Sa̱a̱ matso ángelˈñeeⁿ no̱o̱ⁿ: —¿Chiuu na jeeⁿ mˈaaⁿˈ tsˈomˈ? Ja mˈmo̱o̱ⁿya njomˈ ñˈoom wantyˈiuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ yuscumˈaaⁿˈ, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ quiooˈjndii tquiee na chuu jom luaaˈ, na niom ntquieeˈ xqueⁿ ndoˈ nqui ndeiˈjndyeeˈ. 	 És monda nékem az angyal: Miért csodálkozol? Én megmondom néked ez asszonynak titkát és a fenevadét, a mely õt hordozza, a melynek hét feje és tíz szarva van.


Pablo ñequio nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê, seicuˈ Espíritu Santo na nncˈoolaˈneiⁿna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndyuaa Asia. Joˈ chii teiˈnomna ndyuaa Frigia ñequio ndyuaa Galacia. 	 Eljárván pedig Frigiát és Galácia tartományát, mivelhogy eltiltatának a Szent Lélektõl, hogy az ígét Ázsiában hirdessék,


Tijndeiˈtinaˈ na nncwicandiiˈñe quiooˈ camello tsueˈ xˈee tseiˈnchquia nchiiti na nncjaaquieeˈ cwii tsaⁿtya ntyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mert könnyebb a tevének a tû fokán átmenni, hogynem a gazdagnak az Isten országába bejutni.


cha ñeˈcwii nlaˈxmaⁿna, chaˈxjeⁿ ˈu Tsotya̱ya ñeˈcwii cwiluiindyuˈ ñˈeⁿndyo̱, ndoˈ ja ñeˈcwii cwiluiindyo̱ ñˈeⁿndyuˈ. Ee na ljoˈ mati joona nnda̱a̱ nlaˈxmaⁿna na ñeˈcwii cwiluiindyena ñequiondyo̱ jaa. Quia joˈ nlaˈyuˈ nnˈaⁿ tsjoomnancue na ˈu jñomˈ ja. 	 Hogy mindnyájan egyek legyenek; a mint te én bennem, Atyám, és én te benned, hogy õk is egyek legyenek mi bennünk: hogy elhigyje a világ, hogy te küldtél engem.


Nnom cwii cwiindyo̱ mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom cwii nnom na maˈmo̱ⁿnaˈ na laxmaaⁿya Espíritu cha nnteiˈjndeiinaˈ nncˈiaaya na cwilaˈyuˈ. 	 Mindenkinek azonban haszonra adatik a Léleknek kijelentése.


Juu naya na matseixmaⁿ Ta Jesucristo cwentaaya, cˈoomnaˈ ñˈeⁿ chaˈtsondyoˈ ˈo. 	 A mi Urunk Jézus Krisztusnak kegyelme legyen mindnyájatokkal! Ámen.


Ndoˈ ˈo jeˈ patrom, majoˈti calˈaˈyoˈ ñequio nnˈaⁿ na mˈaⁿtyeⁿ moso ˈnaⁿˈyoˈ meiⁿ nchii na nnduˈyoˈ cwii ñˈoom na ntseicatyˈuenaˈ joona. Ee cjañjoomˈ nˈomˈyoˈ na ˈo ñˈeⁿndye joona cañoomˈluee mˈaaⁿ Ta Jesús na matsa̱ˈntjoom jaa. Ndoˈ jo nnom jom ñecwii xjeⁿ cwilaˈxmaaⁿya. 	 Ti is urak, ugyanazt cselekedjétek õ velök, elhegyván a fenyegetést; tudván, hogy a ti Uratok is mennyben van, és személyválogatás nincsen Õ nála.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ ñequio Ta Jesucristo, jom tjacantyja na cwiluiitˈmaⁿñê. Lˈue tsˈoom na tilˈaˈyoˈ na cweˈ jndaaˈ nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ. 	 Atyámfiai ne legyen személyválogatás a ti hitetekben, a mely van a dicsõség Urában, a mi Jézus Krisztusunkban.


yocheⁿ na cwimeiⁿndo̱o̱ˈa na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na jnda̱ tsoom na nntsˈaaⁿ na nncwjeeˈnndaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom Jesucristo nquii na tjacantyja tˈmaⁿ cwiluiiñe na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa. 	 Várván ama boldog reménységet és a nagy Istennek és megtartó Jézus Krisztusunknak dicsõsége megjelenését;


Ndoˈ nnˈaⁿ na cweˈ ndaatsuu macaⁿnaˈ joo, matseijomnaˈ joona chaˈcwijom yoˈndaa na ndicwaⁿ cwinteiˈ, tiˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ na ntjeiiˈna cwenta cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na jndeiˈtinaˈ. 	 Mert mindaz, a ki tejjel él, járatlan az igazságnak beszédiben, mivelhogy kiskorú:


Tatiomˈñeeⁿ tuiinaˈ ñˈeⁿ ljo̱ˈ jaspe, ndoˈ juu tsjoom tuiinaˈ ñˈeⁿ sˈomcajaⁿ ya. Macoˈnaˈ luiˈ chaˈna machˈee cwii tsioo na caxuee. 	 És kõfalának rakása jáspisból vala; a város pedig tiszta arany, tiszta üveghez hasonló.


Tˈo̱ Jesús nnom, matsoom: —Jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ na tyootandoˈ cantyja ˈnaⁿya. Mˈaⁿna chaˈcwijom lˈoo. Caˈndiiˈ na joona catyˈiuundye ntyjeena. Sa̱a̱ ˈu jeˈ, candyoˈtseijomndyuˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 Jézus pedig monda néki: Kövess engem, és hagyd, hogy a halottak temessék el az õ halottaikat.


Joˈ chii ¿chiuu na tiqueⁿˈyoˈ cwenta na nchii matseina̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ tyooˈ? Ja tsjo̱o̱ na calˈaˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿˈ ndaaljoˈ ˈnaaⁿ nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ saduceos. 	 Hogyan nem értitek, hogy nem kenyérrõl mondtam néktek, hogy õrizkedjetek a farizeusok és sadduczeusok kovászától!?


Tˈo̱ Jesús nnom, matsoom: —Naⁿ, ¿ljoˈ nntsaˈ ja? Tyooweˈntyjo̱ xjeⁿ na nntsˈaa cwii nnom na tixocanda̱a̱ nluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa. 	 Monda néki Jézus: Mi közöm nékem te hozzád, oh asszony? Nem jött még el az én órám.


Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈjomndyo̱, tjaaˈnaⁿ cwii nnom na nntseiteincwiiˈnaˈ juunaˈ. Cwa quiaaya na quianlˈuaaⁿˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿ joˈ ndoˈ calaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ jom ñequio na xcweeˈ nˈo̱o̱ⁿya ndoˈ mati ñequio na jnda nquiuuya. 	 Annakokáért mozdíthatatlan országot nyervén, legyünk háládatosak, melynél fogva szolgáljunk az Istennek tetszõ módon kegyességgel és félelemmel.


Lamec jnda Matusalén, Matusalén jnda Enoc, Enoc jnda Jared, Jared jnda Mahalaleel, Mahalaleel jnda Cainán, 	 z] Mathuséláé, [ez] Énókhé, [ez] Járedé, [ez] Mahalaléelé, [ez] Kajnáné,


Quia joˈ tˈo̱o̱na: —Nquii Ta tjo̱o̱ñê juuyoˈ. 	 Õk pedig mondának: Az Úrnak szüksége van reá.


Ndoˈ Juan tjeiˈyuuˈñetyeeⁿ nda̱a̱yâ. Matsoom: —Ntyˈiano̱o̱ⁿ na jnaⁿ Espíritu Santo cañoomˈluee. Jndyocue chaˈcwijom catuˈ, ljooˈñe ñˈeⁿñê. 	 És bizonyságot tõn János, mondván: Láttam a Lelket leszállani az égbõl, mint egy galambot; és megnyugovék õ rajta.


Ntyee cwentaa nnˈaⁿ judíos na ñetˈom nacje ˈnaaⁿˈ ñˈoom najndyee na tacatyeeⁿtyeⁿ, ˈio ndi ˈio mañeˈjoo mañeˈjoo tsˈiaaⁿ tyolˈana na tyolaˈcwjeena quiooˈ cha nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom joona. Sa̱a̱ tijoom canda̱a̱ na nntseicanduuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿ joˈ. 	 És minden pap naponként szolgálatban áll és gyakorta viszi ugyanazokat az áldozatokat, a melyek sohasem képesek eltörölni a bûnöket.


ˈO nnˈaⁿya, tintioˈñˈoomˈyoˈ ntyjeeˈyoˈ. Ee tsˈaⁿ na nntioˈñˈoom oo matseijndaaˈñe jnaaⁿˈ xˈiaaˈ, wjaⁿ nacjooˈ ljoˈ na maˈmo̱ⁿ ljeii, ndoˈ matseijndaaˈñe ljoˈ tisˈa matseixmaⁿ ljeii. Ee xeⁿ na ˈu matseijndaaˈndyuˈ na tijoˈndyo ljoˈ matso ljeii quia joˈ machˈeenaˈ na ˈu cwiluiindyuˈ tsˈaⁿ na matseijndaaˈñe ljoˈ tijoˈndyo matseineiⁿ ljeii, nchii cwiluiindyuˈ tsˈaⁿ na matseicanda̱a̱ˈñe ljoˈ na matsonaˈ. 	 Ne szóljátok meg egymást atyámfiai. A ki megszólja atyjafiát, és a ki kárhoztatja atyjafiát, az a törvény ellen szól, és a törvényt kárhoztatja. Ha pedig a törvényt kárhoztatod, nem megtartója, hanem bírája vagy a törvénynek.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya, tilaˈxmaaⁿya ntseinda yuscu na ñejndiˈntjomtyeⁿ. Laxmaaⁿya ntseinda yuscu na mˈaaⁿ candyaañe. 	 Annakokáért, atyámfiai, nem vagyunk a szolgáló fiai, hanem a szabadoséi.


Quia na jndyolcweˈnnaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿna, majoˈti ljeiiⁿ na cwindana, ee jeeⁿ tyeⁿ waa na maleichuu tsaⁿtsjom joona. Ndoˈ meiⁿ cweˈ ticaliuna ljoˈ nluena nnoom. 	 A mikor pedig visszatére, ismét aluva találá õket; mert a szemeik megnehezedtek vala, és nem tudták mit feleljenek néki.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, queⁿˈyoˈ cwenta na maˈmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo meiⁿ tijndyendyoˈ cwitjeiiˈ nnˈaⁿ cwenta na laˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom, tijndyendyoˈ cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na tˈmaⁿ cwiluiindye, tijndyendyoˈ tuiindyoˈ nda nnˈaⁿ na tyandye. 	 rt tekintsétek csak a ti hivatástokat, atyámfiai, hogy nem sokan [hívattak] bölcsek test szerint, nem sokan hatalmasak, nem sokan nemesek;


Tyˈo̱o̱tsˈom sˈaaⁿ chaˈtso nmeiⁿˈ chaˈxjeⁿ nqueⁿ jnda̱ seijndaaˈñê na ticantycwii na lˈue tsˈoom na nncuaa, ndoˈ seicanda̱a̱ˈñenaˈ naljoˈ ee Taya Jesucristo. 	 Amaz örök eleve-elvégezés szerint, a melyet megcselekedett a Krisztus Jézusban, a mi Urunkban:


Cwitjo̱o̱cheⁿ na nncua̱cano̱o̱ⁿya na mˈaaⁿˈ, queⁿndyuˈ na catseiˈnaⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda̱ teiljeii nda̱a̱ nnˈaⁿ. Cwilˈueeˈndyuˈ juunaˈ cha nñequiaanaˈ na tˈmaⁿ nˈomna ndoˈ caˈmo̱ⁿˈ juunaˈ nda̱a̱na. 	 A míg oda megyek, legyen gondod a felolvasásra, az intésre és a tanításra.


Ñˈoomwaaˈ jeeⁿ ndyaˈ seichjooˈnaˈ nˈomna. To̱ˈna cwii ndoˈ cwiindyena taˈxˈeena nnoom, jluena: —¿Aa ndyaˈ nntsˈaanaˈ na ja? 	 Õk pedig kezdének szomorkodni és néki egyenként mondani: Csak nem én? A másik is: Csak nem én?


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿ na cwiluiitquiendyoˈ tsaˈyoˈ Cesarea ñˈeⁿndyo̱. Joˈ joˈ nñeˈquiaˈyoˈ jnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ xeⁿ waa ljoˈ sˈaaⁿ. 	 A kik azért köztetek, úgymond, fõemberek, velem alájõvén, ha valami gonoszság van abban a férfiúban, emeljenek vádat ellene.


tqueeⁿ juu na tˈmaⁿti cwiluiiñe nchiiti chaˈtso na cwiluiitquiendye ndoˈ mati jo nda̱a̱ chaˈtso na cwitsa̱ˈntjom na mˈaⁿ cañoomˈluee ñequio chaˈtso na waa najnda̱. Juu cwiluiitˈmaⁿñeti jo nda̱a̱ chaˈtso na mˈaⁿ jeˈ ndoˈ mati ˈio cha. 	 Felül minden fejedelemségen és hatalmasságon és erõn és uraságon és minden néven, mely neveztetik nemcsak e világon, hanem a következendõben is:


Ee nchii nlqueⁿnaˈ tsˈaⁿ na tjaa jnaaⁿˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe na machˈee yuu na matsa̱ˈntjom ljeiiˈñeeⁿ. Ee juunaˈ tsˈiaaⁿˈnaˈ tomti na matseijndaaˈñenaˈ na cwiluiindyo̱ nnˈaⁿjnaⁿ jo nnoom. 	 Annakokáért a törvénynek cselekedeteibõl egy test sem igazul meg õ elõtte: mert a bûn ismerete a törvény által vagyon.


Cwii cwii tyee na tjacantyja na tˈmaⁿ cwiluiiñe cwityˈioomna tsˈiaaⁿ jom na nntseicueⁿˈeⁿ quiooˈ ndoˈ na ñequiaaⁿ jooyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaa nnˈaⁿ. Ncˈe na luaaˈ, mati tcaⁿnaˈ na waa na nñequiaa Jesucristo. 	 Mert minden fõpap ajándékok meg áldozatok vitelére rendeltetik, a miért szükséges, hogy legyen valamije ennek is, a mit áldozatul vigyen.


Jnda̱ tjeiˈnˈmaaⁿñê jaa ndoˈ maqueeⁿˈñê jaa na calaxmaaⁿya nnˈaⁿ na maqueⁿño̱o̱ⁿ cwentaaⁿˈaⁿ nchii cweˈ ncˈe cwii nnom na jnda̱ ñelˈaaya, sa̱a̱ ncˈe na luaaˈ jnda̱ seijndaaˈñê ndoˈ na mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom jaa ncˈe cwilajomndyo̱ ñˈeⁿ Cristo Jesús ee cwii tjo̱o̱cheⁿ na ncuaa tsjoomnancue, mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa. 	 A ki megtartott minket és hívott szent hívással, nem a mi cselekedeteink szerint, hanem az õ saját végezése és kegyelme szerint, mely adatott nékünk Krisztus Jézusban örök idõknek elõtte,


Sa̱a̱ juu tsaⁿquiñom sˈom, tquia tjameintyjeeⁿˈeⁿ, meiⁿ na nluˈnda̱a̱ñê tsjo̱ˈluee. Macanda̱ tyomeiiⁿˈeⁿ ndaˈ tseiˈjñaaⁿ na tyotseintyˈiaaˈñê, tsoom: “ˈU Tyˈo̱o̱tsˈom, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ja tsˈaⁿjnaⁿ.” 	 A vámszedõ pedig távol állván, még szemeit sem akarja vala az égre emelni, hanem veri vala mellét, mondván: Isten, légy irgalmas nékem bûnösnek!


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ na mayuuˈcheⁿ taxocˈuanndaˈa winom hasta juu xuee na nncˈuaxco̱ juunaˈ quia na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bizony mondom néktek, nem iszom többé a szõlõtõnek gyümölcsébõl mind ama napig, a mikor mint újat iszom azt az Isten országában.


Mawjaalcweˈ Jesús tsˈo̱ndaa Galilea na jnaaⁿ jndaa Jordán. Ndoˈ chaˈwaañˈeⁿ naquiiˈ tsˈoom tooˈ mˈaaⁿ Espíritu Santo. Tjañˈoom Espíritu jom cwii joo yuu na tjaa nnˈaⁿ cˈoom. 	 Jézus pedig Szent Lélekkel telve, visszatére a Jordántól, és viteték a Lélektõl a pusztába


Jnda̱ na jndii Ananías ñˈoommeiⁿˈ cweˈ tiooñetoom na tsˈoo jom. Quia joˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na nquiuna na luaaˈ tuii, jeeⁿ ndyaˈ nioom tyuena. 	 Hallván pedig Anániás e szavakat, lerogyott és meghala; és mindenekben nagy félelem támada, kik ezeket hallják vala.


Ndoˈ mati Herodes ñequio sondaro ˈnaaⁿˈaⁿ, cweˈ tyoncona Jesús ndoˈ tyolaˈjnaaⁿˈna jom. Jlaˈcweena jom cwii liaa na jnda, jnda̱ chii jlaˈcwanomnndaˈna jom na mˈaaⁿ Pilato. 	 Héródes pedig az õ katonáival egybe semminek állítván és kicsúfolván õt, minekutána felöltöztette fényes ruhába, visszaküldé Pilátushoz.


Ncˈe na cwiluiindyô̱ nnˈaⁿ na cwilˈa tsˈiaaⁿ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, cwilˈaayâ tyˈoo nda̱a̱ˈyoˈ na tilˈaˈyoˈ na ticatoˈñoomˈyoˈ naya na matseixmaaⁿ. 	 Mint együttmunkálkodók intünk is, hogy hiába ne vettétek légyen az Isten kegyelmét.


’Sa̱a̱ nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo nnˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿndyoˈ na quitˈmaⁿ nˈomˈyoˈ juu na tyandyoˈ. Ee cweˈ cantyjati jeˈ na mañequiaanaˈ na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ na jeeⁿ lˈue mˈaⁿˈyoˈ. 	 De jaj néktek, gazdagoknak, mert elvettétek a ti vigasztalástokat.


Quia joˈ seijndaaˈñê na cwitsˈoomndye naⁿˈñeeⁿ ñequio xueeˈ Jesucristo. Jnda̱ chii taⁿ naⁿˈñeeⁿ nnoom na caljooˈñê ñˈeⁿndyena cwantindyo xuee. 	 És parancsolá, hogy keresztelkedjenek meg az Úrnak nevében. Akkor kérék õt, hogy maradjon náluk néhány napig.


Tsoom na nqueⁿ na cwiluiiñê tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, nñeˈquia nnˈaⁿ cwenta jom luee nnˈaⁿjnaⁿ. Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ nntyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ. Sa̱a̱ xuee jnda̱ ndyee ncwandoˈxcoom. 	 Mondván: Szükség az ember Fiának átadatni a bûnös emberek kezébe, és megfeszíttetni, és harmadnapon feltámadni.


Ndoˈ cha na mˈmo̱ⁿndyeyunaˈ na cwiluiindyoˈ ntseinaaⁿ jñoom Espíritu na tseixmaⁿ Jnaaⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ nqueⁿ mañequiaaⁿ na cwinduˈyoˈ: “Tsotya̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 Minthogy pedig fiak vagytok, kibocsátotta az Isten az õ Fiának Lelkét a ti szíveitekbe, ki ezt kiáltja: Abba, Atya!


Quia joˈ tyjeeˈcañoom cwii na ntquieeˈndye ángeles na ñejleicho ntquieeˈ waso na tooˈ ntquieeˈ nnom nawiˈ na macanda̱. Tqueeⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ ja, tsoom: —Candyoˈ ndoˈ mˈmo̱o̱ⁿya njomˈ yuscu na waa ñomcaaˈ, juu nluiiñe scuuˈ nquii Catsmaⁿ. 	 És jöve hozzám egy a hét angyal közül, a kinél a hét utolsó csapással telt hét pohár vala, és szóla nékem, mondván: Jer, megmutatom néked a menyasszonyt, a Bárány feleségét.


Sa̱a̱ meiiⁿ na luaaˈ tyomˈaⁿna, maxjeⁿ majndyendyetina ticjaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyena ee tîcalˈana yuu na lˈue tsˈoom. Macweˈ joˈ jndyendyena tja̱na ndyuaa yuu tja nnˈaⁿ cˈoom. 	 De azoknak többségét nem kedvelé az Isten, mert elhullának a pusztában.


’Calˈaˈyoˈ cwenta ñequio joo nnˈaⁿ na tiyuuˈ ñˈoom cwiñeˈquia. Cwiquieˈcañomna ˈo na ndooˈ jeeⁿ nioomˈ nˈomna chaˈna nioomˈ tsˈom catsmaⁿ sa̱a̱ naquiiˈ nˈomna laxmaⁿna na wiˈndyena chaˈcwijom lobo. 	 Õrizkedjetek pedig a hamis prófétáktól, a kik juhoknak ruhájában jõnek hozzátok, de belõl ragadozó farkasok.


Ndoˈ tyojaanquiaaⁿ ñˈoomˈñeeⁿ naquiiˈ lanˈom tsˈo̱ndaa Galilea. 	 És prédikál vala Galilea zsinagógáiban.


Quia na nndyoˈ candyoˈñˈoomˈ liaatco ˈnaⁿya na ˈndiya waaˈ Carpo tsjoom Troas. Mati candyoˈchuˈ libro ˈnaⁿya majndeiiticheⁿ nom ˈnaⁿya na chuˈlcwiinaˈ. 	 A felsõruhámat, melyet Troásban Kárpusnál hagytam, jöttödben hozd el, a könyveket is, kiváltképen a hártyákat.


ˈÑeeⁿ juu na cwinaⁿñe ñequio natia, ja nntsˈaa na nljooˈñetyeⁿ nacañoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Nntseijomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈcwijom cwii ta tsˈoomxˈee watsˈom cañoomˈluee. Ndoˈ tijoom cwinncwjiˈnaˈ juu joˈ ee nquii Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaya cwiluiiñê watsˈomˈñeeⁿ. Ndoˈ nntseiljeiya xueⁿˈeⁿ nacjooˈ tsaⁿˈñeeⁿ ñequio xueeˈ tsjoom ˈnaaⁿˈaⁿ, majuu tsjoom Jerusalén xco. Tsjoomˈñeeⁿ nndyocuenaˈ na nnaⁿnaˈ cañoomˈluee yuu na mˈaaⁿ nqueⁿ na cwiluiiñê cwentaya. Ndoˈ mati nntseiljeiya cwiicheⁿ xueya na xconaˈ nacjooˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 A ki gyõz, oszloppá teszem azt az én Istenemnek templomában, és többé onnét ki nem jõ; és felírom õ reá az én Istenemnek nevét, és az én Istenem városának nevét, az új Jeruzsálemét, a mely az égbõl száll alá az én Istenemtõl, és az én új nevemet.


Sa̱a̱ jñeeⁿ na ljoˈ. Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ naxuee ndoˈ natsjom tyondo̱o̱na jom ndyueelˈa tatiom nnom tsjoomna na nlacueeˈna jom. 	 De tudtára esék Saulusnak az õ leselkedésök. És õrizék a kapukat mind nappal, mind éjjel, hogy õt megöljék;


ˈO na niom nˈomnda̱a̱ˈyoˈ, ¿aa maxjeⁿ ticajndoˈyoˈ? Ndoˈ ˈo na niom lueˈ nˈom luaˈquiˈyoˈ, ¿aa maxjeⁿ ticandyeˈyoˈ? ¿Aa tacjaanjoomˈ nˈomˈyoˈ ljoˈ sˈaaya quia na seitjo̱o̱naˈ na nlcwaˈ nnˈaⁿ? 	 Szemeitek lévén, nem láttok-é? és füleitek lévén, nem hallotok-é? és nem emlékeztek-é?


Jnda̱ na jnomˈ tsˈaⁿ lqueeⁿˈñeeⁿ cwiˈoomnaˈ, wjaawindyenaˈ, mawinomˈnaˈ chaˈtso ntjom na tiquiwindye. Cwileitanaˈ hasta cantsaa na cwiˈoontyja cwitaˈjndyeeyoˈ ncwaⁿˈ lˈo̱ tsˈoomˈñeeⁿ. 	 És mikor elvettetik, felnõ, és minden veteménynél nagyobb lesz és nagy ágakat hajt, úgy hogy árnyéka alatt fészket rakhatnak az égi madarak.


Xeⁿ nntsˈaanaˈ ta̱, ya. Ndoˈ xeⁿ tjaaˈnaⁿ, quia ljoˈcheⁿ cˈuaˈ juunaˈ.” 	 ha gyümölcsöt terem, [jó]; ha pedig nem, azután vágd ki azt.


Quia na jnda̱ tmaaⁿ, tueˈcañoom Jesús, tjacjom nacañoomˈ meiⁿsa ñequio canchooˈwe nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. 	 És mikor eljött az idõ, asztalhoz üle, és a tizenkét apostol õ vele egyetembe.


Joˈ chii catˈmo̱ⁿˈndyeyuˈyoˈ na mayuuˈcheⁿ jnda nquiuˈyoˈ naⁿmˈaⁿˈ cha caliu ticwii cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. Ee na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ, chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ nliuna na ticantundyô̱ na cwitjeiiˈâ ñˈoom na jeeⁿ ya cwilaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ. 	 Adjátok azért szereteteteknek és felõletek való dicsekvésünknek, bizonyságát irántuk a gyülekezetek elõtt is.


Juu fariseo teintyjeeⁿˈeⁿ, luaa waa ñˈoom na tsoom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom: “ˈU Ta Tyˈo̱o̱tsˈom, mañequiaya na quianlˈuaˈ na ticatseixmaⁿya chaˈna ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ, chaˈna nnˈaⁿ na cantyˈuendye, nnˈaⁿ na quilˈa yuu na ticatyˈiomyanaˈ, nnˈaⁿ na cweˈ mˈaⁿya ñˈeⁿ ncˈiaa, mati meiiⁿ nchii chaˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ, tsaⁿquiñom sˈom. 	 A farizeus megállván, ily módon imádkozék magában: Isten! hálákat adok néked, hogy nem vagyok olyan, mint egyéb emberek, ragadozók, hamisak, paráznák, vagy mint ím e vámszedõ is.


Cweˈ joˈ catueˈyoˈ moso nchqueeⁿˈmˈaaⁿˈ chˈeⁿ yuu na jaaⁿñe. Joˈ joˈ nntyˈioom ndoˈ nneiⁿnqueeⁿ ndeiˈnˈoom.” 	 És a haszontalan szolgát vessétek a külsõ sötétségre; ott lészen sírás és fogcsikorgatás.


¿Aa ticatseitiuuˈ na wanaaⁿ na nntsˈaa chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ ñequio sˈom ˈnaⁿya? ¿Aa matseiˈcandyaˈ tsˈomˈ sˈom na ja titseintycwiˈa?” 	 Avagy nem szabad-é nékem a magaméval azt tennem, amit akarok? avagy a te szemed azért gonosz, mert én jó vagyok?


Macanda̱ cwilaˈncjooˈndyena ñˈeⁿñê cantyja ñˈoom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Ee jnda̱ tueˈ tsaⁿˈñeeⁿ sa̱a̱ Pablo matsoom na mawandoˈxco tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Hanem valami vitás kérdéseik valának õ vele az õ tulajdon babonaságuk felõl, és bizonyos megholt Jézus felõl, kirõl Pál azt állítja vala, hogy él.


Ndoˈ nnˈaⁿ na tîcˈom na jnda nquiu ncˈiaa, quia na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ, tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ nncˈoom na wiˈ tsˈom joona. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na tˈom na wiˈ nˈom ncˈiaa, naⁿˈñeeⁿ nluiˈyana quia na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ. 	 Mert az ítélet irgalmatlan az iránt, a ki nem cselekszik irgalmasságot; és dicsekedik az irgalmasság az ítélet ellen.


Ncˈe luaaˈ tso ljeiiˈñeeⁿ, ¿yuu lˈueñe tsˈaⁿ na jeeⁿ jndo̱ˈ tsˈom ndoˈ mati tsˈaⁿ na jndye matseiˈnaaⁿˈ ndoˈ ñequio tsˈaⁿ na jeeⁿ ya matseitjoomˈ ñˈoom? Ee jnda̱ tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ, cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo joonaˈ. 	 Hol a bölcs? hol az írástudó? hol e világnak vitázója? Nemde nem bolondsággá tette-é Isten e világnak bölcseségét?


Chaˈtsondye naⁿmˈaⁿˈ tja̱na meiⁿ tîcatoˈñoomna na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱na na nndaana, sa̱a̱ ncˈe na tyolaˈyuˈya nˈomna, ntyˈiaatquiana joonaˈ na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nndaana ndoˈ tyomˈaⁿna na neiiⁿna ee jlaˈno̱ⁿˈyana na laˈxmaⁿna nnˈaⁿ na cweˈ mˈaⁿyana ljooñe, cweˈ cwiwinomyana tsjoomnancue. 	 tben haltak meg mindezek, nem nyerve meg az ígéreteket, hanem [csak] távolról látva és üdvözölve azokat, és vallást tevén arról, hogy idegenek és vándorok a földön.


Quia na jnda̱ jnda̱a̱ˈ na cwitjeiˈyuuˈndyena, quia joˈ juu quiooˈ jndii na mˈaaⁿyoˈ tsˈom tsueˈ na tjaa yuu ntycwii na njoom, nluiˈyoˈ nntsˈaayoˈ tiaˈ nacjoo wendye naⁿˈñeeⁿ. Nnaⁿñeyoˈ ñˈeⁿndyena ndoˈ nntseicwjeeyoˈ joona. 	 És mikor elvégezik az õ bizonyságtételöket, a mélységbõl feljövõ fenevad hadakozik ellenök, és legyõzi õket, és megöli õket.


Xjeⁿˈñeeⁿ tyotaⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nñequiaaⁿ cwii rey na nntsa̱ˈntjom joona. Ndoˈ tyˈioom tsˈiaaⁿˈñeeⁿ Saúl jnda Cis, tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ Benjamín, na tsaⁿˈñeeⁿ sa̱ˈntjom joona cwii wenˈaaⁿ ntyu. 	 Annakutána pedig királyt kérének maguknak, és adá nékik az Isten Sault, a Kis fiát, a Benjamin nemzetségébõl való férfiút negyven esztendeig.


Queⁿˈyoˈ cwenta, ja na cwiluiindyo̱ tsaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee mˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ na waa na jndo̱ na matseixmaⁿya tsjoomnancuewaañe na nntseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya jnaaⁿ nnˈaⁿ. Quia joˈ tsoom nnom tsˈaⁿ na ntjeiⁿ ncˈee: —ˈU re, quicantyjaˈ, catseilcwiindyuˈ tsuee ˈnaⁿˈ. Cjaˈtoˈ waˈ. 	 Hogy pedig megtudjátok, hogy az ember Fiának van hatalma a földön a bûnöket megbocsátani (ekkor monda a gutaütöttnek): Kelj föl, vedd a te ágyadat, és eredj haza.


Ndoˈ njño̱o̱ⁿya ángeles ˈnaⁿya na jndeii ntjo̱ˈna ndu na nncˈoona chaˈwaa tsjoomnancue, na nlaˈtjomna nnˈaⁿ na jnda̱ tjeiiˈndyo̱ cwentaya. 	 És elküldi az õ angyalait nagy trombitaszóval, és egybegyûjtik az õ választottait a négy szelek felõl, az ég egyik végétõl a másik végéig.


’Ndoˈ jeˈ jeˈ cantyˈiaˈyoˈ, chaˈtsondyoˈ na tyoñequiaya ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, ntyjii na taxocantyˈiaˈnndaˈyoˈ ja. 	 És most íme én tudom, hogy nem látjátok többé az én orczámat ti mindnyájan, kik között általmentem, prédikálván az Istennek országát.


Joˈ chii Pablo ñˈeⁿ Bernabé majndye xuee ljooˈndyena tsjoomˈñeeⁿ. Ndoˈ ñequio na tˈmaⁿya nˈomna tyoñequiana ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ee nquiuna na ñˈeⁿñˈeeⁿ ñˈeⁿndyena. Ndoˈ jom tˈmo̱o̱ⁿ na mayuuˈ ñˈoom na tyoñequiana ee sˈaaⁿ na tyolˈana ˈnaaⁿ tˈmaⁿ na xocanda̱a̱ nntsˈaa na cweˈ najndeii nquii tsˈaⁿ meiⁿ xocatseiˈno̱ⁿˈ tsˈaⁿ chiuu tuiiyuu. 	 ért sok idõt töltöttek [ott], bátran prédikálva az Úrban, ki bizonyságot tesz vala az õ kegyelmének beszéde mellett, és adja vala, hogy jelek és csodák történjenek az õ kezeik által.


Tso Jesús nda̱a̱yâ: —Ndoˈ ˈo jeˈ, ¿ˈñeeⁿ cwinduˈyoˈ na cwiluiindyo̱? 	 Monda nékik: Ti pedig kinek mondotok engem?


Ee tjaa ˈñeeⁿ jaa cˈoom na wandoˈ cweˈ ee na lˈue tsˈom nquii, ndoˈ tjaa ˈñeeⁿ jaa cˈoom na nncueˈ ee na lˈue tsˈom nquii. 	 Mert közülünk senki sem él önmagának, és senki sem hal önmagának:


Quia joˈ jluena: —¿Ljoˈ cwii macaⁿtinaˈ na nluiˈyuuˈ nacjoomˈm? Ee mancjo̱o̱tya̱a̱ jnda̱ jndya̱a̱ya ñˈoom ˈñom. 	 Azok pedig mondának: Mi szükségünk van még bizonyságra? Hiszen mi magunk hallottuk az õ szájából.


Joˈ na jeeⁿ neiⁿnco tsˈo̱o̱ⁿya, ndoˈ ñequio na neiⁿya mataya. Ndoˈ cweˈ ncˈe meindo̱o̱ˈntyˈiaandyo̱, joˈ na machˈeenaˈ na mawajndya̱ya. 	 Annakokáért örvendezett az én szívem, és vígadott az én nyelvem; annakfelette az én testem is reménységben nyugszik.


’Joˈ chii quia na maˈtiooˈ ˈnaⁿ jo nnom tio na mañequiaaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ xeⁿ juu xjeⁿˈñeeⁿ macjaañjoomˈ tsˈomˈ na tiya mˈaaⁿ xˈiaˈ ñˈeⁿndyuˈ, 	 Azért, ha a te ajándékodat az oltárra viszed és ott megemlékezel arról, hogy a te atyádfiának valami panasza van ellened:


Wacatyeeⁿ nacañoomˈ meiⁿsa ndoˈ tueeˈcañoom cwii yuscu na maleiñˈoom cwii tsioo na tuiinaˈ ñˈeⁿ tsjo̱ˈ canchiiˈ na jndyu alabastro. Tsiooˈñeeⁿ ñjom ncheⁿˈ cachi na jeeⁿ jnda. Tuˈnquioom joonaˈ xqueⁿ Jesús. 	 Méne õ hozzá egy asszony, a kinél vala drága kenetnek alabástrom szelenczéje, és az õ fejére tölté, a mint az asztalnál ül vala.


Pablo, jndyeti xuee tyoljooˈñetyeeⁿ Corinto. Jnda̱ joˈ tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na mawjaⁿ. Jnda̱ chii mana tjaaⁿ. Ndoˈ Priscila ñˈeⁿ Aquila tyˈena ñˈeⁿñê. Tquiena tsjoom Cencrea. Joˈ joˈ teinquiˈ xqueeⁿ na maˈmo̱ⁿnaˈ na matseicanda̱a̱ˈñê ñˈoom na jnda̱ tsoom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ. Jnda̱ joˈ tuo̱na wˈaandaa na wjaanaˈ ndyuaa Siria. 	 Pál pedig, miután még több napig ott marada, az atyafiaktól elbúcsúzván, Siriába hajózék, és vele együtt Prisczilla és Akvila, minekutána fejét megnyírta Kenkreában; mert fogadása vala.


Mati cwileiñˈomna cwantindyo calcaa nchˈu. Jnda̱ na tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, tsoom na quiana jooyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Volt egy kevés haluk is. És hálákat adván mondá, hogy tegyék eléjök azokat is.


Luaaˈ lˈue tsˈo̱o̱ⁿ cha juu na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê ñequio juu na matseiyuˈya tsˈo̱o̱ⁿya tjoomˈ nnteijndeiinaˈ ˈo ndoˈ nnteijndeiinaˈ ja. 	 Azaz, hogy együtt felbuzduljunk ti nálatok egymás hite által, a tiétek meg az enyém által.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na: —Jnda̱ tsjo̱o̱ya, maja luaa joˈ. Joˈ chii xeⁿ ja cwilˈueˈyoˈ, caˈndyeˈyoˈ naⁿmˈaⁿ na nncˈoona. 	 lele Jézus: Mondtam néktek, hogy én vagyok [az.] Azért, ha engem kerestek, ezeket bocsássátok el;


Tsoti Jesús ñˈoom tjañoomˈ nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê. Tsoom: —Juu tsˈaⁿ na matseiˈnaaⁿˈ ticaluiitˈmaⁿñê, ee nquii maestro ˈnaaⁿˈaⁿ cwiluiitˈmaⁿñeti nchiiti jom. Ndoˈ mati juu tsˈaⁿ na mandiˈntjom ticaluiitˈmaⁿñê, ee nquii patrom ˈnaaⁿˈaⁿ tˈmaⁿti cwiluiiñe nchiiti jom. 	 Nem fölebbvaló a tanítvány a tanítónál, sem a szolga az õ uránál.


Meiⁿ nchii na sˈaaⁿ tsaⁿsˈa cha cateijndeiinaˈ tsaⁿscu, sˈaaⁿ tsaⁿscu cha cateijndeiinaˈ tsaⁿsˈa. 	 Mert nem is a férfiú teremtetett az asszonyért, hanem az asszony a férfiúért.


¿Quia joˈ ¿chiuu nlˈuuyo̱o̱ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ? ¿Aa tsalˈaatya̱a̱ya jnaⁿ cha na nntoˈño̱o̱ⁿtya̱a̱ naya na matseixmaaⁿ? 	 Mit mondunk tehát? Megmaradjunk-é a bûnben, hogy a kegyelem annál nagyobb legyen?


Sa̱ˈntjoom na cwindyuaandye nnˈaⁿ nacjooˈ jnda̱ nchˈu. Quia joˈ tˈueeⁿ ˈom taⁿˈ tyooˈ ñequio we catscaaˈñeeⁿ, ntyˈiaaⁿˈaⁿ cañoomˈluee ndoˈ tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ. Jnda̱ chii tyjeeⁿ ndoˈ tquiaaⁿ joonaˈ nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê. Ndoˈ jâ tquiaayâ joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jndyendye. 	 És mikor megparancsolá a sokaságnak, hogy üljenek le a fûre, vevé az öt kenyeret és két halat, és szemeit az égre emelvén, hálákat ada; és megszegvén a kenyereket, adá a tanítványoknak, a tanítványok pedig a sokaságnak.


Meiⁿcwii tyoochˈeenaˈ na wandiiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿndyoˈ. Sa̱a̱ xeⁿ laxmaⁿˈyoˈ na wandiiˈ nˈomˈyoˈ ñˈeⁿndyô̱ quia joˈ ncjoˈyoˈ waa chiuu cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Nem mi bennünk vagytok szorosságban, hanem szorosságban vagytok a ti szívetekben.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿ gentiles tacolaˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na cweˈ cwiquieya cwii tyuaa na nchii joˈ tuiindyoˈ. Xeⁿ nchii jeˈ jeˈ mañecwii xjeⁿ cwiluiindyoˈ ñequio tmaaⁿˈ na cwiluiiñe cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na ñecwii wˈaa ˈo, ndoˈ ñequii ˈñeeⁿ ntseinda ˈo. 	 Azért immár nem vagytok jövevények és zsellérek, hanem polgártársai a szenteknek és cselédei az Istennek,


Coˈñomˈ sˈom ˈnaⁿˈ, cjaˈtoˈ waˈ. Nnco̱ ntyjii xeⁿ ljoˈyu nntiomlˈuaya ˈu ñequio cwiicheⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ na teinioomˈ tjaquieeˈ tsˈiaaⁿ. 	 Vedd, a mi a tiéd, és menj el. Én pedig ennek az utolsónak is annyit akarok adni, mint néked.


Jeˈ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ na meiⁿcwiindye nnˈaⁿ na tqua̱a̱ⁿˈndyo̱jndya̱a̱ xocaljeii chiuu waa nantquie tˈmaⁿ na mando̱o̱ˈa.” 	 Mert mondom néktek, hogy senki azok közül a hivatalos férfiak közül meg nem kóstolja az én vacsorámat.


Oo xeⁿ tinquio naⁿˈñeeⁿ quia joˈ calue naⁿmˈaⁿˈ ljoˈ waa na tisˈa jliuna na sˈaaya quia na tyomˈaaⁿya jo nda̱a̱ naⁿmanˈiaaⁿ cwentaa jâ nnˈaⁿ judíos. 	 Avagy ezek magok mondják meg, vajjon találtak-é bennem valami hamis cselekedetet, mikor én a tanács elõtt álltam;


Quia joˈ tqueⁿ Herodes cwii xuee ndoˈ quia na tueˈntyjo̱ xueeˈñeeⁿ tcweeⁿ liaa na ya cantyja na matsa̱ˈntjoom ndoˈ tjawacatyeeⁿ sula̱ yuu na maxjeⁿ mawacatyeeⁿ quia na matseijndaaˈñê ñˈoom. Jnda̱ joˈ tyoñequiaaⁿ ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Egy kitûzött napon pedig Heródes királyi ruhájába felöltözve és székibe ülve nyilvánosan szóla hozzájuk.


Ndoˈ cwiindye joona na jndyu Cleofas tˈo̱ nnoom, tso: —¿Aa ˈu cwii tsˈaⁿ na cweˈ tyjeˈya Jerusalén, joˈ chii ticaljeiˈ chiuu waa na tuii wja mawenaˈ? 	 Felelvén pedig az egyik, kinek neve Kleofás, monda néki: Csak te vagy-é jövevény Jeruzsálemben, és nem tudod minémû dolgok lettek abban e napokon?


Jluiˈ Pedro, tjantyjo̱o̱ⁿ naxeⁿˈ ángel, sa̱a̱ ticaljeiiⁿ aa mayuuˈcheⁿ na jndyaañê sˈaa ángel. Ndooˈ sˈaanaˈ ntyjeeⁿ na cweˈ tsoomˈm ndaa. 	 És kimenvén, követé õt; és nem tudta, hogy valóság az, a mi történik az angyal által, hanem azt hitte, hogy látást lát.


Queⁿˈyoˈ cwenta, matyuaaˈ nncua̱caño̱o̱ⁿya ˈo. Chaˈtso naya na tseixmaⁿya na jnda̱ toˈñoomˈyoˈ, tilaˈcandyaandyoˈ joonaˈ, chaˈ tintsˈaanaˈ na ticandaˈyoˈ cwii corona. 	 Ímé eljövök hamar: tartsd meg a mi nálad van, hogy senki el ne vegye a te koronádat.


Ndoˈ jnda̱ na tcwaˈ Judas tyooˈñeeⁿ, mañoomˈ jlueeⁿˈeⁿ. Juu xjeⁿˈñeeⁿ jnda̱ teijaaⁿ. 	 Az pedig, mihelyt a falatot elvevé, azonnal kiméne: vala pedig éjszaka.


Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ xuee na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ tˈmaⁿti nlcoˈwiˈnaˈ ˈo nchiiti nnˈaⁿ na ñetˈom ndyuaa tsjoom Sodoma. 	 De mondom néktek, hogy Sodoma földének könnyebb dolga lesz az ítélet napján, hogynem néked.


Sa̱a̱ ˈo wandyo̱ˈ calˈaˈyoˈ, ˈo cweeˈyoˈ Jesucristo chaˈxjeⁿ macwee tsˈaⁿ liaa. Tañeˈquiandyoˈ na joo na neiⁿnco nquiu nnˈaⁿ na matseixmaⁿ tsjoomnancue nlqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈnaaⁿˈnaˈ ˈo. 	 Hanem öltözzétek fel az Úr Jézus Krisztust, és a testet ne tápláljátok a kívánságokra.


ee tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom tyee na tjacantyja na cwiluiitˈmaⁿñe, chaˈna tsˈiaaⁿ na tyotseixmaⁿ juu tyee Melquisedec. 	 Neveztetvén az Istentõl Melkisédek rendje szerint való fõpapnak.


Joˈ chii tˈo̱o̱na nnoom: —Jâ ticaliuuyâ yuu jnaⁿyuu najndeii Juan na tyotseitsˈoomñê nnˈaⁿ. 	 lelének azért, hogy õk nem tudják, honnét [vala.]


Tˈo̱ Jesús, matsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Talaˈncjooˈndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ. 	 Felele azért Jézus és monda nékik: Ne zúgolódjatok egymás között!


canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Zabulón, canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ José, ndoˈ canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Benjamín. 	 A Zebulon nemzetségébõl tizenkétezer elpecsételt; a József nemzetségébõl tizenkétezer elpecsételt; a Benjámin nemzetségébõl tizenkétezer elpecsételt.


Nquii Catsmaⁿ, quia na seicanaaⁿñê cwiicheⁿ joo na jnda̱ ntquieeˈ na ta̱ˈtyeⁿ tsomˈñeeⁿ, quia joˈ teicheⁿ cañoomˈluee chaˈna xcwe hora. 	 És mikor felnyitotta a hetedik pecsétet, lõn nagy csendesség a mennyben, mintegy fél óráig.


Sa̱a̱ waa cwiicheⁿ taⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii cantyja ˈnaaⁿˈ xuee na jnda̱ ntquieeˈ. Matsonaˈ: Xuee jnda̱ yom tjacanda̱a̱ˈ chaˈtso tsˈiaaⁿ na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom. Xuee jnda̱ ntquieeˈ tacaⁿnaˈ na nntsˈaatyeeⁿ tsˈiaaⁿ, tajñeeⁿ. 	 Mert valahol a hetedik napról ekképen szólott: És megnyugovék Isten a hetedik napon minden õ cselekedeteitõl.


Ee xocanda̱a̱ nntsaayâ nacjooˈ ñˈoom na cwiluiiñenaˈ na mayuuˈ. Ñequiiˈcheⁿ cwilajomndyô̱ cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ. 	 rt semmit sem cselekedhetünk az igazság ellen, hanem [csak] az igazságért.


Mati cwii rey na tseixmaⁿ qui meiⁿ sondaro, ¿aa ntsˈaacheⁿnaˈ na nncjaacatjomñê cwiicheⁿ rey na nndyocatsˈaa tiaˈ nacjoomˈm na matseixmaⁿ ntquiuu meiⁿ sondaro? ¿Aa chii nncjaacjoojñeeⁿ na nntseitiuuyaaⁿ, aa nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ? 	 Vagy valamely király, mikor háborúba megy, hogy egy másik királlyal megütközzék, nemde leülvén elõször tanácskozik, hogy tízezerrel szembeszállhat-é azzal, a ki õ ellene húszezerrel jött?


Joˈ joˈ tyomˈaⁿ cwii tmaaⁿˈ calcu quiiˈ jnda̱a̱ na cwicwaˈ. Naⁿjndiiˈñeeⁿ tyolˈana tyˈoo nnoom na quiaaⁿ na nncˈooquieˈna naquiiˈ nˈom calcuˈñeeⁿ. Quia joˈ tquiaaⁿ na wanaaⁿ. 	 Vala pedig ott egy nagy disznónyáj, legelészve a hegyen; és kérék õt, hogy engedje meg nékik, hogy azokba menjenek. És megengedé nékik.


Quia joˈ tjacachoom ntquieeˈ naⁿjndii na wiˈndyeti nchiiti jom. Tyˈequieˈna naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ mana ljooˈndyetyeⁿna joˈ joˈ. Ndoˈ na jnda̱ we luaaˈ, manioomti matjom tsaⁿˈñeeⁿ nchiiti na ñetjomjñeeⁿ. Maluaaˈ nntjoom nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ na jeeⁿ tia nnˈaⁿndye. 	 Akkor elmegy és vesz maga mellé más hét lelket, gonoszabbakat õ magánál, és bemenvén, ott lakoznak; és ennek az embernek utolsó állapotja gonoszabb lesz az elsõnél. Így lesz ezzel a gonosz nemzetséggel is.


Quia joˈ nncˈoomˈ na neiⁿˈ na luaaˈ nntsaˈ. Ee joona xocanda̱a̱ nlˈana na nnjoom ljoˈ na saˈ, sa̱a̱ ˈu nncoˈñomˈ na nnjoom quia na nntaˈndoˈnndaˈ nnˈaⁿ na ñelˈa yuu na matyˈiomyanaˈ. 	 És boldog leszel; mivelhogy nem fizethetik vissza néked; mert majd visszafizettetik néked az igazak feltámadásakor.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwitjeiiˈndye cantyja ˈnaaⁿˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, tilaxmaⁿna cwentaaˈ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈeⁿ Jnaaⁿ, mati matseijomñe cwentaaˈ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Senkiben nincs meg az Atya, a ki tagadja a Fiút. A ki vallást tesz a Fiúról, abban az Atya is megvan.


Ndoˈ joona jnda̱ na jndyena na tyotseineiiⁿ tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Tyoluena nnoom: —Mayuuˈ re nnˈaaⁿya sa̱a̱ mantyjiˈ cwanti meiⁿ nnˈaⁿ judíos jnda̱ jlaˈyuˈna tsjoom ñjaaⁿ, ndoˈ chaˈtsondyena cwiluena na jndeiˈnaˈ na catseicanda̱ tsˈaⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 ok pedig [ezt] hallván, dicsõíték az Urat; és mondának néki: Látod, atyámfia, mely sok ezeren vannak zsidók, kik hívõkké lettek; és mindnyájan buzognak a törvény mellett:


Jom na jndyocueeⁿ majuutyeeⁿ tjawannaaⁿˈaⁿ cañoomˈluee cha na chaˈtsoti na niom, canda̱a̱ˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na mˈaaⁿñê. 	 A ki leszállott vala, ugyanaz, a ki fel is ment, feljebb minden egeknél, hogy mindeneket betöltsön.)


Ndoˈ nchii macanda̱ cweˈ joˈ. Quiiˈntaaⁿ jâ ñˈeⁿndyoˈ ˈo waa cwii tsueˈtsjoom na tjaa yuu cwintycwii na njoom, cha ˈñeeⁿ jâ na ñeˈcˈoo na mˈaⁿˈ ˈo, xocanda̱a̱ nncwinom. Ndoˈ meiⁿ nnˈaⁿ namˈaⁿ yuu joˈ xocanda̱a̱ nncwinom ntyjawaa.” 	 És mindenekfelett, mi köztünk és ti közöttetek nagy közbevetés van, úgy, hogy a kik akarnának innét ti hozzátok általmenni, nem mehetnek, sem azok onnét hozzánk át nem jöhetnek.


Najndyee ncˈe Jesucristo, mañequiaya na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈomya cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. Ee meiⁿyuucheⁿ na mawa̱ya, ya ñˈoom cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ cantyja na cwilaˈyuˈya ñˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê. 	 Elõször hálát adok az én Istenemnek a Jézus Krisztus által mindnyájatokért, hogy a ti hiteteknek az egész világon híre van;


Ndoˈ cha na nluii na ljoˈ, tcaⁿnaˈ na ñecwii xjeⁿ tseixmaaⁿ ñequio ntyjeeⁿ, cha jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom nntseixmaaⁿ cwii tyee na tjacantyja na tˈmaⁿ cwiluiiñê, na matseicana̱a̱ⁿ ndoˈ na mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom ncˈiaaⁿˈaⁿ cha nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ jnaⁿ na laxmaⁿna ncˈe na tueeⁿˈeⁿ cwentaana. 	 Annakokáért mindenestõl fogva hasonlatosnak kellett lennie az atyafiakhoz, hogy könyörülõ legyen és hív fõpap az Isten elõtt való dolgokban, hogy engesztelést szerezzen a nép bûneiért.


Ndoˈ tquioñˈom nnˈaⁿ cwii tsˈaⁿ na cantaaˈ ndoˈ cancheeˈñe. Lˈana tyˈoo nnom Jesús na catioom tsˈo̱o̱ⁿ nacjooˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 És hozának néki egy nehezen szóló siketet, és kérik vala õt, hogy vesse reá kezét.


Ndoˈ jâ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê to̱o̱ˈâ na cwilana̱a̱ⁿ cheⁿncjo̱o̱yâ. Lˈuuyâ: —Macwjeeⁿˈeⁿ ñˈoomwaaˈ nda̱a̱ya ncˈe na tjaaˈnaⁿ tyooˈ cwileiˈñˈo̱o̱ⁿya. 	 Õk pedig tanakodnak vala maguk között, mondván: Nem hoztunk kenyeret magunkkal.


’ˈO ñequiiˈcheⁿ ñˈeⁿˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ chaˈtsoti na maqueⁿnaˈ xjeⁿ ja. 	 Ti vagytok pedig azok, kik megmaradtatok én velem az én kísérteteimben;


’Ndoˈ ntyjiiya, ˈo nnˈaⁿya, na tîcalaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ lˈaˈyoˈ ñequio naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ˈnaⁿˈyoˈ jlaˈcueˈyoˈ Jesús. 	 De most, atyámfiai, tudom, hogy tudatlanságból cselekedtetek, miképen a ti fejedelmeitek is.


Ndoˈ joˈ joˈ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na machˈee tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ tyee na cwiluiitquieñe nda̱a̱ ntyee. Juu tsaⁿˈñeeⁿ mannˈaaⁿˈaⁿ tsˈaⁿ na tyjee Pedro tsuaˈqui. Matso tsaⁿˈñeeⁿ nnom Pedro: —¿Aa nchii ntyˈiaya ˈu na ñˈeⁿˈ ñˈeⁿñê yuu waa ntjom? 	 Monda egy a fõpap szolgái közül, rokona annak, a kinek a fülét Péter levágta: Nem láttalak-e én téged õ vele együtt a kertben?


Ndoˈ jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna ñˈoom na tyotseineiiⁿ, ee tyoˈmo̱ⁿnaˈ na waa najndeii na matseixmaaⁿ. 	 És csodálkozának az õ tudományán, mert beszéde hatalmas vala.


Tso Jesús nda̱a̱na: —Ja cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. Jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na tˈmaⁿ nlcoˈwiˈnaˈ ja, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nntseitˈmaaⁿˈñê ja. 	 Jézus pedig felele nékik, mondván: Eljött az óra, hogy megdicsõíttessék az embernek Fia.


Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na neiiⁿˈ cwii yuchjoo chaˈna tyochjoomˈaaⁿ, maja neiiⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 És a ki egy ilyen kis gyermeket befogad az én nevemben, engem fogad be.


Jaachˈee xuee tyotseina̱ⁿya ñˈoom ntjeiⁿ nacjoomˈm, ñetco̱ˈwiˈa nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿñê, ndoˈ tyotseijnaaⁿˈa jom. Sa̱a̱ tyˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom na wiˈ tsˈoom ñˈeⁿndyo̱, ee xjeⁿˈñeeⁿ meiⁿ tyootseiyuˈa meiⁿ tîcaljeii na tixcwe tyotsˈaa. 	 Ki elõbb istenkáromló, üldözõ és erõszakoskodó valék: de könyörült rajtam, mert tudatlanul cselekedtem hitetlenségben;


Ee ncˈe tsˈiaaⁿ na jnda̱ tyˈiom Tyˈo̱o̱tsˈom ja, joˈ na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na mandiˈntjom nda̱a̱ nnˈaⁿ na macwjeeⁿˈeⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. Cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿˈñeeⁿ seijndaaˈñê na mañequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ meiⁿquiayuucheⁿ, ndoˈ mati mateijndeiinaˈ ˈo. 	 A melynek lettem én szolgájává az Isten sáfársága szerint, a melyet nékem adott ti rátok nézve, hogy betöltsem az Isten ígéjét,


Jndye xuee tyochˈee yuscuchjooˈñeeⁿ na ljoˈ. Joˈ chii seiliooˈñe Pablo, taqueeⁿ seineiiⁿ nnom jndyetia na mˈaaⁿ naquiiˈ tsˈom yuscuchjooˈñeeⁿ. Tsoom: —ˈU jndyetia, ñequio xueeˈ Jesucristo matsa̱ˈntjo̱ⁿya, caluiˈ naquiiˈ tsˈom yuscuchjoomˈaaⁿˈ. Ndoˈ mantyjacheⁿ jluiˈ jndyetiaˈñeeⁿ. 	 Ezt pedig több napon át mívelte. Pál azonban megbosszankodván, és hátrafordulván, mondá a léleknek: Parancsolom néked a Jézus Krisztus nevében, hogy menj ki belõle. És kiméne abban az órában.


Maxio tsˈaⁿ nñequiaa cwenta jom na cueeⁿˈeⁿ. Ndoˈ majoˈti nntsˈaa tsˈaⁿ ñˈeⁿ ntseinaaⁿ. Ndoˈ nda nnˈaⁿ nlaˈwendyena nacjoo lotyena, londyeena, nlˈueendyena chiuu nncwje naⁿˈñeeⁿ. 	 Halálra fogja pedig adni testvér testvérét, atya gyermekét; és magzatok támadnak szülõk ellen, és megöletik õket.


’Joˈ chii xeⁿ nntso cwii tsˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ: “Cantyˈiaˈyoˈ ljo mˈaaⁿ nquii na cwiluiiñe Cristo”, oo nntso tsˈaⁿ: “Cantyˈiaˈyoˈ, laˈñeⁿ mˈaaⁿ”, tilayuˈyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Ha valaki ezt mondja akkor néktek: Ímé, itt a Krisztus, vagy amott; ne higyjétek.


Quia ljoˈcheⁿ jlaˈno̱ⁿˈna na seineiiⁿ nda̱a̱na cantyja ˈnaaⁿˈ Juan, tsaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ. 	 Ekkor megértették a tanítványok, hogy Keresztelõ Jánosról szóla nékik.


Jnda̱ tquiena na mˈaaⁿ Jesús, ñequio ñˈoom tyˈoo tyoluena nnoom: —Tsˈaⁿ na jñom jâ, ya tsˈaⁿñe, joˈ chii matyˈiomnaˈ na catseiñˈoomˈndyuˈ jom. 	 Azok pedig Jézushoz menvén, igen kérék õt, mondván: Méltó, hogy megtedd néki;


xeⁿ niom na cwicwaaˈa ndoˈ niom liaaya, matyˈiomnaˈ ñequio nmeiⁿˈ caljoya nˈo̱o̱ⁿya. 	 De ha van élelmünk és ruházatunk, elégedjünk meg vele.


Jnda̱ teinom na ljoˈ, xcwe na cwiwiljeiixco ncuee nnˈaⁿ, mati seisˈañe Judas tsˈaⁿ Galileo. Ndoˈ jndye nnˈaⁿ jlaˈjomndyena ñˈeⁿñê. Sa̱a̱ mati jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ jom, ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na tyolaˈjomndye ñˈeⁿñê majoˈti tˈoomˈndyena. 	 Ezután felkelt ama Galileus Júdás az összeírás idején, és sok népet maga után csábított: ez is elveszett; és mindazok, a kik õt követték, szétszórattak.


’Ñequiiˈcheⁿ cataⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom quia joˈ nndaˈyoˈ juu na cwitaⁿˈyoˈ. Ñequiiˈcheⁿ calˈueˈyoˈ chiuuya jo nnoom quia joˈ nliuˈyoˈ. Ñequiiˈcheⁿ caˈmaⁿˈyoˈ jom quia joˈ nnaaⁿ chaˈcwijom ˈndyootsˈa jo nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Kérjetek és adatik néktek; keressetek és találtok; zörgessetek és megnyittatik néktek.


Xuee na nncueˈntyjo̱ na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ, majndye nnˈaⁿ nluena no̱o̱ⁿ: “Jeeⁿ ˈu Ta, ¿aa nchii jnda̱ tquiaayâ ñˈoom naya ˈnaⁿˈ ñequio najndeii na matseiˈxmaⁿˈ ndoˈ tjeiiˈâ jndyetia naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ, ndoˈ lˈaayâ jndye ˈnaaⁿ ñequio najnduˈ nncuˈ na tixocaluiinaˈ cantyja najndeii na matseixmaⁿ tsˈaⁿ?” 	 Sokan mondják majd nékem ama napon: Uram! Uram! nem a te nevedben prófétáltunk-é, és nem a te nevedben ûztünk-é ördögöket, és nem cselekedtünk-é sok hatalmas dolgot a te nevedben?


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, mayuuˈcheⁿ na chaˈtso ˈnaⁿ na matseixmaⁿ patromˈñeeⁿ, nntioom cwenta lˈo̱ mosoomˈm. 	 Bizony mondom néktek, hogy minden jószága fölött gondviselõvé teszi õt.


’ˈÑeeⁿ juu tsˈaⁿ na jndati ntyjii tsotye, tsondyee, nchiiti ja, tsaⁿˈñeeⁿ titseixmaaⁿ na nncˈoomñê cwentaya. Mati juu tsˈaⁿ na jndati ntyjii ñˈeⁿ tiˈjnda, oo nomjnda, nchiiti ñˈeⁿndyo̱ ja, tsaⁿˈñeeⁿ ticatsonaˈ na nncˈoomñe cwentaya. 	 A ki inkább szereti atyját és anyját, hogynem engemet, nem méltó én hozzám; és a ki inkább szereti fiát és leányát, hogynem engemet, nem méltó én hozzám.


ˈO tilˈaˈyoˈ chaˈxjeⁿ na cwilˈana. 	 Annakokáért ne legyetek részesei ezeknek;


’Calˈaˈyoˈ cwenta na tincˈomˈyoˈ na ticueeˈ nˈomˈyoˈ meiⁿcwii yucachjoo. Ee nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ jo nandye mˈaⁿ ángeles na cwilˈa cwenta yocanchˈu. Ndoˈ ángelesˈñeeⁿ meiⁿnquia xjeⁿ cwilaˈneiⁿna nnom Tsotya̱ya na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 Meglássátok, hogy eme kicsinyek közül egyet is meg ne utáljatok; mert mondom néktek, hogy az õ angyalaik a mennyekben mindenkor látják az én mennyei Atyám orczáját.


Luaaˈ tuii cwii joo na jndyu Betábara, jo ntyja na macaluiˈ ñeˈquioomˈ xndyaaˈ jndaa Jordán yuu na tyotseitsˈoomñe Juan nnˈaⁿ. 	 Ezek Béthabarában lettek, a Jordánon túl, a hol János keresztel vala.


Quia joˈ tso Pedro nnoom: —Meiiⁿ chaˈtsondye naⁿmˈaⁿˈ nntjeiiˈndyena ñˈeⁿndyuˈ, sa̱a̱ ja tijoom cwjiˈndyo̱ ñˈeⁿndyuˈ. 	 Péter pedig monda néki: Ha mindnyájan megbotránkoznak is, de én nem.


Ndoˈ nnom tsjoomnancue mˈaⁿ ndyee na cwitjeiˈyuuˈndye cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ: Nquii Espíritu, ndaa ndoˈ niomˈ, ndoˈ ndyeendye joo ñecwii ñˈoom cwilajomndye. 	 hárman vannak, a kik bizonyságot tesznek a földön, a Lélek, a víz és a vér; és ez a három [is] egy.


Joo na wanaaⁿ na lˈa apóstoles, mati ja tseixmaⁿ joˈ ndoˈ chiuu waa na laxmaⁿna, mati joˈ matseixmaⁿya. Jnda̱ ntyˈiano̱o̱ⁿya Jesús na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, ndoˈ ˈo cwiluiindyoˈ cwentaaⁿˈaⁿ ncˈe tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ na tyotsˈaaya quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Nem vagyok-é apostol? Nem vagyok-é szabad? Nem láttam-é Jézus Krisztust, a mi Urunkat? Nem az én munkám vagytok-é ti az Úrban?


Joˈ joˈ ˈndyoo nato meindyuaandye we naⁿnchjaaⁿ. Quia na jndyena ñˈoom na juu Jesús mawinoom joˈ joˈ, jlaˈxuaana, jluena: —ˈU Ta, na cwiluiindyuˈ jndacantyjo David, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ñˈeⁿndyô̱ jâ. 	 És ímé, két vak, a ki az út mellett ül vala, meghallván, hogy Jézus arra megy el, kiált vala, mondván: Uram, Dávidnak Fia, könyörülj rajtunk!


Quia na ntyˈiaaˈ Jesús na jeeⁿ chjooˈ tsˈoom, tso: —Jeeⁿ ndyaˈ jndeiˈnaˈ na nñeˈquiandye naⁿtya na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 És mikor látta Jézus, hogy az igen megszomorodék, monda: Mily nehezen mennek be az Isten országába, a kiknek gazdagságuk van!


Jnda̱ teinom cwantindyo xuee ndoˈ tueeˈ Agripa tsjoom Cesarea ñequio tyjeeⁿ Berenice. Tyˈenquiana na xmaⁿñe Festo. Agripaˈñeeⁿ cwiluiiñê tsaⁿ na matsa̱ˈntjom nnˈaⁿ judíos. 	 Néhány nap elmúltával pedig Agrippa király és Bernicé érkezék Czézáreába, hogy köszöntsék Festust.


Jndye nnˈaⁿ na ñetˈom na caluaˈndye, tquiochona nom ˈnaaⁿna na quio cwilˈana tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. Jlaˈcona joonaˈ jo nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ. Ndoˈ quia na tjeiiˈna cwenta cwanti na jnda nomˈñeeⁿ jliuna na jndanaˈ wenˈaaⁿ nchooˈ qui meiⁿ sˈom xuee. 	 Sokan pedig azok közül, kik ördögi mesterségeket gyakoroltak, könyveiket összehordva, mindeneknek láttára megégetik vala. És összeszámlálák azoknak árát, és találák ötvenezer ezüstpénznek.


Ndoˈ meiⁿnquia na cwilˈaˈyoˈ oo na cwilaneiⁿˈyoˈ, calˈaˈyoˈ chaˈtso joˈ ñequio xueeˈ Ta Jesús na cwiñequiaˈyoˈ na quianlˈuaaˈ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe jom. 	 mindent, a mit csak cselekesztek szóval vagy tettel, mindent az Úr Jézusnak nevében [cselekedjetek,] hálát adván az Istennek és Atyának Õ általa.


Tˈo̱ yuscuˈñeeⁿ nnoom: —Ja tjaaˈnaⁿ sˈaya. Matso Jesús nnom: —Majoˈndyo ñˈoom na matsuˈ na ˈu tjaaˈnaⁿ saˈ. 	 Felele az asszony és monda: Nincs férjem. Monda néki Jézus: Jól mondád, hogy: Nincs férjem;


Ee tsˈaⁿ na jnda̱ tueˈ jnda̱ jndyaañê na maqueⁿ jnaⁿ xjeⁿ jom. 	 Mert a ki meghalt, felszabadult a bûn alól.


’Quia ticueeˈ nˈom nnˈaⁿ tsjoomnancue ˈo, calaˈno̱ⁿˈyoˈ na ja tyuaaˈti tˈomna na ticueeˈ nˈomna. 	 Ha gyûlöl titeket a világ, tudjátok meg, hogy engem elébb gyûlölt ti nálatoknál.


Ee jaa tiñeˈcwii ndyuaa jnaaⁿya. Ntˈomndyo̱ jnaaⁿ ndyuaa Partia, ntˈomndyo̱ Media, Elam ñˈeⁿ Mesopotamia, tsˈo̱ndaa Judea ñˈeⁿ Capadocia, mati Ponto ñˈeⁿ ndyuaa Asia. 	 Párthusok és médek és elámiták, és kik lakozunk Mesopotámiában, Júdeában és Kappadócziában, Pontusban és Ázsiában,


’Joˈ chii cwiñequiaayâ ñˈoom naya nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ welooya na ñetˈom teiyo na nntsˈaaⁿ. 	 És mi hirdetjük néktek az atyáknak tett ígéretet, hogy azt az Isten betöltötte nékünk, az õ fiaiknak feltámasztván Jézust:


Ee jndye ndiiˈ jnda̱ ñejlaˈtyeⁿ nnˈaⁿ ncˈeeⁿ ñequio lˈo̱o̱ⁿ ñˈeⁿ lˈuaancjo. Sa̱a̱ jom tyocˈiooˈñê lˈuaancjoˈñeeⁿ nchˈu nchˈu ntaⁿˈ. Tjaa meiⁿ cwii tsˈaⁿ na nnda̱a̱ nlqueⁿ xjeⁿ jom. 	 Mert sokszor megkötözték õt békókkal és lánczokkal, de õ a lánczokat szétszaggatta, és a békókat összetörte, és senki sem tudta õt megfékezni.


Sa̱a̱ quicantjaˈ, cwintyjeˈ, ee ja jnda̱ teitquiooˈndyo̱ njomˈ na nntˈio̱ⁿ tsˈiaaⁿ ˈu na nndiˈntjomˈ no̱o̱ⁿ. Nncwjiˈyuuˈndyuˈ ljoˈ na jnda̱ ntyˈiaˈ jeˈ ndoˈ mati na quia nntyˈiaˈtiˈ ja. 	 De kelj fel, és állj lábaidra: mert azért jelentem meg néked, hogy téged szolgává és bizonysággá rendeljelek úgy azokban, a miket láttál, mint azokban, a mikre nézve meg fogok néked jelenni ;


Naⁿˈñeeⁿ jluena nnoom: —Ndiˈ, matso ljeii na tsjoom Belén tsˈo̱ndaa Judea, joˈ joˈ nluiiñê. Ee luaa waa na seiljeii profeta: 	 Azok pedig mondának néki: A júdeai Bethlehemben; mert így írta vala meg a próféta:


Ndoˈ ñˈoom na tsoom cantyja ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ, mayuuˈ joˈ. Joˈ chii jndeiiˈ ñˈoom catsuˈ nda̱a̱na, cha xcwe nncˈomna cantyja na cwilaˈyuˈya nˈomna. 	 E bizonyság igaz: annakokáért fedd õket kímélés nélkül, hogy a hitben épek legyenek,


’Mañequiaanaˈ na neiiⁿ nnˈaⁿ na ljuˈ naquiiˈ nˈom, ee nntyˈiaa nda̱a̱na nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Boldogok, a kiknek szívök tiszta: mert õk az Istent meglátják.


ndoˈ mˈaaⁿ ñecwii Tyˈo̱o̱tsˈom na nqueⁿ cwiluiiñe Tsotya̱a̱ya na chaˈtsondyo̱, jom chaˈtso matsa̱ˈntjoom ndoˈ machˈeeⁿ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya ndoˈ mˈaaⁿñê joˈ joˈ. 	 Egy az Isten és mindeneknek Atyja, a ki mindeneknek felette van és mindenek által és mindnyájatokban munkálkodik.


Calˈueeˈndyuˈ chiuu nnteiˈjndeiˈyoˈ yolcu na jnda̱ ljondye na mayuuˈcheⁿ tjaa ˈñeeⁿ na nnda̱a̱ nnteiˈxˈee joona. 	 Az özvegyasszonyokat, a kik valóban özvegyek, tiszteld.


Nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaa Juan, jlaˈcandiina jom chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ. Quia joˈ tˈmaaⁿ wendye naⁿˈñeeⁿ. 	 És Jánosnak mind ezeket elmondák a tanítványai. És János az õ tanítványai közül kettõt elõszólítván,


Judas ñˈeⁿ Silas tyomˈaⁿna joˈ joˈ cwantindyo xuee. Xjeⁿ na macwiˈoolcweeˈna Jerusalén yuu mˈaⁿ nnˈaⁿ na jñoom joona, nnˈaⁿ na cwilayuˈ tsjoom Antioquía tioo joona lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom na cˈoona na tjaa ñomtiuu cˈomna. 	 Miután pedig bizonyos idõt eltöltöttek, elbocsáták õket az atyafiak békességgel az apostolokhoz.


Ee jom nchii cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaa lˈoo, jom cwentaa nnˈaⁿ na cwitaˈndoˈ. Joˈ chii maxjeⁿ maˈmo̱ⁿnaˈ na chaˈtso nnˈaⁿ cwitaˈndoˈna cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Isten pedig nem a holtaknak, hanem az élõknek [Istene:] mert mindenek élnek õ néki.


Joˈ chii canchooˈwe apóstoles jlaˈtjomna chaˈtso nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Jluena nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Ticatsa̱ˈntjomnaˈ na nˈndya̱a̱yâ na cwiñeˈquiaayâ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na njndo̱o̱ˈâ cantyja ˈnaaⁿˈ nantquie. 	 Annakokáért a tizenkettõ egybegyûjtvén a tanítványok sokaságát, mondának: Nem helyes, hogy mi az Isten ígéjét elhagyjuk és az asztalok körül szolgáljunk.


Ja mˈaaⁿya cwitjo̱o̱cheⁿ na nluii chaˈtso, ndoˈ maxjeⁿ nncˈo̱o̱ⁿya quia na jnda̱ ntycwii chaˈtso. Ja mˈaaⁿya najndyee ndoˈ mˈaaⁿya na macanda̱. Cwiluiindyo̱ xˈee chaˈtso ndoˈ mati ntyjii chiuu cwintycwiinaˈ. 	 Én vagyok az Alfa és az Omega, a kezdet és a vég, az elsõ és utolsó.


Jnda̱ tuii na luaaˈ, tja Jesús cwiicheⁿ cwii ndiiˈ ˈndyoo ndaaluee ndoˈ jndye nnˈaⁿ tyˈentyjaaˈna jom. Tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na. 	 És ismét kiméne a tenger mellé; és az egész sokaság megy vala õ hozzá, és õ tanítja vala õket.


Ndoˈ ncˈe na tyotseiyuˈya tsˈom Moisés, jlueeⁿˈeⁿ ndyuaa Egipto, meiⁿ tinquiaⁿˈaⁿ na matseiwˈii tyo na matsa̱ˈntjom ndyuaaˈñeeⁿ jom, tîˈndiincˈuaaˈñê ee ntyˈiaaⁿˈaⁿ nquii na nñequiaa naya na nnaaⁿˈaⁿ. 	 Hit által hagyta oda Égyiptomot, nem félvén a király haragjától; mert erõs szívû volt, mintha látta volna a láthatatlant.


Sa̱a̱ xeⁿ titseiˈno̱ⁿˈa ljoˈ maˈmo̱ⁿ ñˈoom na matseineiⁿ tsˈaⁿ cwii ñˈoomˈñeeⁿ, nntseijomnaˈ ja chaˈcwijom tsˈaⁿ cwiicheⁿ ndyuaa ndoˈ maljoˈyu ntyjeeⁿ ñˈeⁿ ja. 	 Hogyha azért nem tudom a szónak értelmét, a beszélõnek idegen leszek, és a beszélõ is idegen elõttem.


¿Aa ticaliuˈyoˈ na ˈo cwiluiindyoˈ waaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na mˈaaⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈomˈyoˈ? 	 Nem tudjátok-é, hogy ti Isten temploma vagytok, és az Isten Lelke lakozik bennetek?


Jnda̱ na jlacanda̱a̱ˈndyeñˈeⁿna chaˈtso ñˈoom chaˈxjeⁿ na matso ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na nntjom Jesús, tyjeendye nnˈaⁿ jom tsˈoomˈnaaⁿ. Chii tyˈecatˈiuuna jom quiiˈ tseiˈtsuaa. 	 És mikor mindazokat elvégezték, a mik õ felõle megirattak, a fáról levéve sírba helyhezteték.


Ee tijoom ñejndya̱a̱yâ ñˈoom na mañequiaaˈ, jeeⁿ xuiiˈ juunaˈ. Joˈ chii ñeˈcaliuuyâ chiuu cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoommeiⁿˈ. 	 Mert valami idegen dolgokat beszélsz a mi füleinknek: meg akarjuk azért érteni, mik lehetnek ezek.


Ndoˈ nchii macanda̱ joo na tqueeⁿ cwitjoomnaˈ na wiˈ, mati jaa na jnda̱ toˈño̱o̱ⁿya Espíritu Santo, cwii na cweˈ tyuaaˈya na xeⁿ jnda̱ nntoˈño̱o̱ⁿñˈa̱a̱ⁿ na jnda̱ seijndaaˈñê na nndaaya, jaa tˈmaⁿ wiˈ cwitjo̱o̱ⁿya yocheⁿ na cwimeiⁿndo̱o̱ˈa na nncwjaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom jaa na cwiluiindyo̱ ntseinaaⁿ, cha na nnda̱a̱ nndyaandye seiiˈa. 	 mcsak [ez] pedig, hanem magok a Lélek zsengéjének birtokosai, mi magunk is fohászkodunk magunkban, várván a fiúságot, a mi testünknek megváltását.


Ee quia ljoˈcheⁿ nnquioo cwii nawiˈ na tˈmaⁿticheⁿ na meiⁿjom ndiiˈ tyootjoom nnˈaⁿ cantyjati xjeⁿ na tuii tsjoomnancue hasta jeˈ. Ndoˈ xuee na cwii wjaatinaˈ, meiⁿ tajom cwii nluiinndaˈ cwiicheⁿ nawiˈ chaˈna juunaˈ. 	 Mert akkor nagy nyomorúság lesz, a milyen nem volt a világ kezdete óta mind ez ideig, és nem is lesz soha.


Ndoˈ chaˈxjeⁿ lˈa naⁿntjom cantsa̱a̱ˈ jnda̱ lqueeⁿ jnda̱a̱ na nlconaˈ quiiˈ chom, maluaaˈ matseijomnaˈ na nluii xuee quia na cwintycwii tsjoomnancue. 	 A miképen azért összegyûjtik a konkolyt és megégetik: akképen lesz a világnak végén.


Juu tioˈñeeⁿ na meintyjeeˈ xcwe cwicaluiˈ chom ntsuee ndoˈ cˈuaa cwilaˈnaⁿˈnaˈ. Ndoˈ jo nnom tioˈñeeⁿ meintyjeeˈ ntquieeˈ sca catsuu na cwiwixuee chom. Joo chomˈñeeⁿ cwiluiindye ntquieeˈ Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 királyiszékbõl pedig villámlások és mennydörgések és szózatok jõnek [vala] ki. És hét tûzlámpás ég [vala] a királyiszék elõtt, a mely az Istennek hét lelke;


—Tsaⁿmˈaaⁿˈ ñetsoom jom nntseityueeⁿˈeⁿ watsˈom tˈmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ ñendyee xuee na nntsˈaaxcoom cwiicheⁿ. 	 Monda: Ez azt mondta: Leronthatom az Isten templomát, és három nap alatt felépíthetem azt.


Sa̱a̱ Jesús meiⁿcwii ñˈoom ticˈo̱o̱ⁿ. Quia joˈ nquii tyee na cwiluiitquieñe tso nnoom: —Ñequio xueeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ, tyeⁿ matsa̱ˈntjo̱ⁿya ˈu, catsuˈ ñˈoom na mayuuˈ. Catsuˈndyeyuˈ nndya̱a̱yâ, ¿aa ˈu cwiluiindyuˈ Cristo, Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Jézus pedig hallgat vala. És felelvén a fõpap, monda néki: Az élõ Istenre kényszerítelek téged, hogy mondd meg nékünk, ha te vagy-é a Krisztus, az Istennek Fia?


Jnda̱ na jñom Jesús nnˈaⁿ na cˈoolcweeˈna, quia joˈ tjaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ wˈaa. Ndoˈ jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê santyjaaˈâ jom. Lˈuuyâ nnoom: —Catsuˈ nda̱a̱yâ ljoˈ ñeˈcaˈmo̱ⁿ ñˈoom tjañoomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ lqueeⁿ jnda̱a̱ na tˈoomnaˈ naquiiˈ ntjom na ya. 	 Ekkor elbocsátván a sokaságot, beméne Jézus a házba. És az õ tanítványai hozzámenének, mondván: Magyarázd meg nékünk a szántóföld konkolyáról való példázatot.


Ndoˈ xeⁿ nncwaxˈee tsˈaⁿ ndyueˈyoˈ chiuu na cwitsachoˈyoˈ quiooˈ ntsmeiiⁿˈeⁿ, luaa canduˈyoˈ nnoom: “Nquii Ta tjo̱o̱ñê jooyoˈ.” Quia joˈ mañoomˈ nñequiaa tsˈaⁿ na nquiochoˈyoˈ jooyoˈ. 	 És ha valaki valamit szól néktek, mondjátok, hogy az Úrnak van szüksége rájuk: és legott el fogja bocsátani õket.


Ndoˈ ntyˈiaya juu quiooˈjndii tquiee ñequio chaˈtso nnˈaⁿna cwiluiitquiendye na cwitsa̱ˈntjom tsjoomnancue ñequio sondaro ˈnaaⁿna. Tjomndyena na nlˈana tiaˈ nacjooˈ nqueⁿ na ljoom caso canchiiˈ ndoˈ nacjoo sondaro ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 És látám, hogy a fenevad és a föld királyai és az õ seregeik egybegyûltek, hogy hadakozzanak az ellen, a ki a lovon ül vala és az õ serege ellen.


Taxˈeeⁿ nda̱a̱na, tsoom: —¿Cwanti tyooˈ cwileiñˈomˈyoˈ? Cantyˈiaˈyoˈ cwanti na mawaa. Jnda̱ na lˈueena, jluena nnoom: —Ñeˈom taⁿˈ tyooˈ ñˈeⁿ we catscaa cwileinˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Õ pedig monda nékik: Hány kenyeretek van? Menjetek és nézzétek meg. És megtudván, mondának: Öt, és két halunk.


Tsaⁿˈñeeⁿ ntyjeeⁿ chiuu waaⁿ xjeⁿ na mantyˈiaaⁿˈaⁿ tsjo̱ˈjnom, sa̱a̱ quia na nˈñeeⁿ na mantyˈiaaⁿˈaⁿ juunaˈ mana cwitsuuˈ tsˈoom chiuu waaⁿ. 	 Mert megnézte magát és elment, és azonnal elfelejtette, milyen volt.


Tsoticheⁿ Jesús no̱o̱ⁿ: —Catseiljeiˈ ñˈoommeiiⁿ, catseicwanomˈ joonaˈ na mˈaaⁿ ángel na machˈee cwenta tmaaⁿˈ nnˈaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaⁿ tsjoom Pérgamo. Catsuˈ: “Luaa ñˈoom na matsjo̱o̱ nnco̱ na maleiñˈo̱ⁿya xjo na ta̱a̱ we ntyja: 	 A Pergámumbeli gyülekezet angyalának írd meg: Ezt mondja az, a kinél a kétélû éles kard van:


Cristo cwiluiiñê tsiaⁿtsjo̱ˈñeeⁿ. Nacjooˈ juunaˈ chaˈwaa wˈaaˈñeeⁿ cwijom wjaacanda̱a̱ˈnaˈ hasta na ncueˈntyjo̱ na nluiiñenaˈ cwii watsˈom na ljuˈ cwentaaˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A kiben az egész épület szép renddel rakattatván, nevekedik szent templommá az Úrban;


Ndoˈ tjoomˈm tsaⁿˈñeeⁿ naquiiˈ yuu na ticantycwii na njoom. Jnda̱ joˈ seicoomˈm ndoˈ tuaa teincuuˈ na nnaaⁿ joˈ joˈ, cha tacaluiˈ tsaⁿˈñeeⁿ na nñequiuˈnnˈaⁿtyeeⁿ nnˈaⁿ njoomnancue. Quia jnda̱ jnda̱a̱ˈ cwii meiⁿ ndyuˈñeeⁿ maxjeⁿ matsonaˈ na nnaⁿˈñeyaaⁿ cweˈ tiyo. 	 És veté õt a mélységbe, és bezárá azt és bepecsételé õ felette, hogy többé el ne hitesse a népeket, míg betelik az ezer esztendõ; azután el kell néki oldoztatni egy kevés idõre.


Jeˈ maˈmo̱o̱ⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa na jnda̱ jndyo nquii na macwjiˈnˈmaaⁿˈñe jaa, Jesucristo. Jom seityueeⁿˈeⁿ na jndeii na matseixmaⁿ juu na machˈee na cwiwje nnˈaⁿ. Cantyja ˈnaaⁿˈ juu ñˈoom naya na cwiñequiaaya cwitoˈñoom nnˈaⁿ na ticantycwii na cwitaˈndoˈna. 	 Megjelentetett pedig most a mi Megtartónknak, Jézus Krisztusnak megjelenése által, a ki eltörölte a halált, világosságra hozta pedig az életet és halhatatlanságot az evangyéliom által,


Ndoˈ tyjeˈcañoom yuscuˈñeeⁿ jom, tcoˈ xtye jo nnoom, tso: —Jeeⁿ ˈu Ta, cateijndeiˈ ja. 	 Az asszony pedig odaérvén, leborula elõtte, mondván: Uram, légy segítségül nékem!


Jnda̱ teinom chaˈna ndyee hora na tuii na ljoˈ ndoˈ tyjeeˈ scuuˈ Ananías. Meiⁿchjoo ticaljeiiⁿ aa waa ljoˈ tuii. 	 Történt aztán mintegy három órai szünet múlva, hogy az õ felesége, nem tudva, mi történt, beméne.


Ndoˈ meiⁿyuucheⁿ na tueⁿˈeⁿ, meiiⁿ njoom nchˈu, meiiⁿ njoom tˈmaⁿ, meiiⁿ jo ndoˈ jnda̱a̱, tyotsa̱ˈna nnˈaⁿwii tsˈom nato. Ndoˈ joo nnˈaⁿwiiˈñeeⁿ tyolaˈtyˈoondyena nnoom na nñequiaaⁿ meiiⁿ cweˈ ˈndyoo liaⁿˈaⁿ na nñeˈquioˈna. Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na tyeˈnquioˈ ˈndyoo liaⁿˈaⁿ nˈmaaⁿ. 	 És a hová bemegy vala a falvakba vagy városokba vagy majorokba, a betegeket letevék a piaczokon, és kérik vala õt, hogy legalább a ruhája szegélyét illethessék. És valahányan csak illeték, meggyógyulának.


Nquii Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom tˈmaⁿti ñˈoom tseixmaaⁿ nchiiti ángeles, ee jnda̱ tqueⁿnaˈ jom na tˈmaⁿti tsˈiaaⁿ tseixmaaⁿ, nchiiti joona. 	 Annyival kiválóbb lévén az angyaloknál, a mennyivel különb nevet örökölt azoknál.


quia joˈ ¿chiuu waayuu na cwindya̱a̱ya na ya cwilaˈneiⁿna cwii cwii nnom ñˈoom na cwilana̱a̱ⁿya xjeⁿ na tquiowijnda̱a̱ya? 	 módon halljuk hát [õket,] kiki közülünk a saját nyelvén, a melyben születtünk?


Ndoˈ teiño̱o̱ⁿ nacañoomna, tjaaⁿ chaˈna tquia na nncjuˈ tsˈaⁿ cwii tsjo̱ˈ. Tcoomˈm xtyeeⁿ ndoˈ seineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És õ eltávozék tõlök mintegy kõhajításnyira; és térdre esvén, imádkozék,


Ndoˈ nnˈaⁿ judíos na cwilayuˈ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿ Pedro jeeⁿ seiñˈeeⁿˈñenaˈ joona na mati nnˈaⁿ na nchii judíos toˈñoomna Espíritu Santo naquiiˈ nˈom. 	 És elálmélkodának a zsidóságból való hívek, mindazok, a kik Péterrel együtt mentek, hogy a pogányokra is kitöltetett a Szent Lélek ajándéka.


Tilacandyaˈ nˈomˈyoˈ na matseixmaⁿ tsjoomnancue meiⁿ tsˈiaaⁿ na matseixmaⁿnaˈ. Cwii tsˈaⁿ na candyaˈ ntyjii na matseixmaⁿ tsjoomnancue, titseixmaaⁿ juu na candyaˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. 	 Ne szeressétek a világot, se azokat, a mik a világban vannak. Ha valaki a világot szereti, nincs meg abban az Atya szeretete.


Naquiiˈ watsˈomˈñeeⁿ tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿsˈa na mˈaaⁿ jndyetia naquiiˈ tsˈom. Jndeii seixuaⁿ ñˈoom ˈndyoo jndyetiaˈñeeⁿ. 	 És a zsinagógában vala egy tisztátalan ördögi lélektõl megszállt ember, a ki fennhangon kiálta,


Ndoˈ jnda̱ na tana luantsa, jluiˈna joˈ joˈ. Tyˈena ta Olivos. 	 És dicséretet énekelve kimenének az olajfák hegyére.


Mati ticwii cwii soonqueⁿˈyoˈ majndaaˈ ntyjeeⁿ ljoˈ joonaˈ. 	 Néktek pedig még a fejetek hajszálai is mind számon vannak.


Tjaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ watsˈom ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tcaaⁿ tyooˈ nnom Abiatar tyee na cwiluiitquieñe. Jnaaⁿˈaⁿ ntyooˈñeeⁿ. Tcwaaⁿˈaⁿ joonaˈ ndoˈ mati tquiaaⁿ na tcwaˈ nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê. Ndoˈ ntyooˈñeeⁿ na jnda̱ tquia nnˈaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ticwanaaⁿ na nlcwaˈ meiⁿnquia tsˈaⁿ, macanda̱ ntyee wanaaⁿ na nlcwaˈna juunaˈ. 	 Mi módon ment be az Isten házába az Abiátár fõpap idejében és ette meg a szent kenyereket, a melyeket nem szabad megenni csak a papoknak; és adott a társainak is?


’Ñequio ñeˈcwii tsˈaⁿ sˈaaⁿ tsjaaⁿ jaa nnˈaⁿ tsjoomnancue meiⁿ na meinchˈo̱ ndyuaa na mˈaaⁿya ee nqueⁿ sˈaaⁿ na jnda̱ tˈoomˈndyo̱ chaˈwaa nnom tsjoomnancue. Ndoˈ seijndaaˈñê cwaaⁿ xjeⁿ nncueˈntyjo̱ na nncˈoom tsˈaⁿ ndoˈ yuu na cwii cwii joo. 	 És az egész emberi nemzetséget egy vérbõl teremtette, hogy lakozzanak a földnek egész színén, meghatározván eleve rendelt idejöket és lakásuknak határait;


Ndoˈ tsonnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱na: —¿Ljoˈ cwiicheⁿ na nntseijo̱o̱ⁿˈa juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 És ismét monda: Mihez hasonlítsam az Isten országát?


Ee nquii na jñom Tyˈo̱o̱tsˈom jo nda̱a̱ nnˈaⁿ, ñˈoomˈm matseineiⁿ, ee canda̱a̱ˈya mañequiaaⁿ Espíritu na cwiluiiñê naquiiˈ tsˈom. 	 Mert a kit az Isten küldött, az Isten beszédeit szólja; mivelhogy az Isten nem mérték szerint adja a Lelket.


Sa̱a̱ Pedro teicantyjaaⁿ, jleinoom, tjaaⁿ yuu waa tseiˈtsuaa. Quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ naquiiˈ tseiˈtsuaa, cweˈ liaa canchiiˈ ljeiiⁿ. Ndoˈ tjalcweˈnnaaⁿˈaⁿ waⁿˈaⁿ, jaawa jaacue tyomˈaaⁿˈ tsˈoom chaˈtso na jnda̱ tuii. 	 Péter azonban felkelvén elfuta a sírhoz, és behajolván látá, hogy csak a lepedõk vannak ott; és elméne, magában csodálkozván e dolgon.


Quia joˈ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ tyotseineiiⁿ nda̱a̱na. Ndoˈ tsoom: —Maxuee jeˈ matseicanda̱a̱ˈñenaˈ ljeiiwaaˈ yocheⁿ na cwindyeˈyoˈ na matseiˈnaⁿya juunaˈ. 	 pedig kezde hozzájuk szólani: Ma teljesedett be ez [az] Írás a ti hallástokra.


¿Chiuu na jeeⁿ ñeˈcatseijndaaˈndyuˈ jnaaⁿˈ xˈiaˈ? ¿Aa nntsuˈyuˈ nnoom: “Cwa ˈu nnˈaⁿya, quiaaˈ na nncwjiiˈa ntquiooˈ jnda̱ na njom tsˈomnjomˈ”, sa̱a̱ manncuˈ tiqueⁿˈ cwenta tsˈoom tscaaˈ na njom tsˈomnjomˈ? ˈU tsˈaⁿ na macheˈ na matseicanda̱a̱ˈndyuˈ cha cantyˈiaa nnˈaⁿ, najndyee cwjiˈ tsˈoom tscaaˈ na njom tsˈomnjomˈ nncuˈ, quia joˈ tquioˈyaˈ na nncwjiˈ ntquiooˈ jnda̱ tsˈomnnom xˈiaˈ. 	 Avagy mi módon mondhatod a te atyádfiának: Atyámfia, hadd vessem ki a szálkát a te szemedbõl, holott te a te szemedben lévõ gerendát nem látod. Te képmutató, vesd ki elõször a gerendát a te szemedbõl és azután gondolj arra, hogy kivesd a szálkát, a mely a te atyádfia szemében van.


Quia tueeˈ na tmaaⁿ, cwii tsaⁿtya na jndyu José na jnaⁿ tsjoom Arimatea, cwiluiiñe tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈoom na tˈmo̱ⁿ Jesús, 	 Mikor pedig beesteledék, eljöve egy gazdag ember Arimathiából, név szerint József, a ki maga is tanítványa volt Jézusnak;


Tcaaⁿ ljeii nnom juu na nncjaañˈoom tsjoom Damasco na mˈaⁿ nnˈaⁿ judíos lanˈom ˈnaaⁿna. Ljeiiˈñeeⁿ tquiaanaˈ najneiⁿ na nncjaacwjaaⁿ naⁿnom ndoˈ naⁿlcu nnˈaⁿ na mˈaⁿ natooˈ Jesús, na nncjaachom joona pra̱so Jerusalén. 	 Kére õ tõle leveleket Damaskusba a zsinagógákhoz, hogy ha talál némelyeket, kik ez útnak követõi, akár férfiakat, akár asszonyokat, fogva vigye Jeruzsálembe.


Ja cweˈ jnda̱ˈti canchooˈwe xuee na tjo̱waa Jerusalén na tjo̱catseitˈmaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ ˈu ta nnda̱a̱ nljeiˈ na mayuuˈ na ljoˈ. 	 Mert megtudhatod, hogy nincsen tizenkét napjánál több, mióta feljöttem imádkozni Jeruzsálembe.


Ee manquiuˈyaˈyoˈ nncueˈntyjo̱ xuee na nndyonndaˈ Ta Jesús xjeⁿ na ticˈom cˈee nnˈaⁿ na nluii na ljoˈ. Matseijomnaˈ chaˈna quia na macwjeeˈ tsaⁿnchˈue. 	 Mert igen jól tudjátok ti magatok, hogy az Úrnak napja úgy jõ el, mint a tolvaj éjjel.


Nquii tsˈaⁿ na luaaˈ mˈaaⁿˈ tsˈom, catseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ quia na jnda̱ mamˈaⁿtjo̱o̱ⁿˈa mati mañeˈcwii xjeⁿ nntsˈaa chaˈxjeⁿ ñˈoom na teiljeii cjooˈ cartawaañe. 	 ndolja meg azt, a ki ilyen, hogy a milyenek vagyunk távol, a levelek által való beszédben, éppen olyanok [leszünk,] ha megjelenünk, cselekedetben is.


Jnda̱ na tueⁿˈeⁿ ntyˈiaaⁿˈaⁿ na tˈmaⁿ matioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na jnda̱ jlayuˈ. Quia joˈ sˈaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿˈeⁿ. Ndoˈ chaˈtsondyena tyotseijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈomna na ñeˈcwii calaˈtiuuna na caljooˈndyetyeⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesús. 	 Ki mikor oda jutott és látta az Isten kegyelmét, örvendeze; és inté mindnyájukat, hogy állhatatos szívvel maradjanak meg az Úrban.


Tˈo̱o̱na nnoom, jluena: —ˈU chaˈtso na chaˈtso cantyja na tuiindyuˈ matseiˈxmaⁿˈ jnaⁿ. Ndoˈ ¿aa matseijnduˈ na mˈmo̱ⁿˈ nda̱a̱ jâ? Quia joˈ tjeiiˈna jom watsˈom chjoo ˈnaaⁿna yuu cwitjomndyena. 	 Felelének és mondának néki: Te mindenestõl bûnben születtél, és te tanítasz minket? És kiveték õt.


Jnda̱ ñejñeeⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús, joˈ chii tjantyjo̱o̱ⁿ naxeⁿˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ ndoˈ tyenquioomˈm liaaˈ. 	 Mikor Jézus felõl hallott vala, a sokaságban hátulról kerülve, illeté annak ruháját.


Nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ cwitjeiiˈna cwenta na ticaluiindyo̱ apóstol, sa̱a̱ jo nda̱a̱ ˈo matsonaˈ na cwiluiindyo̱ na ljoˈ ee juu na cwilaˈyuˈyoˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na ljoˈ. 	 Ha egyebeknek nem vagyok apostoluk, de bizony néktek az vagyok, mert az én apostolságomnak pecsétje az Úrban ti vagytok.


Tsˈiaaⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ na sa̱ˈntjo̱ⁿya na cˈo̱o̱ⁿya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya cwii ndoˈ cwii nnˈaⁿ ñequio na ljuˈ nˈo̱o̱ⁿya na mˈaaⁿˈya nˈo̱o̱ⁿya ñequio na xcweeˈ nˈo̱o̱ⁿya na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A parancsolatnak vége pedig a tiszta szívbõl, jó lelkiismeretbõl és igaz hitbõl való szeretet:


Cjaañjoomˈ tsˈomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo. Tuiiñê tsjaaⁿ rey David na jndyowicantyjooˈ, tandoˈxcoom jnda̱ na tueeⁿˈeⁿ. Luaaˈ ñˈoom na mañequia nda̱a̱ nnˈaⁿ na cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. 	 Emlékezzél meg, hogy Jézus Krisztus feltámadott a halálból, ki a Dávid magvából való az én evangyéliomom szerint:


Tˈo̱ Pilato nda̱a̱na, tsoom: —Nmeiiⁿ sondaro na mañequia lueeˈyoˈ. Cwa catsaˈyoˈ ñˈeⁿndyena. Ya ya cwenta calˈaˈyoˈ tseiˈtsuaaˈñeeⁿ. 	 Pilátus pedig monda nékik: Van õrségetek; menjetek, õríztessétek, a mint tudjátok.


Ndoˈ wˈaandaa na ñjomndyô̱ jnda̱ tueeˈ xcwe na wjaanaˈ sa̱a̱ leicjaanaˈ ee na jndeii maquiˈljoo nmo̱ⁿ ndoˈ matseilcweˈtyaˈ jndye juunaˈ. 	 A hajó pedig immár a tenger közepén vala, a haboktól háborgattatva; mivelhogy a szél szembe fújt vala.


Quia na ljeiiⁿ Pedro na matseiwiñe ˈndyoo chom, quiee tyontyˈiaaⁿˈaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. Tsoom: —ˈU mati ñeñˈeⁿˈ ñˈeⁿ Jesús, tsˈaⁿ tsjoom Nazaret. 	 És meglátván Pétert, a mint melegszik vala, rátekintvén, monda: Te is a Názáreti Jézussal valál!


Xjeⁿ na to̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tqueeⁿ chaˈtso, juu na cwiluiiñe ñˈoomˈm maxjeⁿ mˈaaⁿ ñˈeⁿñê. Ndoˈ chaˈtso na cwiluiiñê mati juu canda̱a̱ˈñˈeⁿ cwiluiiñe. 	 Kezdetben vala az Íge, és az Íge vala az Istennél, és Isten vala az Íge.


Jnda̱ na jndyena na luaaˈ, jeeⁿcheⁿ ndyaaˈ tjaweeˈ nˈomna. Mana ˈndyena jom, tyˈena. 	 És ezt hallván, elcsodálkozának; és ott hagyván õt, elmenének.


Ee meiⁿ nquii Cristo tîcatsˈaaⁿ yuu na cjaaweeˈ ntyjeeⁿ. Jom tjoom chaˈxjeⁿ waa ljeii naquiiˈ libro Salmos na matsonaˈ: “Ñˈoomwiˈ na tyotueeˈ nnˈa nacjoˈ, mati tyˈoomnaˈ ja.” 	 Mert Krisztus sem önmagának kedveskedett, hanem a mint meg van írva: A te gyalázóidnak gyalázásai hullottak reám.


Waa cwii na jndeiˈnaˈ na catjo̱ⁿya, na nncˈio̱ya. Ndoˈ jeeⁿ matseiˈndaaˈnaˈ ntyjii hasta xuee na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ joˈ. 	 keresztséggel kell nékem megkereszteltetnem; és mely igen szorongattatom, míglen [az] elvégeztetik.


Sa̱a̱ tsaⁿˈñeeⁿ na ñeˈcwjiˈyañe cheⁿnqueⁿ taxˈeennaaⁿˈaⁿ ˈndyoo Jesús, tsoom: —¿ˈÑeeⁿ juu cwiluiiñe xˈiaya? 	 Az pedig igazolni akarván magát, monda Jézusnak: De ki az én felebarátom?


Nchii ñeˈcatsjo̱o̱ na jnda̱ mamatseixmaⁿya chaˈtso nmeiⁿˈ meiⁿ nchii na canda̱a̱ˈ matseixmaⁿya sa̱a̱ matseijndo̱ya tsˈo̱o̱ⁿ na macantyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ na ntseixmaⁿya joonaˈ ncˈe nquii Cristo tjeiˈjñeeⁿ ja. 	 m [mondom], hogy már elértem, vagy [hogy] már tökéletes volnék; hanem igyekezem, hogy el is érjem, a miért meg is ragadott engem a Krisztus Jézus.


Ndoˈ quia na luaaˈ cwinduˈyoˈ cwilˈaˈyoˈyoˈ na tacaⁿnaˈ na cateijndeii tsˈaⁿ tsotyeeⁿ oo tsoñeeⁿ. 	 Úgy már nem engeditek, hogy az atyjával vagy anyjával valami jót tegyen,


’ˈO nnˈaⁿ fariseos ñˈeⁿ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo ee cweˈ cwilˈaˈyaˈyoˈ na jeeⁿ ya nnˈaⁿndyoˈ. ˈO jeeⁿ tquia maˈnomˈyoˈ hasta ndaaluee cwiwityˈiooˈyoˈ na cwilˈueˈyoˈ meiiⁿ ñeˈcwii tsˈaⁿ na nntseijomñe ñˈeⁿndyoˈ. Ndoˈ xeⁿ jnda̱ jnda̱a̱ lˈaˈyoˈ na wjaantyjo̱o̱ⁿ chaˈna cwilˈaˈyoˈ quia joˈ wjaañˈoomnaˈ jom na cwajndiiti nntsˈaaⁿ. Ndoˈ na ljoˈ, tˈmaⁿti nlcoˈwiˈnaˈ jom quiiˈ bˈio, nchiiti ˈo. 	 Jaj néktek képmutató írástudók és farizeusok! mert megkerülitek a tengert és a földet, hogy egy pogányt zsidóvá tegyetek; és ha azzá lett, a gyehenna fiává teszitek õt, kétszerte inkább magatoknál.


Ndoˈ meiiⁿ na tjaaˈnaⁿ cwii nnom na mˈmo̱ⁿnaˈ na juu ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Abraham na nntsˈaaⁿ nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ, sa̱a̱ tyotseiyoomˈm ndoˈ tyocantyjaaˈ tsˈoom na nluii chaˈxjeⁿ na tso nnoom. Ndoˈ na ljoˈ tueˈntyjo̱ na cwiluiiñê tsotye jndyendye nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom: “Maluaaˈ nncueˈntyjo̱ na jndye nncjaawicantyjooˈ tsjaaⁿ ˈnaⁿˈ.” 	 A ki reménység ellenére reménykedve hitte, hogy sok népnek atyjává lesz, a szerint, a mint megmondatott: Így lészen a te magod.


Ndoˈ cwii cwii nnom seiiˈa na nquiuya na titˈmaⁿ laˈxmaⁿnaˈ, cwilˈaatya̱a̱ cwenta joonaˈ, ndoˈ cwii cwii nnom seiiˈa na tia nquiuuya na nleitquiooˈnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ, cwitaˈntyˈiuuˈndyo̱tya̱a̱ joonaˈ 	 És a melyeket a test tisztességtelenebb tagjainak tartunk, azoknak nagyobb tisztességet tulajdonítunk; és a melyek éktelenek bennünk, azok nagyobb ékességben részesülnek;


Ee maxjeⁿ ntyjii na matyˈiomyanaˈ na matseilcwiiˈndyo̱ ñˈoommeiiⁿ nda̱a̱ˈyoˈ yocheⁿ na waˈndo̱ˈa. 	 Méltónak vélem pedig, a míg ebben a sátorban vagyok, hogy emlékeztetés által ébresztgesselek titeket;


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na: —¿Aa ndyaˈ nnduˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na tquiolaˈjomndyena na macoco tsˈaⁿ na calaˈcwejndoˈndyena yocheⁿ na ndicwaⁿ mˈaaⁿ nquii tsaⁿsˈa na macoco quiiˈntaaⁿna? 	 Õ pedig monda nékik: Avagy mívelhetitek-é azt, hogy a lakodalmasok bõjtöljenek, a míg a võlegény velök van?


Joˈ chii tacalaˈxmaⁿna na we tsˈaⁿ. Ndoˈ ncˈe na luaaˈ seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom, jo chii ticatsonaˈ na cweˈ tsˈaⁿ nntseityuiiˈ cantyja na mˈaⁿna. 	 Úgy hogy többé nem kettõ, hanem egy test. A mit azért az Isten egybeszerkesztett, ember el ne válaszsza.


Ndoˈ wˈaa yuu na nntsquieˈyoˈ, joˈ caljooˈndyoˈ. Nchii cweˈ cwii ndoˈ cwii wˈaa nncˈomˈyoˈ. Cwaˈyoˈ ndoˈ cweˈyoˈ nantquie na nñeˈquiana nda̱a̱ˈyoˈ. Ee tsaⁿntjom maxjeⁿ tseixmaaⁿ na coˈñoom na mawantjoom. 	 yanazon házban maradjatok pedig, azt evén és iván, a mit õk [adnak]: mert méltó a munkás az õ jutalmára. Ne járjatok házról-házra.


’Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nntseiyuˈ ñequio ja, ticatˈuii Tyˈo̱o̱tsˈom juu cantyja ˈnaaⁿˈ jnaaⁿˈ. Sa̱a̱ meiⁿquia tsˈaⁿ na tiñeˈcatseiyuˈ, jeˈ mamatˈuiinaˈ juu cantyja jnaaⁿˈ, ee na tiñeˈcatseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱ na macanda̱ ja cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ. 	 A ki hiszen õ benne, el nem kárhozik; a ki pedig nem hisz, immár elkárhozott, mivelhogy nem hitt az Isten egyszülött Fiának nevében.


Tueeⁿˈeⁿ cwentaa chaˈtsondye nnˈaⁿ cha joo nnˈaⁿ na cwitandoˈna ticˈomtina cantyja na lˈue nˈom nquieena, sa̱a̱ catandoˈna cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ na tueeⁿˈeⁿ ndoˈ tandoˈxcoom cwentaana. 	 Úgy vélekedvén, hogy ha egy meghalt mindenkiért, tehát mindazok meghaltak; és azért halt meg mindenkiért, hogy a kik élnek, ezután ne magoknak éljenek, hanem annak, a ki érettök meghalt és feltámasztatott.


Ndoˈ jndii Pedro na teicˈuaa, seineiⁿ, matso: —Quicantyjaˈ Pedro. Catseicueˈ quiooˈ na nlquiˈ. 	 És szózat lõn õ hozzá: Kelj fel Péter, öljed és egyél!


Ndoˈ majoˈti tuii quia na tyomˈaaⁿ Lot, tyocwaˈna, tyowena. Tyolaˈjndana, tyonda̱a̱na. Tyonomna ntjom, tyolˈana lˈaa. 	 Hasonlóképen mint a Lót napjaiban is lett; ettek, ittak, vettek, adtak, ültettek, építettek;


Ee ja mˈaaⁿya ñˈeⁿndyuˈ ndoˈ meiⁿcwii tsˈaⁿ tixocatsˈaa wiˈ ñˈeⁿndyuˈ. Ee ja jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ tsjoomwaañe quia nlaˈxmaⁿ cwentaya. 	 Mert én veled vagyok és senki sem támad reád, hogy néked ártson; mert nékem sok népem van ebben a városban.


cwilaˈta̱a̱ˈ nˈomna ncˈiaana, cwilaˈcwjeena nnˈaⁿ, cwicandyeena, cwicwaˈcaxiiˈndyena, ndoˈ niom ntˈomcheⁿ na matseijomnaˈ nmeiⁿˈ na cwilˈana. Matseijndo̱ˈa nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ jnda̱ ñetsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye naquiiˈ natiameiⁿˈ, tixocalaˈjomndyena cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Irígységek, gyilkosságok, részegségek, dobzódások és ezekhez hasonlók: melyekrõl elõre mondom néktek, a miképen már ezelõtt is mondottam, hogy a kik ilyeneket cselekesznek, Isten országának örökösei nem lesznek.


Queⁿˈyoˈ cwenta na jeeⁿ ndyaˈ tˈmaⁿ waa na candyaˈ tsˈom Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom jaa. Mancˈe joˈ maqueeⁿ jaa na cwiluiindyo̱ ntseinaaⁿ, ndoˈ jeˈ majoˈ jaa. Ndoˈ ncˈe na luaaˈ waa joo nnˈaⁿ na ticˈom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ tileicalaˈno̱ⁿˈna cantyja ˈnaaⁿya, jnaaⁿˈ na ticataˈjnaaⁿˈna nqueⁿ. 	 Lássátok milyen nagy szeretetet adott nékünk az Atya, hogy Isten fiainak neveztetünk! A világ azért nem ismer minket, mert nem ismerte meg Õt.


Ñˈoomwaa jeeⁿ mayuuˈ juunaˈ: Xeⁿ laˈxmaaⁿya lˈoo cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo mati nntando̱o̱ˈa ñequioñê, 	 Igaz beszéd ez. Mert ha vele együtt meghaltunk, vele együtt fogunk élni is.


Matseijomnaˈ jom chaˈcwijom cwii tsˈaⁿ na jndo̱ˈ tsˈom na sˈaa waaˈ. Tyocaˈñeeⁿ njoom, tyeⁿ tqueeⁿ tsiaⁿtsjo̱ˈ cha jndeii wˈaa. Quia na tyjeeˈ jndaa, tco̱o̱naˈ tyuaatcwii, jndeii tyocjaacameiiⁿˈñenaˈ ndaa wˈaaˈñeeⁿ. Sa̱a̱ tîcatsˈeiinaˈ ee na tyeⁿ tjaluiinaˈ nacjooˈ tsiaⁿtsjo̱ˈñeeⁿ. 	 Hasonló valamely házépítõ emberhez, a ki leásott és mélyre hatolt, és kõsziklára vetett fundamentomot: mikor aztán árvíz lett, beleütközött a folyóvíz abba a házba, de azt meg nem mozdíthatta: mert kõsziklán épült.


Ndoˈ juu xjeⁿˈñeeⁿ joo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés na matsa̱ˈntjomnaˈ ñequio nnˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseos tquioñˈomna cwii yuscu na mˈaaⁿ. Yuscuˈñeeⁿ jliuna juu xcwe na matseitjo̱o̱ñe na mˈaaⁿ ñˈeⁿ cwii tsaⁿsˈa. Tquioqueⁿna juu xcwe quiiˈntaaⁿna. 	 Az írástudók és a farizeusok pedig egy asszonyt vivének hozzá, a kit házasságtörésen kaptak vala, és a középre állítván azt,


Tjaquieeˈ Jesús naquiiˈ tsjoom Jerusalén. Tjaaⁿ watsˈom tˈmaⁿ. Ndoˈ quia jnda̱ ntyˈiaaⁿˈaⁿ ndiocheⁿ naquiiˈ watsˈom quia joˈ tjalcweeⁿˈeⁿ Betania ñˈeⁿ nnˈaⁿ na canchooˈwendye ee na jnda̱ tmaaⁿ. 	 És beméne Jézus Jeruzsálembe, és a templomba; és mindent körülnézvén, mivelhogy az idõ már késõ vala, kiméne Bethániába a tizenkettõvel.


Yocheⁿ na machˈeeⁿ tsioom suu jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ tachˈeeⁿˈ watsˈom tˈmaⁿ na cwilaˈneiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És a népnek egész sokasága imádkozék kívül a jó illatozás idején;


’Xeⁿ ˈo cwilatˈmaⁿ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nda̱a̱ˈyoˈ, quia joˈ mati Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee, nntseitˈmaⁿ tsˈoom ˈo na cwilaˈtjo̱o̱ndyoˈ nnoom. 	 Mert ha megbocsátjátok az embereknek az õ vétkeiket, megbocsát néktek is a ti mennyei Atyátok.


Ndoˈ jo nnom tioˈñeeⁿ waa cwii ndaaluee na jeeⁿ caxuee chaˈna tsioo. Ndoˈ ndiocheⁿ tioˈñeeⁿ mˈaⁿ ñequiee naⁿ na taˈndoˈ na niom nˈom nda̱a̱na jo nanqueⁿˈna ndoˈ jo nda̱a̱na. 	 a királyiszék elõtt üvegtenger [vala,] hasonló a kristályhoz; és a királyiszék közepette és a királyiszék körül négy lelkes állat, szemekkel teljesek elõl és hátul.


Ndoˈ na luaaˈ, juu ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo teitquiooˈ na mayuuˈ juunaˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 A mint megerõsíttetett ti bennetek a Krisztus felõl való bizonyságtétel.


Sa̱a̱ maqua̱ⁿ cwenta na macaⁿnaˈ na catseicwano̱ⁿlcwa̱ˈa tiˈnnˈaaⁿya Epafrodito, jom na matseijomñê tsˈiaaⁿ na matsˈaa ndoˈ tseiXmaaⁿ sondaro cwentaaˈ Ta Jesús, jom na jñomˈyoˈ na mˈaaⁿya na cwiteijndeiˈyoˈ ja ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ ja. 	 De szükségesnek tartám, hogy Epafróditust, az én atyámfiát és munkatársamat és bajtársamat, néktek pedig követeteket és szükségemben áldozatot hozó szolgátokat hazaküldjem hozzátok;


Ee matseijomnaˈ ja chaˈcwijom cwii tsˈaⁿ na tˈmaⁿ chujnaⁿ, tseixmaⁿya na ljoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈneiⁿ ñˈoom griego, ndoˈ mati nda̱a̱ meiⁿquia nnˈaⁿ na tjachuiiˈ ñˈoom na cwilaˈneiⁿ. Oo nda̱a̱ nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii, ndoˈ mati nda̱a̱ nnˈaⁿ na ticataˈjnaaⁿˈ ljeii. 	 Mind a görögöknek, mind a barbároknak, mind a bölcseknek, mind a tudatlanoknak köteles vagyok.


Calaˈcandyooˈndyoˈ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom quia joˈ nntseicandyooˈñê na mˈaⁿˈyoˈ. ˈO na laxmaⁿˈyoˈ jnaⁿ, calaljuˈyoˈ lueeˈyoˈ ndoˈ ˈo na ñeˈcˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mañejuu xjeⁿ mati cwilaˈcandyaˈ nˈomˈyoˈ tsjoomnancue, na luaaˈ laxmaⁿˈyoˈ, calaljuˈyoˈ nˈomˈyoˈ. 	 Közeledjetek az Istenhez, és közeledni fog hozzátok. Tisztítsátok meg kezeiteket, ti bûnösök, és szenteljétek meg szíveiteket ti kétszívûek.


Ndoˈ ˈñeeⁿ cwiindyoˈ ˈo na maqueⁿ tsˈom na nlcoˈnnomnaˈ juu jo nda̱a̱ˈyoˈ, tsaⁿˈñeeⁿ matsonaˈ na cˈoom chaˈcwijom moso ˈnaⁿˈyoˈ. 	 És a ki közöttetek elsõ akar lenni, legyen a ti szolgátok.


Ndoˈ quia na tueˈcañoom yuu na wacatyeeⁿ Simón Pedro, matso tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —Ta, ¿aa mmaⁿˈ ncˈa̱ya? 	 Méne azért Simon Péterhez; és az monda néki: Uram, te mosod-é meg az én lábaimat?


Ndoˈ jeˈ nda̱a̱ jaa nnˈaⁿ tsjaaⁿ joona jnda̱ seicanda̱a̱ˈñê ñˈoomˈñeeⁿ ee wandoˈxco Jesús jnda̱ na tueˈ. Teiyo teiljeii ñˈoom naquiiˈ salmo jnda̱ we na matsonaˈ: “ˈU cwiluiindyuˈ tiˈjndaaya ndoˈ xuee jeˈ maˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluiindyo̱ tsotyeˈ.” 	 Mint a második zsoltárban is meg van írva: Én Fiam vagy te; ma nemzettelek én téged.


Ee nchii na tqueeⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom jaa na nlajomndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ natia, sa̱a̱ jom lˈue tsˈoom na cˈo̱o̱ⁿya na ljuˈ nˈo̱o̱ⁿya jo nnoom. 	 Mert nem tisztátalanságra, hanem szentségre hívott el minket az Isten.


Ndoˈ taxˈeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio nnˈaⁿ fariseos, tsoom: —¿Aa matyˈiomyanaˈ na nntseinˈmaⁿ tsˈaⁿ tsaⁿwiiˈ xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ, oo aa ticatyˈiomnaˈ? 	 felelvén Jézus, szóla a törvénytudóknak és a farizeusoknak, mondván: Szabad-é szombat[nap]on gyógyítani?


Ndoˈ chaˈtsondye sondaro ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ na cwiˈndiinaˈ tja̱na. Ee nqueⁿ na ljoom caso canchiiˈ, seicwjeⁿ joona ñˈeⁿ xjo na macaluiˈnom quiiˈ ˈñom. Ndoˈ chaˈtso cantsaa tcwaˈcaxiiˈndyeyoˈ seiˈtsˈo ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 A többiek pedig megöletének a lovon ûlõnek kardjával, a mely az õ szájából jõ vala ki; és a madarak mind megelégedének azoknak húsával.


Sa̱a̱ matso Pedro nnoom: —Sˈom ˈnaⁿˈ catsuunaˈ ñˈeⁿndyuˈ, ˈu matseiˈtiuuˈ na cweˈ ñequio sˈom nncoñomˈ naya na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cwicandaa nnˈaⁿ na cweˈyu. 	 De Péter monda néki: A te pénzed veled együtt veszszen el, mivel azt gondoltad, hogy az Istennek ajándéka pénzen megvehetõ.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, tsoom: —Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, xeⁿ naⁿmˈaⁿ nlaˈcheⁿna, quia joˈ joo ljo̱ˈ nlaˈtˈmaaⁿˈndyenaˈ ja. 	 És õ felelvén, monda nékik: Mondom néktek, hogyha ezek elhallgatnak, a kövek fognak kiáltani.


Jnda̱ na jñeeⁿ ñˈoomwaaˈ quia joˈ jeeⁿ seiˈndaaˈnaˈ ntyjeeⁿ. Tjaaⁿ na chjooˈ tsˈoom ee jeeⁿ jndye ˈnaaⁿˈaⁿ niom. 	 Az pedig elszomorodván e beszéden, elméne búsan; mert sok jószága vala.


Sa̱a̱ ntˈomndyoˈ ˈo na mˈaⁿˈyoˈ Tiatira na tyoolajomndyoˈ ñˈoom na cwindye naⁿˈñeeⁿ, meiⁿ tyoowijndo̱ˈ nˈomˈyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ na cwiluena laˈxmaⁿnaˈ ñˈoom wantyˈiuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Satanás. Ndoˈ na luaaˈ waa ticatio̱o̱tya̱ xuu nacjoˈyoˈ. 	 Néktek pedig azt mondom és mind a többi Thiatirabelieknek is, a kiknél nincsen e tudomány, és a kik nem ismerik a Sátán mélységeit, a mint õk nevezik: nem vetek reátok más terhet,


canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Simeón, canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Leví, canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Isacar, 	 A Simeon nemzetségébõl tizenkétezer elpecsételt; a Lévi nemzetségébõl tizenkétezer elpecsételt; az Izsakhár nemzetségébõl tizenkétezer elpecsételt;


ee cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomˈm ñequio na cwilana̱a̱ⁿya nnoom, joˈ na maqueⁿljuˈnaˈ joonaˈ. 	 Mert megszenteltetik Istennek ígéje és könyörgés által.


Nnˈaⁿ na tixcwe ˈoomˈaⁿ na cantundyena nlˈana na luaaˈ. Ncˈe natia na cwilˈana, juu na mˈaaⁿˈ nˈomna leicaˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱na na tixcwe ˈoomˈaⁿna. 	 Hazug beszédûeknek képmutatása által, kik meg vannak bélyegezve a saját lelkiismeretökben.


Ndoˈ Saulo ticandoˈ nncjaameintyjeeⁿˈeⁿ na matseicatyˈueeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñequio Ta Jesús. Ndicwaⁿ macantyjaaˈñê na nntseicwjeⁿ joona. Joˈ chii tjaaⁿ na mˈaaⁿ tyee na cwiluiitquieñe. 	 Saulus pedig még fenyegetéstõl és öldökléstõl lihegve az Úrnak tanítványai ellen, elmenvén a fõpaphoz,


quia joˈ chaˈtsondyoˈ na mˈaⁿˈyoˈ tsˈo̱ndaa Judea catsaleiˈnomˈyoˈ quiiˈ ntsjo̱. 	 Akkor, a kik Júdeában lesznek, fussanak a hegyekre;


Ndoˈ joˈ joˈ ticaⁿnaˈ ñeˈquioomˈ, meiⁿ chiˈ na nlaˈxuee. Ee cantyja na caxueeñe Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio juu Catsmaⁿ, joˈ naxuee joˈ joˈ. 	 És a városnak nincs szüksége a napra, sem a holdra, hogy világítsanak benne; mert az Isten dicsõsége megvilágosította azt, és annak szövétneke a Bárány.


caliuˈyoˈ, tsˈaⁿ na nntsˈaa na calcweˈ tsˈaⁿjnaⁿ nato na tijoˈndyoˈ, macwjiˈnˈmaaⁿñê tsaⁿˈñeeⁿ na nntsuuñe añmaaⁿˈ, ndoˈ machˈeeⁿ na jndye jnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ matseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tudja meg, hogy a ki bûnöst térít meg az õ tévelygõ útjáról, lelket ment meg a haláltól és sok bûnt elfedez.


Xcwe na matseiñˈeeⁿˈñenaˈ joona na cwicatyuena, ndoˈ teitquiooˈndye we nnˈaⁿ nacañoomna na jeeⁿ canchiiˈ, caxuee liaa. 	 És lõn, hogy mikor õk e felett megdöbbenének, ímé két férfiú álla melléjök fényes öltözetben:


Tincˈomˈyoˈ ñˈomtiuu tjaa ljoˈ nntjomˈyoˈ, ee xeⁿ nndii gobiernom ñˈoomwaaˈ, jâ manquiuuyâ chiuu nluiˈljuuˈ ñˈoom ˈnaⁿˈyoˈ luaaˈ. 	 És ha ez a helytartó fülébe jut, mi elhitetjük õt, és kimentünk titeket a bajból.


Teincoo cwiicheⁿ xuee teiˈnomnndaˈna xˈee tsˈoom higueraˈñeeⁿ. Ntyˈiaana na jnda̱ tcaaⁿñˈeⁿnaˈ xjeⁿ quiiˈ nchˈiooˈnaˈ. 	 Reggel pedig, a mikor mellette menének el, látják vala, hogy a fügefa gyökerestõl kiszáradott.


Tsoti Juan: —Ncˈe tsaⁿmˈaaⁿˈ jnaaⁿ cañoomˈluee, tˈmaⁿti cwiluiiñê, nchiiti chaˈtsondye nnˈaⁿ. Ja na cweˈ tsˈaⁿ ja, matseixmaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue ndoˈ matseina̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. Sa̱a̱ nquii tsaⁿmˈaaⁿˈ na jnaaⁿ cañoomˈluee, cwiluiitˈmaⁿñetyeeⁿ na chaˈtso. 	 A ki felülrõl jött, feljebb való mindenkinél. A ki a földrõl való, földi az és földieket szól; a ki a mennybõl jött, feljebb való mindenkinél.


Joˈ chii calaˈtyˈoondyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na jom cwentaaⁿˈaⁿ ntjomˈñeeⁿ, na cajñoom nnˈaⁿ na cˈoocatyjeendye ntjoomˈm. 	 Kérjétek azért az aratásnak Urát, hogy küldjön munkásokat az õ aratásába.


Ee seitioom naquiiˈ tsˈoom: “Xeⁿ cweˈ na nnda̱a̱ nñequiuuˈa liaⁿˈaⁿ, quia joˈ nnˈmaⁿya.” 	 Mert ezt mondja vala magában: Ha csak ruháját illetem is, meggyógyulok.


Ndoˈ joo ntquiuu nchooˈ ñequiee nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye na meindyuaandye ntio ndiocheⁿ nacañoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, tyˈetaˈnquiona, tyeⁿnquiuuna nomtyuaa na tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. 	 És a huszonnégy Vén, a ki az Isten elõtt ül az õ királyiszékeiben, esék az õ orczájára és imádá az Istent,


Ndoˈ joo nnˈaⁿ judíos na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ María na cwiñeˈquia na tˈmaⁿ tsˈoom, quia ntyˈiaana na seityuaaⁿˈaⁿ, teicantyjaaⁿ, jlueeⁿˈeⁿ quiiˈ wˈaa, tyˈentyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ. Ee jlaˈtiuuna na wjaacatyˈioom yuu waa tseiˈtsuaa. 	 A zsidók azért, a kik õ vele otthon valának és vigasztalák õt, látván, hogy Mária hamar felkél és kimegy vala, utána menének, ezt mondván: A sírhoz megy, hogy ott sírjon.


Cataⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nñequiaaⁿ na tyuaaˈ nnda̱a̱ nncjo̱cando̱o̱ˈnndaˈa ˈo. 	 Kiváltképen pedig arra kérlek, hogy ezt cselekedjétek, hogy mihamarább visszaadhassam néktek.


Tjalcweˈ moso tjatseicañeeⁿ patrom ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ. Ndoˈ seiliooˈñe patrom. Tsoom nnom mosoomˈm: “Catseityuaˈ, cjaˈ jo tsˈua ndoˈ nˈom nantaa naquiiˈ tsjoom ndoˈ candyoˈchuˈ ndyeñeeⁿˈ ñequio nnˈaⁿ na ticanda̱a̱ˈ luee, ncˈeeˈ, nnˈaⁿ na ntjeiⁿ ncˈeeˈ ñequio nnˈaⁿ na nchjaaⁿ.” 	 Mikor azért az a szolga haza ment, megmondá ezeket az õ urának. Akkor megharagudván a gazda, monda az õ szolgájának: Eredj hamar a város utczáira és szorosaira, és a szegényeket, csonkabonkákat, sántákat és vakokat hozd be ide.


Ndoˈ mati naⁿnom nchii macanda̱ cweˈ ñequio yolcu tyomˈaⁿna. Seijmeiⁿˈtinaˈ joona na queeⁿ nˈomna ncˈiaana. Tyomˈaⁿna meiiⁿ ñˈeⁿ ntyjenomna, ndoˈ nchii ljoˈ teincoondyena, cwii na jnaaⁿˈticheⁿ. Ndoˈ na ljoˈ lˈana, tyotaˈwiˈndye cheⁿnquieena, tioomndyena ñequio seiina na ntjeiⁿ ljoˈ ñelˈana. 	 Hasonlóképen a férfiak is elhagyván az asszonynéppel való természetes élést, egymásra gerjedtek bujaságukban, férfiak férfiakkal fertelmeskedvén, és az õ tévelygésöknek méltó jutalmát elvevén önmagokban.


Joˈ chii cwilˈueeˈndyoˈ chaˈtsoñˈeⁿ lˈo̱ tsˈiaaⁿ cwentaa ndiaˈ na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom cha quia na nncueˈntyjo̱ xuee na wiˈ nntjomˈyoˈ nnda̱a̱ nnaⁿndyoˈ ndoˈ na jnda̱ jnda̱a̱ jnaⁿndyoˈ tiaˈ, ndicwaⁿ meiⁿntyjeˈtyeⁿˈyoˈ. 	 Annakokáért vegyétek föl az Istennek minden fegyverét, hogy ellentállhassatok ama gonosz napon, és mindeneket elvégezvén megállhassatok.


Quia joˈ tyeⁿ cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom naya na jnda̱ toˈñoomˈyoˈ. Calaweˈyoˈ joonaˈ ndoˈ calcweˈ nˈomˈyoˈ. Ee xeⁿ ticalajndaaˈndyoˈ na nncˈomˈcˈeendyoˈ, matsˈia joˈ nncua̱caño̱o̱ⁿya ˈo chaˈcwijom macwjeeˈcañoom tsaⁿcanchˈue quia ticˈomcˈeeñe tsˈaⁿ. Meiⁿ xocalaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ xjeⁿ nncua̱caño̱o̱ⁿya ˈo. 	 Megemlékezzél azért, hogyan vetted és hallottad; és tartsd meg, és térj meg. Hogyha tehát nem vigyázol, elmegyek hozzád, mint a tolvaj, és nem tudod, mely órában megyek hozzád.


Sa̱a̱ nquii tsˈaⁿ na jnda ntyjii ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom, mawajnaⁿˈaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Hanem ha valaki az Istent szereti, az ismertetik õ tõle.


Cweˈ ncˈe joˈ yati xeⁿ ˈu seiweˈ sˈom ˈnaⁿya wˈaa banco yuu na cwileiweya sˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ, quia joˈ toˈño̱ⁿ sˈom ˈnaⁿya ñequio tsˈiaaⁿnnomnaˈ quia na tyja̱.” 	 El kellett volna tehát helyezned az én pénzemet a pénzváltóknál; és én, megjövén, nyereséggel kaptam volna meg a magamét.


Quia joˈ tˈmaaⁿ nnˈaⁿ canchooˈwe na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Tquiaaⁿ najndeii na tseixmaaⁿ na nlaˈxmaⁿna cha nnda̱a̱ nntjeiiˈna jndyetia naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. Ndoˈ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na majñoom we wendyena tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Majd magához szólítá a tizenkettõt, és kezdé õket kiküldeni kettõnként, és ada nékik hatalmat a tisztátalan lelkeken.


Jlueti naⁿˈñeeⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom: —Mayuuˈ ñˈoomˈñeeⁿ na tso David ee Herodes ñequio Poncio Pilato jlaˈjomndyena naquiiˈ tsjoomwaa ñequio nnˈaⁿ judíos ñequio nnˈaⁿ na nchii judíos. Tyˈena nacjooˈ Jndaˈ na ljuˈ tseixmaaⁿ ndoˈ na majndaaˈ tsˈiaⁿˈaⁿ na tqueⁿˈ jom. 	 Mert bizony egybegyûltek a te szent Fiad, a Jézus ellen, a kit felkentél, Heródes és Ponczius Pilátus a pogányokkal és Izráel népével,


Sa̱a̱ tˈo̱ jndyetia, matsoom nda̱a̱na: —Jesús mawajnaⁿˈa, ndoˈ mati Pablo, sa̱a̱ ˈo jeˈ ¿ˈñeeⁿ cwiluiindyoˈ? 	 Felelvén pedig a gonosz lélek, monda: A Jézust ismerem, Pálról is tudok; de ti kicsodák vagytok?


—Maestro, waa ljeii na ˈndii Moisés lua̱a̱ya na matsonaˈ xeⁿ tueˈ cwii tsaⁿsˈa ndoˈ ˈndiinaˈ scuuˈ na ñenquii, tjaaˈnaⁿ ndana, quia joˈ tyjee tsˈooˈñeeⁿ cocoom ñˈeⁿ scuuˈ xioom. Nncˈom ntseinaaⁿ ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ cha nntseinoomñê na tjaa ntseinda xioom tˈom. 	 Mester, Mózes azt írta nékünk, hogy ha valakinek fitestvére meghalt, és feleséget hagyott hátra, gyermekeket pedig nem hagyott, akkor az õ feleségét vegye el az õ fitestvére, és támasszon magot a fitestvérének.


Pedro tyomanoom tyojaacanoomˈm nnˈaⁿ na cwilayuˈ. Mati tsjoom Lida tjacanoomˈm nnˈaⁿ na laxmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Lõn pedig, hogy Péter, mikor mindnyájukat bejárá, leméne a Liddában lakozó szentekhez is.


Cwiicheⁿ cwii ndiiˈ matso Jesús nda̱a̱na: —Ja majo̱, ndoˈ ˈo nlˈueˈyoˈ ja, sa̱a̱ ndicwaⁿ choˈnqueⁿˈyoˈ jnaⁿ ndoˈ nncwjeˈyoˈ. Ndoˈ yuu na jo̱ ˈo xocanda̱a̱ nntsquieˈcañomˈyoˈ. 	 Ismét monda azért nékik Jézus: Én elmegyek, és kerestek majd engem, és a ti bûneitekben fogtok meghalni: a hová én megyek, ti nem jöhettek oda.


Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ cha tilaˈteincuuˈndye nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom, nntio̱o̱ⁿya cwanti na lˈue nˈomna. Joˈ chii cjaˈcjuˈ tseiˈnchquia ndaaluee. Catscaa na nncwjiˈjndyeeˈ, cato̱o̱ⁿˈndyuˈ ˈndyooyoˈ, joˈ joˈ nljeiˈ cwii tsjo̱ˈñjeeⁿ na nleijndeiinaˈ tsˈiaaⁿnda̱a̱ya. Cjaˈñˈoomˈ, nñequiaaˈ juunaˈ nda̱a̱na cwentaaya. 	 De hogy õket meg ne botránkoztassuk, menj a tengerre, vesd be a horgot, és vond ki az elsõ halat, a mely rá akad: és felnyitván a száját, egy státert találsz benne: azt kivévén, add oda nékik én érettem és te éretted.


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —¿Chiuu waa na cwilˈueˈyoˈ ja? ¿Aa ticaliuˈyoˈ na tseixmaⁿya na cˈo̱o̱ⁿya naquiiˈ waaˈ Tsotya̱? 	 Õ pedig monda nékik: Mi dolog, hogy engem kerestetek? Avagy nem tudjátok-é, hogy nékem azokban kell foglalatosnak lennem, a melyek az én Atyámnak dolgai?


’Ticwii cwii tsˈoom na ya xocatsˈaanaˈ ta̱ na tisˈa. Ndoˈ tsˈoom na tisˈa meiⁿ xocatsˈaanaˈ ta̱ na ya. 	 Nem jó fa az, a mely romlott gyümölcsöt terem; és nem romlott fa az, a mely jó gyümölcsöt terem.


Quia na jndii Jesús na luaaˈ, tsoom nnom: —Cwii waa na cwii matseiˈtjo̱o̱ˈ. Cajnda̱a̱ˈ chaˈtso na maleichuˈ ndoˈ quiaaˈ nda̱a̱ ndyeñeeⁿˈ. Quia joˈ nncˈoomˈ na tyandyuˈ cañoomˈluee. Jnda̱ joˈ candyotseijomndyuˈ ñequiondyo̱. 	 Jézus ezeket hallván, monda néki: Még egy fogyatkozás van benned: Add el mindenedet, a mid van, és oszd el a szegényeknek, és kincsed lesz mennyországban; és jer, kövess engem.


Quia joˈ tˈmaⁿ Jesús jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê. Tsoom nda̱a̱yâ: —Jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya tmaaⁿˈ nnˈaⁿmˈaⁿˈ, ee jnda̱ ndyee xuee na mˈaⁿna ñˈeⁿndyo̱ ndoˈ tatjaaˈnaⁿ ljoˈ cwii cwileiˈñˈomtina na nlcwaˈna. Ticalˈue tsˈo̱o̱ⁿ na njño̱o̱ⁿ joona na cˈoona lˈaana na ñeˈjndoˈna, tintsˈaanaˈ na tajndeiiˈ nˈomna na ˈoona nato. 	 Jézus pedig elõszólítván az õ tanítványait, monda: Szánakozom e sokaságon, mert három napja immár, hogy velem vannak, és nincs mit enniök. Éhen pedig nem akarom õket elbocsátani, hogy valamiképen ki ne dõljenek az úton.


Jnda̱ na tjacaa cwii canchooˈñequiee chu, tjo̱nndaˈa Jerusalén ñequio Bernabé. Mati tja Tito ñˈeⁿndyo̱. 	 Azután tizennégy esztendõ mulva ismét fölmentem Jeruzsálembe Barnabással együtt, elvivén Titust is.


Ee mˈaⁿ nnˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na cwilajomndyena ñˈeⁿndyoˈ sa̱a̱ cwinquioˈnnˈaⁿna ˈo. Ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jachˈee xuee teiljeii maˈmo̱ⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿna na nntˈuiiwiˈnaˈ joona chaˈxjeⁿ laxmaⁿna na nntjoomna. Joona ticˈomna cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, ee cwiwilˈueeˈndyena juu naya na matseixmaaⁿ na wanaaⁿ na nncˈomyana ñequio nnˈaⁿ ndoˈ naljoˈ cwilˈana cwitjeiiˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa ndoˈ macanda̱ nqueⁿ tjacantyja na tˈmaⁿ cwiluiiñê jo nda̱a̱ya. 	 Mert belopózkodtak valami emberek, a kik régen elõre beírattak ezen ítéletre, istentelenek, kik a mi Istenünknek kegyelmét bujálkodásra fordítják, és az egyedüli Urat, az Istent, és a mi Urunkat, a Jézus Krisztust megtagadják.


Cha xeⁿ na Tyˈo̱o̱tsˈom lˈue tsˈom nncueˈcaño̱o̱ⁿya ˈo ñequio na neiⁿya, ndoˈ na nntyˈiaya ˈo nntsˈaanaˈ jndaaˈjom na nncwajndya̱ya. 	 Hogy örömmel menjek hozzátok az Isten akaratából, és veletek együtt megújuljak.


Mati xotseicwˈaa tsˈaⁿ cwii xjocanti ndoˈ nncwjaaˈñeyom juunaˈ nacjeeˈ tsˈoom castom. Maxjeⁿ nntseintyja tsˈaⁿ juunaˈ cha ya nntseixueenaˈ nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ na mˈaⁿ naquiiˈ wˈaa. 	 Gyertyát sem azért gyújtanak, hogy a véka alá, hanem hogy a gyertyatartóba tegyék és fényljék mindazoknak, a kik a házban vannak.


Ee quia na tyjeeⁿˈeⁿ ñjaaⁿ Roma tyoqueⁿñê na tyolˈueeⁿ ja hasta xjeⁿ na nljeiiⁿcheⁿ ja. 	 Sõt mikor Rómában volt, buzgón keresett engem, meg is talált.


Ee meiⁿnquiayuucheⁿ na mˈaⁿ we ndyee nnˈaⁿ na cwitjomndye ñequio xueya, majoˈ joˈ mˈaaⁿya quiiˈntaaⁿna. 	 Mert a hol ketten vagy hárman egybegyûlnek az én nevemben, ott vagyok közöttük.


Ee xeⁿ na mayuuˈ na lˈue tsˈom tsˈaⁿ na nñequiaa cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, jom macoˈñoom na maleiñˈoom tsˈaⁿ, nchii macaaⁿ na ticuaa lˈo̱ tsˈaⁿ. 	 rt ha a készség megvan, a szerint kedves az, a mije kinek-kinek van, [és] nem a szerint, a mije nincs.


Catseijnduˈ naquiiˈ tsˈiaaⁿ na macheˈ cha nncjaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyuˈ, quia joˈ xocatsˈaanaˈ na tia ntyjiˈ ee cwiluiindyuˈ mosoomˈm na xcwe mandiˈntjom nnoom. Catseiˈno̱ⁿˈ chiuu maˈmo̱ⁿ ñˈoom na mayuuˈ ndoˈ xcwe caˈmo̱ⁿˈ juunaˈ. 	 Igyekezzél, hogy Isten elõtt becsületesen megállj, mint oly munkás, a ki szégyent nem vall, a ki helyesen hasogatja az igazságnak beszédét.


Xeⁿ na wjaañˈoomnaˈ ˈu na matseiˈtjo̱o̱ndyuˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿˈ cwii tsˈo̱ˈ, catsaˈ xjeⁿ juunaˈ chaˈcwijom na catyjeeˈ juunaˈ cha tintseiˈtjo̱o̱ndyuˈtiˈ. Ee yati nntseixmaⁿˈ na ticantycwii na nncwandoˈ meiiⁿ chaˈcwijom na ticanda̱a̱ˈ we tsˈo̱ˈ nchiiti na canda̱a̱ˈndyuˈ ndoˈ nncjuˈnaˈ ˈu quiiˈ bˈio yuu na tijoom canduuˈ chom. 	 És ha megbotránkoztat téged a te kezed, vágd le azt: jobb néked csonkán bemenned az életre, mint két kézzel menned a gyehennára, a megolthatatlan tûzre.


Joˈ chii mamacwjiˈyuuˈndyo̱ ñˈoommeiiⁿ na tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom no̱o̱ⁿ ñequio Jesucristo. Macwjiˈyuuˈndyo̱ chaˈtsoti na tcoˈnaˈ na ntyˈiaya ndoˈ na jndiiya. 	 A ki bizonyságot tett az Isten beszédérõl és Jézus Krisztus bizonyságtételérõl, mindenrõl, a mit látott.


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaa na tjaaˈnaⁿ ñomtiuu cwicˈo̱o̱ⁿya jo nnoom, cˈoomñê ñˈeⁿndyoˈ na chaˈtsondyoˈ. Amén. 	 A békességnek Istene pedig legyen mindnyájan ti veletek! Ámen.


Ndoˈ na luaaˈ waa, ¿cwaaⁿ cwii nnom na jnda̱a̱ tueˈntyjo̱ sˈaa weloo welooya Abraham cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ? 	 Mit mondunk tehát, hogy Ábrahám a mi atyánk nyert volna test szerint?


Ee naquiiˈ libro na chuu Salmos, maquiiti David tsoom: Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom tsoom nnom juu Ta na matsa̱ˈntjom ja: “Cajmaⁿˈ ntyjaaˈa ntyjaya yuu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ˈu, 	 Holott maga Dávid mondja a zsoltárok könyvében: Monda az Úr az én Uramnak, ülj az én jobbkezem felõl,


Jndeii jlaˈxuaana, jluena: —ˈU Jesús na maˈmo̱o̱ⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ jâ. 	 És felemelék szavokat, mondván: Jézus, Mester, könyörülj rajtunk!


Jnda̱ chii tcoomˈm xtyeeⁿ. Jndeii seixuaⁿ, matsoom: —Ta, tincwjaaˈndyuˈ cwenta jnaaⁿna na cwilaˈcueeˈna ja. Jnda̱ tsoom na luaaˈ mana tueeⁿˈeⁿ. 	 Térdre esvén pedig, nagy fenszóval kiálta: Uram, ne tulajdonítsd nékik e bûnt! És ezt mondván, elaluvék.


’Joˈ chii cˈomˈcˈeendyoˈ ndoˈ queⁿˈyoˈ cwenta. Ndoˈ calaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ee ticaliuˈyoˈ cwaaⁿ nncueˈntyjo̱ tiempoˈñeeⁿ. 	 Figyeljetek, vigyázzatok és imádkozzatok; mert nem tudjátok, mikor jõ el az az idõ.


Sa̱a̱ ncueˈntyjo̱ xjeⁿ na nlcaⁿnaˈ na nñequiana cwenta nnom Nqueⁿ na mˈaaⁿcˈeeñê na nncuˈxeeⁿ nnˈaⁿ na cwitaˈndoˈ ndoˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. 	 A kik számot adnak majd annak, a ki készen van megítélni élõket és holtakat.


Tˈo̱ Jesús, tsoom nnom: —Ñˈoom na mayuuˈ matsjo̱o̱ njomˈ, tsjom jeˈ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nnda̱a̱ˈ we ndiiˈ na matseixuaa caxtijndyo, sa̱a̱ ˈu xjeⁿˈñeeⁿ jnda̱ ndyee ndiiˈ jnda̱ tjeiˈndyuˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 És monda néki Jézus: Bizony mondom néked, hogy ma, ezen az éjszakán, mielõtt a kakas kétszer szólana, háromszor tagadsz meg engem.


Sa̱a̱ jndye na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaaⁿ na cwinaⁿndyo̱ ncˈe nquii Ta Jesucristo na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 De hála az Istennek, a ki a diadalmat adja nékünk a mi Urunk Jézus Krisztus által.


’Ñˈoomwaaˈ ticaˈmo̱ⁿnaˈ na jnda̱ ntyˈiaaˈ tsˈaⁿ Tsotya̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom. Macanda̱ ja na jñoom quiiˈntaaⁿˈyoˈ, ja jnda̱ ntyˈiano̱o̱ⁿya jom. 	 Nem hogy az Atyát valaki látta, csak az, a ki Istentõl van, az látta az Atyát.


Cwiluena xeⁿ nntseijomñe tsˈaⁿ ñequio ñˈoom na cwiñequiana, nncˈoom candyaañe tsˈaⁿ sa̱a̱ nquiee tquiena laxmaⁿna na cwindyeˈntjomtyeⁿna nda̱a̱ natia, ee meiⁿquia na maqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈnaaⁿˈnaˈ tsˈaⁿ, tseixmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ tsˈaⁿ na mandiˈntjomtyeⁿ nnom juunaˈ. 	 Szabadságot ígérvén azoknak, holott õk magok a romlottság szolgái; mert a kit valaki legyõzött, az annak szolgájává lett.


Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ tyolˈana tyˈoo nnoom na majndyeti xuee caljooˈñê ñˈeⁿndyena, sa̱a̱ ticwancueⁿˈeⁿ. 	 Mikor pedig azok kérék, hogy több ideig maradjon nálok, nem álla reá;


Teiqueⁿ Pedro ndoˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ na jo̱ntyjo̱ ja na candyaˈ tsˈom Jesús ja, ndoˈ maja na seintyjo̱ndyo̱ jo ndoˈ jñaaⁿ quia na tcwaaˈâ teijaaⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿñê juu xjeⁿ na taxˈa̱ya ˈñom: “Ta, ¿ˈñeeⁿ juu tsˈaⁿ na nñequiaa cwenta ˈu?” 	 Péter pedig megfordulván, látja, hogy követi az a tanítvány, a kit szeret vala Jézus, a ki nyugodott is ama vacsora közben az õ kebelén és mondá: Uram! ki az, a ki elárul téged?


Yocheⁿ na tyoojnda̱a̱ˈ juunaˈ tseixmaⁿnaˈ cwentaˈ. Ndoˈ mati meiiⁿ na jnda̱ jnda̱a̱ˈ juunaˈ wanaaⁿ na nntsaˈ yuu na lˈue tsˈomˈ ñequio sˈomˈñeeⁿ. ˈU jeˈ ¿chiuu na luaaˈ seitiuuˈ naquiiˈ tsˈomˈ? Ee nchii nda̱a̱ nnˈaⁿ saˈ cantu, nnom nquii Tyˈo̱o̱tsˈom waa jnaⁿˈ. 	 Nemde megmaradva néked maradt volna meg, és eladva a te hatalmadban volt? Miért hogy ezt a dolgot cselekedted szívedben? Nem embereknek hazudtál, hanem Istennek.


Maluaaˈ matseijomnaˈ na jnda̱ seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cwiluiindyena seiiˈ Cristo. Najndyee tqueⁿ apóstoles, nda̱ we nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoom na jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, jnda̱ ndyee nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ, mati nnˈaⁿ na nnda̱a̱ nlˈa ˈnaaⁿ tˈmaⁿ na xocanda̱a̱ nluiinaˈ cweˈ najndeii nquii tsˈaⁿ, nda̱ joˈ nnˈaⁿ na nnda̱a̱ nlaˈnˈmaⁿna nnˈaⁿwii, nda̱ joˈ nquiee na cwilaˈjndaaˈndye ñˈoom, nda̱ joˈ joo nnˈaⁿ na matsˈia joˈ nnda̱a̱ nlaˈneiⁿna ntˈomcheⁿ nnom ñˈoom na tjachuiiˈ. 	 És pedig némelyeket rendelt az Isten az anyaszentegyházban elõször apostolokul, másodszor prófétákul, harmadszor tanítókul; azután csodatévõ erõket, aztán gyógyításnak ajándékait, gyámolokat, kormányokat, nyelvek nemeit.


Tiñequiandyoˈ na ntˈomcheⁿ nnom ñˈoom na ñomquianaˈ na cwiñequia nnˈaⁿ na nncˈoochoondyenaˈ ˈo xjeⁿ ˈnaaⁿnaˈ. Ee xcweti na nntsanajnda̱a̱ya cantyja ˈnaaⁿˈ naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, nchii cweˈ aa cwicwaaˈa oo aa ticwaaˈa cwii nnom nantquie, ee joo joˈ meiⁿ ticateijndeiinaˈ nnˈaⁿ jo nnoom. 	 Különbözõ és idegen tudományok által ne hagyjátok magatokat félrevezettetni; mert jó dolog, hogy kegyelemmel erõsíttessék meg a szív, nem ennivalókkal, a melyeknek semmi hasznát sem veszik azok, a kik azok körül járnak.


Jo chii jaa nnˈaⁿ na cwilajomndyo̱ ñequio Jesucristo, ticatˈuii Tyˈo̱o̱tsˈom jaa cantyja ˈnaaⁿˈ jnaaⁿya. Luaaˈ waa ncˈe na cwilˈaaya yuu na lˈue tsˈom Espíritu Santo, nchii yuu na lˈue nˈo̱o̱ⁿ ncjo̱o̱. 	 Nincsen azért immár semmi kárhoztatásuk azoknak, a kik Krisztus Jézusban vannak, kik nem test szerint járnak, hanem Lélek szerint.


Ndoˈ mati jndiiya na teicˈuaa ndyuee ticwii cwii nnom na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom jo cañoomˈluee, ñequio nnom tsjoomnancue, ñequio tsjoom lˈoo, ñequio naquiiˈ ndaaluee. Chaˈtso na mˈaⁿ joˈ joˈ luaa tyolue: Cantyjati na tjaa yuu cwintycwii xuee, calaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ nqueⁿ na wacatyeeⁿ tio ñequio juu Catsmaⁿ. Matyˈiomyanaˈ na calˈuuya ñˈoom ya cantyja ˈnaaⁿna, ndoˈ calawa̱a̱ndya̱a̱ya joona, ee tˈmaⁿ waa najndeii na laˈxmaⁿna. 	 Sõt hallám, hogy minden teremtett állat, a mely van a mennyben és a földön, és a föld alatt és a tengerben, és minden, a mi ezekben van, ezt mondja vala: A királyiszékben ülõnek és a Báránynak áldás és tisztesség és dicsõség és hatalom örökkön örökké.


Meiⁿnquia wˈaa yuu na nntsquieˈyoˈ, joˈ caljooˈndyoˈ. Ndoˈ majoˈ nluiˈyoˈ na nntsaˈtsaˈtiˈyoˈ. 	 És valamely házba bementek, ott maradjatok, és onnét induljatok tovább.


Quia na jndii Jesús ñˈoomwaaˈ, jeeⁿ tjaweeˈ tsˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Taqueeⁿ ntyˈiaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na ˈoontyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ, tsoom: —Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿ cwii tsˈaⁿ tyooljeiya quiiˈntaaⁿ jaa nnˈaⁿ Israel, na tˈmaⁿ matseiyuˈya tsˈom chaˈna tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 Jézus pedig ezeket hallván, elcsudálkozék õ rajta; és hátrafordulván monda az õt követõ sokaságnak: Mondom néktek, ilyen hitet Izráelben sem találtam!


Ee waa ljeii na matseineiⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Matsonaˈ: Ja majño̱o̱ⁿñetya̱ya cwii moso ˈnaⁿya na wjaajndyee cantyja na nncjaˈ na wjaañˈoom ñˈoomya. Jom nncwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaⁿˈ cha nncˈomcˈeendye nnˈaⁿ quia na nncueˈcañoomˈ. 	 Ez az, a ki felõl meg van írva: Ímé én elküldöm az én követemet a te orczád elõtt, ki elkészíti elõtted a te útadat.


Cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ, ¿ˈñeeⁿ nntseiˈno̱ⁿˈ chiuu mˈaaⁿˈ tsˈom cwiicheⁿ tsˈaⁿ? Macanda̱ nquii ntyjii. Maluaaˈ waa cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, macanda̱ nquii Espíritu na cwiluiiñê ntyjii chiuu mˈaaⁿˈ tsˈoom. 	 Mert kicsoda tudja az emberek közül az ember dolgait, hanemha az embernek lelke, a mely õ benne van? Azonképen az Isten dolgait sem ismeri senki, hanemha az Istennek Lelke.


Quia joˈ nntsjo̱o̱ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: “Mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, ncˈe na tîcateijndeiˈyoˈ nnˈaⁿya nmeiiⁿ na titˈmaⁿ cwiluiindye, matyˈiomnaˈ nnco̱ tîcateiˈjndeiˈyoˈ.” 	 Akkor felel majd nékik, mondván: Bizony mondom néktek, a mennyiben nem cselekedtétek meg egygyel eme legkisebbek közül, én velem sem cselekedtétek meg.


Ndoˈ tyolaˈwena ñˈoomˈñeeⁿ ñequio na jeeⁿ xcweeˈ nˈomna. Tyotaˈxˈeendye cheⁿnquieena nda̱a̱na ljoˈ ñecatso ñˈoom na tsoom na quia nncwandoˈxcoom na nncueeⁿˈeⁿ. 	 És ezt a szót megtarták magukban, tudakozván egymás között, mit tesz a halálból feltámadni?


Sa̱a̱ Pablo ñˈeⁿ Bernabé jndyena na ljoˈ. Joˈ chii jleinomna. Tyˈena tsjoom Listra ñequio tsjoom Derbe, joˈ joˈ ndyuaa Licaonia. Ndoˈ tyˈena ndyuaa na matˈuiinaˈ ñˈeⁿ ndyuaaˈñeeⁿ. 	 Õk megtudták, és elfutának Likaóniának városaiba, Listrába és Derbébe, és a körülvaló tartományba,


Jnda̱ na jlaˈneiⁿ naⁿˈñeeⁿ quia joˈ tˈo̱ Jacobo, matsoom: —ˈO re nnˈaⁿya na cwilayuˈyoˈ candyeˈyoˈ ñˈoom na nntsjo̱o̱. 	 Miután pedig õk elhallgattak, felele Jakab, mondván: Atyámfiai, férfiak, hallgassatok meg engem!


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ tyootsuuˈ nˈomˈyoˈ chiuu na tyolaˈjnda̱a̱yayâ na nntaˈntjo̱o̱ⁿyâ na tcaⁿnaˈ jâ. Naxuee natsjom tyolˈaayâ tsˈiaaⁿ cha tîcatio̱o̱yâ xuu nacjoˈyoˈ na nnteiˈxeˈyoˈ jâ yocheⁿ na tyoñequiaayâ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ. 	 lékez[het]tek ugyanis atyámfiai a mi fáradozásunkra és bajlakodásunkra: mert éjjel-nappal munkálkodva hirdettük néktek az Isten evangyéliomát, csakhogy senkit meg ne terheljünk közületek.


Ntˈom nnˈaⁿ mañoomˈ cwiwitquiooˈ na cwilaˈtjo̱o̱ndye cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntˈuiinaˈ joona sa̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ nda̱nquia cwiwitquiooˈ naljoˈ laxmaⁿna. 	 Némely embereknek a bûnei nyilvánvalók, elõttök mennek az ítéletre; némelyeket pedig hátul követnek is.


Ndoˈ yocheⁿ na tquiocuena sjo̱ˈñeeⁿ, sa̱ˈntjom Jesús joona, tsoom: —Yocheⁿ na ndicwaⁿ wando̱ˈa, ticanduˈyoˈ nnom meiⁿcwii tsˈaⁿ ˈnaⁿ na ntyˈiaˈyoˈ jeˈ. Ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nncˈio̱ ndoˈ nncwando̱ˈxco̱, quia ljoˈcheⁿ wanaaⁿ na nnduˈyoˈ cantyja na ntyˈianda̱a̱ˈyoˈ. 	 És mikor a hegyrõl alájövének, megparancsolá nékik Jézus, mondván: Senkinek se mondjátok el a mit láttatok, míg fel nem támadt az embernek Fia a halálból.


Sa̱a̱ na jeeⁿ jmeiⁿˈ tyontyˈiaaˈ ñeˈquioomˈ, tˈuaanaˈ. Tjacaaⁿnaˈ ee na tinjoom tyˈe nchˈiooˈnaˈ. 	 Mikor pedig fölkelt a nap, elsûle, és mivelhogy nem volt gyökere, elszárada.


Ndoˈ tyojñomna ndaajnaⁿˈ nnoom. Tyotioona ndaˈ jom ndoˈ ntˈom tyotmeiiⁿˈ ndaˈ watmeiⁿ nnoom. 	 Akkor szemébe köpdösének és arczul csapdosák õt, némelyek pedig botokkal verék,


Ndoˈ matsˈia joˈ teitquiooˈ cwii tmaaⁿˈ ángeles ñequio ángelˈñeeⁿ. Cwilcwiiˈna Tyˈo̱o̱tsˈom. Cwiluena: 	 És hirtelenséggel jelenék az angyallal mennyei seregek sokasága, a kik az Istent dícsérik és ezt mondják vala:


Ndoˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ, ¿aa nchii cweˈ tsˈaⁿ na macuuñe nˈoom? ¿Aa tiyuuˈ na jom jnda María? Ndoˈ ntyjeeⁿ, ¿aa nchii Jacobo ñequio José ndoˈ Judas ñequio Simón? Ndoˈ mati yolcu ntyjeeⁿ mˈaⁿna quiiˈntaaⁿya. Joˈ chii tˈomna na tineiiⁿna jom. 	 Avagy nem ez-é az az ácsmester, Máriának a fia, Jakabnak, Józsénak, Júdásnak és Simonnak pedig testvére? És nincsenek-é itt közöttünk az õ nõtestvérei is? És megbotránkoznak vala õ benne.


Luaaˈ sˈaaⁿ cha nnda̱a̱ nlaˈcanda̱a̱ya ljoˈ na matsa̱ˈntjom ljeiiˈñeeⁿ. Ee jaa tacˈo̱ⁿtya̱a̱ya cantyja ˈnaaⁿˈ natia na cwilaˈqueeⁿ nˈo̱o̱ⁿya. Jaa cwitsaamˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ na lˈue tsˈom Espíritu Santo. 	 Hogy a törvénynek igazsága beteljesüljön bennünk, kik nem test szerint járunk, hanem Lélek szerint.


Nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ jlaˈcueeˈna Ta Jesús, chaˈxjeⁿ weloona tyolaˈcwjeena profetas ndoˈ mati jleintyjo̱ nnˈaⁿ judíos jâ. Tiquilˈana yuu na cjaaweeˈ ntyjeeⁿ ñˈeⁿndyena, ndoˈ mˈaⁿna nacjoo chaˈtsondye nnˈaⁿ, 	 kik megölték az Úr Jézust is és a saját prófétáikat, és minket [is] üldöznek, és az Istennek nem tetszenek, és minden embernek ellenségei;


Ee jeˈ macwindya̱a̱ya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈna joo nnˈaⁿ Israel. Sa̱a̱ tjaaˈnaⁿ na teijndeii ñˈoomˈñeeⁿ joona, ee tîcalaˈyuˈya nˈomna quia tyondyena juunaˈ. 	 Mert nékünk is hirdettetett az evangyéliom, miképen azoknak: de nem használt nékik a hallott beszéd, mivel nem párosították hittel azok, a kik hallották.


Tyˈo̱o̱tsˈom tyˈioom tsˈiaaⁿ ja na nñequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ ndoˈ na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na majñoom tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ na caˈmo̱o̱ⁿya juunaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Amelyre nézve tétettem én hirdetõvé és apostollá és pogányok tanítójává.


Manquiuuya na tquiaa Espíritu ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ. Sa̱a̱ ncˈe na tsˈaⁿ ja matseijomnaˈ cantyja ˈnaⁿya na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na seijnda jnaⁿ, na tyeⁿ mandiˈntjo̱ⁿya nnomnaˈ. 	 Mert tudjuk, hogy a törvény lelki; de én testi vagyok, a bûn alá rekesztve.