈe ntˈom ncˈiaayâ yuu waa tseiˈtsuaa ndoˈ jliuna na mayuuˈ chaˈxjeⁿ na jlue yolcuˈñeeⁿ. Sa̱a̱ maxjeⁿ tîcantyˈiaana nquii Jesús. 	 És azok közül némelyek, kik velünk valának, elmenének a sírhoz, és úgy találák, a mint az asszonyok is mondták; õt pedig nem látták.


Ndoˈ cweˈ ncˈe na cwiluiindyoˈ cwentaaˈ nquii Ta Jesús, joˈ chii catueˈndyoˈcjeˈyoˈ nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ. Najndyee nnom nquii tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿtˈmaⁿ, 	 Engedelmeskedjetek azért minden emberi rendelésnek az Úrért: akár királynak, mint felebbvalónak;


Tyˈeñˈomna snom xcoo na mˈaaⁿ Jesús. Tioona liaana naxeⁿˈyoˈ, jnda̱ joˈ tjaljoom juuyoˈ. 	 És oda vivék a vemhet Jézushoz, és ráveték felsõ ruháikat; õ pedig felüle reá.


Ee ˈo nnˈaⁿya tqueeⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na calaˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na jnda̱ jndyaandyoˈ. Sa̱a̱ nchii na nleilˈueeˈndyoˈ nayaˈñeeⁿ na nlaˈjomndyoˈ ñequio na neiⁿncooˈ na ntyjii seiiˈ tsˈaⁿ. ˈO cˈomˈyoˈ na nnteijndeiindyoˈ ntyjeeˈyoˈ ncˈe na mˈaⁿˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ joona. 	 Mert ti szabadságra hivattatok atyámfiai; csakhogy a szabadság ürügy ne legyen a testnek, sõt szeretettel szolgáljatok egymásnak.


Ndoˈ jñoom we nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê cwii lˈaa. Tsoom nda̱a̱na: —Catsaˈquieˈyoˈ quiiˈ tsjoom. Joˈ joˈ nliuˈyoˈ cwii tsaⁿsˈa na maleiñˈoom cwii tsjoo ndaatioo. Catsaantyjo̱ˈyoˈ naxeeⁿˈeⁿ. 	 Akkor elkülde kettõt az õ tanítványai közül, és monda nékik: Menjetek el a városba, és egy ember jõ elõtökbe, a ki egy korsó vizet visz; kövessétek õt,


Ndoˈ tjatsoticheⁿnaˈ: “Ta Tyˈo̱o̱tsˈom maxjeⁿ nntseicanda̱a̱ˈñê ñˈom ˈñom ñequio nnˈaⁿ tsjoomnancue, na nncuˈxeeⁿ joona chaˈxjeⁿ na matsonaˈ ndoˈ jndeii mˈaaⁿ na nntsˈaaⁿ na ljoˈ.” 	 Mert a dolgot bevégezi és rövidre metszi igazságban; mivel rövidesen végez az Úr a földön.


Ndoˈ ntˈom nnˈaⁿ na tyolaˈyuˈya nˈomna, tyolaˈcwjee nnˈaⁿ joona ñˈeⁿ ljo̱ˈ. Ntˈom joona to̱ⁿˈndyexcwena lˈa nnˈaⁿ ñˈeⁿ xjo sierra, oo ñˈeⁿ xjo espada. Ntˈomndye joona cweˈ ntjaⁿ canmaⁿ ñequio ntjaⁿ canchˈioo tyocweeˈna. Tyomˈaⁿna na ntyˈiaandyeñˈeⁿna, wiˈ tyotjoomna ndoˈ cwajndii tyolˈa nnˈaⁿ ñˈeⁿndyena. 	 Megköveztettek, kínpróbát szenvedtek, szétfûrészeltettek, kardra hányattak, juhoknak és kecskéknek bõrében bujdostak, nélkülözve, nyomorgattatva, gyötörtetve,


Sa̱a̱ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ na nquii na cwiluiiñe Elías, jnda̱ tyjeeⁿˈeⁿ, ndoˈ tyolˈa nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ na lˈue nˈomna ñˈeⁿñê ee luaaˈ matso ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tseixmaaⁿ na catjoom. 	 De mondom néktek, hogy Illés is eljött, és azt cselekedték vele, a mit akartak, a mint meg van írva õ felõle.


Tsoti Jesús no̱o̱ⁿ: —ˈU Juan, catseiljeiˈ ñˈoommeiiⁿ, catseicwanomˈ joonaˈ na mˈaaⁿ ángel na machˈee cwenta tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoom Éfeso. Catsuˈ: “Nmeiiⁿ ñˈoom na matseina̱ⁿ nnco̱ na tooˈndye ntquieeˈ cancjuu tsˈo̱o̱ ntyjaya. Ja mˈaaⁿya quiiˈntaaⁿ ntquieeˈ xjo sˈom cajaⁿ na cwicañjoomˈ nlca: 	 Az Efézusbeli gyülekezet angyalának írd meg: Ezeket mondja az, a ki az õ jobbkezében tartja a hét csillagot, a ki jár a hét arany gyertyatartó között:


Tiñeˈquiaandyuˈ na joo na ticatsa̱ˈntjomnaˈ nnaⁿndyenaˈ ñˈeⁿndyuˈ. Catsaˈ yuu na ya cha canaⁿndyuˈ nacjooˈ joo na ticatsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Ne gyõzettessél meg a gonosztól, hanem a gonoszt jóval gyõzd meg.


¿Aa maxjeⁿ matyˈiomyanaˈ na cwiqueⁿˈyoˈ ñˈoom cjooˈ cwii nnˈaⁿˈyoˈ na mati matseiyuˈ? Joˈ chii cwitjomndyoˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwituˈxeⁿ ñˈoom, meiiⁿ na joona nchii nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 Hanem atyafi atyafival törvénykezik, még pedig hitetlenek elõtt?


Ndoˈ na luaaˈ tsoom, seichjooˈnaˈ tsˈom Herodes, sa̱a̱ cweˈ ncˈe ñˈomtyeⁿ na tjoomˈm nacjoomˈm ndoˈ ncˈe na ndyecheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, joˈ chii tsoom na quiana ljoˈ na macaⁿ yuscundyuaˈñeeⁿ. 	 És megszomorodék a király, de esküjéért és a vendégek miatt parancsolá, hogy adják oda.


Ee quia na cwileijndyoo tsˈiaaⁿ na laˈxmaⁿ ntyee, mati macaⁿnaˈ na nleijndyoo ljeii na matseijndaaˈñenaˈ tsˈiaaⁿ na cwilˈana. 	 Mert a papság megváltozásával szükségképen megváltozik a törvény is.


Cˈomˈyoˈ na canda̱a̱ˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ nquii Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee, canda̱a̱ˈ mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom joona. 	 Legyetek azért ti tökéletesek, miként a ti mennyei Atyátok tökéletes.


Cjooˈ nˈomˈyoˈ na tincˈomˈndiaaˈndyoˈ ñequio meiⁿcwii tsˈaⁿ. Mati cˈomˈyoˈ na ljuˈ nˈomˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ee tsˈaⁿ na ticatseixmaⁿ na ljuˈ tsˈom, tixocueeˈ na mˈaaⁿ. 	 Kövessétek mindenki irányában a békességet és a szentséget, a mely nélkül senki sem látja meg az Urat:


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilayuˈ teijndeiina jom natsjom. Tuo̱o̱ⁿ tsˈom cwii tsquiee lˈo̱o̱. Jlacˈo̱ⁿna jom mantana na waa na ndye ˈndyoo tatiom nnom tsjoom. Chii tjacueeⁿ cwiicheⁿ na ntyja, mana tjaaⁿ. 	 A tanítványok azért vevén õt éjjel, a kõfalon bocsáták alá, leeresztve egy kosárban.


Ja jnda̱ ntyˈiayaya na cwitaˈwiˈ nnˈaⁿ ndyuaa Egipto nnˈaⁿya nnˈaⁿ Israel ndoˈ jnda̱ jndiiya na cwitcweena. Ndoˈ jnda̱ jndyocua̱ya na nntseicandyaandyo̱ joona. Joˈ chii majño̱o̱ⁿya ˈu na cjaˈlcweˈ ndyuaa Egipto.” 	 Látván láttam az én népemnek nyomorúságát, mely Égyiptomban van, és az õ fohászkodásukat meghallgattam, és azért szállottam le, hogy õket megszabadítsam; most azért jõjj, elküldelek téged Égyiptomba.


Joˈ chii xeⁿ matiom tsaⁿsˈa ˈnaⁿ xqueⁿ quia matseineiⁿ nnoom oo quia mañequiaa ñˈoomˈm, matseijnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ Cristo na cwiluiiñe xqueeⁿ. 	 Minden férfiú, a ki befedett fõvel imádkozik avagy prófétál, megcsúfolja az õ fejét.


Jnda̱ chii tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na jñom Juan: —Catsaˈyoˈ, calaˈcandiiˈyoˈ Juan ljoˈ na jnda̱ jndyeˈyoˈ, ndoˈ na jnda̱ ntyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ jndye nnˈaⁿ nˈmaaⁿ. Nnˈaⁿ na nchjaaⁿ jnda̱ teitquioo. Ndoˈ nnˈaⁿ na ntjeiⁿ ncˈeeˈ, jeˈ ya cwiˈoocaˈ. Nnˈaⁿ na cho tycu lepra, jeˈ jnda̱ nˈmaaⁿ. Nnˈaⁿ na candaa, jeˈ ya cwindye. Nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, jnda̱ cwitandoˈnndaˈ. Ndoˈ ndyeñeeⁿˈ jnda̱ macwindye ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És felelvén Jézus, monda nékik: Elmenvén mondjátok meg Jánosnak, a miket láttatok és hallottatok: hogy a vakok szemeik világát veszik, a sánták járnak, a poklosok megtisztulnak, a siketek hallanak, a halottak feltámadnak, a szegényeknek az evangyéliom prédikáltatik.


Quia na tyˈelcweeˈ nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta quiooˈ njmeiⁿˈ, tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Tyolcwiiˈna jom cantyja chaˈtso na jnda̱ jndyena ndoˈ na jnda̱ ntyˈiaana chaˈxjeⁿ na tso ángel nda̱a̱na. 	 A pásztorok pedig visszatérének, dicsõítvén és dícsérvén az Istent mind azok felõl, a miket hallottak és láttak, a mint nékik megmondatott.


Quia joˈ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱na tˈueeⁿ tsˈo̱ tyochjoo, tjañˈoom juu yuu na ñeˈwendyena. Taxˈeeñê nnom, matsoom: —¿Cwaaⁿ ñˈoom na ñeˈcatsuˈ no̱o̱ⁿ? 	 Az ezredes pedig õt kézen fogván, és félrevonulván külön, tudakolá: Micsoda az, a mit nékem jelenteni akarsz?


Jndye xuee nioom tyotsaayâ. Ncˈuaaˈ chii saacatsquia̱a̱yâ ndyeyu yuu na waa tsjoom Gnido. Ndoˈ na taleicanda̱a̱ nntsaandyeyuuyâ na ndicwaⁿ maquiˈcaljoo jndye sta wˈaandaa, joˈ chii saanquiandyô̱ teiˈno̱o̱ⁿyâ ndyuaa Salmón, saawiˈno̱o̱ⁿyâ nacjeeˈ ndyuaaxeⁿncwe Creta. 	 bb napon át azonban lassan hajózván és nehezen érkezvén Knidushoz, mivel nem enged vala bennünket [odajutni] a szél, elhajózánk Kréta alatt, Salmóné mellett,


Ñˈoom na jnduˈyoˈ na mˈaaⁿ cwiindyoˈ ˈo na mˈaaⁿ nomjnda na jnda̱ jaawinomˈnaˈ na ndyuañe ndoˈ ˈu na tsotyeeⁿ jnda̱ mamatseitiuuˈ na ya xeⁿ nncocotoom, maxjeⁿ ya na nluii na ljoˈ. Ee nchii jnaⁿˈ na nntsaˈ na ljoˈ. 	 De ha valaki szégyennek tartja az õ hajadon leányára, ha virágzó idejét múlja, és úgy kell történnie, a mit akar, azt cselekedje, nem vétkezik; menjenek férjhez.


Ticwii cwii xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ judíos tyocaa Pablo watsˈom ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. Tyotseineiiⁿ nda̱a̱na ñequio nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos ee na lˈue tsˈoom na nlaˈyuˈna ñˈeⁿ Cristo. 	 Vetekedék pedig minden szombaton a zsinagógában, és igyekezék mind zsidókat, mind görögöket meggyõzni.


Cweˈ joˈ joo ñˈoom tjañoomˈ na matseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ, ˈo calaneiⁿˈ ndyeyuˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Ndoˈ ñˈoom na matseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ na ñencjoˈyoˈ, canduˈyoˈ na candye chaˈtso nnˈaⁿ. 	 A mit néktek a sötétben mondok, a világosságban mondjátok; és a mit fülbe súgva hallotok, a háztetõkrõl hirdessétek.


Matso Jesús nnom yuscuˈñeeⁿ: —ˈU yuscu, catseiyuˈ ñˈoom na matsjo̱o̱ njomˈ na manncueˈntyjo̱ xjeⁿ na nlaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ Tsotya̱ya meiⁿquiayuucheⁿ, nchii cweˈ sjo̱waa oo Jerusalén. 	 Monda néki Jézus: Asszony, hidd el nékem, hogy eljõ az óra, a mikor sem nem ezen a hegyen, sem nem Jeruzsálemben imádjátok az Atyát.


Nntseijomnaˈ mˈaⁿ we yolcu na cwitua. Cwii tsaⁿˈñeeⁿ wjaañˈoomnaˈ jom na mˈaaⁿya ndoˈ cwii maˈndiinaˈ. 	 Két asszony õröl a malomban; az egyik felvétetik, a másik ott hagyatik.


Jnda̱ teinom na nmeiiⁿˈ, quia joˈ ntyˈiaya watsˈom cañoomˈluee, na jnda̱ jnaⁿ nacañoomticheⁿ yuu na mˈaaⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. Juu joˈ yuu na tyolaˈwe nnˈaⁿ Israel ljo̱ˈ na teiljeii ljeii naqui quia na tyoleiˈñˈomna watsˈomliaa. 	 És ezeknek utána látám, és ímé megnyittaték a mennyben a bizonyságtétel sátorának temploma,


Quia joˈ jlueeⁿˈeⁿ quiiˈ watsˈomˈñeeⁿ, tjaaⁿ waaˈ tsˈaⁿ na jndyu Justo, tsaⁿ na matseitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom. Waaˈ tsaⁿˈñeeⁿ ñeˈcwii tˈuiiˈ ñequio watsˈomˈñeeⁿ. 	 És általmenvén onnét, méne egy Justus nevû, istenfélõ ember házához, kinek háza szomszédos vala a zsinagógával.


Ee yolcu na tyomˈaⁿ na tandyo xuee na tyoluiindye na ljuˈ nˈom, maluaaˈ tyolaˈxmaⁿna, tyocantyjaaˈ nˈomna Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tyotueeˈndyecjena nda̱a̱ sˈaana. 	 Mert így ékesítették magokat hajdan ama szent asszonyok is, a kik Istenben reménykedtek, engedelmeskedvén az õ férjöknek.


Quia joˈ ¿chiuu tuii na jeˈ taneiⁿˈyoˈ ja chaˈxjeⁿ quialjoˈ? Ee macwjiˈyuuˈndyo̱ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ chiuu tyomˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ, hasta meiiⁿ na nˈomnda̱a̱ˈyoˈ nntjeiˈyoˈ na nntiomˈyoˈ nˈom no̱o̱ⁿ. 	 Hová lõn tehát a ti boldogságotok? Mert bizonyságot teszek néktek, hogy ti, ha lehetséges volt volna, szemeiteket kivájván, nékem adtátok volna.


Matso yuscuˈñeeⁿ nnoom: —Ta, tjaaˈnaⁿ ˈnaⁿ cˈoomˈ na nncwjiˈ ndaatioo, ndoˈ tsuiˈwaa, jeeⁿ njoomnaˈ. Quia joˈ ¿yuu nncˈoomˈyuˈ ndaatiooˈñeeⁿ na nntseixmaⁿya na ticantycwii na wando̱ˈa? 	 Monda néki az asszony: Uram, nincs mivel merítened, és a kút mély: hol vennéd tehát az élõ vizet?


Ndoˈ nnˈaⁿ na chaˈwaa tsjoomnancue nntjomndyena jo no̱o̱ⁿ. Quia joˈ nnto̱ⁿˈa joona chaˈxjeⁿ na mato̱ⁿˈ cwii pasto canmaⁿ ñequio canchˈioo ntsmeiiⁿˈeⁿ. 	 És elébe gyûjtetnek mind a népek, és elválasztja õket egymástól, miként a pásztor elválasztja a juhokat a kecskéktõl.


Quia na jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿˈñeeⁿ nlaˈno̱ⁿˈyoˈ na mˈaaⁿya ñˈeⁿ Tsotya̱, ndoˈ ˈo mˈaⁿˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱, ndoˈ ja mˈaaⁿya ñˈeⁿndyoˈ. 	 Azon a napon megtudjátok majd ti, hogy én az én Atyámban vagyok, és ti én bennem, és én ti bennetek.


Quia joˈ tjatjatyeeⁿ chjoowiˈ. Tjawanquioom na matseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom. Tyochˈeeⁿ tyˈoo nnom, tsoom: —Tsotya̱ya, xeⁿ aa waa na nnda̱a̱ nluii, quiaaˈ na tincwino̱o̱ⁿya nawiˈwaa na matseijomnaˈ cwii na jeeⁿ ja. Sa̱a̱ meiiⁿ na luaaˈ macaⁿˈa, caluii chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈomˈ nncuˈ, nchii chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ ja. 	 És egy kissé elõre menve, arczra borula, könyörögvén és mondván: Atyám! ha lehetséges, múljék el tõlem e pohár; mindazáltal ne úgy legyen a mint én akarom, hanem a mint te.


Tiquitsˈaa na tilˈue naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ee xeⁿ nnda̱a̱ nlqueⁿnaˈ tsˈaⁿ na tjaa jnaⁿ tseixmaⁿ ee matseicaña̱a̱ⁿ chiuu tˈmaⁿ ljeiiˈñeeⁿ quia joˈ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na tueˈ Cristo. 	 m törlöm el az Isten kegyelmét; mert ha a törvény által [van] az igazság, tehát Krisztus ok nélkül halt meg.


Nnˈaⁿ na meindyuaandye ñˈeⁿñê nacañoomˈ meiⁿsa, to̱ˈna na cwiluena nda̱a̱ ncˈiaana: —¿ˈÑeeⁿ cwiluiiñe tsaⁿmˈaaⁿˈ na mati matseitˈmaⁿ tsˈoom jnaaⁿ nnˈaⁿ? 	 És a kik együtt ülének vele az asztalnál, kezdék magukban mondani: Ki ez, hogy a bûnöket is megbocsátja?


Tˈo̱o̱ naⁿnchjaaⁿˈñeeⁿ nnoom, jluena: —Jeeⁿ ˈu ta, toom cweˈ nnda̱a̱ nntyˈiaayâ. 	 Mondának néki: Azt, Uram, hogy megnyíljanak a mi szemeink.


Ticwii cwii tsˈoom, ta̱a̱ˈnaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ ljoˈ tsˈoom juunaˈ. Ee tijoom nntseicjoo tsˈaⁿ ta̱ higo tsˈoom nioom. Meiⁿ tijoom nntseicjoo tsˈaⁿ ta̱uva cwii tsˈo̱o̱ nioom. 	 Mert minden fa az õ tulajdon gyümölcsérõl ismertetik meg; mert a tövisrõl nem szednek fügét, sem a szederindáról nem szednek szõlõt.


Joˈ chii ˈndii Tyˈo̱o̱tsˈom joona. ˈNdiitoom na calatˈmaaⁿˈndyetona meiiⁿ cweˈ cancjuu na mˈaⁿ tsjo̱ˈluee. Ee naquiiˈ libro na teiljeii ñˈoom ndyuee profetas, matsonaˈ: ˈO nnˈaⁿ Israel, ¿aa no̱o̱ⁿya tyoñequiaˈyoˈ quiooˈ na tyolacwjeˈyoˈ wenˈaaⁿ ntyuˈñeeⁿ na tyomˈaⁿˈyoˈ ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom? 	 Az Isten pedig elfordula, és adá õket, hogy szolgáljanak az ég seregének; a mint meg van írva a próféták könyvében: Vajjon áldozati barmokat és áldozatokat hoztatok-é nékem negyven esztendeig a pusztában, Izráelnek háza?


Xeⁿ cwiindyoˈ ˈo ñeˈcatsˈaa wˈaandye, ¿aa nchii nncjaacjoojndyee, nntseitiuuya chiuuxjeⁿ nlcaⁿnaˈ cha ntyjii aa nleijndeii cwanti na maleiñˈoom hasta na nnda̱a̱ˈ wˈaaˈñeeⁿ? 	 Mert ha közületek valaki tornyot akar építeni, nemde elõször leülvén felszámítja a költséget, ha van-é mivel elvégezze?


Xeⁿ na nntso tsˈaⁿ: “Ja candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom”, sa̱a̱ mˈaaⁿ na jnoomˈm cwii xˈiaaⁿˈaⁿ na matseiyuˈ, cweˈ tsaⁿcantu jom. Ee xeⁿ ticˈoom na jnda ntyjeeⁿ xˈiaaⁿˈa na mantyˈiaaⁿˈaⁿ xonda̱a̱ nncˈoom na candyaˈ tsˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom na tyoontyˈiaaⁿˈaⁿ. 	 Ha azt mondja valaki, hogy: Szeretem az Istent, és gyûlöli a maga atyjafiát, hazug az: mert a ki nem szereti a maga atyjafiát, a kit lát, hogyan szeretheti az Istent, a kit nem lát?


Maluaaˈ waa na matseijomnaˈ jaa nnˈaⁿ na cwilaˈyuuˈa, meiiⁿ na jndyendyo̱ sa̱a̱ matseijoomˈnaˈ cantyja ˈnaaⁿya na ñeˈcwii seiˈ cwiluiindyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo. Ndoˈ tsˈiaaⁿ na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na calˈaaya cwentaaⁿˈaⁿ tjachuiiˈnaˈ na cwii cwiindyo̱. 	 onképen sokan egy test vagyunk a Krisztusban, egyenként pedig egymásnak tagjai [vagyunk.]


’Sa̱a̱ ˈo ticalˈueendyoˈ na nlue nnˈaⁿ na maestro ˈo ee chaˈtsondyoˈ ñecwii tmaaⁿˈ cwilaxmaⁿˈyoˈ ndoˈ ñecwii na cwiluiiñe Maestro ˈnaⁿˈyoˈ, juu Cristo. 	 Ti pedig ne hivassátok magatokat Mesternek, mert egy a ti Mesteretek, a Krisztus; ti pedig mindnyájan testvérek vagytok.


Quia joˈ tjaquieeˈ yuscundyua jnda Herodías yuu cwicwaˈ naⁿˈñeeⁿ, seijnom jo nda̱a̱na. Jeeⁿ tjaweeˈ tsˈom Herodes ndoˈ mati nnˈaⁿ na jlaˈjomndye ñˈeⁿñê. Tsoom nnom yuscundyuaˈñeeⁿ: —Caⁿˈ cantyjati na lˈue tsˈomˈ no̱o̱ⁿ, ndoˈ ja nñequia. 	 És ennek a Heródiásnak a leánya beméne és tánczola, és megtetszék Heródesnek és a vendégeknek, monda a király a leánynak: Kérj tõlem, a mit akarsz, és megadom néked.


Matseicwanom Epafras na xmaⁿndyuˈ. Mˈaaⁿ pra̱so ñjaaⁿñe ñˈeⁿndyo̱ ncˈe na laxmaaⁿya cwentaaˈ Cristo Jesús. 	 Köszönt téged Epafrás, az én fogolytársam a Krisztus Jézusban,


Tsoom: Teicˈuaa naquiiˈ tsjoom Ramá na cwityuee londyee yocanchˈu. Jndeii cwilaˈxuaana, cwityueena cantyja ˈnaaⁿ ndana meiⁿ taleiquiaanaˈ na nnjoomna, ee tja̱ ndana. 	 Szó hallatszott Rámában: Sírás-rívás és sok keserves jajgatás. Rákhel siratta az õ fiait és nem akart megvigasztaltatni, mert nincsenek.


Ñˈoom na mayuuˈ ticjaaweeˈ nˈo̱o̱ⁿya quia matseiseiiⁿˈeⁿ jaa, wiˈ nquiuuya, sa̱a̱ xeⁿ cwilaˈno̱o̱ⁿˈa chiuu waa na ñecaˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ya, nntantyjo̱o̱ⁿya na ya mˈaaⁿya jo nnoom. 	 Bármely fenyítés ugyan jelenleg nem látszik örvendetesnek, hanem keservesnek, ámde utóbb az igazságnak békességes gyümölcsével fizet azoknak, a kik általa gyakoroltatnak.


Joˈ chii jeeⁿ xcwe na jom cjaaluiitˈmaⁿñetyeeⁿ sa̱a̱ ja catseicjetinaˈ. 	 Annak növekednie kell, nékem pedig alább szállanom.


Nchii cweˈ waa na jnda̱ sˈaa tsˈaⁿ joˈ na cwiluiˈnˈmaaⁿñê, cha nntseicuˈnaˈ na nntseisˈañe cheⁿnqueⁿ. 	 Nem cselekedetekbõl, hogy senki ne kérkedjék.


Ee Herodes ñequio tsaⁿ na jndyu Felipe joona cwii nquieendyena. Sa̱a̱ Herodes mˈaaⁿ ñˈeⁿ scuuˈ tyjeeⁿ. Herodías jndyu yuscuˈñeeⁿ. Ndoˈ tyotso Juan nnoom: —ˈU ticatsa̱ˈntjomnaˈ na mañˈoomˈ scuuˈ tˈiuˈ. Jnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ na jeeⁿ ndyaˈ jndooˈ yuscu Herodías Juan. Joˈ chii seincjooˈñe yuscuˈñeeⁿ nnom Herodes ndoˈ jom jeˈ seiyoomˈm, sa̱ˈntjoom na calaˈtyeⁿna Juan, chii catueeˈna juu wˈaancjo. Herodías queeⁿ tsˈoom Juan hasta lˈue tsˈoom na calacueeˈna juu sa̱a̱ tileicanda̱a̱. 	 Mert maga Heródes fogatta el és vettette vala börtönbe Jánost, Heródiás miatt, Fülöpnek, az õ testvérének felesége miatt, mivelhogy azt vette vala feleségül.


Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ nda̱a̱na: —Nquii tsˈaⁿ na seinˈmaⁿ ja matso no̱o̱ⁿ na catseilcwiindyo̱ tsuee ˈnaⁿya ndoˈ cjo̱ñˈo̱ⁿya juunaˈ. 	 Felele nékik: A ki meggyógyított engem, az mondá nékem: Vedd fel a nyoszolyádat, és járj.