Tineiⁿˈ na cwilaˈcona quiooˈ ñequio ntˈomcheⁿ na cwilˈana naya ˈU cha nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈomˈ jnaaⁿna. 	 Égõ és bûnért való áldozatokat nem kedveltél.


Quia jnda̱ ntyˈiaaˈ Simón Pedro na luaaˈ, tcoomˈm xtyeeⁿ jo nnom Jesús. Tsoom: —Ta, ticatyˈiomyanaˈ na nñˈeⁿˈ ñˈeⁿndyo̱, ee ja tsˈaⁿjnaⁿ. 	 tván pedig [ezt] Simon Péter, Jézusnak lábai elé esék, mondván: Eredj el én tõlem, mert [én] bûnös ember vagyok, Uram!


Nqueⁿ ncˈe na lˈue tsˈoom, tqueeⁿ jaa na tuiindyo̱xco̱o̱ quia jlaˈyuuˈa ñˈoomˈm na cwiluiiñenaˈ na mayuuˈ. Sˈaaⁿ na ljoˈ cha nlqueⁿnaˈ jaa chaˈcwijom ntjom na cwiweˈjndyee quiiˈntaaⁿ chaˈtso na jnda̱ tqueeⁿ. 	 Az õ akarata szült minket az igazságnak ígéje által, hogy az õ teremtményeinek valami zsengéje legyünk.


Ndoˈ na nmeiiⁿˈ cwilˈaˈyoˈ, jeeⁿ matseicatyˈuenaˈ ja na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo tsˈiaaⁿ na tyotsˈaaya quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Féltelek titeket, hogy hiába fáradoztam körültetek.


Joˈ joˈ tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿsˈa na jnda̱ ntquiuu nchooˈ quii nchooˈ ñeeⁿ chu na wiiˈ. 	 Vala pedig ott egy ember, a ki harmincnyolcz esztendõt töltött betegségében.


Ncˈe na luaaˈ, nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ xueeˈ Ta Jesús cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, ndoˈ mati nntseitˈmaaⁿˈñê ˈo ncˈe naya na matseixmaⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesucristo. 	 gy dicsõíttessék meg a mi Urunk Jézus Krisztusnak neve ti bennetek, és ti [is] õ benne, a mi Istenünknek és az Úr Jézus Krisztusnak kegyelmébõl.


Yocheⁿ na mawjaawinoom, tyotsa̱ˈ nnˈaⁿ liaateincoo ˈnaaⁿna tsˈom nato. 	 És mikor õ méne, az õ felsõruháikat az útra teríték.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na caliuˈyoˈ chiuu machˈee Espíritu Santo na cwicandaaya cwii cwii nnom na lˈue tsˈoom cha nnda̱a̱ nndya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 lelki [ajándékokra] nézve pedig nem akarom, atyámfiai, hogy tudatlanok legyetek.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱yâ, tsoom: —Tsˈaⁿ na tjacjuˈ lqueeⁿ tsjaaⁿ na ya, joˈ joˈ nnco̱ na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Õ pedig felelvén monda nékik: A ki a jó magot veti, az az embernek Fia;


Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱na: —Maya, caˈndyeˈyoˈ. Ndoˈ tyenquioomˈm tsuaˈqui tsaⁿˈñeeⁿ, seinˈmaaⁿ juu. 	 Felelvén pedig Jézus, monda: Elég eddig. És illetvén annak fülét, meggyógyítá azt.


Quia joˈ jndeii seixuaa Jesús, tsoom: —Tsotya̱ya, maˈndiya cantyja na wando̱ˈa naquiiˈ lˈo̱ˈ. Jnda̱ tsoom na luaaˈ, mana tueeⁿˈeⁿ. 	 kiáltván Jézus nagy szóval, monda: Atyám, a te kezeidbe [teszem le] az én lelkemet. És ezeket mondván, meghala.


Tiˈnnˈaⁿya Tíquico, tsaⁿ na jeeⁿ jnda ntyjiiya, jom jeeⁿ xcweeˈ tsˈoom tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Ta Jesús, jom ntseicañeeⁿ ˈo chiuu waa na mˈaaⁿya cha caliuˈyoˈ ljoˈ matsˈaaya. 	 Hogy pedig ti is megtudjátok dolgaimat, hogy mit cselekeszem, mindent megismertet veletek Tikhikus, a szeretett atyafi és hív szolga az Úrban;


Ee tyˈoom na wiˈ tsˈoom ñˈeⁿndyo̱, meiiⁿ tsˈaⁿ na cweˈ cwantindyo ja na mandiˈntjo̱ⁿtya̱ⁿ nnoom. Ndoˈ jeˈ jeˈ, xuee na cwii wjaanaˈ, chaˈtsondye nnˈaⁿ tsjaaⁿ na wjaawicantyjooˈ nluena na matioˈnaaⁿñê ja. 	 Mert reá tekintett az õ szolgáló leányának alázatos állapotjára; mert ímé mostantól fogva boldognak mondanak engem minden nemzetségek.


Ndoˈ xeⁿ jnda̱ ljeiiⁿ, nntseitjoom ncˈiaaⁿˈaⁿ ñequio nnˈaⁿ na mˈaⁿ nndyooˈ waⁿˈaⁿ ndoˈ nntsoom nda̱a̱na: “Cˈo̱o̱ⁿya na neiiⁿya, ee jnda̱ ljeiya tsjo̱ˈñjeeⁿ na tsuu.” 	 És ha megtalálta, egybehívja az õ asszonybarátait és szomszédait, mondván: Örüljetek én velem, mert megtaláltam a drakhmát, melyet elvesztettem vala!


Jnda̱ tuii na luaaˈ jñom Jesús jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê na cuo̱nndaaˈâ tsˈom wˈaandaa, na cwityˈio̱o̱ˈjndya̱a̱yâ na nntsquia̱a̱yâ xndyaaˈ ndaaluee. Sa̱a̱ jom ljooˈñetyeeⁿ na njñoom nnˈaⁿ na jndyendye. 	 És mindjárt kényszeríté Jézus az õ tanítványait, hogy szálljanak a hajóba és menjenek át elõre a túlsó partra, míg õ elbocsátja a sokaságot.


Wanaaⁿ na nntquieˈyoˈ chaˈtso nnom seiˈ na cwileilˈua. Meiⁿ tintaˈxeˈyoˈ ¿aa cwiwilˈueeˈndye nnˈaⁿ seiˈñeeⁿ xjeⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena cwii na cweˈ nnˈaⁿ cwilˈa? Ee na nliuˈyoˈ na ljoˈ nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na nntseiˈndaaˈnaˈ nquiuˈyoˈ. 	 Mindent, a mit a mészárszékben árulnak, megegyetek, semmit sem tudakozódván a lelkiismeret miatt.


Quia na wiˈ tsiaˈ, nchii ñequiiˈcheⁿ ndaatioo maˈuaˈ. Mati cˈuaˈ chjoowiˈ winom. 	 Ne légy tovább vízivó, hanem élj egy kevés borral, gyomrodra és gyakori gyengélkedésedre való tekintetbõl.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilayuˈ tyˈecwintyjeeˈna ndiocheⁿ nacañomˈm. Quia joˈ teicantyjaaⁿ, tjaquieˈnnaaⁿˈaⁿ quiiˈ tsjoom. Ndoˈ teincoo cwiicheⁿ xuee jlueeⁿˈeⁿ tjaaⁿ ñˈeⁿ Bernabé tsjoom Derbe. 	 De mikor körülvették õt a tanítványok, felkelvén, beméne a városba; és másnap Barnabással elméne Derbébe.


Tˈo̱ Jesús, tsoom: —¿ˈÑeeⁿ juu joˈ matseitiuuˈ na cwiluiiñe moso tquiee na cjee matseino̱ⁿˈ ndoˈ na matseicanda̱? Tsaⁿˈñeeⁿ nntyˈiom patrom tsˈiaaⁿ na candoˈ tsaⁿˈñeeⁿ ntyje mosoñe na nñequiaa nantquie na nlcwaˈ naⁿˈñeeⁿ quia cwiweeˈ xjeⁿ. 	 Monda pedig az Úr: Kicsoda hát a hû és bölcs sáfár, kit az úr gondviselõvé tõn az õ háza népén, hogy adja ki nékik élelmüket a maga idejében?


Quia na jnda̱ tjaquieeˈ Jesús tsjoom Jericó, tjawinoom quiiˈ tsjoom. 	 És bemenvén, általméne Jerikhón.


Ee ljeii najndyee na matsa̱ˈntjomnaˈ chuunaˈ ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ. Matsonaˈ: “Catseitˈmaaⁿˈndyuˈ tsotyeˈ ñˈeⁿ tsoˈndyoˈ 	 Tiszteljed a te atyádat és a te anyádat (a mi az elsõ parancsolat ígérettel).


Joˈ chii jnda̱ na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tandoˈxcoom jnda̱ na tueeⁿˈeⁿ, jâ nnˈaⁿ na cwindya̱a̱yâ ñˈoom na mañequiaaⁿ tjañjoomˈ nˈo̱o̱ⁿyâ na ljoˈ tsoom. Ndoˈ jlayuuˈâ ñˈoom na seineiiⁿ ndoˈ mati ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiyo teiljeii. 	 Mikor azért feltámadt a halálból, megemlékezének az õ tanítványai, hogy ezt mondta; és hivének az írásnak, és a beszédnek, a melyet Jézus mondott vala.


Ee yocheⁿ na cwitando̱o̱ˈâ, ˈio ndi ˈio ñeˈcatseicwjeenaˈ jâ ncˈe na mˈaaⁿyâ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús, cha mati cantyja ˈnaaⁿyâ ñequio seiiˈâ nleitquiooˈ na laˈxmaaⁿyâ juu na wandoˈxcoom. 	 Mert mi, a kik élünk, mindenkor halálra adatunk a Jézusért, hogy a Jézus élete is látható legyen a mi halandó testünkben.


Ndoˈ tsoom nda̱a̱na: —Mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na ˈo calaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoom na tyooliu nnˈaⁿ cantyja na matsa̱ˈntjoom. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na tyoolaˈjomndye ñˈeⁿndyo̱, ñenquiiˈ ñˈoom tjañoomˈ matseina̱ⁿya nda̱a̱na. 	 Õ pedig monda nékik: Néktek adatott, hogy az Isten országának titkát tudjátok, ama kívül levõknek pedig példázatokban adatnak mindenek,


Mayuuˈ Ta, ee luaaˈ waa na tjaweeˈ tsˈomˈ. 	 Igen, Atyám, mert így volt kedves te elõtted.


Nntaˈjnaⁿˈyoˈ ˈñeeⁿ joona quia cwiqueⁿˈyoˈ cwenta chiuu cwilˈana. ¿Aa nntsˈaacheⁿnaˈ na nntseicjoo tsˈaⁿ ta̱uva lˈo̱o̱nioom? Oo ¿aa nntseicjoo tsˈaⁿ ta̱higos tsˈoom nioom? Xocatsˈaanaˈ na ljoˈ. 	 Gyümölcseikrõl ismeritek meg õket. Vajjon a tövisrõl szednek-é szõlõt, vagy a bojtorjánról fügét?


Tˈo̱ Nicodemo, tsonnaaⁿˈaⁿ: —Maxjeⁿ ticatseiˈno̱ⁿˈa. 	 Felele Nikodémus és monda néki: Mimódon lehetnek ezek?


Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, jndye profetas na tyoñeˈquia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tandyo xuee ñequio jndye nnˈaⁿ na tyomˈaⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ, jeeⁿ tyocantyjaaˈ nˈomna na nntyˈiaanda̱a̱na ljoˈ na cwintyˈiaˈ ˈo ndoˈ na nndyena chaˈna cwindyeˈ ˈo sa̱a̱ tîcantyˈiaana meiⁿ tîcandyena. 	 Mert bizony mondom néktek, hogy sok próféta és igaz kívánta látni, a miket ti láttok, és nem látták; és hallani, a miket ti hallotok, és nem hallották.


Jeˈ cwiluiindyô̱ nnˈaⁿ na cwilaˈcandii ˈo ñˈoom na matseicwanom Cristo na mˈaⁿˈyoˈ. Matyˈiomnaˈ na nquii Tyˈo̱o̱tsˈom matseityˈooñê nda̱a̱ˈyoˈ ñequio ñˈomndyua̱a̱yâ. Joˈ chii ñequio xueeˈ Cristo cwilaˈtyˈoondyô̱ nda̱a̱ˈyoˈ na caljoya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Krisztusért járván tehát követségben, mintha Isten kérne mi általunk: Krisztusért kérünk, béküljetek meg az Istennel.


Quia joˈ taxˈeena nnoom: —¿Yuu mˈaaⁿ Tsotyeˈ? Tˈo̱ Jesús matsoom: —ˈO ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya meiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Tsotya̱ya. Ee xeⁿ cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya mati nlaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ jom. 	 Mondának azért néki: Hol van a te Atyád? Felele Jézus: Sem engem nem ismertek, sem az én Atyámat; ha engem ismernétek, az én Atyámat is ismernétek.


Yuu na nncjaaqueⁿˈeⁿ canduˈyoˈ nnom tsˈaⁿ na waaˈ: “Luaa matso nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom jaa: ¿yuu waa cuarto na nlcwaaˈa na nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ xuee pascua ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿndyo̱?” 	 És a hová bemegy, mondjátok a házi gazdának: A Mester kérdi: hol van az a szállás, a hol megeszem az én tanítványaimmal a húsvéti bárányt?


Quia joˈ calˈaˈndyoˈcheⁿncjoˈyoˈ cwenta ndoˈ mati chaˈtso nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, ee jnda̱ tyˈiom Espíritu Santo tsˈiaaⁿ ˈo na cateiˈxˈeˈyoˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na tueˈ Jesús cwentaana. 	 Viseljetek gondot azért magatokra és az egész nyájra, melyben a Szent Lélek titeket vigyázókká tett, az Isten anyaszentegyházának legeltetésére, melyet tulajdon vérével szerzett.


Nnˈaⁿ njoomnancue nncˈoochona chaˈtsoti na ya na laˈxmaⁿna ndoˈ nlaˈtˈmaaⁿˈndyena nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ. 	 És a pogányok dicsõségét és tisztességét abba viszik.


Tˈo̱ Jesús nnom, matsoom: —Chaˈtso nnˈaⁿ na cwiwe ndaatioomeiiⁿ nndyo na ñeˈcwenndaˈna. 	 Felele Jézus és monda néki: Mindaz, a ki ebbõl a vízbõl iszik, ismét megszomjúhozik:


Tiñeˈquiandyoˈ na ñeˈnquiuˈnnˈaⁿnaˈ ˈo. Waa ñˈoom na matso tsˈaⁿ: “Joo nnˈaⁿ na tisˈa laˈxmaⁿ cwilaˈndaaˈna tsˈiaaⁿ na ya na cwiluii.” 	 Ne tévelyegjetek. Jó erkölcsöt megrontanak gonosz társaságok.


Ndoˈ jndyo̱ñˈo̱ⁿya jom na mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿndyuˈ sa̱a̱ tileicanda̱a̱ na nlaˈnˈmaⁿna jom. 	 És elvittem õt a te tanítványaidhoz, és nem tudták õt meggyógyítani.


Mˈaaⁿ Jesús watsˈom tˈmaⁿ, ndoˈ jleintyˈiaaⁿˈaⁿ naⁿtya na cwiñeˈquia ofrendas cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Cwitioomna joonaˈ tsˈom castom. 	 És mikor feltekintett, látá, hogy a gazdagok hányják az õ ajándékaikat a perselybe.


Cwii xuee mˈaaⁿ Jesús waaˈ Leví ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Joˈ joˈ wacatyeeⁿ nacañoomˈ meiⁿsa ñequio naⁿˈñeeⁿ na cwicwaˈna. Ndoˈ mati majndye nnˈaⁿ na cwitoˈnoom tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ cwentaaˈ gobiernom ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja na nquiu nnˈaⁿ fariseos, teindyuaandyena ñˈeⁿñê. Ee jndye nnˈaⁿ tyˈentyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ. 	 És lõn, a mikor õ ennek házában asztalhoz üle, a vámszedõk és bûnösök is sokan odaülnek vala Jézussal és az õ tanítványaival; mert sokan valának, és követék õt.


Mati Abraham tyotseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Joˈ chii quia na tˈmaⁿ jom, seicaña̱a̱ⁿ. Jlueeⁿˈeⁿ tsjomˈm na wjaⁿ ndyuaa na macanaaⁿˈaⁿ. Tjaaⁿ meiⁿ ticaljeiiⁿ yuu wjaayom. 	 Hit által engedelmeskedett Ábrahám, mikor elhívatott, hogy menjen ki arra a helyre, a melyet örökölendõ vala, és kiméne, nem tudván, hová megy.


Quia na jnda̱ squia̱a̱yâ tsjoom Roma, capeitaⁿ tquiaaⁿ cwenta pra̱so lˈo̱ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe cantyja ˈnaaⁿ sondaro. Sa̱a̱ Pablo tquiana na wandyo̱ˈ nncˈoom ñequio cwii sondaro na nntsˈaa cwenta jom. 	 Mikor pedig Rómába jutottunk, a százados átadá a foglyokat a testõrsereg fõvezérének. Pálnak azonban megengedteték, hogy külön lakjék az õt õrizõ vitézzel.


Xeⁿ na ljoˈ, quia joˈ chaˈtsondyoˈ ˈo ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ Israel calaˈno̱ⁿˈyoˈ chiuu waa. Nquii Jesucristo, tsˈaⁿ na jnaⁿ Nazaret na tyˈiomˈyoˈ tsˈoomˈnaaⁿ, tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tandoˈxcoom jnda̱ na tueeⁿˈeⁿ. Ñequio xueeˈ jom joˈ na jnda̱ nˈmaⁿ tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ na cwintyˈiaˈyoˈ na meintyjeeⁿˈeⁿ jo nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Legyen tudtotokra mindnyájotoknak és az Izráel egész népének, hogy a názáretbeli Jézus Krisztusnak neve által, a kit ti megfeszítettetek, kit Isten feltámasztott halottaiból, az által áll ez ti elõttetek épségben.


Quia joˈ matsoom nda̱a̱na: —ˈO nquiuˈyoˈ juu ljeii na cwileiñˈo̱o̱ⁿyâ matsonaˈ na ticatyˈiomyanaˈ na cwii tsˈaⁿ judío nncjaantyjaaˈ meiⁿnquia tsˈaⁿ na nchii tsˈaⁿ judío oo meiⁿ na nncjaaqueⁿˈeⁿ quiiˈ waaˈ. Sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ no̱o̱ⁿ na meiⁿcwii tsˈaⁿ tantsjo̱o̱ na cweˈ cwantindyo juu oo na tiljuˈ tseixmaⁿ. 	 És monda nékik: Ti tudjátok, hogy tilalmas zsidó embernek más nemzetbelivel barátkozni, vagy hozzámenni; de nékem az Isten megmutatá, hogy senkit se mondjak közönséges, vagy tisztátalan embernek:


Quia joˈ tso Jesús: —Macanda̱ na mˈaⁿ nnˈaⁿ ndyuaa Israel na jñom Tyˈo̱o̱tsˈom ja. Ee joona cwiluiindyena chaˈcwijom canmaⁿ na jnda̱ tsuundye. 	 Õ pedig felelvén, monda: Nem küldettem, csak az Izráel házának elveszett juhaihoz.


Quia na jndii Herodes ñˈoommeiⁿˈ na cwilue ntˈomcheⁿ, tsonnaaⁿˈaⁿ: —Maxjeⁿ Juan luaaˈ, tsˈaⁿ na sa̱ˈntjo̱ⁿ na catyjena xtyoˈ. Jnda̱ wandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ. 	 Heródes pedig ezeket hallván, monda: A kinek én fejét vétetém, az a János ez; õ támadt fel a halálból.


Ndoˈ quia joˈ tyomˈaaⁿ cwii pra̱so na jndyu Barrabás wˈaancjo na tˈmaⁿ ñˈoom waa nacjoomˈm. 	 Vala pedig akkor egy nevezetes foglyuk, a kit Barabbásnak hívtak.


Nntseincueⁿ cwii yuˈndaa na tsaⁿsˈa. Ndoˈ ˈu nntseicajndyuˈ juu Jesús. Ee na tseixmaaⁿ na nncwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Nntseicanoomˈm jnaⁿ na laˈxmaⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 Szûl pedig fiat, és nevezd annak nevét Jézusnak, mert õ szabadítja meg az õ népét annak bûneibõl.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na cwilayuˈyoˈ, meiⁿchjoo xocateijndeiinaˈ ˈo na nncjo̱cando̱o̱ˈa ˈo xeⁿ na matseina̱ⁿ cweˈ ñˈoom na tjachuiiˈ, sa̱a̱ xeⁿ na nntseina̱ⁿya ñˈoom na jnda̱ tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom no̱o̱ⁿya, oo cwii ñˈoom na matseiˈño̱ⁿˈa cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomˈm, oo cwii ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ ˈnaaⁿ na quia nluii, oo cwii ñˈoom na mˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ, nmeiⁿˈ mayuuˈ nnteijndeiinaˈ ˈo. 	 Ha már most, atyámfiai, hozzátok megyek, és nyelveken szólok, mit használok néktek, ha vagy kijelentésben, vagy ismeretben, vagy prófétálásban, vagy tanításban nem szólok hozzátok?


Queⁿˈyoˈ cwenta, mˈaⁿ nnˈaⁿ jeˈ na cwilatiuuˈyoˈ na majuˈcjenaˈ joona. Sa̱a̱ nda̱nquia nntseiwendyenaˈ joona. Ndoˈ mˈaⁿ nnˈaⁿ jeˈ na cwilaˈtiuu nquiee na tˈmaⁿ cwiluiindye, sa̱a̱ nncueˈntyjo̱ na nncjuˈcjenaˈ joona. 	 És ímé vannak utolsók, a kik elsõk lesznek, és vannak elsõk, a kik utolsók lesznek.


ˈO matseijomnaˈ chaˈcwijom nˈoom na tisˈa ta̱ cwilˈa. Ndoˈ manquiuˈyoˈ nˈoom na ticalˈa ta̱ naya, maxjeⁿ nntˈuanaˈ. Ndoˈ xeⁿ jnda̱ tˈua nˈoomˈñeeⁿ nntioom nnˈaⁿ joonaˈ quiiˈ chom. Maluaaˈ matseijomnaˈ nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyoˈ ˈo xeⁿ ticalˈaˈyoˈ yuu na ya. 	 A fejsze pedig immár a fák gyökerére vettetett. Azért minden fa, a mely jó gyümölcsöt nem terem, kivágattatik és tûzre vettetik.


Quia joˈ Pablo seijomñê ñequio ñequiee naⁿnomˈñeeⁿ. Teincoo cwiicheⁿ xuee sˈaaⁿ tsˈiaaⁿ na tqueⁿ ljuˈnaˈ joona jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ chii tjaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. Tjatseicañeeⁿ ntyee cwaaⁿ xuee na nlaˈcanda̱a̱ˈndyena ñˈoom na waa nda̱a̱na ndoˈ na nñequiana quiooˈ na nncwje cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Akkor Pál maga mellé véve azokat a férfiakat, másnap õ velök megtisztulván, beméne a templomba, bejelentvén a tisztulás napjainak eltelését, a míg mindegyikökért elvégeztetik az áldozat.


Mañequiaya na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ nnˈaaⁿya Tito. Ee chaˈxjeⁿ na mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ chiuu nnteijndeitya̱ ˈo, maluaaˈ mˈaaⁿˈ tsˈoom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Hála pedig az Istennek, ki ugyanazt a buzgóságot oltotta értetek a Titus szívébe.


Matso Jesús nnom: —Cwii tsˈaⁿ na jnda̱ jnda̱a̱ˈ, ticaⁿnaˈ na nntmaⁿñe na chaˈwaañe ee jnda̱ ljuˈñe, manda̱ ncˈee macaⁿnaˈ na nntmaⁿ. ˈO laxmaⁿˈyoˈ na ljuˈ nˈomˈyoˈ sa̱a̱ tichaˈtsondyoˈ. 	 Monda néki Jézus: A ki megfürödött, nincs másra szüksége, mint a lábait megmosni, különben egészen tiszta; ti is tiszták vagytok, de nem mindnyájan.


Quia joˈ nluiindyoˈ ntseinda Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee. Ee jom machˈeeⁿ na mantyˈiaaˈ ñeˈquioomˈ ˈnaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ na ya nnˈaⁿndye ndoˈ mati nnˈaⁿ na wiˈndye. Ndoˈ matseicuaaˈaⁿ yuu na mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilˈa na matyˈiomyanaˈ, ndoˈ nnˈaⁿ na cwilˈa na ticatyˈiomyanaˈ. 	 Hogy legyetek a ti mennyei Atyátoknak fiai, a ki felhozza az õ napját mind a gonoszokra, mind a jókra, és esõt ád mind az igazaknak, mind a hamisaknak.


Tjaa chiuu xuiiˈ chaˈna matso Isaías: “Na Tyˈo̱o̱tsˈom tquiaaⁿ na tjoomna, sˈaanaˈ chaˈna tsˈaⁿ na ñeˈcatsoo cha meiiⁿ na niom nˈom nda̱a̱na sa̱a̱ titquioona, ndoˈ meiiⁿ na niom luaˈquina sa̱a̱ ticandyena ndoˈ luaaˈ cwitjoomna hasta xjeⁿ jeˈcheⁿ.” 	 A mint meg van írva: Az Isten kábultság lelkét adta nékik; szemeket, hogy ne lássanak, füleket, hogy ne halljanak, mind e mai napig.


Sa̱a̱ cwantindye nnˈaⁿ jlaˈjomndyena ñequio Pablo ndoˈ jlaˈyuˈna, mandiñˈeⁿ Dionisio. Jom tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe Areópago yuu cwiwijndaaˈ ñˈoom. Mati yuscu na jndyu Dámaris ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ jlaˈyuˈna. 	 Némely férfiak azonban csatlakozván õ hozzá, hivének; ezek között az areopágita Dienes is, és egy Damaris nevû asszony, és mások õ velök.


Jom catseitˈmaaⁿˈñenaˈ naquiiˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ncˈe Cristo Jesús chaˈtso ndyu ndoˈ chaˈwaati xuee na cwii wjaatinaˈ. Amén. 	 Annak légyen dicsõség az egyházban a Krisztus Jézusban nemzetségrõl nemzetségre örökkön örökké. Ámen!


Ee seiˈno̱ⁿˈ Abraham meiiⁿ na cueˈ Isaac, sa̱a̱ waa najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na nncwandoˈxco juu. Ndoˈ cantyja na seicanda̱a̱ˈñê, matyˈiomnaˈ na toˈñomnnaaⁿˈaⁿ jnaaⁿ, chaˈcwijom na tueˈ tsaⁿˈñeeⁿ, jnda̱ chii tandoˈnndaˈ. 	 Úgy gondolkozván, hogy az Isten a halálból is képes feltámasztani, miért is õt példaképen visszanyerte.


Tacalˈaaya na ticalaˈjomndyo̱ quia cwitjomndye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilˈa na ljoˈ sa̱a̱ jaa quiaaya na tˈmaⁿ nˈom chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Majndeiiticheⁿ jeˈ na cwintyˈiaaya na wjaawindyooˈ na nncwjeeˈnndaˈ nquii Ta Jesús. 	 El nem hagyván a magunk gyülekezetét, a miképen szokásuk némelyeknek, hanem intvén egymást annyival inkább, mivel látjátok, hogy ama nap közelget.


’Ee tjaaˈnaⁿ tsˈaⁿ na jnda̱ tjawa cañoomˈluee cha nnda̱a̱ nntseicandii nnˈaⁿ chiuu macaⁿnaˈ na calˈana na nlcoˈxcwenaˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyena. Macanda̱ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaaⁿya cañoomˈluee ntyjiiya. 	 És senki sem ment fel a mennybe, hanemha az, a ki a mennybõl szállott alá, az embernek Fia, a ki a mennyben van.


Maluaaˈ waa na matseijomnaˈ na cwichuiiˈ na nlaˈxmaaⁿya quia na nntando̱ˈxco̱o̱ya. Seiˈtsˈo na wjaantyˈiuuˈñe tsˈaⁿ tseixmaⁿnaˈ cwii na nto̱ˈ sa̱a̱ quia na nncwandoˈxconaˈ, nntseixmaⁿnaˈ cwii na tijoom cwii cueˈ. 	 Épenígy a halottak feltámadása is. Elvettetik romlandóságban, feltámasztatik romolhatatlanságban;


Sa̱a̱ xeⁿ matseicanda̱ tsˈaⁿ ñˈoomˈm maˈmo̱ⁿnaˈ na juu na candyaˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom juu, canda̱a̱ˈ mˈaaⁿnaˈ naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ maluaaˈ waa na cwilaˈno̱o̱ⁿˈa na cwiluiindyo̱ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 A ki pedig megtartja az õ beszédét, abban valósággal teljessé lett az Isten szeretete. Errõl tudjuk meg, hogy õ benne vagyunk;


Seineiⁿ Jesús chiuu nntsˈaanaˈ quia na nncwjeeˈnnaaⁿˈaⁿ. Tsoom: —Cˈomˈcˈeendyoˈ na cwimeiˈndoˈyoˈ ja. Cˈomˈyoˈ chaˈna nnˈaⁿ na mˈaⁿ moso na ñequiiˈcheⁿ xuee chom lámpara ˈnaaⁿna. 	 Legyenek a ti derekaitok felövezve, és szövétnekeitek meggyújtva;


Mati nntjaaˈna ja, ndoˈ xeⁿ jnda̱ nlaˈcueeˈna ja, sa̱a̱ xuee jnda̱ ndyee nncwando̱ˈxco̱. 	 És megostorozván, megölik õt; és harmadnapon feltámad.


Quia ljoˈcheⁿ nleitquiooˈñe juu tsaⁿˈñeeⁿ na waljooˈcheⁿ na tia tsˈaⁿñe. Ndoˈ nquii Ta Jesús quia na nncwjeeⁿˈeⁿ ñequio najndeii na neiⁿncooˈ nacaxuee na cwiluiiñê, nntseicueeⁿˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ñequio jndye ˈñom. 	 És akkor fog megjelenni a törvénytaposó, a kit megemészt az Úr az õ szájának lehelletével, és megsemmisít az õ megjelenésének feltûnésével;


Tjaqueⁿˈeⁿ watsˈom cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, tcaaⁿ ntyooˈ na jnda̱ tqueⁿ nnˈaⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ ntyooˈñeeⁿ macanda̱ ntyee wanaaⁿ na nlcwaˈna joonaˈ. Sa̱a̱ tcwaˈ David joonaˈ ndoˈ mati tquiaaⁿ na tcwaˈ nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeñê. 	 módon ment be az Úrnak házába és vette el a szent kenyereket és ette meg és adott azoknak is, a kik vele voltak, a melyeket [pedig] nem szabad megenni, hanem csak a papoknak?


Ñˈoom na mayuuˈ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, mamˈaⁿ nnˈaⁿ ljooñe na tixocwjena hasta na jnda̱ ntyˈiaanda̱a̱na ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee na macwja̱caño̱o̱ⁿ na nntsa̱ˈntjo̱ⁿya. 	 Bizony mondom néktek: Azok között, a kik itt állanak, vannak némelyek, a kik nem kóstolják meg a halált, a míg meg nem látják az embernek Fiát eljõni az õ országában.


Joˈ chii Demetrio ñequio nnˈaⁿ na ñeˈcwii tsˈiaaⁿ cwilˈana ñˈeⁿñê, xeⁿ waa ñˈoom na ñeˈqueⁿna nacjooˈ tsˈaⁿ quia joˈ cˈoona na mˈaaⁿ jwe. Ee na mˈaaⁿ jom cwiwijndaaˈ ñˈoom na cwiqueⁿ nnˈaⁿ nacjoo ncˈiaana. 	 Ha tehát Demeternek és a hozzátartozó mesterembereknek valaki ellen panaszuk van, törvényszékek vannak, és tiszttartók vannak: pereljenek egymással.


Jluena: —Quia na squia̱a̱yâ ˈndyootsˈa wˈaancjo tyeⁿ ta̱ˈnaˈ ndoˈ mˈaⁿ sondaro na cwilˈa cwenta, sa̱a̱ quia na jlaˈcanaaⁿndyô̱ joˈ jliuuyâ tjaaˈñeeⁿ cˈoom. 	 Mondván: A tömlöczöt ugyan nagy erõsen bezárva találtuk, és az õröket kívül az ajtó elõtt állva; mikor azonban kinyitottuk, ott benn senkit sem találánk.


Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱yâ: —Tsjom jeˈ chaˈtsondyoˈ ˈo nntjeiˈndyoˈ ñˈeⁿndyo̱. Ee ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom matsonaˈ: “Nlaˈcueeˈ nnˈaⁿ juu tsˈaⁿ na machˈee cwenta canmaⁿ. Ndoˈ canmaⁿ ntsmeiiⁿˈeⁿ nntˈoomˈndyeyoˈ.” 	 Akkor monda nékik Jézus: Mindnyájan ezen az éjszakán megbotránkoztok én bennem. Mert meg van írva: Megverem a pásztort, és elszélednek a nyájnak juhai.


Sa̱a̱ joo naya ˈnaⁿˈyoˈ na quitˈmaⁿ nˈomˈyoˈ calatjomˈyoˈ joonaˈ jo nandye cañoomˈluee yuu na xocwaˈ cantyˈua, meiⁿ na nlquii chˈmeiⁿ ndoˈ meiⁿ na nncˈooquieˈ naⁿcantyˈue na nntjeiiˈ joonaˈ. 	 Hanem gyûjtsetek magatoknak kincseket mennyben, a hol sem a rozsda, sem a moly meg nem emészti, és a hol a tolvajok ki nem ássák, sem el nem lopják.


Juu xjeⁿˈñeeⁿ tyotseinˈmaⁿ Jesús jndye nnˈaⁿ na wii ñequio ntycu na tcuu wjaanaˈ. Mati tyotseinˈmaaⁿ nnˈaⁿ na maleichuu jndyetia, ndoˈ sˈaaⁿ na ntyˈiaa nnˈaⁿ na nchjaaⁿ. 	 Azon órában pedig sokakat gyógyíta meg betegségekbõl, csapásokból, tisztátalan lelkektõl, és sok vaknak adá meg szeme világát.


Ndoˈ cwii ndoˈ cwiindyena tyˈena wˈaana. 	 És mindnyájan haza menének.


Ndoˈ mantyja jleinom cwii tsˈaⁿ, tjacˈoom cwii ˈnaⁿ na ya mawˈanaˈ ndaa. Nchjeeñê juunaˈ naquiiˈ winom na ta̱, tioom juunaˈ nnom tsmaaⁿ cha nnda̱a̱ nncueˈcañoomnaˈ ˈndyoo Jesús na nncˈuu. 	 És egy közülök azonnal oda futamodván, egy szivacsot võn, és megtöltvén eczettel és egy nádszálra tûzvén, inni ád vala néki.


Ndoˈ tyotmeiiⁿˈna tsˈoom xqueeⁿ. Tyojñomna ndaajnaⁿˈ jom, tyotaˈna cantyena jo nnoom chaˈcwijom cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. 	 És verik vala a fejét nádszállal, és köpdösik vala õt, és térdet hajtva tisztelik vala õt.


Nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, quiana na nntoˈñoomˈyoˈ naya na laxmaⁿna ñequio na tjaañomtiuu cˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na. 	 Kegyelem néktek és békesség Istentõl a mi Atyánktól és az Úr Jézus Krisztustól.


Maˈmo̱ⁿjndaaˈñe Espíritu Santo na ncuee na macanda̱ ntˈom nnˈaⁿ nntjeiiˈndye cantyja na matseiyuˈya tsˈom tsˈaⁿ ñˈeⁿ Cristo, na nlaˈjomndyena ñequio jndye espíritu na cwinquioˈnnˈaⁿ, ndoˈ ñˈeⁿ ñˈoom na cwilaˈcwanom naⁿjndii. 	 A Lélek pedig nyilván mondja, hogy az utolsó idõben némelyek elszakadnak a hittõl, hitetõ lelkekre és gonosz lelkek tanításaira figyelmezvén.


Quia joˈ nnˈaⁿ na tyojndooˈ calcu jlaˈtyuaaˈna, tyˈelaˈcandiina nnˈaⁿ quiiˈ tsjoom ndoˈ jo jnda̱a̱ na luaaˈ tuii. Jluiˈ nnˈaⁿ, tquiocantyˈiaana chiuu waa na tuii. 	 A kik pedig õrzik vala a disznókat, elfutának, és hírt vivének a városba és a falvakba. És kimenének, hogy lássák, mi az, a mi történt.


Ncˈe na luaaˈ waa, joˈ na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na yolcu na jnda̱ ljondye na cje mˈaⁿna, cˈunconndaˈna, cˈom ndana, cateixˈeena wˈaana meiⁿ tinquiana na wanaaⁿ na nlaˈneiⁿ nnˈaⁿ ñˈoom wiˈ nacjoo nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 Akarom tehát, hogy a fiatalabbak férjhez menjenek, gyermekeket szûljenek, háztartást vigyenek, és semminemû alkalmat se adjanak az ellenségnek a szidalmazásra.


Ee tsˈaⁿ na ticˈoomˈ tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ nnˈaaⁿˈ na tjawitquio̱o̱ˈ, majndeiiticheⁿ nnˈaaⁿˈ nquii, tsaⁿˈñeeⁿ macwjiˈñê na matseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na ljoˈ machˈeeⁿ wiˈñetyeeⁿ nchiiti tsˈaⁿ na tyootseiyuˈ. 	 Ha pedig valaki az övéirõl és fõképen az õ házanépérõl gondot nem visel: a hitet megtagadta, és rosszabb a hitetlennél.


Quia joˈ tyolaˈneiⁿna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nnom tsaⁿˈñeeⁿ ñequio chaˈtso nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ. 	 És hirdeték néki az Úrnak ígéjét, és mindazoknak, kik az õ házánál valának.


Ndoˈ manquiuˈyoˈ na nda̱nquia quia na tcaaⁿ na catioˈnaaⁿñe tsotyeeⁿ jom, tîcatseiyuˈ tsotyeeⁿ. Taticatseichuiiˈ tsotyeeⁿ ñˈoom na tso meiiⁿ na jeeⁿ tyotˈioom. 	 rt tudjátok, hogy azután is, mikor akarta örökölni az áldást, megvettetett; mert nem találta meg a megbánás helyét, noha könyhullatással kereste azt [az áldást].


Nndyooˈ yuu tyolawindyô̱ waa tyuaa cwentaaˈ tsˈaⁿ na cwiluiitquieeñeti tyuaaxeⁿncweˈñeeⁿ. Publio jndyu tsaⁿˈñeeⁿ. Tsoom na caljooˈndyo̱yaayâ waⁿˈaⁿ. Quia joˈ ljooˈndyô̱ joˈ joˈ cwii ndyee xuee. Seiñˈoomˈñê jâ tquiaaⁿ na tcwaaˈâ. 	 Annak a helynek környékén valának pedig a sziget fõemberének, névszerint Publiusnak mezei jószágai, ki befogadván minket, három napig nagy emberségesen vendégül látott.


Tsoom nda̱a̱na: —Tyomˈaaⁿ cwii jwe cwii tsjoom. Juu tsaⁿˈñeeⁿ meiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom tinquiaⁿˈaⁿ, meiⁿ nnˈaⁿ tiquitseitˈmaaⁿˈñê. 	 Mondván: Volt egy bíró egy városban, a ki Istent nem félt és embert nem becsült.


Hasta quiiˈntaaⁿ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ cwilana̱a̱ⁿyâ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. Cwitjeiˈsˈaayâ ˈo na mˈaⁿˈ nioomˈcheⁿ nˈomˈyoˈ meiiⁿ na jndye nnom nawiˈ na cwiwinomˈyoˈ ndoˈ na cwintyjo̱ nnˈaⁿ ˈo sa̱a̱ cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Annyira, hogy mi magunk dicsekszünk veletek az Isten gyülekezeteiben, a ti kitartástok és hitetek felõl, minden ti üldöztetéstek és szorongattatástok között, a melyeket szenvedtek:


Meiⁿ tîcatseixmaaⁿ na nncueeⁿˈeⁿ ee meiⁿcwii jnaaⁿˈaⁿ tjaaˈnaⁿ, sa̱a̱ tyotaⁿna nnom Pilato na cueeⁿˈeⁿ. 	 És bár semmi halálra való okot nem találtak, kérék Pilátustól, hogy ölettessék meg.


maluaaˈ ñejomndiiˈ na tquiaañe Cristo na tueeⁿˈeⁿ cha nntseinoomˈm jnaaⁿ jndyendye nnˈaⁿ. Nda̱ joˈ nleitquiooˈñê na nnda̱ we, nchii cweˈ na nntseijndaaˈñê cantyja ˈnaaⁿ jnaaⁿ nnˈaⁿ, sa̱a̱ na nncwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ na cwicantyjaaˈ nˈom jom. 	 Azonképen Krisztus is egyszer megáldoztatván sokak bûneinek eltörlése végett, másodszor bûn nélkül jelen meg azoknak, a kik õt várják idvességökre.


Ee Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñê na matyˈiomyanaˈ, meiⁿ xocatsuuˈ tsˈoom na jnda nquiuˈyoˈ jom na ñeteijndeiˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿñê ndoˈ ndicwaⁿ cwilˈaˈyoˈ na ljoˈ. 	 Mert nem igazságtalan az Isten, hogy elfelejtkezzék a ti cselekedeteitekrõl és a szeretetrõl, melyet tanúsítottatok az õ neve iránt, mint a kik szolgáltatok és szolgáltok a szenteknek.


Ndoˈ tyee na cwiluiitquieñe ñequio tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom tˈmaⁿ ñequio ntˈomcheⁿ ntyee na cwiluiitquiendye, quia na jndyena na luaaˈ, tyomˈaaⁿˈ nˈomna chiuu ya nluii cha nleicheⁿ ñˈoomwaaˈ. 	 A mint pedig hallották e szavakat a pap és a templom felügyelõje és a fõpapok, zavarban voltak azok miatt, mi lehet ez?


Tso ángelˈñeeⁿ nnoom: —Cweˈ liaˈ ndoˈ cañjomˈ lcomˈ. Jnda̱ sˈaaⁿ na ljoˈ tso ángel nnoom: —Cweˈ liaatco ˈnaⁿˈ ndoˈ candyoˈntyjo̱ˈ naxa̱ⁿˈa. 	 És monda néki az angyal: Övezd fel magadat, és kösd fel saruidat. És úgy cselekedék. És monda néki: Vedd rád felsõruhádat és kövess engem!


Ee ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na seiljeii Isaías, matsonaˈ: Chaˈtsondye nnˈaⁿ matseijomnaˈ joona chaˈcwijom tsco jnda̱a̱. Ndoˈ juu na tˈmaⁿ na cwiluiindyena matseijomnaˈ juunaˈ chaˈcwijom ljaaˈ tsco jnda̱a̱. Sa̱a̱ quia na cwicaaⁿ tsco jnda̱a̱, cwiquiaa ljaaˈnaˈ, 	 Mert minden test olyan, mint a fû, és az embernek minden dicsõsége olyan, mint a fû virága. Megszárad a fû, és virága elhull:


Quia na jnda̱ jluiiˈñe wˈaandaa tsˈom ndaaLuee, ljeii Jesús na teijndyendye nnˈaⁿ jnda̱ tquieˈcañom joˈ joˈ. Tioo na jeeⁿ wiˈ tsˈoom joona. Seinˈmaaⁿ nnˈaⁿwii na tquiochona. 	 És kimenvén Jézus, láta nagy sokaságot, és megszáná õket, és azoknak betegeit meggyógyítá.


Ee tiˈmˈaⁿˈ na tquioˈchoˈyoˈ ñjaaⁿ chaaˈ lˈuu jnda̱ ntyˈueena ˈnaⁿ na tseixmaⁿ ndyo̱o̱ Diana na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱, meiⁿ tyooluena ñˈoom ntjeiⁿ nacjoomˈm. 	 Mert ide hoztátok ez embereket, kik sem nem szentségrontók, sem a ti istenasszonyotok ellen káromlást nem szóltak.


Ee tsjom jeˈ naquiiˈ tsjoomˈ David tuiiñe cwii tsˈaⁿ na nncwjiˈnˈmaaⁿñe ˈo. Majuu Cristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom. 	 Mert született néktek ma a Megtartó, ki az Úr Krisztus, a Dávid városában.


Ndoˈ squia̱a̱yâ cwii joo na jndyunaˈ Getsemaní. Tsoom nda̱a̱yâ: —Cwindyuaandyoˈ ñjaaⁿñe yocheⁿ na jo̱ luaaˈ na nntseina̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Akkor elméne Jézus velök egy helyre, a melyet Gecsemánénak hívtak, és monda a tanítványoknak: Üljetek le itt, míg elmegyek és amott imádkozom.


Sa̱a̱ ncˈe na chu ndoˈ chu ñejlaˈcwjeena quiooˈ cha catseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaⁿ na laxmaⁿna, na luaaˈ ñelˈana yacheⁿ sˈaanaˈ na tjañjoomˈ nˈomna na ndicwaⁿ laxmaⁿna jnaⁿ, 	 De azok esztendõnként bûnre emlékeztetnek.


Sa̱a̱ tiqueⁿna cwenta na waa na teincuuˈ hasta matsˈia joˈ tyjeeˈ ndaaluaˈntyˈa. Tyjeeˈ candaa, tjachuunaˈ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ. Maluaaˈ matseijomnaˈ na nntjoom nnˈaⁿ quia na nncwja̱caño̱o̱ⁿ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 És nem vesznek vala észre semmit, mígnem eljöve az özönvíz és mindnyájukat elragadá: akképen lesz az ember Fiának eljövetele is.


Matso tsaⁿˈñeeⁿ no̱o̱ⁿ: “ˈU re Cornelio, mandii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom na matseiˈneiⁿˈ nnoom ndoˈ macañjom tsˈoom na mateijndeiˈ nnˈaⁿ ljoˈ na matseitjo̱o̱naˈ joona. 	 És monda: Kornélius, meghallgattatott a te imádságod, és a te alamizsnáid emlékezetbe jutottak Isten elõtt.


Tqueeⁿˈndyena Pedro ñˈeⁿ Juan ndoˈ tsa̱ˈna naⁿˈñeeⁿ quiiˈntaaⁿna. Jluena: —¿ˈÑeeⁿ tquiaa na jnda̱ˈyoˈ, ndoˈ ˈñeeⁿ tsˈaⁿ xueeˈ cwileiˈñˈomˈyoˈ na luaaˈ cwilˈaˈyoˈ? 	 És mikor õket a középre állaták, tudakozzák vala: Micsoda hatalommal, vagy micsoda név által cselekedtétek ti ezt?


Mˈaaⁿya quiiˈntaaⁿˈyoˈ ñequio xueeˈ Tsotya̱ya, sa̱a̱ ˈo ticalaˈljoˈyoˈ ja. Sa̱a̱ xeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ nncwjeeˈ ñequio xueeˈ nquii, maxjeⁿ nlaˈljoˈyoˈ juu. 	 Én az én Atyám nevében jöttem, és nem fogadtatok be engem; ha más jõne a maga nevében, azt befogadnátok.


Jnda̱ tquiaa Cristo na cwiluiindyo̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ candyaandye jo nnom ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ. Caljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na laxmaⁿˈyoˈ naljoˈ, tantueˈndyoˈcjeˈnndaˈyoˈ nacje ˈnaaⁿˈ ñˈoom na nleichuunaˈ ˈo na cwindyeˈntjomˈtyeⁿˈyoˈ nnomnaˈ. 	 Annakokáért a szabadságban, melyre minket Krisztus megszabadított, álljatok meg, és ne kötelezzétek meg ismét magatokat szolgaságnak igájával.


Sa̱a̱ quia na tqueⁿna cwenta na jom tsˈaⁿ judío, chaˈtsondyena jlaˈtjoomˈna jndyeena. Chaˈna cwii we hora ñeˈcwii tyolaˈxuaana, tyoluena: —Jeeⁿ tˈmaⁿ ñˈoom tseixmaⁿ Diana cwentaa jaa nnˈaⁿ Éfeso. 	 Megismervén azonban, hogy zsidó, egy kiáltás tört ki mindnyájokból, mintegy két óra hosszáig kiáltozván: Nagy az efézusi Diána!


Ndoˈ na luaaˈ, juu na matseiˈno̱ⁿˈ na wanaaⁿ na ljoˈ macheˈ, nntseiˈndaaˈnaˈ juu nnˈaⁿˈ na tityeⁿ matseiyuˈ, na mati tueˈ Cristo cwentaaⁿˈaⁿˈ. 	 És a te ismereted miatt elkárhozik a te erõtelen atyádfia, a kiért Krisztus meghalt.


Jnda̱ na tjacjoo Jesús, tqueeⁿˈñê canchooˈwendye joona na cˈoontyjaaˈtina. Tsoom nda̱a̱na: —ˈÑeeⁿ juu tsˈaⁿ na maqueⁿ tsˈom na nlcoˈnnomnaˈ juu jo nda̱a̱ˈyoˈ, tsaⁿˈñeeⁿ matsonaˈ na cjuˈñecjeeⁿ ndoˈ candiˈntjoom nda̱a̱ chaˈtso ncˈiaaⁿˈaⁿ. 	 És leülvén, odaszólítá a tizenkettõt, és monda nékik: Ha valaki elsõ akar lenni, legyen mindenek között utolsó és mindeneknek szolgája.


Taˈxˈeena nnoom: —¿ˈÑeeⁿ najndeii ñˈeⁿ na tjeiˈ naⁿˈñeeⁿ watsˈom? Ndoˈ ¿ˈñeeⁿ tquiaa na matseiˈxmaⁿˈ juunaˈ? 	 És mondának néki: Micsoda hatalommal cselekszed ezeket? és ki adta néked a hatalmat, hogy ezeket cselekedd?


Ndoˈ nnˈaⁿ na tyocañˈeeⁿ ñˈeⁿñê na jnaⁿna Galilea na tyˈewana Jerusalén jndye xuee tyontyˈiaatina jom jnda̱ na wandoˈxcoom. Jeˈ majoona cwitjeiˈyuuˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 És õ megjelent több napon át azoknak, kik együtt jöttek fel õ vele Galileából Jeruzsálembe, kik néki bizonyságai a nép elõtt.


Ñeˈcatseiljeiiˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo ndoˈ na nntseixmaⁿya juu najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na sˈaa na tandoˈxcoom, ndoˈ na nntseijomndyo̱ ñequio joo nawiˈ na teinoom ndoˈ na nntseixmaⁿya chaˈxjeⁿ na seixmaaⁿ xjeⁿ na tueeⁿˈeⁿ, 	 Hogy megismerjem Õt, és az Õ feltámadásának erejét, és az Õ szenvedéseiben való részesülésemet, hasonlóvá lévén az õ halálához;


Asa tsotye Josafat, Josafat tsotye Joram, Joram tsotye Uzías. 	 Asa nemzé Josafátot; Josafát nemzé Jórámot; Jórám nemzé Uzziást;


Quia joˈ tuo̱ Simón Pedro tsˈom wˈaandaa chjoo. Jndyoñˈoom tsquiˈ tyuaatcwii na tooˈnaˈ ñjom calcaa ntˈmaⁿ. Tueˈntyjo̱ jooyooˈ cwii siaⁿnto waljooˈ wenˈaaⁿ nchooˈ nqui nchooˈ ndyeeyoˈ. Ndoˈ meiiⁿ na jeeⁿ ndyaˈ jndye calcaaˈñeeⁿ, sa̱a̱ tîcatyˈiooˈ tsquiˈ. 	 Felszálla Simon Péter, és kivoná a hálót a partra, a mely tele volt nagy halakkal, százötvenhárommal; és noha ennyi vala, nem szakadozik vala a háló.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, cantyja ˈnaaⁿˈ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ cwilˈa, cˈomˈyoˈ chaˈna tsˈaⁿ na jndeii maleinom na nquiaⁿˈaⁿ na nntˈuii nawiˈ jom. 	 Azért szerelmeseim, kerüljétek a bálványimádást.


Tso patrom nnoom: “ˈU moso ˈnaⁿya, ya saˈ. Tquiooˈ na tjooˈ tsˈomˈ ndoˈ na seicanda̱ˈ. Meiiⁿ cweˈ cwii tsˈiaaⁿ na cachjoo sa̱a̱ ˈu seicanda̱ˈ. Jeˈ nlqua̱a̱ⁿya ˈu na tˈmaⁿti tsˈiaaⁿ nntseixmaⁿˈ. Ndoˈ na luaaˈ wendyo̱ nncˈo̱o̱ⁿya na neiiⁿya.” 	 Monda néki az õ ura: Jól vagyon jó és hû szolgám, kevesen voltál hû, sokra bízlak ezután; menj be a te uradnak örömébe.


Juu Epafras tyoˈmo̱o̱ⁿ ñˈoom nayawaañe nda̱a̱ˈyoˈ. Tjom cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿyâ nnom Cristo ñˈeⁿñê, ndoˈ jeeⁿ jnda nquiuuyâ jom. Mati jeeⁿ xcweeˈ tsˈoom na mandiˈntjoom nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Úgy a hogy tanultátok is Epafrástól, a mi szerelmes szolgatársunktól, a ki hív szolgája ti érettetek a Krisztusnak,


Ndoˈ mˈmo̱o̱ⁿ chiuu waa na matyˈiomyanaˈ na cˈomna ncˈe jo̱ na mˈaaⁿ Tsotya̱ ndoˈ taxocantyˈiaatina ja. 	 És igazság tekintetében, hogy én az én Atyámhoz megyek, és többé nem láttok engem;


Tcuu mantyjiiya chiuu waa tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya na cwilˈaˈyoˈ ndoˈ na wiˈ nˈomˈ ncˈiaaˈyoˈ na laˈxmaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ. Ndoˈ ntyjiiya na ya cwindyeˈntjomˈyoˈ no̱o̱ⁿ ndoˈ na ticaˈndyencˈuaaˈndyoˈ. Ndoˈ jeˈ canda̱a̱ˈti waa na cwilˈaˈyoˈ naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya nchiiti quia to̱ˈjndyeeˈyoˈ. 	 Tudom a te dolgaidat, és szeretetedet, szolgálatodat, és hitedet és tûrésedet, és hogy a te utolsó cselekedeteid többek az elsõknél.


Ee nntjeiiˈ nnˈaⁿ judíos ˈo naquiiˈ lanˈom ˈnaaⁿna. Ndoˈ manncueˈntyjo̱ xjeⁿ na meiⁿquiandyo tsˈaⁿ na nntseicueeˈ cwii ˈo nntseitiuutoom na mandiˈntjoom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na ljoˈ nntsˈaaⁿ. 	 A gyülekezetekbõl kirekesztenek titeket; sõt jön idõ, hogy a ki öldököl titeket, mind azt hiszi, hogy isteni tiszteletet cselekszik.


Sa̱a̱ nchii na mˈaaⁿ cwii joo naⁿlcuˈñeeⁿ jñom Tyˈo̱o̱tsˈom Elías, jñomyom juu na mˈaaⁿ cwii yuscu na jnda̱ ljoñe tsjoom Sarepta ndyuaa Sidón. 	 Mégis azok közül senkihez nem küldetett Illés, hanem csak Sidonnak Sareptájába az özvegy asszonyhoz.


Quia na wjaacanomˈ tsˈaⁿ, nchii tsˈoomtsjoo wjaacanoomˈm, nnaⁿ wjacanoomˈm oo tsjaaⁿ lqueeⁿ trigo oo cwiicheⁿ nnom tsjaaⁿ. 	 És abban, a mit elvetsz, nem azt a testet veted el, a mely majd kikél, hanem puszta magot, talán búzáét, vagy más egyébét.


Ñeˈcaˈmo̱ⁿnaˈ cweˈ ncˈe na tîtseicanda̱ Adán jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom joˈ na sˈaanaˈ na chaˈtsondye nnˈaⁿ laˈxmaⁿna jnaⁿ, maluaaˈ matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo seicana̱a̱ⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ na jndyendye nnˈaⁿ maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na tjaa jnaⁿ cwicolaˈxmaⁿna jo nnoom. 	 Mert miképen egy embernek engedetlensége által sokan bûnösökké lettek: azonképen egynek engedelmessége által sokan igazakká lesznek.


Sa̱a̱ tsaⁿˈñeeⁿ seiwˈeeⁿ, meiⁿ quiiˈ wˈaa tiˈcjaaqueⁿˈeⁿ. Joˈ chii jluiˈ tsotyeeⁿ ndoˈ sˈaa tyˈoo nnoom na cjaaqueⁿˈeⁿ. 	 Erre õ megharaguvék, és nem akara bemenni. Az õ atyja annakokáért kimenvén, kérlelé õt.


Ndoˈ mati cataⁿˈyoˈ na nndyaandyô̱ ljoˈ na ñeˈcalˈa nnˈaⁿ na tia nnˈaⁿndye ñˈeⁿndyô̱ na quieˈ nˈomna ee tichaˈtso nnˈaⁿ cwilayuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És hogy meneküljünk meg az alkalmatlan és gonosz emberektõl. Mert nem mindenkié a hit!


Ndoˈ meiⁿquia tsˈaⁿ na mˈaaⁿ na jnaaⁿˈ cantyja ˈnaⁿya ñequio ñˈoom naya ˈnaⁿya, ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee ncˈo̱o̱ⁿya na jnaaⁿˈa tsaⁿˈñeeⁿ quia nndyo̱o̱nndaˈa na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja, ñequio na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tsotya̱ ndoˈ ñequio ángeles na ljuˈndye. 	 Mert valaki szégyel engem és az én beszédemet, az embernek Fia is szégyelni fogja azt, mikor eljõ az õ dicsõségével, és az Atyáéval és a szent angyalokéval.


Cantyja ˈnaaⁿˈ jom maqueⁿnaˈ ˈo na canda̱a̱ˈndyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ee cwilaˈjomndyoˈ ñˈeⁿ Cristo na cwiluiiñê na catsa̱ˈntjoom chaˈtsondyeñˈeⁿ na nchii nnˈaⁿ cwiluiindye na waa najnda̱ na cwitsa̱ˈntjom. 	 [ti] Õ benne vagytok bételjesedve, a ki feje minden fejedelemségnek és hatalmasságnak;


Tsoom: —Tsotya̱ya, catseitˈmaⁿ tsˈomˈ joona, ee ticalaˈno̱ⁿˈna ljoˈ cwilˈana ñˈeⁿndyo̱. Ndoˈ tyoˈoo sondaro xˈiaa na nntyˈiaana ˈñeeⁿ nleijnoomˈ cwii cwii liaⁿˈaⁿ. 	 Jézus pedig monda: Atyám! bocsásd meg nékik; mert nem tudják mit cselekesznek. Elosztván pedig az õ ruháit, vetének reájok sorsot.


Ndoˈ cwiicheⁿ quindyô̱ jâ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿ Jesús, quia na jndya̱a̱yâ ñˈoom na tcaⁿ yuscuˈñeeⁿ, jeeⁿ tyolaˈwja̱a̱yâ nacjoo we nnˈaaⁿyâ naⁿˈñeeⁿ. 	 És hallva ezt a tíz, megboszankodék a két testvérre.


—Nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaaˈ, ¿chiuu na cwiwincjeˈna ñˈoom na tqueⁿ welooya nda̱a̱ya? Queⁿˈ cwenta tiquindyuuˈna quia na nlcwaˈna. 	 Miért hágják át a te tanítványaid a vének rendeléseit? Mert nem mossák meg a kezeiket, mikor enni akarnak.


Sa̱a̱ jnda̱ jndyena cantyja ˈnaⁿˈ na ˈu xuiiˈ maˈmo̱o̱ⁿˈ nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ judíos na cwicˈeeⁿ ntˈomcheⁿ njoom naquiiˈ ntaaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos. Jnda̱ jndyena na matsuˈ na tacalanˈoomˈndye naⁿˈñeeⁿ ñˈoom na tqueⁿ Moisés. Mati jnda̱ jndyena na matseijndo̱ˈ nˈom naⁿˈñeeⁿ na tacalˈana costumbre na cwilˈaaya ñequio yoˈndaa na naⁿnom, meiⁿ tacalacanda̱a̱ˈndyena ntˈomcheⁿ costumbre ˈnaaⁿ welooya na ñetˈom teiyo. 	 lõled pedig azt hallották, hogy te mindazokat a zsidókat, kik a pogányok között vannak, Mózestõl való elszakadásra tanítod, azt mondván, hogy ne metéljék körül fiaikat, se a [zsidó] szokások szerint ne járjanak.


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom, quia ntyˈiaana Jesús, jlaˈxuaana: —Catyˈiomˈ jom tsˈoomˈnaaⁿ. Catyˈiomˈ jom tsˈoomˈnaaⁿ. Tˈo̱ Pilato nda̱a̱na, matsoom: —Ncjoˈyoˈ catoˈñoomˈyoˈ jom ndoˈ catyˈiomˈyoˈ jom tsˈoomˈnaaⁿ ee jnda̱ ljeiya na meiⁿcwii jnaⁿ ticatseixmaaⁿ. 	 Mikor azért látják vala õt a papifejedelmek és a szolgák, kiáltozának, mondván: Feszítsd meg, feszítsd meg! Monda nékik Pilátus: Vigyétek el õt ti és feszítsétek meg, mert én nem találok bûnt õ benne.


Tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —¿Chiuu tˈmaⁿ ljeii na mawaa? ¿Chiuu matseiˈno̱ⁿˈ na matseiˈnaⁿˈ juunaˈ? 	 Õ pedig monda annak: A törvényben mi van megírva? mint olvasod?


Jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna quia ntyˈiaanndaˈna caxjuuˈñeeⁿ. Tˈmaⁿ tquiaanaˈ na neiiⁿna. 	 És mikor meglátták a csillagot, igen nagy örömmel örvendezének.


Mati juu tsˈaⁿ na toˈñom we meiⁿ, tyochˈeeⁿ tsˈiaaⁿ ñˈeⁿ joonaˈ ndoˈ tantjoom cwiicheⁿ we meiⁿ. 	 Azonképen a kié a kettõ vala, az is más kettõt nyere.


Quia joˈ Pedro tjacueeⁿ na mˈaⁿna. Matsoom nda̱a̱na: —Ja tsˈaⁿ na cwilˈueˈyoˈ. ¿Aa waa na nlˈaˈyoˈ ja? 	 Alámenvén azért Péter a férfiakhoz, kiket Kornélius küldött õ hozzá, monda: Ímé, én vagyok, a kit kerestek: mi dolog az, a miért jöttetek?


Ñetˈomˈyoˈ na tîlaxmaⁿˈyoˈ tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ jeˈ jeˈ cwilaˈxmaⁿˈyoˈ juunaˈ. Jaachˈeeti xuee tîcaliuˈyoˈ na candyaˈ tsˈoom ˈo, sa̱a̱ jeˈ jeˈ cwiliuˈyoˈ na ljoˈ jom ñˈeⁿndyoˈ. 	 kik hajdan nem nép [voltatok], most pedig Isten népe [vagytok;] a kik nem kegyelmezettek [voltatok,] most pedig kegyelmezettek [vagytok.]


Sa̱a̱ jaa nmeiiⁿ laˈxmaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ cañoomˈluee, juu joˈ tseixmaⁿnaˈ tsjoomya, ndoˈ cwimeiⁿndo̱ˈntyˈiaandyo̱ na joˈ joˈ nnaⁿ nquii na macwjiˈnˈmaaⁿñe jaa, juu Jesucristo. 	 Mert a mi országunk mennyekben van, honnét a megtartó Úr Jézus Krisztust is várjuk;


Maluaaˈ nntsˈaaⁿ ñequio nnˈaⁿ na cweˈ cwiñeˈquiandyeto cantyja na neiⁿnco nquiu nnˈaⁿ tsjoomnancue, ndoˈ na ticueeˈ nˈomna na nntsa̱ˈntjom Ta Jesús joona. Tjaa na matseicatyˈuenaˈ joona na cwiñeˈquiandyetona cantyja na lˈue nˈom nquieena. Meiⁿ tinquiaana na nluena cwii ñˈoomntjeiⁿ nacjoo joo na jnda̱ti na tˈmaⁿ cwiluiindye na mˈaⁿ yuu na jeeⁿ neiⁿncooˈ, 	 Fõképen pedig azokat, a kik a testet követvén, tisztátalan kívánságban járnak, és a hatalmasságot megvetik. Vakmerõk, magoknak kedveskedõk, a kik a méltóságokat káromolni nem rettegnek:


ˈU cwiluiindyuˈ sondaro ˈnaaⁿˈ Jesucristo. Joˈ chii catseiquii tsˈomˈ nawiˈ na mawiˈnoomˈ ee na mandiˈntjom nnoom. 	 Te azért a munkának terhét hordozzad, mint a Jézus Krisztus jó vitéze.


Quia na ntyˈiaaˈ tyo na matsa̱ˈntjom sondaro chiuu waa na tuii, seitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom, tsoom: —Mayuuˈcheⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ matseixmaaⁿ tsˈaⁿ na ljuˈ cwiluiiñe. 	 Látván pedig a százados, a mi történt, dicsõíté az Istent, mondván: Bizony ez ember igaz vala.


Joˈ chii macaⁿnaˈ na nncˈoocue winom xco nˈom ntjaⁿ xco cha meiⁿ ntjaⁿ xcoˈñeeⁿ ticwiˈndaaˈnaˈ ndoˈ meiⁿ winom. 	 Hanem az új bort új tömlõkbe kell tölteni, és mind a kettõ megmarad.


Cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ nquii Tsotyeˈyoˈ mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Legyetek azért irgalmasok, mint a ti Atyátok is irgalmas.


Quia joˈ tˈmaⁿ Jesús nnˈaⁿ na jndyendye, tsoom: —Candyeˈyoˈ ñˈoom na nntsjo̱o̱ ndoˈ calaˈno̱ⁿˈyoˈ. 	 És elõszólítván a sokaságot, monda nékik: Halljátok és értsétek meg:


Sa̱a̱ quia na ntyˈiaa nnˈaⁿ fariseos na luaaˈ machˈeeⁿ, taˈxˈeena nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, jluena: —¿Chiuu na macwaˈ maestro ˈnaⁿˈyoˈ ñequio naⁿcwitoˈñoom tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ cwentaaˈ gobiernom ndoˈ ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnom Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 És látva ezt a farizeusok, mondának az õ tanítványainak: Miért eszik ez a ti Mesteretek a vámszedõkkel és bûnösökkel együtt?


Ee nchii macanda̱ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cwiqueⁿndyô̱ na nlˈaayâ yuu na matyˈiomyanaˈ, sa̱a̱ mati jo nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Mert gondunk van a tisztességre nemcsak az Úr elõtt, hanem az emberek elõtt is.


Joˈ chii Saulo na mati jndyu Pablo, chaˈwaañˈeⁿ naquiiˈ tsˈoom tooˈ Espíritu Santo, nquiee ntyˈiaaⁿˈaⁿ tsaⁿcaluaˈñeeⁿ. 	 De Saulus, ki Pál is, megtelvén Szent Lélekkel, szemeit reá vetve,


Ncˈe na luaaˈ, tquiaañe Cristo na tueeⁿˈeⁿ cha cantyja ˈnaaⁿˈ cwii ñˈoom xco na matseijndaaˈñê nnda̱a̱ nntseitjoom nnˈaⁿ ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ na ljoˈ nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈoom nnˈaⁿ jnaaⁿna na ñelˈana quia tyomˈaⁿna nacje ˈnaaⁿˈ ñˈoomtyeⁿ na tyowaajndyee ndoˈ cha joo nnˈaⁿ na maˈmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnda̱a̱ nntoˈñoomna juu naya na tijoom ntycwii na jnda̱ tsoom na nñequiaaⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. 	 És ezért új szövetségnek a közbenjárója õ, hogy meghalván az elsõ szövetségbeli bûnök váltságáért, a hivatottak elnyerjék az örökkévaló örökségnek ígéretét.


Xuee na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, nntaˈndoˈnndaˈ nnˈaⁿ tsjoom Nínive, mandiñˈeeⁿ nnˈaⁿ na mˈaaⁿ jeˈ na quia nncˈoowjee. Ndoˈ nntˈuiityeⁿnaˈ joona ncˈe na yati lˈa nnˈaⁿ Nínive. Ee joo naⁿˈñeeⁿ lcweˈ nˈomna quia na tyoñequiaa Jonás ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱na. Ndoˈ ˈo jeˈ, ja jnda̱ tyja̱ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na cwiluiitˈmaⁿndyo̱tya̱, nchiiti Jonás, sa̱a̱ nchaaˈ lˈuu ñeˈcalcweˈ nˈomˈyoˈ. 	 Ninive férfiai az ítéletkor együtt támadnak majd fel e nemzetséggel, és kárhoztatják ezt: mivelhogy õk megtértek a Jónás prédikálására; és ímé nagyobb van itt Jónásnál.


¿Aa nnda̱a̱ nntsˈaa tsˈaⁿ na nnjomlˈua na nluiˈnˈmaaⁿñe añmaaⁿˈaⁿ? Cwaaⁿ nnda̱a̱. 	 Avagy mit adhat az ember váltságul az õ lelkéért?


Ndoˈ jnda̱ na jndii Pilato ñˈoommeiⁿˈ, tjeiiⁿˈeⁿ Jesús jo nda̱a̱na. Tjacjom ntio ˈnaaⁿˈaⁿ cwii joo na jndyu Nataa Ljo̱ˈ yuu quicuˈxeeⁿ ñˈoom. Ñequio ñˈoom na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ judíos jndyunaˈ Gabata. 	 Pilátus azért, a mikor hallja vala e beszédet, kihozá Jézust, és ûle a törvénytevõ székbe azon a helyen, a melyet Kõpadolatnak hívtak, zsidóul pedig Gabbathának.


Ndoˈ majoˈti jeˈ, ncˈe naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, maˈndiinaˈ cwii tmaaⁿˈ chjoo na macwjiiˈñê cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Ekképen azért most is van maradék a kegyelembõl való választás szerint.


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, ñequio nnˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseos, ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsjoom chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ mati maluaaˈ tyolaˈjnaaⁿˈna Jesús. Tyoluena: 	 Hasonlóképen a fõpapok is csúfolódván az írástudókkal és a vénekkel egyetemben, ezt mondják vala:


Quia joˈ tco̱o̱ˈa xtya̱ jo ncˈee ángelˈñeeⁿ na nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ jom. Sa̱a̱ tsoom no̱o̱ⁿ: —Tintsaˈ na luaaˈ ee tjom na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyuˈ ñequio nquiee ncˈiaˈ na cwiljooˈndyetyeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom naya na tˈmo̱ⁿ Jesús. Macanda̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom catseitˈmaaⁿˈndyuˈ. Ee ñˈoom na cwitjeiˈyuuˈndye nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús, ljoˈyu laˈxmaⁿnaˈ ñequio ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyoñequia profetas. 	 És leborulék annak lábai elõtt, hogy imádjam õt, de monda nékem: Meglásd , ne tedd; szolgatársad vagyok néked és a te atyádfiainak, a kiknél a Jézus bizonyságtétele van; Istent imádd, mert a Jézus bizonyságtétele a prófétaság lelke.


Ticalaˈjomndyoˈ ñequio ljoˈ na tjaa yuu lˈue na cwilˈa nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na jaaⁿñe. ˈO calaˈcano̱o̱ⁿˈyoˈ na tixcwe ljoˈ cwilˈana. 	 És ne legyen közösségtek a sötétségnek gyümölcstelen cselekedeteivel, hanem inkább meg is feddjétek azokat;


Joˈ chii matso Pilato nnoom: —¿Chiuu na ticˈo̱ˈ ˈndyo̱? Ja waa na jndo̱ na nntseicandyaandyo̱ ˈu, oo na nntyˈio̱ⁿya ˈu tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Monda azért néki Pilátus: Nékem nem szólsz-é? Nem tudod-é hogy hatalmam van arra, hogy megfeszítselek, és hatalmam van arra, hogy szabadon bocsássalak?


Ee meiⁿquia tsˈaⁿ na macwjiˈyuuˈñe na Jesús cwiluiiñê Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom quiiˈ tsˈom ndoˈ tseixmaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 ki vallja, hogy Jézus az Istennek Fia, az Isten megmarad abban, és õ [is] az Istenben.


’Wiˈ nntjomˈyoˈ ˈo nnˈaⁿ tsjoom Corazín. Mati ˈo nnˈaⁿ tsjoom Betsaida, ee xeⁿ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoom Sidón ñˈeⁿ Tiro tˈmo̱o̱ⁿya juu najndeii na matseixmaⁿya chaˈxjeⁿ tˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ˈ ˈo, tyuaaˈ jlaˈcanda̱a̱ˈndye naⁿˈñeeⁿ na teindyuaandyena na tcweeˈna liaa na ta̱a̱ ndoˈ tioona tsjaaˈ nqueⁿna na cwitˈmo̱o̱ⁿna na cwilcweˈ nˈomna. 	 Jaj néked Korazin! Jaj néked Bethsaida! mert ha Tírusban és Sídonban lettek volna azok a csodák, melyek te benned lõnek, régen zsákban és hamuban ülve megtértek volna.


Quia na jnda̱ teindyoona ˈndyootsˈa tatiom nnom tsjoom, jliuna na cwicaluiˈ nnˈaⁿ na ˈoocatyˈiuu tsˈoo, tsaⁿsˈa jnda cwii yuscu na jnda̱ ljoñe. Tsaⁿsˈaˈñeeⁿ macanda̱ ñenquii tuiiñe. Jndye nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ tyˈelaˈjomndye ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ. 	 Mikor pedig a város kapujához közelített, ímé egy halottat hoznak vala ki, egyetlen egy fiát az anyjának, és az özvegy asszony vala; és a városból nagy sokaság volt õ vele.


Cwii xueeˈñeeⁿ tuo̱ Jesús tsˈom cwii wˈaandaa ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoomˈm. Tsoom nda̱a̱na: —Cjaaya xndyaaˈ ndaaluee. Quia joˈ jnaⁿna tsˈo̱ndaa Galilea, to̱ˈna na ˈoowityˈiooˈna juunaˈ. 	 n pedig egy napon, hogy beméne a hajóba õ és az õ tanítványai; és monda nékik: Menjünk a tónak túlsó [part]jára. És elindulának.


Jnda̱ na jndii reyˈñeeⁿ chiuu tjoom mosoomˈm jeeⁿcheⁿ ndyaaˈ seiliooˈñê. Jñoom sondaro ˈnaaⁿˈaⁿ na cˈoolaˈcwjee nnˈaⁿ na lˈa nata̱ˈ mosoomˈm. Ndoˈ nlaˈcona tsjoom naⁿˈñeeⁿ. 	 Meghallván pedig ezt a király, megharaguvék, és elküldvén hadait, azokat a gyilkosokat elveszté, és azoknak városait fölégeté.


Matseitˈmaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom na jeeⁿ quianlˈuaaⁿˈaⁿ. Ee ncˈe na mˈaaⁿyâ nacje ˈnaaⁿˈ Cristo, joˈ na meiⁿyuucheⁿ na cwitsaayâ, ñequiiˈcheⁿ nqueⁿ wjaachom jâ na cwicanda̱a̱ na nnaⁿndyô̱ meiⁿljoˈcheⁿ na cwitjo̱o̱ⁿyâ. Joˈ chii ñequiiˈcheⁿ mawilˈueeˈñê jâ na ˈoondye nnˈaⁿ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ. Juu tsˈiaaⁿmeiiⁿ matseijomnaˈ juunaˈ chaˈcwijom na majuˈnaˈ jndye cachi nda̱a̱na. 	 Hála pedig az Istennek, a ki mindenkor diadalra vezet minket a Krisztusban, és az õ ismeretének illatját minden helyen megjelenti mi általunk.


Joˈ chii tsˈaⁿ na matseixmaⁿ cwentaaˈ nquii na cwiluiiñe Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom matseixmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ na ticantycwii na wandoˈ añmaaⁿˈ, sa̱a̱ tsˈaⁿ na ticatseixmaⁿ cwentaaˈ Jnaaⁿ, ticatseixmaⁿ na wandoˈ añmaaⁿˈ. 	 A kié a Fiú, azé az élet: a kiben nincs meg az Isten Fia, az élet sincs meg abban.


Na cwii cwii tmaaⁿˈñeeⁿ jnda̱a̱ˈti canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ na tioo ángeles sa̱a̱yo cantaa. Tioona sa̱a̱yo canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Judá, canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Rubén, canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Gad, 	 Júda nemzetségébõl tizenkétezer elpecsételt [vala;] a Ruben nemzetségébõl tizenkétezer elpecsételt; a Gád nemzetségébõl tizenkétezer elpecsételt;


tsˈaⁿ na maxjeⁿ ñˈeeⁿ ñˈeⁿndyô̱ cantyjati xuee na teitsˈoomñe Jesús sˈaa Juan hasta xuee quia na tjawaaⁿ. Macaⁿnaˈ na nntseijomñê tsaⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿndyô̱ na nntjeiˈyuuˈndyô̱ na jnda̱ tandoˈxco Jesús. 	 A János keresztségétõl kezdve mind a napig, melyen fölviteték tõlünk, azok közül egy az õ feltámadásának bizonysága legyen mivelünk egyetemben.


Ntˈom nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ jlaˈliooˈndyena nacjooˈ yuscuˈñeeⁿ. Jluena nda̱a̱ ntyjeena: —Jeeⁿ ndyaˈ cweˈchi ncheⁿˈ ˈnaaⁿˈaⁿ na seicatsoom. 	 Némelyek pedig háborognak vala magok között és mondának: Mire való volt az olajnak ez a tékozlása?


Nnˈaⁿ judíos cwitaⁿna na nntyˈiaanda̱a̱na cwii tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na tixocaluiinaˈ na cweˈ najndeii nquii tsˈaⁿ cha nlaˈyuˈna. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos, joona cwilˈueeˈndyena ñˈoom na nntseijndo̱ˈtinaˈ nˈomna cha na nlaˈyuˈna, 	 Mert egyfelõl a zsidók jelt kívánnak, másfelõl a görögök bölcseséget keresnek.


Ndoˈ na luaaˈ waa, jnda̱ seicanda̱a̱ˈndyo̱ na mañequia ñˈoom naya na macwjiˈnˈmaaⁿñe Cristo nnˈaⁿ, tyotsˈaa na ljoˈ Jerusalén ñequio chaˈtso ntyja hasta tueˈñoomnaˈ ndyuaa Ilírico. 	 Jelek és csodák ereje által, az Isten Lelkének ereje által; úgyannyira, hogy én Jeruzsálemtõl és környékétõl fogva Illyriáig betöltöttem a Krisztus evangyéliomát.


Ndoˈ jeˈ cwitjo̱o̱cheⁿ na nluii na ljoˈ matsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, cha quia na jnda̱ tueˈntyjo̱ juunaˈ quia joˈ nlaˈyuˈyoˈ. 	 És most mondtam meg néktek, mielõtt meglenne: hogy a mikor majd meglesz, higyjetek.


ndoˈ nnto̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na nncwjaaⁿˈaⁿ ntyjemosoñe na mˈaⁿ nacje ˈnaaⁿˈaⁿ. Nlcwaˈjndooˈñê ndoˈ nntseijomñê nncˈom ñequio naⁿcandyee. 	 És az õ szolgatársait verni kezdené, a részegesekkel pedig enni és inni kezdene:


Sa̱a̱ najndyee macaⁿnaˈ na tˈmaⁿ nawiˈ catjo̱ⁿ ndoˈ mati calˈa nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ na ticueeˈ nˈomna ja. 	 De elõbb sokat kell néki szenvednie és megvettetnie e nemzetségtõl.


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos tyˈenquiana jnaaⁿˈ Pablo nnom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Panaszt tõnek pedig néki a fõpap és a zsidók fõemberei Pál ellen, és kérék õt,


Quia joˈ sa̱ˈntjoom na cwindyuaandye nnˈaⁿ nomtyuaa. 	 És parancsolá a sokaságnak, hogy telepedjenek le a földön.


Jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ tsjoomnancue na cwinquioˈnnˈaⁿ na cwiluena na tiyuuˈ na jndyo Jesucristo na tsˈaⁿ jom. Tsˈaⁿ na luaaˈ machˈee cwiluiiñê tsˈaⁿ na manquiuˈnnˈaⁿ, ndoˈ tsˈaⁿ na wjaa nacjooˈ Cristo. 	 Mert sok hitetõ jött e világra, a kik nem vallják a Jézust testben megjelent Krisztusnak. Ez a hitetõ és az antikrisztus.


Xeⁿ na ndi mˈaaⁿ tsjoomnancue, meiⁿ xocˈoomnaˈ jom na nntseixmaaⁿ tyee, ee mˈaⁿ ntyee ljooñe na cwinequia quiooˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ matseijndaaˈñe ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Ha tehát a földön volna, még csak pap sem volna, lévén olyan papok, a kik a törvény szerint áldoznak ajándékokkal,


’Xeⁿ cwilaˈjomndyoˈtyeⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya, meiⁿ ticatsuuˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na mañequiaya, quia joˈ cataⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso na lˈue nˈomˈyoˈ, ndoˈ nñequiaaⁿ. 	 Ha én bennem maradtok, és az én beszédeim bennetek maradnak, kérjetek, a mit csak akartok, és meglesz az néktek.


Xuee najndyee smaⁿna, nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tjomndyena na nlˈana xeⁿntaⁿˈ tyooˈ na nlcwaˈna na cwicañjom nˈomna Jesús. Ndoˈ tyotseineiⁿ Pablo nda̱a̱na. Na nneiⁿncoo cwiicheⁿ xuee mawjaⁿ, joˈ chii tyotseineiiⁿ tyotseineiiⁿ nda̱a̱na hasta tueeˈ xcwe tsjom. 	 A hétnek elsõ napján pedig a tanítványok egybegyûlvén a kenyér megszegésére, Pál prédikál vala nékik, mivelhogy másnap el akara menni; és a tanítást megnyújtá éjfélig.


Tsaⁿscu titseixmaaⁿ na nntseintycwiiˈñê nnom saaⁿˈaⁿ ee saaⁿˈaⁿ tseixmaⁿ cwenta jom, meiⁿ tsaⁿsˈa titseixmaaⁿ na nntseintycwiiˈñê nnom scoomˈm ee scoomˈm tseixmaⁿ cwenta jom. 	 A feleség nem ura a maga testének, hanem a férje; hasonlóképen a férj sem ura a maga testének, hanem a felesége.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —Calatyuiˈyoˈ watsˈomwaañe ndoˈ ñeˈndyee xuee nntseiwa̱nndaˈa juunaˈ. 	 Felele Jézus és monda nékik: Rontsátok le a templomot, és három nap alatt megépítem azt.


Mañoomˈ tquiaa chaˈcwijom luaˈtsja nˈom nnom Saulo. Jnda̱a̱ na ntyˈiaaˈnnaaⁿˈaⁿ. Quia joˈ teicantyjaaⁿ, teitsˈoomñê. 	 És azonnal mintegy pikkelyek estek le szemeirõl, és mindjárt visszanyeré látását; és felkelvén, megkeresztelkedék;


Jeˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo mˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Manquiityeeⁿ tquiaaⁿ na tandoˈxco juu jnda̱ na tueˈ, ndoˈ seitˈmaaⁿˈñê juu. Ndoˈ ncˈe na ljoˈ cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê, ndoˈ cwicantyjaaˈ nˈomˈyoˈ jom. 	 A kik õ általa hisztek Istenben, a ki feltámasztotta õt a halálból és dicsõséget adott néki; hogy a ti hitetek reménység is legyen Istenben.


Joˈ chii mati ˈo macwitsantyjo̱ˈyoˈ chaˈxjeⁿ na cwilˈaayâ. Ndoˈ maluaaˈ, macwitsantyjo̱ˈyoˈ naxeⁿˈ nquii Ta Jesucristo. Ncˈe joˈ na tquiaa Espíritu Santo na jeeⁿ neiⁿˈyoˈ meiiⁿ wiˈ ñelˈa nnˈaⁿ tsjomˈyoˈ jnda̱ na toˈñoomˈyoˈ ñˈoom naya na tyoñequiaayâ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 És ti a mi követõinkké lettetek és az Úréi, befogadván az ígét sokféle szorongattatás között, Szent Lélek örömével;


Luaa ñˈoom na tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, ñequio na ndye chaˈtsondye nnˈaⁿ: 	 És az egész nép hallására monda az õ tanítványainak:


ˈO nnˈaⁿ tsjoom Belén, tsˈo̱ndaa Judá, meiⁿchjoo ticjuˈcjenaˈ tsjomˈyoˈ quiiˈntaaⁿ njoom ntˈmaⁿ chaˈwaa tsˈo̱ndaa Judá. Ee quiiˈntaaⁿˈyoˈ nluiˈ cwii tsˈaⁿ na nluiitquieñe na nnteixˈee nnˈaaⁿya Israel. 	 És te Bethlehem, Júdának földje, semmiképen sem vagy legkisebb Júda fejedelmi városai között: mert belõled származik a fejedelem, a ki legeltetni fogja az én népemet, az Izráelt.


Tso tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —Chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ matseicanda̱ya xjeⁿ na cachjoondyo̱cha̱ⁿ. ¿Aa waa na matseitjo̱o̱tinaˈ ja na catsˈaa? 	 Monda néki az ifjú: Mindezeket megtartottam ifjúságomtól fogva; mi fogyatkozás van még bennem?


Tintyueˈyoˈ cwii nawiˈ na manntjomˈyoˈ. Ee queⁿˈyoˈ cwenta, mawaa xjeⁿ na cwantindyoˈ ˈo nntsaˈyoˈ wˈaancjo ncˈe na ta̱a̱ˈ tsˈom tsaⁿjndii. Ee ñeˈcaljeiiⁿ chiuu nˈomˈyoˈ. Nntjomˈyoˈ nawiˈñeeⁿ cwii qui xuee sa̱a̱ caljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ na ñeˈcwii calaˈtiuuˈyoˈ meiiⁿ ñequio joˈ cwjeˈyoˈ, quia joˈ ja nñequiaya na nntoˈñoomˈyoˈ na ticantycwii na cwitandoˈyoˈ. 	 Semmit ne félj azoktól, a miket szenvedned kell: Ímé a Sátán egynéhányat ti közületek a tömlöczbe fog vetni, hogy megpróbáltassatok; és lesz tíz napig való nyomorúságtok. Légy hív mind halálig, és néked adom az életnek koronáját.


Joˈ chii joo nnˈaⁿ na maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na ljuˈ nˈom macaⁿnaˈ na tyeⁿ cwintyjeeˈna cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Calaˈcanda̱na ñˈoom na matsa̱ˈntjoom, ndoˈ tyeⁿ calaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Jesús. 	 Itt van a szenteknek békességes tûrése, itt a kik megtartják az Isten parancsolatait és a Jézus hitét!


Ndoˈ tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê: —¿Chiuu na jeeⁿcheⁿ tyueˈyoˈ? ¿Aa maxjeⁿ tjo̱o̱cheⁿ na nlayuˈya nˈomˈyoˈ? 	 És monda nékik: Miért vagytok ily félénkek? Hogy van, hogy nincsen hitetek?


Tsoti Esteban: —Welooya nnˈaⁿ Israel na ñetˈom teiyo, tyomˈaⁿtina ndyuaa Egipto. Ndoˈ yocheⁿ na tjatseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Abraham na nntsˈaaⁿ, yacheⁿ tjawijndyendyena. 	 Mikor pedig elközelgetett az ígéretnek ideje, melyet Isten esküvel ígért Ábrahámnak, megnevekedék a nép és megsokasodék Égyiptomban,


Meiiⁿ chaˈwaa tsjoomnancue cuaanaˈ cwentaaˈ tsˈaⁿ, sa̱a̱ ¿yuu waa na mateijndeiinaˈ juu ee xocˈo̱naˈ ñˈeⁿñê na ticatsuuñe añmaaⁿˈaⁿ? 	 Mert mit használ az embernek, ha az egész világot megnyeri, lelkében pedig kárt vall?


Quia matseiljeii tsˈaⁿ tsom na matseijndaaˈñenaˈ cwii na lˈue tsˈom, ñˈoom na chuu tsomˈñeeⁿ, tjaaˈnaⁿ najndeiinaˈ yocheⁿ na ndicwaⁿ wandoˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Mert a hol végrendelet van, szükséges, hogy a végrendelkezõ halála bekövetkezzék.


Jeeⁿ wiˈ cwitjoom nnˈaⁿ tsjoomnancue na jndye nnom neiⁿncooˈ niom na macjaachuunaˈ joona na cwilaˈtjo̱o̱ndyena. Sa̱a̱ tjaa chiuu ya ee maxjeⁿ niomnaˈ. Sa̱a̱ nntˈuiiwiˈnaˈ tsˈaⁿ na matseijndo̱ˈ tsˈom xˈiaaˈ na catsˈaa yuu na tia. 	 Jaj a világnak a botránkozások miatt! Mert szükség, hogy botránkozások essenek; de jaj annak az embernek, a ki által a botránkozás esik.


Joˈ chii ñequio ñˈoommeiⁿˈ quiaˈyoˈ na tˈmaⁿ nˈom nnˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈ. 	 Annakokáért vígasztaljátok egymást e beszédekkel.


Tˈo̱ Esteban matsoom: —ˈO ta na cwiluiitquiendyoˈ ñequio ˈo nnˈaⁿya, candyeˈyoˈ ñˈoom na nntsjo̱o̱. Nquii Taya Tyˈo̱o̱tsˈom na jeeⁿ tˈmaⁿ cwiluiiñê, jom seicaˈmo̱ⁿñê nnom welooya Abraham quia na tyomˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ndyuaa Mesopotamia cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncˈoom tsjoom Harán. 	 Õ pedig monda: Férfiak, atyámfiai és atyák, halljátok meg! A dicsõségnek Istene megjelenék a mi atyánknak, Ábrahámnak, mikor Mezopotámiában vala, minekelõtte Háránban lakott,


ˈO tacalaˈntjaˈndyoˈ ñequio nnˈaⁿ. ˈO chaˈtso na nnda̱a̱ nlˈaˈyoˈ ñequiiˈcheⁿ calˈaˈyoˈ yuu na ya cha tincjuˈnaaⁿñenaˈ na nlˈueeˈndye nnˈaⁿ tiaˈ ñˈeⁿndyoˈ. 	 Ha lehetséges, a mennyire rajtatok áll, minden emberrel békességesen éljetek.


Sa̱a̱ meiⁿ chjoowiˈ tîcatueˈndyo̱cja̱a̱yâ̱ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ ee tilˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na nnchuiiˈ juu ñˈoom na xcweti maˈmo̱ⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na nluiˈnˈmaaⁿñe tsˈaⁿ. 	 Kiknek egy pillanatra sem adtuk meg magunkat, hogy az evangyéliom igazsága megmaradjon számotokra.


Tîcatsˈaanaˈ na we waa nncˈoomˈ tsˈom Abraham meiⁿ na nˈñeeⁿ na ntyjaaˈ tsˈoom ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaa. Yacheⁿ tyotseiyuˈya tsˈoom ndoˈ tyocantyjaaˈ tsˈoom juu ndoˈ tyotseitˈmaaⁿˈñê juu, 	 Az Istennek ígéretében sem kételkedett hitetlenséggel, hanem erõs volt a hitben, dicsõséget adván az Istennek,


na catseineiⁿˈ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ. Cˈomcˈeendyuˈ na nntsaˈ tsˈiaaⁿwaaˈ meiiⁿ naaⁿ ticanaaⁿndyuˈ, cwilˈueeˈndyuˈ juunaˈ cha nñeˈquiandye nnˈaⁿ, cha nntseitiaˈnaˈ tsˈaⁿ na tixcwe mˈaaⁿ, ndoˈ na nñequiaanaˈ na tˈmaⁿ tsˈom tsˈaⁿ ndoˈ na mˈmo̱ⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ ñequio na nioomˈcheⁿ tsˈomˈ. 	 Hirdesd az ígét, állj elõ vele alkalmatos, alkalmatlan idõben, ints, feddj, buzdíts teljes béketûréssel és tanítással.


Ndoˈ jndye nnˈaⁿ tquieˈcañom na mˈaaⁿyâ na ñeˈcandyena ñˈoom na tyoñequiaaⁿ. Tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: —Juan meiⁿcwii tsˈiaaⁿ tyoochˈeeⁿ na xocanda̱a̱ nluiinaˈ na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa. Sa̱a̱ chaˈtso ñˈoom na tyoñequiaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ, ñequiiˈcheⁿ na mayuuˈ joonaˈ. 	 És sokan menének õ hozzá és mondják vala, hogy: János nem tett ugyan semmi csodát; de mindaz, a mit János e felõl mondott, igaz vala.


Sa̱a̱ tiñeˈnquiaañe Juan na caluii na ljoˈ. Tsoom: —Cwa jnda̱ tyjeˈcañoomˈ ja na catseitsˈoomndyo̱ ˈu meiiⁿ na matsonaˈ na ˈu catseitsˈoomndyuˈ ja. 	 János azonban visszatartja vala õt, mondván: Nékem kell általad megkeresztelkednem, és te jõsz én hozzám?


Ee xeⁿ ñequiiˈcheⁿ cwilˈaˈyoˈ na ya, ¿ˈñeeⁿ nnda̱a̱ nntsˈaa nawiˈñe ñˈeⁿndyoˈ? 	 És kicsoda az, a ki bántalmaz titeket, ha a jónak követõi lesztek?


Seicandii cwii tsˈaⁿ Jesús, tso: —Aa ndiˈ Ta, jnda̱ tyjeˈcañoom tsoˈndyoˈ ñˈeⁿ ndyentyˈiuˈ na ñeˈcalaˈneiⁿna ñˈeⁿndyuˈ. 	 És monda néki valaki: Ímé a te anyád és testvéreid odakünn állanak, és szólni akarnak veled.


ˈU ta Agripa, ¿aa matseiˈyuˈ ñˈoom na tyolaˈljeii profetas? Ja ntyjii na matseiˈyuˈ ñˈoom na tyolue naⁿˈñeeⁿ. 	 Hiszel-e, Agrippa király, a prófétáknak? Tudom, hogy hiszel.


Joˈ chii nda̱a̱ lˈoo jnda̱ teineiⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cha chaˈxjeⁿ jom wanoomˈm, mati nnda̱a̱ nntaˈndoˈna meiiⁿ jnda̱ tuˈxeⁿndyena chaˈxjeⁿ cwituˈxeⁿndye chaˈtso nnˈaⁿ. 	 Mert azért hirdettetett az evangyéliom a holtaknak is, hogy megítéltessenek emberek szerint testben, de éljenek Isten szerint lélekben.


Sa̱a̱ Jesús ticwancueⁿˈeⁿ. Tsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Cjaˈlcweˈ waˈ na mˈaⁿ nnˈaⁿˈ. Catsuˈ nda̱a̱na cwanti na jeeⁿ tˈmaⁿ naya na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyuˈ, ndoˈ chiuu na tyˈoom na wiˈ tsˈoom ˈu. 	 De Jézus nem engedé meg néki, hanem monda néki: Eredj haza a tiéidhez, és jelentsd meg nékik, mely nagy dolgot cselekedett veled az Úr, és mint könyörült rajtad.


Cweˈ ncˈe joˈ, ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos, mati jlaˈjndaaˈndyena na nlaˈcueeˈna Lázaro. 	 A papifejedelmek pedig tanácskozának, hogy Lázárt is megöljék;


Ndoˈ quia cwitaⁿˈyoˈ nnoom, calˈaˈyoˈ naljoˈ na cwilaˈyuˈya cwii nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê tincˈomˈyoˈ na we waa mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ, ee tsˈaⁿ na luaaˈ mˈaaⁿˈ tsˈom, matseijomnaˈ juu chaˈcwijom nmo̱ⁿ ndaaluee, na lomañjaaⁿ maleiñˈoomñe jndye juunaˈ. 	 De kérje hittel, semmit sem kételkedvén: mert a ki kételkedik, hasonlatos a tenger habjához, a melyet a szél hajt és ide s tova hány.


Queⁿˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿ cantsaa na maˈntyja jo nandye. Jooyoˈ tjaa ljoˈ cwinomyoˈ na nntyjeendyeyoˈ na nlaˈweyoˈ nantquie na nleilˈue ˈio cha. Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, nquii Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee mañequiaaⁿ na cwicwaˈ jooyoˈ. Ndoˈ ˈo cajndandyoˈtiˈyoˈ ntyjeeⁿ, nchiiti cantsaa. 	 Tekintsetek az égi madarakra, hogy nem vetnek, nem aratnak, sem csûrbe nem takarnak; és a ti mennyei Atyátok eltartja azokat. Nem sokkal különbek vagytok-é azoknál?


Naⁿnom na tquiendye, caˈmo̱ⁿˈ nda̱a̱na na cˈomna na xcwe cwilˈana, cˈomna na macanda̱ ñˈoom ya nquiu nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿna, nnˈaⁿ na xcwe mˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈom, mˈaⁿna na jnda nquiuna ncˈiaana na cwilaˈyuˈ, ndoˈ na cwilaˈquii nˈomna nawiˈ na cwiwinomna. 	 Hogy a vén emberek józanok legyenek, tisztességesek, mértékletesek; a hitben, szeretetben, tûrésben épek.


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê taˈxˈeena nnoom chiuu maˈmo̱ⁿ ñˈoom tjañoomˈwaaˈ. 	 És megkérdék õt az õ tanítványai, mondván: Mi lehet e példázat?


Nchii Tyˈo̱o̱tsˈom sˈaaⁿ naljoˈ ee jom maqueeⁿˈñê ˈo. 	 Ez a hitetés nem attól van, a ki titeket hív.


Meiⁿ ñˈoomˈm ticˈoomnaˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ, ee ˈo tiñeˈcalaˈyuˈyoˈ ñequio ja na jñoom. 	 Az õ ígéje sincs maradandóan bennetek: mert a kit õ elküldött, ti annak nem hisztek.


Cweˈ joˈ na seiljeiya ñˈoomˈñeeⁿ na seicwano̱ⁿya na mˈaⁿˈyoˈ ee tiñeˈcjo̱ntyˈia ˈo na nlˈaˈyoˈ na chjooˈ tsˈo̱o̱ⁿ ee matsonaˈ na ˈo nñequiaˈyoˈ na neiⁿya. 	 És azért írtam néktek éppen azt, hogy mikor oda megyek, meg ne szomoríttassam azok miatt, a kiknek örülnöm kellene; meg lévén gyõzõdve mindenitek felõl, hogy az én örömöm mindnyájatoké.


¿Chiuu nlˈue nˈomˈyoˈ na catsˈaa? ¿Aa nncjo̱cando̱o̱ˈa ˈo na nntseitiaˈa ˈo, oo aa nncˈo̱o̱ⁿya na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo, ñequio na jeeⁿ jnda ntyjiiya ˈo? 	 Mit akartok? Vesszõvel menjek-é hozzátok, avagy szeretettel és szelídségnek lelkével?


Jnda̱ tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ na nncwandoˈxco Jesús jnda̱ na tueeⁿˈeⁿ, meiⁿ xocato̱o̱ˈ seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ matso salmo jnda̱ we. Matsonaˈ: “Nntioˈnaaⁿndyo̱ ˈo chaˈxjeⁿ ñˈom na tsjo̱o̱ nnom David na nntsˈaa.” 	 gy pedig feltámasztotta õt halottaiból, úgy hogy nem is fog többé az enyészetbe visszatérni, azt így mondotta: Néktek adom a Dávid biztos szent [javait.]


ndoˈ nntseicandyaañetyeeⁿ ja chaˈtso nnom nawiˈ ndoˈ nntsˈaaⁿ cwenta ja na nntseijomndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjoom cañoomˈluee. Ñecwii tco caluiitˈmaⁿñê. Amén. 	 És megszabadít engem az Úr minden gonosz cselekedettõl, és megtart az õ mennyei országára; a kinek dicsõség örökkön örökké! Ámen.


Chaˈxjeⁿ na tsjo̱o̱ya njomˈ quia na jluiiˈa Macedonia na caljooˈndyuˈ Éfeso na catsa̱ˈntjomˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na ticatˈmo̱o̱ⁿna ñˈoom na tiyuuˈ, 	 A miképpen Maczedóniába menetelemkor kértelek téged, hogy maradj Efézusban, hogy megmondjad némelyeknek, ne tanítsanak más tudományt,


Quia joˈ we ndiiˈ macaⁿnaˈ na calaˈcanda̱ˈyoˈ jo nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ. Najndyee ncˈe na ticalˈue nˈomˈyoˈ na catˈuii ljeii na cwileiñˈomna ˈo. Ndoˈ na jnda̱ we ncˈe na nquiuˈyoˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ na matsonaˈ na calˈaˈyoˈ na ljoˈ. 	 Annakokáért szükség engedelmeskedni, nem csak a haragért, hanem a lelkiismeretért is.


Quia joˈ seitiaˈ Jesús jndyetiaˈñeeⁿ, joˈ chii jluiˈ naquiiˈ tsˈom tyochjoo. Mañoomˈ nˈmaⁿ juu. 	 És megdorgálá õt Jézus, és kiméne belõle az ördög; és meggyógyula a gyermek azon órától fogva.


Ndoˈ tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ: —Ja mawaxˈa̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya ¿aa wanaaⁿ na cateijndeii tsˈaⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ na wiˈ matjom, oo aa ticateijneiⁿ juu? ¿Aa cwjiˈnˈmaaⁿñê xˈiaaⁿˈaⁿ na ticueˈ, oo aa caˈñeeⁿ na cueˈ? Sa̱a̱ joona yacheⁿ jlaˈcheⁿna. 	 Azoknak pedig monda: Szabad-é szombatnapon jót vagy rosszat tenni? lelket menteni, vagy kioltani? De azok hallgatnak vala.


Jeˈ tacˈoomñê ñjaaⁿ, ee na jnda̱ mawandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ chaˈxjeⁿ ñˈoom ñetsoom. Quiocantyˈiaˈyoˈ yuu ñetacatyeeⁿ. 	 Nincsen itt, mert feltámadott, a mint megmondotta volt. Jertek, lássátok a helyet, a hol feküdt vala az Úr.


Majuuti xueeˈñeeⁿ, tquieˈcañom ntˈom nnˈaⁿ fariseos Jesús, jluena nnoom: —Caluiˈ ñjaaⁿ, cjaˈ cwiicheⁿ joo ee ñeˈcatseicueeˈ Herodes ˈu. 	 yanazon napon jövének [õ] hozzá némelyek a farizeusok közül, mondván néki: Eredj ki és menj el innét: mert Heródes meg akar téged ölni.


Ee jâ tîcatoˈño̱o̱ⁿyâ naya lueeˈyoˈ na cweˈyu. Ñetqueⁿndyô̱ na ñelˈaayâ tsˈiaaⁿ, ñetantjo̱o̱ⁿyâ ˈnaⁿ na ñetcaⁿnaˈ jâ. Naxuee natsjom ñejlaˈjnda̱a̱yâ cha ticatua̱a̱ˈâ xuu nacjooˈ meiⁿcwiindyoˈ ˈo na nnteixˈee jâ. 	 Sem ingyen kenyeret nem ettünk senkinél, hanem munkával és fáradsággal, éjjel-nappal dolgozva, hogy közületek senkinek se legyünk terhére.


Tˈo̱ Jesús, tsoom: —Luaa matso ñˈoom na tˈmaⁿti: “Candyeˈyoˈ, ˈo nnˈaⁿ Israel. Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaya, macanda̱ ñenqueⁿ cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom. 	 Jézus pedig felele néki: Minden parancsolatok között az elsõ: Halljad Izráel: Az Úr, a mi Istenünk egy Úr.


Ndoˈ jeˈ, majo̱ Jerusalén ee luaaˈ matsa̱ˈntjom Espíritu Santo ja, meiⁿ ticaljeiiya ljoˈ nntjo̱ⁿya laˈñeⁿ. 	 És most ímé én a Lélektõl kényszerítve megyek Jeruzsálembe, nem tudván, mik következnek ott én reám.


Ee jeeⁿ ndyaˈ seicatyˈuenaˈ jom ñequio ntˈomcheⁿ ncˈiaaⁿˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê cantyja ˈnaaⁿ calcaa na tjeiiˈna. 	 Mert félelem fogta körül õt és mindazokat, a kik õ vele valának, a halfogás miatt, a melyet fogtak;


Sa̱a̱ nnˈaⁿ judíos na mˈaⁿ Tesalónica jndyena na mañequiaa Pablo ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ Berea. Joˈ chii tyˈena tsjoomˈñeeⁿ, tyˈelaˈjmeiⁿˈna naⁿˈñeeⁿ. 	 Mikor azonban tudtokra esett a Thessalonikából való zsidóknak, hogy Béreában is prédikálta Pál az Istennek ígéjét, elmenének, és a sokaságot ott is felháboríták.


Ndoˈ na cwiluiindyo̱ ntseinaaⁿ, mati laˈxmaaⁿya na nndaaya chaˈtso na jnda̱ seijndaaˈñê na nndaa nnˈaⁿ na cwiluiindye ntseinaaⁿ, mañejuuti na nndaaˈ Cristo, mati joˈ nndaaya xeⁿ cwilajomndyo̱ nawiˈ na tjatjoom cha nda̱nquia nlajomndyo̱ na cwiluiitˈmaⁿñê. 	 Ha pedig gyermekek, örökösök is; örökösei Istennek, örököstársai pedig Krisztusnak; ha ugyan vele együtt szenvedünk, hogy vele együtt is dicsõüljünk meg.


Quia joˈ cwiicheⁿ ndiiˈ tquienndaˈna Jerusalén. Ndoˈ yocheⁿ na matseicaañe Jesús nomchˈeⁿ watsˈom tˈmaⁿ tyˈentyjaaˈ ntyee na cwiluiitquiendye jom, ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos. 	 És ismét Jeruzsálembe menének. Mikor pedig õ a templomban körüljára, hozzámennek vala a fõpapok és az írástudók és a vének.


’Tiñeˈquiaˈyoˈ ˈnaⁿ na ljuˈ laˈxmaⁿnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na ticalaˈñˈoomˈndye Tyˈo̱o̱tsˈom na ticalaˈxmaⁿ na nntoˈñoom joonaˈ. Ee xeⁿ na luaaˈ nlˈaˈyoˈ matseijomnaˈ chaˈcwijom cwiñeˈquiaˈyoˈ ˈnaⁿ na ya na laˈxmaⁿnaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ calueˈ. Ndoˈ calueˈñeeⁿ nntaˈqueⁿyoˈ na nntquiiyoˈ ˈo. Meiⁿ tiñeˈquiaˈyoˈ ˈnaⁿ na jnda nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, ee xeⁿ na ljoˈ nlˈaˈyoˈ, matseijomnaˈ chaˈcwijom cwitueˈyoˈ tsˈuaa ta̱ˈ na jeeⁿ jnda nda̱a̱ calcu. Ndoˈ calcuˈñeeⁿ cweˈ nntyueyoˈ joonaˈ. 	 Ne adjátok azt, a mi szent, az ebeknek, se gyöngyeiteket ne hányjátok a disznók elé, hogy meg ne tapossák azokat lábaikkal, és néktek fordulván, meg ne szaggassanak titeket.


Ndoˈ tja Jesús ñˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. Mati jndye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ tyˈentyjo̱, joˈ chii sˈaanaˈ na jeeⁿ tyeeⁿ wjaⁿ. 	 El is méne vele, és követé õt nagy sokaság, és összeszorítják vala õt.


Calˈaˈyoˈ na ya nnˈaⁿndyoˈ ñˈeⁿ ncˈiaaˈyoˈ, cˈoom na wiˈ nˈomˈyoˈ joona, calaˈtˈmaⁿ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ chaˈxjeⁿ mati matseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo ncˈe Cristo. 	 Legyetek pedig egymáshoz jóságosak, irgalmasok, megengedvén egymásnak, miképen az Isten is a Krisztusban megengedett néktek.


Joˈ chii queⁿˈyoˈ cwenta ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿna. Ndoˈ calˈaˈyoˈ chaˈtso na cwitsa̱ˈntjomna na calˈaˈyoˈ. Sa̱a̱ tintsantyjo̱ˈyoˈ chaˈna cwilˈana, ee joona ya ñˈoom cwiñeˈquiana sa̱a̱ nquieena ñoomñoom na cwilˈana. 	 Annakokáért a mit parancsolnak néktek, mindazt megtartsátok és megcselekedjétek; de az õ cselekedeteik szerint ne cselekedjetek. Mert õk mondják, de nem cselekszik.


Cantyja ˈnaaⁿˈ nmeiⁿˈ calˈandyoˈ cwenta cantyja chiuu waa na tsamˈaⁿˈyoˈ. Tincˈomˈyoˈ na cweˈ tijndo̱ˈto nˈomˈyoˈ, ˈo cˈomˈyoˈ na jndo̱ˈya nˈomˈyoˈ. 	 Meglássátok annakokáért, hogy mimódon okkal járjatok, nem mint bolondok, hanem mint bölcsek:


Sa̱a̱ xeⁿ mˈaaⁿ tsˈaⁿ na ticjaaweeˈ tsˈom ñˈoomwaaˈ, macaⁿnaˈ na catseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na meiⁿ jâ meiⁿ nnˈaⁿ cwii cwii tmaaⁿˈ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, tjaaˈnaⁿ cwicheⁿ nnom na cwilˈaaya. 	 Ha pedig valakinek tetszik versengeni, nekünk olyan szokásunk nincsen, sem az Isten gyülekezeteinek.


Cantyja ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ matseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na seiljeii profeta Isaías, tsoom: Meiiⁿ na jndye na cwindyeˈyoˈ sa̱a̱ tixocalaˈno̱ⁿˈyoˈ, ndoˈ meiiⁿ na jndye cwintyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ, sa̱a̱ tixoqueⁿˈyoˈ cwenta. 	 És beteljesedék rajtok Ésaiás jövendölése, a mely ezt mondja: Hallván halljatok, és ne értsetek; és látván lássatok, és ne ismerjetek:


Quia joˈ taxˈee Jesús ˈndyoo tsaⁿ na matseiˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, tsoom: “¿Chiuu matseiˈtiuuˈ, ˈñeeⁿ cwii na ndyeendye naⁿˈñeeⁿ cwiluiiñe xˈiaaˈ tsˈaⁿ na tioondye naⁿcantyˈue nacjooˈ?” 	 három közül azért kit gondolsz, hogy felebarátja volt annak, a ki a rablók [kezébe] esett?


Ee joona neiiⁿtina na calue ncˈiaana na ya cwilˈana, nchiiti na ntyjaaˈ nˈomna na catso Tyˈo̱o̱tsˈom na ya ntyjeeⁿ ñˈeⁿndyena. 	 Mert inkább szerették az emberek dicséretét, mintsem az Istennek dicséretét.


Joˈ chii quia na nntsaˈ nantquie na tˈmaⁿ na nlcwaˈ nnˈaⁿ, queⁿˈ ndyeñeeⁿˈ ñˈeⁿ nnˈaⁿ na ticanda̱a̱ˈ luee, ncˈeeˈ, ndoˈ nnˈaⁿ na tileicˈoocaˈ ñequio nnˈaⁿ na nchjaaⁿ. 	 Hanem mikor lakomát készítesz, hívd a szegényeket, csonkabonkákat, sántákat, vakokat:


Luaa matsonaˈ: Cwiljoya tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿ nnˈaⁿ ncˈe Cristo, meiⁿ ticwjaaˈñê cwenta na laˈxmaⁿna jnaⁿ, ndoˈ tyˈioom tsˈiaaⁿ nda̱a̱yâ na nñequiaayâ ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiljoya tsˈoom ñˈeⁿndyena. 	 Minthogy az Isten volt az, a ki Krisztusban megbékéltette magával a világot, nem tulajdonítván nékik az õ bûneiket, és reánk bízta a békéltetésnek ígéjét.


Tyomˈaaⁿya na ntsaandyo̱ ndoˈ ˈo jlaˈtsaaⁿˈndyoˈ ja. Tyomˈaaⁿya na wiiˈa ndoˈ ˈo tyotsacajndoˈyoˈ ja. Tyomˈaaⁿya pra̱so ndoˈ tyotsantyjaˈyoˈ ja.” 	 Mezítelen voltam, és megruháztatok; beteg voltam, és meglátogattatok; fogoly voltam, és eljöttetek hozzám.


Ndoˈ cwii tsaⁿˈñeeⁿ, quia na ljeiiⁿ na jnda̱ nˈmaaⁿ, tjalcweeⁿˈeⁿ, cˈuaa ˈñom na matseitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Egy pedig õ közülök, mikor látta, hogy meggyógyult, visszatére, dicsõítvén az Istent nagy szóval;


Quia na jnda̱ jaaweˈntyjo̱ xjeⁿ na nncoˈñom Tyˈo̱o̱tsˈom jom cañoomˈluee, quia joˈ ñeˈcwii seijndaaˈñê na wjaⁿ Jerusalén. 	 Lõn pedig, mikor az idõ elközelgete, hogy õ felvitessék, eltökélte magát, hogy Jeruzsálembe megy,


Mantyjacheⁿ cweˈ tiooñetoom jo ncˈee Pedro, mana tueeⁿˈeⁿ. Quia na tyˈequieˈ naⁿnom na titquiendye jliuna na jnda̱ tueeⁿˈeⁿ. Mati tjeiiˈna jom, tyˈecatˈiuuna jom nacañoomˈ saaⁿˈaⁿ. 	 És azonnal összerogyott lábainál, és meghala; bemenvén pedig az ifjak, halva találák õt, és kivivén eltemeték férje mellé.


Jnda̱ na ntyˈiaaⁿˈaⁿ, tsoom nda̱a̱na: —¿ˈÑeeⁿ ˈndyoonnom ñoom nacjooˈ tsjo̱ˈñjeeⁿwaa ndoˈ ˈñeeⁿ xueeˈ ljeiimeiiⁿ? 	 És monda nékik: Kié ez a kép, és a felírás?


Ndoˈ tquiena tsjoom Jericó. Jnda̱ joˈ majaacaluiˈ Jesús ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê ndoˈ ñequio cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na jndyendye. Juu xjeⁿˈñeeⁿ wacatyeeⁿ tsaⁿnchjaaⁿˈ Bartimeo ˈndyoo nato. Jom jnda Timeo. Macaaⁿ ljoˈ na nleilˈueeˈñê. 	 És Jerikóba érkezének: és mikor õ és az õ tanítványai és nagy sokaság Jerikóból kimennek vala, a Timeus fia, a vak Bartimeus, ott üle az úton, koldulván.


Ñˈoom na matsjo̱o̱, nchii ñˈoom na sa̱ˈntjom Ta Jesús na catsjo̱o̱ya. Cweˈ na matsjo̱o̱ nnco̱ ee matˈuiinaˈ cantyja na macwjiˈsˈandyo̱. 	 A mit mondok, nem az Úr szerint mondom, hanem mintegy esztelenül a dicsekvésnek ezzel a merészségével,


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, lˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na caliuˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nawiˈ na tyotseijaaˈñenaˈ nacjooyâ xjeⁿ na tyomˈaaⁿyâ ndyuaa Asia. Sˈaanaˈ na jeeⁿ jaaˈ juunaˈ hasta na ntycwii na mˈaaⁿˈ nˈo̱o̱ⁿyâ na nluiˈnˈmaaⁿndyô̱ naquiiˈ nawiˈñeeⁿ, ndoˈ na ljoˈ jlaˈtiuuyâ maxjeⁿ nntseicwjetonaˈ jâ. 	 Mert nem akarjuk, hogy ne tudjatok atyámfiai a mi nyomorúságunk felõl, a mely Ázsiában esett rajtunk, hogy felette igen, erõnk felett megterheltettünk, úgy hogy életünk felõl is kétségben valánk:


Ndoˈ tsoom nnom: —Cjaˈ peila na jndyu Siloé, camaⁿˈ nˈomnjomˈ. Ñˈoom Siloé matsonaˈ jñom tsˈaⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ tja tsaⁿˈñeeⁿ, tmaaⁿ nnoom. Ndoˈ quia jndyolcweeⁿˈeⁿ xuee mantyˈiaaⁿˈaⁿ. 	 És monda néki: Menj el, mosakodjál meg a Siloám tavában (a mi azt jelenti: Küldött). Elméne azért és megmosakodék, és megjöve látva.


Cantyja ˈnaⁿya toom cweˈ chaˈtso naⁿnom laxmaⁿna chaˈna ja, sa̱a̱ tiñeˈcwii xjeⁿ na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na laxmaaⁿya. Ee ñˈeeⁿ nnˈaⁿ waa cwii nnom na laˈxmaⁿ, ndoˈ ntˈomcheⁿ cwiicheⁿ ljo laˈxmaⁿ. 	 Mert szeretném, ha minden ember úgy volna, mint én magam is; de kinek kinek tulajdon kegyelmi ajándéka vagyon Istentõl, egynek így, másnak pedig úgy.


’ˈO nnˈaⁿ fariseos ñˈeⁿ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo ee cweˈ cwilˈaˈyaˈyoˈ na jeeⁿ ya nnˈaⁿndyoˈ ee yaya cwilaljuˈyoˈ naxeⁿˈ waso ñequio xio na cwiwilˈueeˈndyoˈ sa̱a̱ tsˈomnaˈ cwajndii. Ee nantquie na cwicwaˈyoˈ cwicañjom joˈ, laˈxmaⁿnaˈ ˈnaaⁿ ncˈiaaˈyoˈ na cwintyˈueeˈyoˈ ee na tiñeˈqueⁿˈ cheⁿncjoˈyoˈ xjeⁿ na cwilaqueeⁿ nˈomˈyoˈ. 	 Jaj néktek képmutató írástudók és farizeusok! mert megtisztítjátok a pohárnak és tálnak külsejét, belõl pedig rakvák azok ragadománynyal és mértékletlenséggel.


Ndoˈ tˈo̱ Pablo nnom tyo na cwiluiitquieñe: —Ja tsˈaⁿ judío. Ja tuiindyo̱ tsjoom Tarso, tsjoom tˈmaⁿ na matsa̱ˈntjom ndyuaa Cilicia. Sa̱a̱ matsˈaaya tyˈoo njomˈ quiaaˈ ñˈomˈ na nntseina̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Monda pedig Pál: Én ugyan tárzusi zsidó ember vagyok, Cziliczia nem ismeretlen városának polgára; de kérlek téged, engedd meg nékem, hogy szóljak a néphez.


Mati joˈ joˈ meintyjeeˈtquia ntˈom yolcu na jeeⁿ cwintyˈiaa na ljoˈ tuii. Quiiˈntaaⁿ joona mˈaaⁿ María Magdalena ñequio Salomé ñequio cwiicheⁿ María, tsondyee José ñˈeⁿ Jacobo, tsaⁿ na titquieñeti. 	 Valának pedig asszonyok is, a kik távolról nézik vala, a kik között vala Mária Magdaléna, és Mária, a kis Jakabnak és Józsénak anyja, és Salomé,


Ndoˈ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro, quia na jnda̱ tyjeeˈcañoom, sa̱ˈntjoom sondaro na catˈuena Pablo, calaˈtyeⁿna tsaⁿˈñeeⁿ ñequio we lˈuaancjo. Jnda̱ chii taxˈeeⁿ ˈñeeⁿ tsˈaⁿ Pablo ndoˈ ljoˈ sˈaa tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Akkor odaérvén az ezredes, elfogatá õt, és parancsolá, hogy kötözzék meg két lánczczal; és tudakozá, hogy kicsoda és mit cselekedett.


Juu xjeⁿ na ñetˈo̱o̱ⁿya na tjaa chiuuya na nlˈaaya na nntjeiˈnˈmaaⁿndyo̱ cheⁿncjo̱o̱, majuuto xjeⁿˈñeeⁿ tquiaañe Cristo na cueeⁿˈeⁿ cwentaa jaa nnˈaⁿ na tia nnˈaⁿndyo̱. 	 Mert Krisztus, mikor még erõtelenek valánk, a maga idejében meghalt a gonoszokért.


Tsoom: —Tsotya̱ya, ˈu chaˈtso nnda̱a̱ nntsaˈ. Catseicandyaandyuˈ ja na ticwino̱o̱ⁿya nawiˈwaa. Sa̱a̱ catsaˈ chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈomˈ nncuˈ nchii chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ ja. 	 monda: Abba, Atyám! Minden lehetséges néked. Vidd el tõlem ezt a poharat; mindazáltal ne az én akaratom [legyen meg,] hanem a tied.


Ndoˈ mati tyˈechona we nnˈaⁿ na wiˈndye na nntyˈioomna nˈomˈnaaⁿ. 	 vének pedig két másikat is, [két ]gonosztevõt õ vele, hogy megölessenek.


Ñetˈo̱o̱ⁿya quiiˈntaaⁿˈyoˈ na tijndo̱, tyoteindyo̱ na tyocatˈua̱ na aa nncjaacañjoomˈ tsˈiaaⁿ na nntsˈaa. 	 És én erõtlenség, félelem és nagy rettegés közt jelentem meg ti köztetek.


ˈO na mˈaⁿˈyoˈ cañoomˈluee, cˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomˈñeeⁿ. Ndoˈ mati ˈo nnˈaⁿ na tqueⁿljuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nˈomˈyoˈ, ñequio ˈo apóstoles ñequio ˈo profetas, jeˈ jeˈ cˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ. Ee na jnda̱ tioomndyena sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tyotaˈwiˈna ˈo. 	 Örülj õ rajta menny, és ti szent apostolok és próféták; mert az Isten büntette meg õt érettetek való büntetéssel.


Ee tsom na seiljeii tsˈaⁿ na maˈmo̱ⁿnaˈ chiuu waa na matseijndaaˈñe, tjaaˈnaⁿ najndeii tsomˈñeeⁿ yocheⁿ na wandoˈ tsaⁿˈñeeⁿ, xeⁿ jnda̱ tueeⁿˈeⁿ quia joˈ waa najndeii na matseixmaⁿnaˈ. 	 Mivel a végrendelet holtak után jogerõs, különben pedig, ha él a végrendelkezõ, épen nem érvényes.


Jnda̱ na toˈñoom ˈom taⁿˈ tyooˈ ñequio we catscaa, quia joˈ jlunda̱a̱ñê cañoomˈluee. Tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tsotyeeⁿ. Jnda̱ joˈ tyjeeⁿ tyooˈñeeⁿ, tquiaaⁿ joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê cha joona nntˈoomna joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na meindyuaandye. Majoˈti sˈaaⁿ ñˈeⁿ we catscaa. 	 Õ pedig vette vala az öt kenyeret és a két halat, és az égre tekintvén, hálákat ada; és megszegé a kenyereket és adá tanítványainak, hogy tegyék azok elé; és a két halat is elosztá mindnyájok között.


Xjeⁿˈñeeⁿ ja Juan na jeeⁿ candyaˈ tsˈom Jesús, mawacatya̱ⁿ nacañomˈm na cwicwaaˈâ. 	 Egy pedig az õ tanítványai közül a Jézus kebelén nyugszik vala, a kit szeret vala Jézus.


Quia na ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ, nntsˈaaⁿ na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ na luaaˈ ee macanda̱ nqueⁿ cwiluiiñê na tjacantyja na matsa̱ˈntjoom. Jom tseixmaaⁿ Rey nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ na tjacantyja na cwitsa̱ˈntjom, jom cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom. 	 A mit a maga idejében megmutat ama boldog és egyedül hatalmas, a királyoknak Királya és az uraknak Ura,


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsjoom ñequio chaˈtsondye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ, tyolˈueena nnˈaⁿ na calue ñˈoom cantu nacjooˈ Jesús cha nnda̱a̱ nleijndaaˈ jnaaⁿˈaⁿ na cueeⁿˈeⁿ. 	 A fõpapok pedig és a vének és az egész tanács hamis bizonyságot keresnek vala Jézus ellen, hogy megölhessék õt;


Cˈuaa cwiluena: Juu Catsmaⁿ na jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ, tˈmaⁿ cwiluiiñê cantyja najneiⁿ, ndoˈ tseixmaaⁿ na tyañê. Macanda̱ jom cwiluiiñê na jndo̱ˈ tsˈoom ndoˈ chaˈtso nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ. Jeeⁿ matyˈiomnaˈ na calˈuuya ñˈoom ya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, ndoˈ calawa̱a̱ndya̱a̱ya jom ndoˈ calaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ jom. 	 Nagy szóval ezt mondván: Méltó a megöletett Bárány, hogy vegyen erõt és gazdagságot és bölcseséget és hatalmasságot és tisztességet és dicsõséget és áldást.


Chaˈtso nmeiⁿˈ nntsuunaˈ, sa̱a̱ ˈu mˈaaⁿˈ ndoˈ mˈaaⁿndyuˈ. Nleindyo joonaˈ chaˈna liaa. 	 Azok elvesznek, de te megmaradsz, és mindazok, mint a ruha megavulnak.


Ja ya ntyjii xeⁿ na ljooˈñê ñjaaⁿñe ñˈeⁿndyo̱ cha nndiˈntjoom no̱o̱ⁿ yocheⁿ na mˈaaⁿya pra̱so ncˈe na mañequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 én magamnál akartam tartani, hogy te helyetted szolgáljon nékem az evangyéliomért [szenvedett] fogságomban;


Ee tyuaa ticaⁿnaˈ tsˈaⁿ na nnteijndeii na nncˈoom ntjom. Najndyee cwiˈoom jnda̱, ndoˈ ˈoowindyenaˈ. Ndoˈ cwiwaaˈ xuˈlqueeⁿ. Jnda̱ joˈ macwjaaˈñenaˈ nˈom lqueeⁿ. 	 Mert magától terem a föld, elõször füvet, azután kalászt, azután teljes buzát a kalászban.


¿Chiuu na jeeⁿ maqueⁿˈ cwenta meiiⁿ chjoowiˈ ljoˈ machˈee xˈiaˈ? Ndoˈ manncuˈtiˈ tiqueⁿˈ cwenta na tˈmaⁿ matseiˈtjo̱o̱ndyuˈ. Machˈeenaˈ cantyja ˈnaⁿˈ chaˈcwijom jeeⁿ ndoˈ ntquiooˈ jnda̱ na njom tsˈomnnom xˈiaˈ, sa̱a̱ meiⁿchjoo tiqueⁿˈ cwenta tsˈoom tscaaˈ na njom tsˈomnjomˈ nncuˈ. 	 Miért nézed pedig a szálkát, a mely a te atyádfia szemében van, a gerendát pedig, a mely a te szemedben van, nem veszed észre?


Nchii matsjo̱o̱ na luaaˈ ee na matseitjo̱o̱naˈ ja ncˈe jnda̱ ljeiiˈnaˈ na cwiljoya tsˈo̱o̱ⁿ aa maleiñˈo̱ⁿya oo aa tjaaˈnaⁿ. 	 Nem hogy az én szûkölködésemre nézve szólnék; mert én megtanultam, hogy azokban, a melyekben vagyok, megelégedett legyek.


Ee nchii ñequiiˈcheⁿ cwicandaˈyoˈ na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Cristo, sa̱a̱ mati na lcoˈwiˈnaˈ ˈo cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Mert néktek adatott az a kegyelem a Krisztusért, nemcsak hogy higyjetek Õ benne, hanem hogy szenvedjetek is Õ érette:


’Xeⁿ nchii na jndyotseina̱ⁿya nda̱a̱na, quia joˈ tixocwijndaaˈ na laˈxmaⁿna jnaⁿ. Sa̱a̱ jeˈ tixocanda̱a̱ nluena na ticaliuna na cwilaˈtjo̱o̱ndyena nnoom. 	 Ha nem jöttem volna és nem beszéltem volna nékik, nem volna bûnük: de most nincs mivel menteniök az õ bûnöket.


Tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿna Babilonia, na ljoˈyu macwjeeⁿˈeⁿ joona cwentaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ macwjeeⁿˈeⁿ ˈo, cwilaˈcwanomna na xmaⁿndyoˈ. Ndoˈ mati maljoˈ machˈee jndaaya tiˈMarcos. 	 szönt titeket a [veletek] együtt választott babiloni [gyülekezet] és Márk, az én fiam.


Cwantindye joo nnˈaⁿ na mˈaⁿ nndyooˈ quia na jndyena ñˈoommeiⁿˈ, jluena: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ macwaaⁿ profeta Elías. 	 Némelyek pedig az ott állók közül, a mint ezt hallák, mondának: Illést hívja ez.


Ndoˈ meiiⁿ xeⁿ na aa nntseicueeˈnaˈ ja chaˈcwijom quiooˈ na cwilaˈcueeˈ nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom cha na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ na cwiñequiaˈyoˈ nnoom ncˈe na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê maxjeⁿ mˈaaⁿya na neiⁿya ndoˈ matseineiiⁿˈndyo̱ ñequio chaˈtsondyoˈ. 	 ha kiontatom is italáldozatként a ti hitetek áldozatánál és papiszolgálatánál, [mégis] örülök, és együtt örülök mindnyájatokkal;


Joˈ chii tsˈaⁿ na matseitiuu na meintyjeeˈtyeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, catsˈaañe cwenta na ticjuˈcjenaˈ juu. 	 Azért a ki azt hiszi, hogy áll, meglássa, hogy el ne essék.


Ee naquiiˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsoom: Jndiiya ñˈoom na tsuˈ no̱o̱ⁿ juu xjeⁿ na tjaweeˈ tsˈo̱o̱ⁿ ñˈeⁿndyuˈ. Teijndeiya ˈu juu xuee na seijndaaˈndyo̱ na nncwjiˈnˈmaaⁿndyo̱ ˈu. Calaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoomwaaˈ na tso Tyˈo̱o̱tsˈom. Jeˈ cwiweeˈ xjeⁿ na ñecateijneiⁿ ˈo. Jeˈ xcwe xjeⁿ na jeeⁿ ñeˈcwjiˈnˈmaaⁿñê ˈo. 	 Mert õ mondja: Kellemetes idõben meghallgattalak, és az üdvösség napján megsegítettelek. Ímé itt a kellemetes idõ, ímé itt az üdvösség napja.


Joˈ chii nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiiⁿ cweˈ na nntseiwˈii tsˈaⁿ xˈiaaˈ maxjeⁿ nntˈuiityeⁿnaˈ jom. Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseineiⁿ ñˈomjnaaⁿˈ nnom xˈiaaˈ, maxjeⁿ nntuˈxeⁿ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye watsˈom tˈmaⁿ juu. Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nntseijoomˈñe quiooˈ xˈiaaˈ, maxjeⁿ matsonaˈ na nntioomñê juunaˈ naquiiˈ chom bˈio. 	 Én pedig azt mondom néktek, hogy mindaz, a ki haragszik az õ atyjafiára ok nélkül, méltó az ítéletre: a ki pedig azt mondja az õ atyjafiának: Ráka, méltó a fõtörvényszékre: a ki pedig ezt mondja: Bolond, méltó a gyehenna tüzére.


Ee ljeii na tqueⁿ Moisés meiⁿcwii tsˈaⁿ tîqueⁿnaˈ na canda̱a̱ˈñe jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ waa cwiicheⁿ na matseinoomñe juunaˈ na laˈxmaaⁿya cwii na canda̱a̱ˈti na mañequiaanaˈ na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya na cantyja ˈnaaⁿˈ juu joˈ matseicandyooˈñenaˈ jaa na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Minthogy a törvény semmiben sem szerzett tökéletességet; de beáll a jobb reménység, a mely által közeledünk az Istenhez.


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ tsjoom Lida ñequio ndyuaa su Sarón tyontyˈiaana tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ lcweˈ nˈomna, jlayuˈna ñequio Ta Jesús. 	 És láták õt mindnyájan, kik laknak vala Liddában és Sáronban, kik megtérének az Úrhoz.


Seitiaˈ Jesús juu, matsoom: —Catseicheⁿˈ ndoˈ caluiˈyoˈ naquiiˈ tsˈom tsaⁿmˈaaⁿ. Ndoˈ jnda̱ na seiquioo jndyetia juu quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ, mana jluiˈ jndyetia ñˈeⁿ naⁿjndii naquiiˈ tsˈom. Ndoˈ meiⁿcwii nata̱ˈ tîcalˈana ñˈeⁿñe. 	 És megdorgálá õt Jézus, mondván: Némulj meg és menj ki ez emberbõl! És az ördög azt a középre vetvén, kiméne belõle, és nem árta néki semmit.


Tioo na neiiⁿˈ tsˈom welooˈyoˈ Abraham tsaⁿ na ñetˈoom teiyo na seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na nncueeˈ xjeⁿ na nluiindyo̱ na tsˈaⁿ ja. Ntyˈiaaⁿˈaⁿ joˈ, ndoˈ tquiaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿˈeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na ljoˈ. 	 Ábrahám a ti atyátok örvendezett, hogy meglátja az én napomat; látta is, és örült.


Quia joˈ tsjo̱o̱ nnoom: “Nquieena, Ta, nquiuna na ja tyojo̱quia̱ˈa naquiiˈ chaˈtso lanˈom ˈnaaⁿna. Nquiuna na tyocwjaaˈa nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿndyuˈ ndoˈ tyotio̱o̱ⁿya joona wˈaancjo. 	 És én mondék: Uram, õk magok tudják, hogy én tömlöczbe vetettem és vertem zsinagógánként azokat, a kik hisznek vala te benned:


Tso Jesús nda̱a̱na: —Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ ñˈoom na mayuuˈcheⁿ. Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na maˈndii waaˈ, oo tiˈnquio oo ndyencjo, oo tsotye, oo tsondyee, oo scuuˈ oo ntseinda, oo ndyuaaˈ ncˈe na matseijomñe ñˈoom na mañequia na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, 	 Jézus pedig felelvén, monda: Bizony mondom néktek, senki sincs, a ki elhagyta házát, vagy fitestvéreit, vagy nõtestvéreit, vagy atyját, vagy anyját, vagy feleségét, vagy gyermekeit, vagy szántóföldeit én érettem és az evangyéliomért,


Jnda̱ tuii na luaaˈ, quia joˈ Judas Iscariote, cwindye nnˈaⁿ na canchooˈwendye, tjaaⁿ na mˈaⁿ ntyee na cwiluiitquiendye na nntseijndaaˈñê ñequio joona na nñequiaaⁿ cwenta Jesús lueena. 	 Akkor Júdás, az Iskariotes, egy a tizenkettõ közül, elméne a fõpapokhoz, hogy õt azoknak elárulja.


Seicandyaañê tsˈaⁿ na tyotaⁿna na mˈaaⁿ wˈaancjo, meiiⁿ na tyotseiweñe nacjooˈ gobiernom ndoˈ seicueeˈ tsˈaⁿ. Ndoˈ tquiaaⁿ Jesús lueena na calˈana chiuu na lˈue nˈomna. 	 És elbocsátá nékik azt, a ki lázadásért és gyilkosságért vettetett a tömlöczbe, a kit kértek vala; Jézust pedig kiszolgáltatá az õ akaratuknak.


Matsˈia joˈ nncwjeeˈ patrom ˈnaaⁿˈaⁿ cwii xuee na ticˈomcˈeⁿ ndoˈ hora na ticatseitioom na nncwjeeˈ. 	 Megjõ annak a szolgának az ura, a mely napon nem várja és a mely órában nem gondolja,


Ntˈom lqueeⁿ tquiaanaˈ tyuaa na jeeⁿ ljo̱ˈ yuu na tita mˈaaⁿ tsˈo. Lqueeⁿˈñeeⁿ tyuaaˈ tˈoomnaˈ ee tita tionaˈ tsˈo. 	 Némely pedig a köves helyre esék, a hol nem sok földje vala, és hamar kikele, mivel nem vala mélyen a földben.


Cwii cwiindyoˈ ñeˈcwii cˈoomˈ nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ tyomˈaaⁿˈ tsˈom Cristo Jesús, 	 Annakokáért az az indulat legyen bennetek, mely volt a Krisztus Jézusban is,


Ndoˈ nchii macanda̱ joˈ, mati mañequiaanaˈ na neiiⁿya naquiiˈ nawiˈ na cwitjo̱o̱ⁿya. Ee nquiuuya na joo nawiˈñeeⁿ ˈoonˈomnaˈ jaa na cˈo̱o̱ⁿya na tˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿ. 	 Nemcsak pedig, hanem dicsekedünk a háborúságokban is, tudván, hogy a háborúság békességes tûrést nemz,


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwiñequiandye cantyja ˈnaaⁿˈ jnaⁿ, mˈaⁿwjeena nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ee tiñeˈcatueeˈndyecjena jo nnom ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ, meiⁿ xonda̱a̱ nlˈana. 	 Mert a test gondolata ellenségeskedés Isten ellen; minthogy az Isten törvényének nem engedelmeskedik, mert nem is teheti.


Taxˈee Pilato nda̱a̱na: —¿Ljoˈ jeeⁿ tisˈa sˈaaⁿ nquiuˈyoˈ? Sa̱a̱ joona ñeˈquiiˈcheⁿ najndeii tyolaˈxuaana, jluena: —Catyˈiomˈ jom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Pilátus pedig monda nékik: Mert mi rosszat cselekedett? Azok pedig annál jobban kiáltanak vala: Feszítsd meg õt!


’Quia joˈ cwii tsˈaⁿ na maxjeⁿ ñˈeeⁿ ñˈeⁿndyô̱ chaˈwaati xuee na tyocañˈa̱a̱ⁿyâ ñˈeⁿ nquii Ta Jesús na tjawa tjacueeⁿ tyomanoom naquiiˈ njoom, 	 Szükség azért, hogy azok közül a férfiak közül, a kik velünk együtt jártak minden idõben, míg az Úr Jézus közöttünk járt-kelt,


Ndoˈ Herodes, meiiⁿ na ñeˈcatseicueⁿˈeⁿ Juan sa̱a̱ nquiaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ. Ee jndye nnˈaⁿ nquiuna na Juan cwiluiiñe tsˈaⁿ na mañequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 De mikor meg akarta öletni, félt a sokaságtól, mert mint egy prófétát úgy tartják vala õt.


Xjeⁿˈñeeⁿ tyeⁿ tyomˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ na ñeˈcwii ñˈoom na nñequiaya nda̱a̱ˈyoˈ, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nquii Jesucristo, sa̱a̱ ñequiiˈcheⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na tyˈioom nnˈaⁿ jom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Mert nem végeztem, hogy egyébrõl tudjak ti köztetek, mint a Jézus Krisztusról, még pedig mint megfeszítettrõl.


Ndoˈ majoˈto xjeⁿˈñeeⁿ jndeii nntsˈeii. Quiiˈntaaⁿ qui wario na tseixmaⁿ tsjoom tˈmaⁿˈñeeⁿ, nntseityuiiˈnaˈ cwiinaˈ. Ndoˈ ntquieeˈ meiⁿ nnˈaⁿ nncwje cantyja na nntsˈeii. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwinˈndiinaˈ, nlaˈcatyuendyena, nnto̱ˈna na nlcwiiˈna Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 És lõn abban az órában nagy földindulás, és a városnak tizedrésze elesék; és megöleték a földindulásban hétezer ember neve; és a többiek megrémülének, és a menny Istenének adának dicsõséget.


’Cwii tsaⁿjndii quia na jnda̱ tjeiˈnaˈ jom naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ, cweˈ manomtoom jo ndoˈ yuu na tjaa nnˈaⁿ cˈom na malˈueeⁿ yuu na nljooˈñê. Sa̱a̱ na tîcaljeiiⁿ joˈ, seitioom naquiiˈ tsˈoom, tsoom: 	 Mikor pedig a tisztátalan lélek kimegy az emberbõl, víz nélkül való helyeken jár, nyugalmat keresve, és nem talál:


Matyˈiomnaˈ na calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ naⁿˈñeeⁿ ñequio na jnda nquiuˈyoˈ joona, ee joona jeeⁿ cwilaˈjnda̱na naquiiˈ tsˈiaaⁿwaaˈ. Cˈomˈyoˈ na tjoomˈ ñˈoom ñequio ncˈiaaˈyoˈ na tjaa ndiaˈ cachoˈyoˈ ñˈeⁿndyena. 	 És az õ munkájokért viseltessetek irántok megkülönböztetett szeretettel. Egymással békességben éljetek.


Joˈ chii ncˈe na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na wiˈ tsˈoom jâ na mañequiaaⁿ na cwilaxmaaⁿyâ tsˈiaaⁿmeiiⁿ na jeeⁿ cajndanaˈ, ticaˈndya̱a̱ncˈuaaˈndyô̱ na cwilˈaayâ juunaˈ. 	 Annakokáért, mivelhogy ilyen szolgálatban vagyunk, a mint a kegyelmet nyertük, nem csüggedünk el;


Ndoˈ jndyendye nnˈaⁿ na tyomˈaⁿna joˈ joˈ, jlaˈyuˈna ñˈeⁿñê. Ndoˈ tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: —Quia nncwjeeˈ nquii Cristo, ¿aa nntsˈaacheⁿnaˈ jndyeti tsˈiaaⁿ nntsˈaaⁿ na tixocanda̱a̱ na nluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa nchiiti na machˈee tsaⁿmˈaaⁿˈ? 	 A sokaság közül pedig sokan hivének õ benne; és azt mondják vala, hogy: A Krisztus mikor eljõ, tehet-é majd több csodát azoknál, a melyeket ez tett?


Quia joˈ toˈñom Jesús ntyooˈñeeⁿ. Tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tsotyeeⁿ cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ. Jnda̱ joˈ tyocˈoom joonaˈ nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na tˈmaaⁿ na calaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê. Ndoˈ jâ tˈo̱o̱ⁿyâ joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na meindyuaandye. Ndoˈ malaaˈtiˈ sˈaaⁿ ñequio calcaa nchˈu, cwanti na ñeˈcatquiina na cwii cwiindyena. 	 Jézus pedig vevé a kenyereket, és hálát adván, adta a tanítványoknak, a tanítványok pedig a leülteknek; hasonlóképen a halakból is, a mennyit akarnak vala.


Ee cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, nchii nnˈaⁿ na cweˈ cwindye chiuu matsa̱ˈntjom ljeiiˈñeeⁿ maqueeⁿ joona na tjaa jnaⁿ laˈxmaⁿna, macanda̱ nnˈaⁿ na cwilˈa chiuu na matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 (Mert nem azok igazak Isten elõtt, a kik a törvényt hallgatják, hanem azok fognak megigazulni, a kik a törvényt betöltik.


Jndeii seineiⁿ Jesús. Matsoom: —ˈÑeeⁿ juu na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱, nchii macanda̱ ñequio ja matseiyuˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Mati matseiyuˈ ñequio nquii Tsotya̱ na jñom ja quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Jézus pedig kiálta és monda: A ki hisz én bennem, nem én bennem hisz, hanem abban, a ki elküldött engem.


Sa̱a̱ Jesús meiⁿcwii ñˈoom ticˈo̱o̱ⁿ. Quia joˈ jâ saantyjaaˈâ jom, jlaˈtyˈoondyô̱ nnoom, lˈuuyâ: —Cwa cajñomˈ yuscumˈaaⁿˈ, ee jeeⁿ cˈuaa ˈñom ndyontyjo̱o̱ⁿ nanqua̱a̱ⁿˈa. 	 Õ pedig egy szót sem felele néki. És az õ tanítványai hozzá menvén, kérik vala õt, mondván: Bocsásd el õt, mert utánunk kiált.


Ndoˈ tˈo̱ Juan nda̱a̱na. Tsoom: —Ja matseitsˈoomndyo̱ nnˈaⁿ ñequio ndaatioo, sa̱a̱ quiiˈntaaⁿˈyoˈ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ. 	 Felele nékik János, mondván: Én vízzel keresztelek; de köztetek van, a kit ti nem ismertek.


Ee sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈomna na calˈana cantyja na seijndaaˈñê hasta nntseicanda̱a̱ˈñeñˈeⁿnaˈ ñˈoom na tqueⁿtyeeⁿ. Joˈ chii nncˈomna na ñecwii ñˈoom joona ndoˈ nñeˈquiana najndeii na laˈxmaⁿna nnom quiooˈjndii. 	 Mert az Isten adta azoknak szívébe, hogy az õ szándékát cselekedjék, és egy szándékon legyenek, és adják az õ birodalmukat a fenevadnak, míglen betelnek az Isten beszédei.


’Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matso cwii ñˈomntjeiⁿ nacjo ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, Tyˈo̱o̱tsˈom nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈoom tsaⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na nncjuˈ ñˈomwiˈ nacjooˈ Espíritu Santo, taxocatseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom juu. 	 És ha valaki valamit mond az embernek Fia ellen, megbocsáttatik annak; de annak, a ki a Szent Lélek ellen szól káromlást, meg nem bocsáttatik.


Chaˈtso na matseixmaⁿ cwentaaˈ Tsotya̱ya macwentaya joonaˈ. Cweˈ ncˈe joˈ na tsjo̱o̱ na nncoˈñom juu Espíritu chaˈtso ñˈoom na ñeˈcatseicandiiya ˈo ndoˈ mˈmo̱ⁿ joonaˈ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Mindaz, a mi az Atyáé, az enyém: azért mondám, hogy az enyémbõl vesz, és megjelenti néktek.


Ndoˈ majoˈti cantyja ˈnaaⁿˈ Satanás, xeⁿ na matseiweñê nacjooˈ ntyjenaⁿjndiiñê quia joˈ xocaljotyeⁿ cantyja najneiⁿ na matsa̱ˈntjoom joona. Ee xeⁿ na luaaˈ machˈeeⁿ, quia joˈ matseintycwiiñe cheⁿnqueⁿ. 	 És ha a Sátán önmaga ellen támadt és meghasonlott, nem maradhat meg, hanem vége van.


Ñequio na mateijndeii Espíritu Santo ˈo, calajnda̱ˈyoˈ na ñecwii nˈomˈyoˈ ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ncˈe na matseitjoomˈnaˈ ˈo na ya mˈaⁿˈyoˈ ñequiondye joona. 	 Igyekezvén megtartani a Lélek egységét a békességnek kötelében.


Ee meiiⁿ na aa mˈaⁿ qui meiⁿ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo nda̱a̱ˈyoˈ, sa̱a̱ tijndye lotyeˈyoˈ mˈaⁿ. Cantyja ˈnaaⁿˈ na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ja cwiluiindyo̱ tsotyeˈyoˈ ncˈe ñˈoom naya na macwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ. 	 Mert ha tízezer tanítómesteretek lenne is a Krisztusban, de nem sok atyátok; mert tõlem vagytok a Krisztus Jézusban az evangyéliom által.


Tso Jesús nnoom: —ˈU nomjndaaya, ncˈe na matseiˈyuˈ ñˈeⁿndyo̱, joˈ na jnda̱ nˈmaⁿˈ. Jnda̱ jndyaandyuˈ tycu na ñetjomˈ. Cjaˈtoˈ waˈ. Tyˈo̱o̱tsˈom cjaa ñˈeⁿndyuˈ. 	 Õ pedig monda néki: Leányom, a te hited megtartott téged. Eredj el békével, és gyógyulj meg a te bajodból.


Ndoˈ cweˈ ncˈe na ticˈoowintyjeeˈna na cwitaˈxˈeena ñˈoomwaaˈ nnoom, teintyjeeˈyuñê. Matsoom nda̱a̱na: —ˈÑeeⁿ cwiindyoˈ ˈo na tjaa jnaⁿ tseixmaⁿ, juu cjuˈjndyee tsjo̱ˈ nacjooˈ yuscumˈaaⁿˈ. 	 De mikor szorgalmazva kérdezék õt, felegyenesedve monda nékik: A ki közületek nem bûnös, az vesse rá elõször a követ.


Calˈandyoˈ cwenta na tiñequiandyoˈ na nlaˈjomndyoˈ ñequio nnˈaⁿ na cwinquioˈnnˈaⁿ ntˈomcheⁿ ñequio ñˈoom na mˈaaⁿˈ nˈomna, ñˈoom na matseiñˈeeⁿˈñenaˈ nnˈaⁿ ee nchii cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo cwilaˈjomndyena, macanda̱ cwiˈoolaˈjomndye chiuu na nquiu nquiee ndoˈ ñequio natia najnda̱ na cwitsa̱ˈntjom tsjoomnancuewaañe. 	 Meglássátok, hogy senki ne legyen, a ki bennetek zsákmányt vet a bölcselkedés és üres csalás által, mely emberek rendelése szerint, a világ elemi tanításai szerint, és nem a Krisztus szerint való:


Chaˈtsondye naⁿmˈaⁿˈ na tyolaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jndaaˈ na tjaweeˈ ntyjeeⁿ ñˈeⁿndyena. Sa̱a̱ tîcandaana ñˈoom na jnda̱ tsoom nda̱a̱na na nntsˈaaⁿ, 	 És mindezek, noha hit által jó bizonyságot nyertek, nem kapták meg az ígéretet.


Juu ñˈoomtyeⁿ na nntseijndaaˈndyo̱ ñequio nnˈaⁿ Israel quia na nncueˈntyjo̱ xjeⁿ, luaa nntseixmaⁿnaˈ matso nquii na matsa̱ˈntjom: Ñˈoom ˈnaⁿya na matsa̱ˈntjomnaˈ, nncwjaaˈndyo̱ joonaˈ naquiiˈ nqueⁿna, ndoˈ nntseiljeiya joonaˈ naquiiˈ nˈomna. Ja nntseixmaⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaana ndoˈ joona nlaˈxmaⁿna nnˈaⁿya. 	 Mert ez az a szövetség, melyet kötök az Izráel házával, ama napok multán, mond az Úr: Adom az én törvényemet az õ elméjökbe, és az õ szívökbe írom azokat, és leszek nekik Istenök és õk lesznek nekem népem.


Tyowaa na teiyo na meiⁿquia tsˈaⁿ na tiñeˈcatseicanda̱ ñˈoom na tqueⁿ Moisés, cweˈ ñequio ñˈoom ˈndyoo meiiⁿ ñeˈwe ndyee tsˈaⁿ na ntyjii na ljoˈ machˈee tsaⁿˈñeeⁿ, seijndaaˈñenaˈ na cueeⁿˈeⁿ. Maxjeⁿ tjaa ˈñeeⁿ nncˈoom na wiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 A ki megveti a Mózes törvényét, két vagy három tanubizonyságra irgalom nélkül meghal;


Ndoˈ jnda̱ na tˈueeⁿ Pedro tjoomˈm tsaⁿˈñeeⁿ wˈaancjo. Tquiaaⁿ cwenta tsaⁿˈñeeⁿ luee quinˈoom nchooˈ cwii sondaro na jom jom ndiiˈ ñequiee ñequieendye naⁿˈñeeⁿ na calˈana cwenta tsaⁿˈñeeⁿ. Ee seitioom xeⁿ jnda̱ teinom ncuee pascua nncwjeeⁿˈeⁿ juu na nntuˈxeⁿñe joo nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Kit el is fogatván, tömlöczbe veté, átadván négy négyes katonai szakasznak, hogy õrizzék õt; husvét után akarván õt a nép elé vezettetni.


Jnda̱ chii tsaⁿ na jnda̱ we tocoom ñˈeⁿ scuuˈ xioom, ndoˈ mati jom tueeⁿˈeⁿ, tjaa ntseinaaⁿ ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ. 	 másik vevé el azért annak feleségét, és az [is] magzatok nélkül halt meg;


Sa̱a̱ jom jeˈ jluiiˈñê naquiiˈ sábana ˈnaaⁿˈaⁿ, ˈñeeⁿ juunaˈ, jleiˈnoom na ñecaseiˈñê. 	 De õ ott hagyva az ingét, meztelenül elszalada tõlük.


Ndoˈ quia na jnda̱ tmaⁿ lqueeⁿ, ˈoocatyje nnˈaⁿ joonaˈ ee na jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nno̱ⁿnaˈ. 	 Mihelyt pedig a gabona arra való, azonnal sarlót ereszt reá, mert az aratás elérkezett.


Cˈoomˈ na candyaˈ tsˈomˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaˈ ñequio na xcweeˈya tsˈomˈ, ñequio chaˈwaa na jnda ntyjiˈ, ñequio chaˈwaa na jndo̱ˈya tsˈomˈ, ndoˈ ñequio chaˈwaa najnduˈ.” Luaaˈ ñˈoom na tˈmaⁿti na matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Szeressed azért az Urat, a te Istenedet teljes szívedbõl, teljes lelkedbõl, és teljes elmédbõl és teljes erõdbõl. Ez az elsõ parancsolat.


Yocheⁿ na ntyˈiaana ndioom na cwico tsjoomˈñeeⁿ, tyolaˈxuaana, tyoluena: —Tijoom ñetuaa cwii tsjoom na jeeⁿ tyañe chaˈna tsjoomwaaˈ. 	 És kiáltának, látván az õ égésének füstjét, és ezt mondják vala: Mi hasonló e nagy városhoz?


ˈo ñjomlˈuandyoˈ ñequio nioomˈ Cristo na jeeⁿ ndyaˈ jnda, na tquiaañe cheⁿnqueⁿ na jlaˈcueeˈna jom chaˈcwijom cwii catsmaⁿ na cwiñeˈquia nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom, na meiⁿcwii ticatseixmaaⁿ na ticanda̱a̱ˈñê, chaˈcwijom catsmaⁿ na canchiiˈñeñˈeⁿ. 	 Hanem drága véren, mint hibátlan és szeplõtlen bárányén, a Krisztusén:


Nquii Jesús Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñê tyee na tjacantyja cwentaaya. Jnda̱ tjaqueⁿˈeⁿ cañoomˈluee, joˈ chii macaⁿnaˈ na caljooˈndyo̱tya̱a̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿñê. 	 Lévén annakokáért nagy fõpapunk, a ki áthatolt az egeken, Jézus, az Istennek Fia, ragaszkodjunk vallásunkhoz.


Matso Pedro nnoom: —Chiuu na jlaˈtjomˈyoˈ ñˈoom na tquioˈnnˈaⁿˈyoˈ Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom. Aa ndiˈ, jeˈ cwiquie nnˈaⁿ na tyˈecatˈiuu saˈ. Mati ˈu majeˈndyo nncˈoocatˈiuuna ˈu. 	 Péter pedig monda néki: Miért hogy megegyeztetek, hogy az Úrnak lelkét megkísértsétek? Ímé a küszöbön vannak azoknak lábaik, a kik eltemették férjedet, és kivisznek téged.


Chaˈxjeⁿ na tyolˈa nnˈaⁿ xjeⁿ na tyomˈaaⁿ Noé, maluaaˈ nntseijomnaˈ nlˈa nnˈaⁿ xjeⁿ na manndyo̱o̱nndaˈa na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 És miként a Noé napjaiban lett, úgy lesz az ember Fiának napjaiban is.


Teintyjeeˈ cwii tsˈaⁿ na maˈmo̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Taxˈee nnom Jesús na cweˈ ñeˈcantyˈiaaˈ chiuu nntsˈaaⁿ. Matso: —Ta, ¿cwaaⁿ na tseixmaⁿya na catsˈaa cha na nndaya na ticantycwii na nncwaˈndo̱ˈa? 	 És ímé egy törvénytudó felkele, kísértvén õt, és mondván: Mester, mit cselekedjem, hogy az örök életet vehessem?


Ndoˈ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ tcwaˈ tjacjoona. Tooˈ ntquieeˈ tsquiee na jlaˈtjomna ntaⁿˈ ntyooˈ ñequio ntaⁿˈ calcaa na ˈndiinaˈ. 	 Evének azért, és megelégedének; és fölszedék a maradék darabokat, hét kosárral.


Lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na cjañjoomˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na tandyo xuee tyoñequia profetas na ljuˈ nˈom. Ndoˈ mati cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na tˈmo̱ⁿ nqueⁿ na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa ndoˈ macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa, ñˈoom na tyoñequia apóstoles ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Hogy megemlékezzetek a szent prófétáktól ezelõtt mondott beszédekrõl, és az Úrnak és Megtartónak általunk, az apostolok által közölt parancsolatjáról:


Jeˈ catsaˈyoˈ nqui nantaa ntˈmaⁿ, joˈ joˈ caˈmaⁿˈyoˈ ticwii cwii tsˈaⁿ na nliuˈyoˈ, canduˈyoˈ nda̱a̱na na quiontyjaaˈna ja na macoco tiˈjndaaya.” 	 Menjetek azért a keresztútakra, és a kiket csak találtok, hívjátok be a menyegzõbe.


Joˈ chii tyotseineiiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos naquiiˈ watsˈom ˈnaaⁿna ñequio nda̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwitjomndye joˈ joˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye Tyˈo̱o̱tsˈom. Mati ˈio ndi ˈio tyotseineiiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsˈua tˈmaⁿ. 	 Vetekedik vala azért a zsinagógában a zsidókkal és az istenfélõ emberekkel, és a piaczon mindennap azokkal, a kiket elõtalált.


Calˈandyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿ naⁿmˈaⁿ na chaˈcwijom calueˈ joona natia na cwilˈana na cwityjena seiiˈ tsˈaⁿ, 	 Õrizkedjetek az ebektõl, õrizkedjetek a gonosz munkásoktól, õrizkedjetek a megmetélkedéstõl:


Ndoˈ quia tquieˈcañomna Jesús, mantyja seicandyooˈñê, tsoom nnom Jesús: —Xmaⁿndyuˈ Maestro. Ndoˈ tˈom ntsmaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 És odajutván, azonnal hozzáméne, és monda: Mester! Mester! és megcsókolá õt.


Ndoˈ na luaaˈ tyolˈaˈyoˈ, ¿yuu waa na teijndeiinaˈ ˈo? Jeˈ cantyja na nmeiiⁿˈ ñelˈaˈyoˈ, yacheⁿ machˈeenaˈ jnaaⁿˈyoˈ, ee joonaˈ ˈoochonaˈ ˈo na nntsuundyoˈ. 	 Micsoda gyümölcsét vettétek azért akkor azoknak, a miket most szégyenletek? mert azoknak a vége halál.