Ndoˈ nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés tyolaˈncjooˈndyena nacjoo nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús. Jluena nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —¿Chiuu na cwicwaˈyoˈ ndoˈ cwiweˈyoˈ ñequio nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom cwentaaˈ gobiernom, ndoˈ ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndyena nnom Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 És köztük az írástudók és farizeusok zúgolódának az õ tanítványai ellen, mondván: Miért esztek és isztok a vámszedõkkel és a bûnösökkel?


Tilˈaˈyoˈ cwii nnom na cweˈ nlˈaˈtoˈyoˈ, calaˈno̱ⁿˈyaˈyoˈ ljoˈ lˈue tsˈom Ta Tyˈo̱o̱tsˈom na nlˈaˈyoˈ. 	 Annakokáért ne legyetek esztelenek, hanem megértsétek, mi legyen az Úrnak akaratja.


Cantyjati na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ, luaaˈ jnda̱ ndyee ndiiˈ na seicaˈmo̱ⁿñê nda̱a̱ jâ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ. 	 Ezzel már harmadszor jelent meg Jézus az õ tanítványainak, minekutána feltámadt a halálból.


Ndoˈ xeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ na cwicaluiˈnˈmaaⁿndyena, quia joˈ nchii cwiluii na ljoˈ ncˈe chiuu na cwilˈa nquieena. Ee xeⁿ naljoˈ, juu naya na matseixmaaⁿ na cweˈ yu, tixocatseixmaⁿnaˈ naya. 	 Hogyha pedig kegyelembõl, akkor nem cselekedetekbõl: különben a kegyelem nem volna többé kegyelem. Hogyha pedig cselekedetekbõl, akkor nem kegyelembõl: különben a cselekedet nem volna többé cselekedet.


Nquii tsˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿñe ñˈeⁿ gobiernom tˈo̱ ˈndyoo Jesús. Tso: —Jeeⁿ ˈu Ta, majeˈndyo cjaˈ wˈaya, cwii tyooweˈ tiˈjndaaya. 	 Monda néki a királyi ember: Uram, jõjj, mielõtt a gyermekem meghal.


ˈO cwilaˈcandyooˈndyoˈ na mˈaaⁿ Jesús na seijndaaˈñê ñˈoomtyeⁿ xco, ˈo cwilaˈcandyooˈndyoˈ na mˈaaⁿ niomˈ na maqueⁿljuˈnaˈ jaa, na juunaˈ yati waa ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, nchiiti nioomˈ Abel na tcweˈ. 	 És az újszövetség közbenjárójához Jézushoz, és a meghintésnek véréhez, mely jobbat beszél, mint az Ábel vére.


Queⁿˈ queⁿˈyoˈ cwenta chiuu cwii tsamˈaⁿˈtiˈyoˈ. Cˈomˈtyeⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Catsanajnda̱ˈyoˈ cantyja na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿñê chaˈna nnˈaⁿ na ˈooquiendye na ñeˈcwii waa na cwilˈa. 	 Vigyázzatok, álljatok meg a hitben, legyetek férfiak, legyetek erõsek!


’Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿljoˈcheⁿ na cwinduˈyoˈ na ticatyˈiomnaˈ na calˈa nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancuewaa, ñˈoomˈñeeⁿ nntseixˈiaaˈñenaˈ ñequio ñˈoom na ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ meiⁿljoˈcheⁿ na cwinduˈyoˈ na wanaaⁿ na calˈa nnˈaⁿ, mati nntseixˈiaaˈñenaˈ ñequio ñˈoom na ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bizony mondom néktek: A mit megköttök a földön, a mennyben is kötve lészen; és a mit megoldotok a földön, a mennyben is oldva lészen.


Meiiⁿ jndye tsˈiaaⁿ na tyochˈeeⁿ jo nda̱a̱na na tixocaluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa, sa̱a̱ tiñeˈcalaˈyuˈna ñˈeⁿñê. 	 És noha õ ennyi jelt tett vala elõttük, mégsem hivének õ benne:


Tyocantyjaaˈ tsˈoom na nlcwaaⁿˈaⁿ meiiⁿ cweˈ na cajnda̱a̱ na cwiquiaa nacjeeˈ meiⁿsa ˈnaaⁿˈ tsaⁿtya. Ndoˈ calueˈ tyonquiocatyueendyeyoˈ ntyjeˈ na chom. 	 És kíván vala megelégedni a morzsalékokkal, melyek hullanak vala a gazdagnak asztaláról; de az ebek is eljõvén, nyalják vala az õ sebeit.


Tjaquieeˈ Jesús watsˈom tˈmaⁿ, jleintyjo̱o̱ⁿ chaˈtso nnˈaⁿ na cwinda̱a̱ ndoˈ na cwilaˈjnda ˈnaⁿ joˈ joˈ. Seicantqueeⁿ meiⁿsa ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjndyoondye sˈom ndoˈ majoˈti sˈaaⁿ ñequio ntsula̱ ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwinda̱a̱ cantuˈ. 	 És beméne Jézus az Isten templomába, és kiûzé mindazokat, a kik árulnak és vásárolnak vala a templomban; és a pénzváltók asztalait és a galambárusok székeit felforgatá.


Chaˈxjeⁿ mˈaaⁿcˈeeñe sondaro na mañjoom lcoomˈm na wjaⁿ tiaˈ, mati ˈo ñequiiˈcheⁿ cˈomˈcˈeendyoˈ na nntsanquiaˈyoˈ ñˈoom na ya na mañequiaanaˈ na cwiljoya ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿ nnˈaⁿ. 	 És felsarúzván lábaitokat a békesség evangyéliomának készségével;


Ee cantyjati na matseixmaⁿ ticwii cwii tsˈaⁿ, xeⁿ ya tsˈiaaⁿ machˈeeⁿ ñˈeⁿ juunaˈ quia joˈ nncoˈñomtyeeⁿ na nleilˈueeˈñê. Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na tisˈa tsˈiaaⁿ machˈee, nluiˈ cantyjati chjoowiˈ na maleiñˈoomtyeeⁿ. 	 Mert mindenkinek, a kinek van, adatik, és megszaporíttatik; a kinek pedig nincsen, attól az is elvétetik, a mije van.


Ncˈe joˈ tancˈomˈyoˈ na jaawa jaacue mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ na nlcwaˈyoˈ ndoˈ na nncweˈyoˈ. Tancˈomˈyoˈ na jeeⁿ chjooˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nmeiⁿˈ. 	 Ti se kérdezzétek, mit egyetek vagy mit igyatok; és ne kételkedjetek.


Sa̱a̱ ncˈe na cweˈ cwiljoyato nˈomˈyoˈ chiuu waa na mˈaⁿˈyoˈ, joˈ chii matseijomnaˈ ˈo chaˈcwijom ndaa na cweˈ tueˈncue, meiⁿ tijmeiⁿˈ ndoˈ meiⁿ titeiⁿ. Na luaaˈ waa na cwilaˈxmaⁿˈyoˈ, maxjeⁿ nncwjiiˈa ˈo cantyja ˈnaⁿya chaˈxjeⁿ na macwjiˈ tsˈaⁿ ndaajnaⁿˈ quiiˈ ˈndyoo. 	 Így mivel lágymeleg vagy, sem hideg, sem hév, kivetlek téged az én számból.


Matseiljeiya cartawaañe na matseicwano̱ⁿya na mˈaaⁿˈ ˈu Timoteo, na cwiluiindyuˈ jndaaya ncˈe na matseiyuˈya tsˈomˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Cristo Jesús na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa na ñequiana na nncoˈñomˈ naya na laˈxmaⁿna ñequio na mˈaⁿna nawiˈ nˈomna nnˈaⁿ ndoˈ na meiⁿcwii ñomtiuu tincˈoomˈ jo nda̱a̱na. 	 Timótheusnak, az én igaz fiamnak a hitben: Kegyelem, irgalmasság és békesség Istentõl, a mi Atyánktól, és Krisztus Jézustól, a mi Urunktól.


Tso nda̱a̱na: —Nntio̱o̱jndya̱a̱ sa̱yo cantaa nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nnom Tyˈo̱o̱tsˈoomya, nda̱ joˈ wanaaⁿ na nlaˈndaˈyoˈ tsjoomnancue ñequio ndaaluee ndoˈ nˈoom. 	 Ezt mondván: Ne ártsatok se a földnek, se a tengernek, se a fáknak addig, míg meg nem pecsételjük a mi Istenünk szolgáit az õ homlokukon.


Tso Jesús nnoom: —Xuee jeˈ juu na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, jnda̱ tyjeeˈnaˈ wˈaawaa. Ee mati tsaⁿmˈaaⁿ cwiluiiñê tsˈaⁿ tsjaaⁿ Abraham. 	 Monda pedig néki Jézus: Ma lett idvessége ennek a háznak! mivelhogy õ is Ábrahám fia.


Ndoˈ matsoom: —Cantyˈiaˈyoˈ. Mantyˈiaya na jnda̱ jnaaⁿ cañoomˈluee, ndoˈ nquii Jesús na jnaⁿ joˈ joˈ, meintyjeeˈ ntyjaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya. 	 És monda: Ímé látom az egeket megnyilni, és az embernek Fiát az Isten jobbja felõl állani.


Ñequio chaˈtso carta na matseiljeiⁿ, matseineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ. Nacjooˈ cartaˈñeeⁿ ñˈeeⁿ ñˈoom na jndeiˈnaˈ na nntseiˈno̱ⁿˈ tsˈaⁿ, na joo nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈya nˈom ndoˈ na tijndo̱ˈ nˈom, tixcwe cwilaˈteincooˈna joonaˈ chaˈxjeⁿ mati cwilˈana ñequio ntˈomcheⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda̱ teiljeii, ndoˈ wiˈ ntjoomna na cwilˈana na ljoˈ. 	 Szinte minden levelében is, a mikor ezekrõl beszél azokban; a melyekben vannak némely nehezen érthetõ dolgok, a miket a tudatlanok és állhatatlanok elcsûrnek-csavarnak, mint egyéb írásokat is, a magok vesztére.


Joˈ chii chaˈtsondyoˈ ˈo na seitjoomˈnaˈ ñˈeⁿ Cristo matseitjomnaˈ ˈo ñˈeⁿ ncˈiaaˈyoˈ na cwiluiindyoˈ cwii wˈaa yuu na nncˈoomñe Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe Espíritu Santo. 	 A kiben ti is együtt építtettek Isten hajlékává a Lélek által.


Jeeⁿ ñeˈcwaaⁿˈaⁿ meiiⁿ cweˈ nlcwa jnda̱a̱ na cwicwaˈ calcu. Sa̱a̱ meiⁿcwii tjaa ˈñeeⁿ tquiaa ljoˈ nlcwaaⁿˈaⁿ. 	 És kívánja vala megtölteni az õ gyomrát azzal a moslékkal, a mit a disznók ettek; és senki sem ád vala néki.


Jeˈ tacatsjo̱o̱tya̱ya na ˈo cwiluiindyoˈ moso. Ee tsˈaⁿ na mˈaaⁿ moso ticaljeiiⁿ ljoˈ matseijndaaˈñe patrom ˈnaaⁿˈaⁿ. Jeˈ matsjo̱o̱ya na ˈo cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na ya ñˈoom ñˈeⁿndyo̱ ee jnda̱ tquiaya na caliuˈyoˈ chaˈtso ñˈoom na jnda̱ jndiiya ˈndyoo Tsotya̱ya. 	 Nem mondalak többé titeket szolgáknak; mert a szolga nem tudja, mit cselekszik az õ ura; titeket pedig barátaimnak mondottalak; mert mindazt, a mit az én Atyámtól hallottam, tudtul adtam néktek.


Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na cwilaˈtˈmaⁿ nˈomˈyoˈ mati ja matseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ tsaⁿˈñeeⁿ, ndoˈ meiⁿnquia ˈñeeⁿ na jnda̱ seitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ, jo nnom Cristo matsˈaa na ljoˈ na cateijndeiinaˈ ˈo, 	 kinek pedig megbocsáttok valamit, én is: mert ha én is megbocsátottam valamit, ha valakinek megbocsátottam, ti érettetek [cselekedtem] Krisztus színe elõtt; hogy meg ne csaljon minket a Sátán:


juu tsaⁿˈñeeⁿ tiempomeiiⁿñe nncoˈñoom siaⁿnto ndiiˈcheⁿ lˈaⁿˈaⁿ, tiˈnquioom, ndyencjoom, loñeeⁿ, ntseinaaⁿ, ndyuaaⁿˈaⁿ ñequio na nntaˈwiˈ nnˈaⁿ jom. Sa̱a̱ ncuee na cwii nndyonaˈ, ticantycwii na nncwanoomˈm. 	 A ki százannyit ne kapna most ebben az idõben, házakat, fitestvéreket, nõtestvéreket, anyákat, gyermekeket és szántóföldeket, üldözésekkel együtt; a jövendõ világon pedig örök életet.


Tso Jesús nda̱a̱na: —ˈO tixcwe cwitjeiˈyoˈ cwenta, ee meiiⁿ na cwilaˈnaⁿˈyoˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na waa sa̱a̱ ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ maˈmo̱ⁿnaˈ meiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ najndeii na matseixmaaⁿ. 	 Jézus pedig felelvén, monda nékik: Tévelyegtek, mivelhogy nem ismeritek sem az írásokat, sem az Istennek hatalmát.


Cataⁿˈyoˈ nnoom na nluiˈnˈmaaⁿndyo̱ luee joo nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsˈo̱ndaa Judea na tiñeˈcalaˈyuˈ. Ndoˈ mati joo nnˈaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿ Jerusalén nncjaaweeˈ nˈomna na nntoˈñoomna naya na jo̱ñˈo̱ⁿ cwentaana. 	 Hogy szabaduljak meg azoktól, a kik engedetlenek Júdeában, és hogy az én Jeruzsálemben való szolgálatom legyen kedves a szentek elõtt;


Ndoˈ joo ndyuaaˈñeeⁿ tyomˈaaⁿ cha nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na seiljeii profeta Isaías, matsonaˈ: 	 Hogy beteljesedjék, a mit Ésaiás próféta mondott, így szólván:


Quia joˈ tqueeⁿˈñe gobiernom Pablo. Jnda̱ chii to̱ˈ Tértulo tyoñequiaaⁿ jnaaⁿˈ Pablo. Tsoom nnom gobiernom: —Cweˈ cantyja na jndo̱ˈ tsˈomˈ ˈu ta Félix cwicˈa̱a̱ⁿyâ na tjaaˈnaⁿ ntiaˈ quiiˈntaaⁿyâ. Ndoˈ tˈmaⁿ waa na matseiˈjndaaˈndyuˈtiˈ naquiiˈ njoommeiiⁿ. 	 Mikor pedig õ elõszólíttatott, Tertullus vádolni kezdé, mondván:


Quia joˈ tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —Ja tijoom catsˈaa chaˈna matsuˈ luaaˈ ee mati waa cwiicheⁿ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: “Tintsaˈ xjeⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaˈ.” 	 Monda néki Jézus: Viszont meg van írva: Ne kisértsd az Urat, a te Istenedet.


Jnda̱ joˈ teitquiooˈñê nda̱a̱ canchooˈcwii nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê yocheⁿ na cwimeindyuaandyena nacañoomˈ meiⁿsa na cwicwaˈna. Ncˈe na tiñeˈcalaˈyuˈya nˈomna, joˈ na seitiaaⁿˈaⁿ joona na quieˈ nˈomna. Ee tîcalaˈyuˈna na jnda̱ wandoˈxcoom meiiⁿ na jlaˈcandii nnˈaⁿ na jnda̱ ntyˈiaanda̱a̱ jom. 	 Azután, mikor asztalnál ülnek vala megjelenék magának a tizenegynek, és szemükre hányá az õ hitetlenségöket és keményszívûségöket, hogy azoknak, a kik õt feltámadva látták vala, nem hivének,


Quia mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cwitoˈñoomˈyoˈ Espíritu ndoˈ machˈeeⁿ tsˈiaaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na tixocaluiinaˈ ncˈe na jndeii nquii tsˈaⁿ, nchii machˈeeⁿ na ljoˈ ee na cwilaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ chiuu matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés, sa̱a̱ ncˈe na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈoom na jnda̱ macwindyeˈyoˈ. 	 nakokáért, a ki a Lelket szolgáltatja néktek, és hatalmas dolgokat mûvel bennetek, a törvény cselekedeteibõl, vagy a hit hallásából [cselekeszi-é?]


Ndoˈ Herodes, tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom, jñeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús ee chaˈwaa ndyuaaˈñeeⁿ jnda̱ tˈoomˈ ñˈoomˈñeeⁿ. Sa̱a̱ luaa seitioom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús, tsoom: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ ¿aa nchii juu Juan, tsˈaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ? ¿Aa nchii jom jnda̱ wandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ, joˈ chii waa na matseixmaaⁿ na cwicanda̱a̱ machˈeeⁿ tsˈiaaⁿ tˈmaⁿmeiⁿˈ? 	 És meghallá ezeket Heródes király (mert nyilvánvalóvá lõn az õ neve) és monda: Keresztelõ János támadt fel a halálból és azért mûködnek benne ez erõk.


Meiiⁿ tˈmaⁿ na caxuee tyotseixmaⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, sa̱a̱ juu ñˈoom na maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jaa na tjaa jnaⁿ laxmaaⁿya, tˈmaⁿticheⁿ nacaxuee na tseixmaⁿnaˈ. 	 Sõt a dicsõített nem is dicsõséges ebben a részben az õt meghaladó dicsõség miatt.


Salmón ñequio yuscu Rahab, ndana Booz, Booz ñequio scoomˈm Rut, ndana Obed, Obed tsotye Isaí. 	 Sálmón nemzé Boázt Ráhábtól; Boáz nemzé Obedet Ruthtól; Obed nemzé Isait;


Quiiˈ ˈñom ndiiˈ cwii xjo na jeeⁿ ta̱a̱. Juunaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na nncuˈxeeⁿ nnˈaⁿ njoomnancue. Ndoˈ juu na nntsa̱ˈntjoom tˈmaⁿ nlcoˈwiˈnaˈ joona. Chaˈxjeⁿ cwinchjee nnˈaⁿ ta̱uva na nluiiˈ ndaaˈnaˈ, maluaaˈ matseijomnaˈ na nntsˈaaⁿ joo nnˈaⁿ na tiñeˈquiandye cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Ee nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na matseixmaⁿñˈeeⁿ chaˈtso nnom najnda̱, cantyjati na matseiwˈeeⁿ, maluaaˈ nntsˈaaⁿ na nlcoˈwiˈnaˈ naⁿˈñeeⁿ. 	 És az õ szájából éles kard jõ vala ki, hogy azzal verje a pogányokat; és õ fogja azokat legeltetni vasvesszõvel; és õ nyomja a mindenható Isten haragja hevének borsajtóját.


Quia na jnda̱ tyˈelcweeˈ naⁿˈñeeⁿ, to̱ˈ Jesús na matseineiiⁿ nda̱a̱ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ nacañomˈm cantyja ˈnaaⁿˈ Juan. Tsoom: —¿Chiuu waa na saacantyˈiaˈyoˈ na saˈyoˈ na mˈaaⁿ Juan jo ndoˈ yuu tjaa nnˈaⁿ cˈom? ¿Aa ntyˈiaˈyoˈ na jom tsˈaⁿ na we waa na matseineiⁿ chaˈcwijom cwii tsmaaⁿ na maleiñˈoomñe jndye? Ntyjii nchii joˈ. 	 Mikor pedig azok elmentek vala, szólni kezde Jézus a sokaságnak Jánosról: Mit látni mentetek ki a pusztába? Nádszálat-é, a mit a szél hajtogat?


Chaˈtsondye nnˈaⁿ na ˈoontyjo̱ ljoˈ na maˈmo̱ⁿ Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom, naⁿˈñeeⁿ cwiluiindyena ntseinaaⁿ. 	 Mert a kiket Isten Lelke vezérel, azok Istennek fiai.


Quia joˈ tyˈena, jliuna snom xcoo na ñjomyoˈ ˈndyootsˈa waaˈ tsˈaⁿ ˈndyoo nato. Ndoˈ jlacanaⁿˈna juuyoˈ. 	 Elmenének azért és megtalálák a megkötött vemhet, az ajtónál kívül a kettõs útnál, és eloldák azt.


Ndoˈ quiooˈjndiiˈñeeⁿ na ñetandoˈ ndoˈ jeˈ tacwandoˈ, juuyoˈ cwiluiiñeyoˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom na jnda̱ ñeeⁿ ndoˈ matseixˈiaaˈñe ñequio ntquieeˈ naⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ xeⁿ jnda̱ nncjuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jom yuu na cwitsuundye nnˈaⁿ. 	 A fenevad pedig, a mely vala és nincs, az maga a nyolczadik, és a hét közül való; és a veszedelemre megy.


ee joˈ joˈ mˈaⁿ ˈom tiˈntyjo̱. Cjaanquiaaⁿ ñˈoom nda̱a̱na cha ticandyochuunaˈ joona ljooñe yuu na jeeⁿ wiˈ.” 	 Mert van öt testvérem; hogy bizonyságot tegyen nékik, hogy õk is ide, e gyötrelemnek helyére ne jussanak.


Queⁿˈtyeⁿˈyoˈ cantyja na cwilaˈtiuuˈyoˈ. Calˈaˈ cheⁿncjoˈyoˈ xjeⁿ na ñeˈcwii nˈomˈyoˈ. Cˈomˈyoˈ na ñeˈcwii waa na quitˈmaⁿ nˈomˈyoˈ cantyja naya na nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo quia na nndyonndaˈ Ta Jesucristo. 	 Annakokáért felövezvén elmétek derekait, mint józanok, tökéletesen reménykedjetek abban a kegyelemben, a melyet a Jézus Krisztus hoz néktek, mikor megjelen.


Ndoˈ jnda̱ na tyˈequieˈna quiiˈ tseiˈtsuaaˈñeeⁿ, ntyˈiaana chaˈcwijom cwii tsaⁿsˈandyua wacatyeeⁿ ntyjaya. Cweⁿ cwii liaatco, liaa canchiiˈ. Jeeⁿ ndyaˈ nioom tyuena. 	 És bemenvén a sírboltba, látának egy ifjút ülni jobb felõl, fehér ruhába öltözve; és megfélemlének.


Quia joˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaaⁿ, tsoom nda̱a̱na: —ˈO nnˈaⁿ na ntyˈiaandyoˈ, mañequiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ, ee cwilaxmaⁿˈyoˈ cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 pedig felemelvén szemeit az õ tanítványaira, monda: Boldogok [vagytok] ti szegények: mert tiétek az Isten országa.


ˈO nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈyoˈ, xeⁿ mˈaaⁿ cwii nnˈaⁿˈyoˈ na jnda̱ tjuˈcje jnaⁿ juu, ˈo na cwitsamˈaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu, laxmaⁿˈyoˈ na cateijndeiˈyoˈ jom na cˈoomnnaaⁿˈaⁿ nacje ˈnaaⁿˈ Cristo, sa̱a̱ calˈaˈyoˈ naljoˈ ñequio na cwitueˈndyoˈcjeˈyoˈ. Ndoˈ ticwiindyoˈ ˈo calˈandyoˈ cwenta cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, tintsˈaanaˈ na mati nncjuˈcje jnaⁿ ˈo. 	 Atyámfiai, még ha elõfogja is az embert valami bûn, ti lelkiek, igazítsátok útba az olyant szelídségnek lelkével, ügyelvén magadra, hogy meg ne kísértessél te magad is.


Ee quia na teitsˈoomndyo̱ tjoomˈ tjacantyˈiuuˈndyo̱ ñequio Cristo joˈ na tqueⁿnaˈ na lˈoo jaa, cha na nntsˈaanaˈ na laˈxmaaⁿya nnˈaⁿ na cwitaˈndoˈxco chaˈxjeⁿ na tandoˈxco Cristo cantyja ˈnaaⁿˈ juu na tˈmaⁿ najndeii na matseixmaⁿ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Eltemettettünk azért õ vele együtt a keresztség által a halálba: hogy miképen feltámasztatott Krisztus a halálból az Atyának dicsõsége által, azonképen mi is új életben járjunk.


Majuu xjeⁿˈñeeⁿ tquieˈcañom nnˈaⁿ fariseos na mˈaaⁿ na ñeˈcalˈana xjeⁿ jom. Taˈxˈeena nnoom: —¿Aa matsa̱ˈntjomnaˈ na tsaⁿsˈa nntseityueeⁿˈeⁿ ljeii na tocoom ñˈeⁿ scoomˈm? 	 És a farizeusok hozzámenvén megkérdezék tõle, ha szabad-é férjnek feleségét elbocsátani, kísértvén õt.


Joo nnˈaⁿ na jnda̱ ñelˈa na matyˈiomyanaˈ, nntandoˈxcona na ticantycwii na cwitaˈndoˈna. Sa̱a̱ joo nnˈaⁿ na tyoolaxmaⁿ na matyˈiomyanaˈ, nntandoˈnndaˈna na nntˈuiityeⁿnaˈ joona. 	 És kijõnek; a kik a jót cselekedték, az élet feltámadására; a kik pedig a gonoszt mûvelték, a kárhozat feltámadására.


Jnda̱ ñetsjo̱o̱ ndoˈ jeˈ matsjo̱o̱ nndaˈa: Xeⁿ nñequiaa tsˈaⁿ ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ cantyja na nluiˈnˈmaaⁿñe tsˈaⁿ na tjachuiiˈnaˈ ñequio ñˈoom na jnda̱ toˈñoomˈyoˈ, cjuˈwiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 A mint elõbb mondottuk, most is ismét mondom: Ha valaki néktek hirdet valamit azon kívül, a mit elfogadtatok, átok legyen.


ee quia na ñeˈcalana̱a̱ⁿyâ ñequio nnˈaⁿ na tachii judíos cha mati nnda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom joona, tiñeˈquiandyena na nlˈaayâ na ljoˈ, ndoˈ na cwilˈana na luaaˈ, cwilaˈcwaljooˈtina jnaaⁿna jo nnoom. Sa̱a̱ jeˈ juu na jeeⁿ cwajndii na matseiwˈeeⁿ nnˈaⁿ mama tˈuiinaˈ joona. 	 kik megtiltják nékünk, hogy a pogányoknak ne prédikáljunk hogy üdvözüljenek; hogy mindenkor betöltsék bûneiket; de végre utólérte õket az [Isten] haragja.


Jnda̱ tsoom na luaaˈ toˈñoom tyooˈ. Tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jo nda̱a̱ chaˈtso naⁿˈñeeⁿ. Jnda̱ joˈ tyjeeⁿ juunaˈ, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na macwaaⁿˈaⁿ. 	 Mikor pedig ezeket mondá, és kenyeret võn kezébe, hálákat ada Istennek mindnyájok elõtt, és megtörvén, kezde enni.


Toˈñoom nnˈaⁿ Israel ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ntyee tsjaaⁿ Leví na joona tsjaaⁿ Aarón na jndyowicantyjooˈ. Quia joˈ tsˈiaaⁿ na ñelˈa ntyeeˈñeeⁿ, xeⁿ nnda̱a̱ nlqueⁿnaˈ tsˈaⁿ na canda̱a̱ˈñe jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, maxjeⁿ taxocaⁿnaˈ na nncˈoom cwiicheⁿ tyee na nchii chaˈna tsˈiaaⁿ na ñeseixmaⁿ Aarón sa̱a̱ nlcaⁿnaˈ cwii tyee na nntseixmaⁿ tsˈiaaⁿ chaˈna juu na ñeseixmaⁿ Melquisedec. 	 Ha tehát a lévitai papság által volna a tökéletesség (mert a nép ez alatt nyerte a törvényt): mi szükség tovább is mondogatni, hogy más pap támadjon a Melkisédek rendje szerint és ne az Áron rendje szerint?


Ndoˈ yocheⁿ na cwilaˈneiⁿna ˈooquieˈna naquiiˈ wˈaa. Joˈ joˈ ljeii Pedro cwa jndye nnˈaⁿ jnda̱ tjomndye. 	 És beszélgetve vele, belépett, és talála sokakat egybegyûlve;


Sa̱a̱ Jesús tˈueeⁿ tsˈo̱ tyochjooˈñeeⁿ, seiweeⁿ juu. Mañoomˈ teintyjeeˈ. 	 Jézus pedig megfogván kezét, fölemelé; és az fölkele.


Quia joˈ nchii cweˈ tomti cantyja ˈnaaⁿˈ juu tsˈaⁿ na seitjo̱o̱ñe, joˈ na seiljeiya cartaˈñeeⁿ, meiiⁿ nchii cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsotyeeⁿ na jluiˈjnaaⁿˈñe, sa̱a̱ seiljeiya juunaˈ chaˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom nntseicaˈmo̱ⁿyanaˈ na ˈo jnda nquiuˈyoˈ ja. 	 Ha tehát írtam is néktek, nem a sértõ miatt, sem a sértett miatt; hanem hogy nyilvánvaló legyen nálatok a mi irántatok való buzgóságunk Isten elõtt.


ndoˈ calˈa cheⁿnquieena xjeⁿ cantyja ˈnaaⁿna, na ljuˈ mˈaⁿna jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ya cwiteiˈxˈeena lˈaana, ya nnˈaⁿndyena ñequio chaˈtso, na cwilaˈcanda̱a̱ˈndyena jo nda̱a̱ sˈaana, cha cantyja ˈnaaⁿna talaˈneiⁿ nnˈaⁿ ñˈoomwiˈ nacjooˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 egyenek] mértékletesek, tiszták, háziasak, jók, férjöknek engedelmesek, hogy az Isten beszéde ne káromoltassék.


ee cwii cwiindyo̱ cho̱o̱ya xuu ˈnaaⁿya. 	 Mert kiki a maga terhét hordozza.


Mati seineiⁿ David cantyja ˈnaaⁿna, tsoom: Majoo nantquie na cwicwaˈna catseicwaqueⁿnaˈ teiⁿncoˈ na nntseityuuˈnaˈ joona, ndoˈ mañequio joonaˈ cwiˈtyˈuiina cha na catioomndyena natia na cwilˈana. 	 Dávid is ezt mondja: Legyen az õ asztaluk tõrré, hálóvá, botránkozássá és megtorlássá.


Quia joˈ jndeii seineiiⁿ, matsoom: —Quintyjaˈ, cwintyjeˈ. Quia joˈ mañoomˈ teintyjeeˈ, to̱ˈ tjacaa. 	 Monda nagy fenszóval: Állj fel lábaidra egyenesen! És felszökött és járt.


Sa̱a̱ cwiluiiñê na mayomˈm ndoˈ nñequiaaⁿ na nntsaanajnda̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ndoˈ na nncwañoomˈm ˈo ljoˈ ñeˈcatsˈaa nquii tsaⁿjndii ˈo. 	 De hû az Úr, a ki megerõsít titeket és megõriz a gonosztól.


Quia na jnda̱ tmaaⁿncue tso patrom nnom moso tquiee ˈnaaⁿˈaⁿ: “Cwaⁿˈ naⁿntjommˈaⁿˈ ndoˈ catiomˈlˈuaˈ joona. Cato̱ˈjndyeeˈ ñequio joo nnˈaⁿ na tyˈequieˈ na macanda̱. Tcuu cjaanaˈ hasta nncueeˈcañoomnaˈ nnˈaⁿ na tyˈequieˈjndyee.” 	 Mikor pedig beestveledék, monda a szõlõnek ura az õ vinczellérjének: Hívd elõ a munkásokat, és add ki nékik a bért, az utolsóktól kezdve mind az elsõkig.


Ndoˈ nnˈaⁿ na nchii judíos nlaˈcantyjaaˈ nˈomna jom. 	 És az õ nevében reménykednek majd a pogányok.


ˈÑeeⁿ joo na jnda̱a̱ jnaⁿndye ñequio natia, nntseicwa̱ya liaa canchiiˈ naⁿˈñeeⁿ. Meiⁿ tijoom catseicanduuˈa ncueena nacjooˈ libro na chuunaˈ ncuee nnˈaⁿ na ticantycwii na cwitaˈndoˈ. Ndoˈ nncwjiˈyuuˈndyo̱ na cwiluiindyena cwentaya jo nnom Tsotya̱ya ndoˈ mati jo nda̱a̱ ángeles cwentaaⁿˈaⁿ. 	 A ki gyõz, az fehér ruhákba öltözik; és nem törlöm ki annak nevét az élet könyvébõl, és vallást teszek annak nevérõl az én Atyám elõtt és az õ angyalai elõtt.


Jluena nnoom: —¿Chiuu na luaaˈ? ndoˈ tjaaˈnaⁿ cwii nnˈaⁿˈyoˈ na luaaˈ jndyu. 	 És mondának néki: Senki sincs a te rokonságodban, a ki ezen a néven neveztetnék.


Quia joˈ ntyˈiaya cwiicheⁿ ángel na mantyja nandye cañoomˈluee. Mañequiaaⁿ ñˈoom naya na mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomnancue. Matseicañeeⁿ nnˈaⁿ ticwii cwii tsjoomnancue, ñequio ticwii cwii ndyuaa nnˈaⁿ, ñequio nnˈaⁿ na ticwii cwii ñˈoom na cwichuiiˈ na cwilaˈneiⁿ, ñequio nnˈaⁿ na ticwii cwii nnom na tjachuiiˈndye. 	 És láték más angyalt az ég közepén repülni, a kinél vala az örökkévaló evangyéliom, hogy a föld lakosainak hirdesse az evangyéliomot, és minden nemzetségnek és ágazatnak, és nyelvnek és népnek,


Ndoˈ nnˈaⁿ tsjoom Atenas quia jndyena na matseineiⁿ Pablo cantyja na nntandoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, cwantindye joona cweˈ tyoncona. Sa̱a̱ ntˈomndye joona tyoluena: —ˈIo cha luaaˈ nndya̱a̱yaayâ ñˈoomwaaˈ. 	 Mikor pedig a halottak feltámadásáról hallottak, némelyek gúnyolódtak; mások pedig mondának: Majd még meghallgatunk téged e felõl.


Sa̱a̱ tintsˈaa ee chaˈtso ljoˈ na machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na jndo̱ˈ tsˈoom. 	 És igazoltatik a bölcseség minden õ fiaitól.


Sa̱a̱ tso Abraham nnoom: “Jndaaya, cjaañjoomˈ tsˈomˈ chaˈtso na ya na ñetoˈñomˈ xjeⁿ na ñetandoˈ, ndoˈ Lázaro wiˈ ñetjoom. Sa̱a̱ jeˈ jeˈ jom ljoo mawajñeeⁿ ndoˈ ˈu jeˈ, wiˈ matjomˈ. 	 Monda pedig Ábrahám: Fiam, emlékezzél meg róla, hogy te javaidat elvetted a te életedben, hasonlóképen Lázár is az õ bajait: most pedig ez vígasztaltatik, te pedig gyötrettetel.


Jnda̱ chii tquiaaⁿ na jndaana ndyuaa Canaán ee seityueeⁿˈeⁿ ntquieeˈ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na ñetˈom ndyuaaˈñeeⁿ cha joˈ joˈ nncˈom joona. 	 És minekutána eltörölt hét népet a Kanaán földén, azoknak földöket sorsvetés által elosztá nékik.


’Ncˈe Tyˈo̱o̱tsˈom tˈmaⁿ waa na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom nnˈaⁿ tsjoomnancue, joˈ chii Ja na ñennco̱ na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ tquiaaⁿ na tuiindyo̱ cha ticwii cwii tsˈaⁿ na nntseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱ tixocatsuuñe. Mˈaaⁿ na ticantycwii na wandoˈ. 	 Mert úgy szerette Isten e világot, hogy az õ egyszülött Fiát adta, hogy valaki hiszen õ benne, el ne vesszen, hanem örök élete legyen.


Chaˈtso nmeiⁿˈ nlˈana ˈo cweˈ ncˈe na laˈxmaⁿˈyoˈ cwentaya ee ticataˈjnaaⁿˈna nqueⁿ na jñoom ja quiiˈntaaⁿna. 	 De mindezt az én nevemért cselekszik veletek, mivelhogy nem ismerik azt, a ki küldött engem.


joˈ chii catsaˈyoˈ na mˈaⁿ nnˈaⁿ ticwii cwii ndyuaa. Nñeˈquiaˈyoˈ ñˈoom naya nda̱a̱na cha nlaˈyuˈna ñˈeⁿndyo̱. Calatsˈoomndyoˈ joona ñequio xueeˈ Tsotya̱ya, ñequio xuee Ja na Jnaaⁿ, ndoˈ ñequio xueeˈ Espíritu Santo. 	 Elmenvén azért, tegyetek tanítványokká minden népeket, megkeresztelvén õket az Atyának, a Fiúnak és a Szent Léleknek nevében,


Tsjoom Jopeˈñeeⁿ manndyooˈ mˈaaⁿnaˈ ñequio tsjoom Lida. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilayuˈ na mˈaⁿ tsjoom Jopeˈñeeⁿ jndyena na tsjoom Lida mˈaaⁿ Pedro. Joˈ chii jñoomna we tsaⁿsˈa na cˈoocataⁿna nnom Pedro na ntyjantyja cjaⁿ na mˈaⁿna. 	 Mivelhogy pedig Lidda Joppéhoz közel vala, a tanítványok meghallván, hogy Péter ott van, küldének két férfiút õ hozzá, kérve, hogy késedelem nélkül menjen át hozzájuk.


Ntˈom nnˈaⁿ fariseos na ñˈeeⁿˈndye quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na jndyendye jluena: —ˈU na maˈmo̱o̱ⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ, catseitiaˈ naⁿmˈaⁿˈ na cwilaˈjomndye ñˈomˈ. 	 És némelyek a farizeusok közül a sokaságból mondának néki: Mester, dorgáld meg a te tanítványaidat!


Sa̱a̱ xeⁿ mˈaaⁿ tsˈaⁿ na sˈaa na chjooˈ nˈom nnˈaⁿ, nchii cweˈ tomti ja na tquiaaⁿ na chjooˈ tsˈo̱o̱ⁿ, sˈaaⁿ na ljoˈ ñˈeⁿ chaˈtsondyoˈ ˈo, meiⁿ nchii cweˈ na mawino̱ⁿˈa na matsjo̱o̱ na ljoˈ. 	 pedig valaki megszomorított, nem engem szomorított meg, hanem részben, hogy [azt] ne terheljem, titeket mindnyájatokat.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —Luaa waa na lˈue tsˈoom ñˈeⁿndyoˈ na calaˈyuˈyoˈ ñequio ja na jñoom. 	 Felele Jézus és monda nékik: Az az Isten dolga, hogy higyjetek abban, a kit õ küldött.


Quia joˈ tsoom nda̱a̱yâ: —Jeˈ jnda̱ jlaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ ñeˈcatˈmo̱o̱ⁿ ñˈoom tjañoomˈmeiⁿˈ. Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, ticwii cwii tsˈaⁿ na jnda̱ teijndo̱ˈ tsˈom chiuu tˈmaⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ndoˈ mati jnda̱ seiˈno̱ⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, tsaⁿˈñeeⁿ matseijomnaˈ jom chaˈna tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe cwii wˈaa. Ee tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe matseilˈueeˈñê ˈnaⁿ na tquie ndoˈ matseitjoom ˈnaⁿ na xco. Quia joˈ meiⁿquia xjeⁿ na macaⁿnaˈ cwii nmeiⁿˈ mawaacˈeenaˈ na nleilˈueeˈñê. 	 Õ pedig monda nékik: Annakokáért minden írástudó, a ki a mennyeknek országa felõl megtaníttatott, hasonlatos az olyan gazdához, a ki ót és újat hoz elõ az õ éléstárából.


Ndoˈ na luaaˈ matsjo̱o̱, ¿aa nlaˈtiuutoˈyoˈ na tiwiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo? Mantyjiicheⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo. 	 Miért? Hogy nem szeretlek titeket? Tudja az Isten.


Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿchjoo nchii joˈ, ee mati meiiⁿ ˈo xeⁿ ticalcweˈ nˈomˈyoˈ, chaˈtsondyoˈ maluaaˈ nntsuundyoˈ chaˈxjeⁿ na tsuundye joona. 	 Nem, mondom néktek: sõt inkább, ha meg nem tértek, mindnyájan hasonlóképen elvesztek.


Ee ñˈoom na tsuˈ no̱o̱ⁿya, jnda̱ tquia joonaˈ nda̱a̱na. Ndoˈ joona jnda̱ toˈñoomna ñˈoomˈñeeⁿ. Cwilaˈno̱ⁿˈna na mayuuˈcheⁿ jnaaⁿya na mˈaaⁿˈ, ndoˈ cwilaˈyuˈna na ˈu jñomˈ ja quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Mert ama beszédeket, a melyeket nékem adtál, õ nékik adtam; és õk befogadták, és igazán megismerték, hogy én tõled jöttem ki, és elhitték, hogy te küldtél engem.


’Cweˈ ncˈe joˈ, nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱: Tancˈomˈyoˈ na jeeⁿ jndye mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ na cwitandoˈyoˈ tsjoomnancue, ljoˈ na nlcwaˈyoˈ oo na nncweˈyoˈ, ndoˈ liaˈyoˈ chiuu nleitsaaⁿˈndyoˈ. Ee Tyˈo̱o̱tsˈom mantyjeeⁿ cantyjati na cwitandoˈyoˈ majndeiiticheⁿ na cweˈ nantquie na cwicwaˈyoˈ. Mantyjeeⁿ hasta chaˈwaandyoˈ ˈo, majndeiiticheⁿ na cweˈ liaa na cwicweeˈyoˈ. 	 Azért azt mondom néktek: Ne aggodalmaskodjatok a ti éltetek felõl, mit egyetek és mit igyatok; sem a ti testetek felõl, mibe öltözködjetek. Avagy nem több-é az élet hogynem az eledel, és a test hogynem az öltözet?


Nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na nljooˈndyo̱ ñˈeⁿndyoˈ meiiⁿ ñeˈcwantindyo xuee oo chaˈwaa ncueeteiⁿ. Quia joˈ ˈo nnda̱a̱ nntsalacwanomˈyoˈ ja nato quia na nncjo̱ xeⁿ yuu cwijo̱yo̱. 	 Nálatok azonban talán megmaradok, vagy ott is telelek, hogy ti kísérjetek el, a hová menéndek.


Tˈo̱o̱ⁿ no̱o̱ⁿ, tsoom: —Majuu tsˈaⁿ na nnom nñequiaya cwii taⁿˈ tyooˈ xjeⁿ na jnda̱ seicandaˈa juunaˈ. Ndoˈ quia na jnda̱ seicanaⁿˈaⁿ tyooˈñeeⁿ tquiaaⁿ juunaˈ nnom Judas Iscariote, jnda Simón. 	 Felele Jézus: Az, a kinek én a bemártott falatot adom. És bemártván a falatot, adá Iskáriótes Júdásnak, a Simon fiának.


Ee nchii cweˈ ñequio nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ seii ñequio ndeii cwilˈaaya tiaˈ. Jaa mˈaaⁿya nacjoo najnda̱ na wiˈndye na titquiooˈ na mˈaⁿ jo ndoˈ ljo̱ˈluee, joo na waa najnda̱ na cwiqueⁿ xjeⁿ, na cwitsa̱ˈntjom, ndoˈ ntˈomcheⁿ na cwitsa̱ˈntjom tsjoomnancue jaaⁿwaañe. 	 Mert nem vér és test ellen van nékünk tusakodásunk, hanem a fejedelemségek ellen, a hatalmasságok ellen, ez élet sötétségének világbírói ellen, a gonoszság lelkei ellen, melyek a magasságban vannak.


Sa̱a̱ tîcalaˈno̱ⁿˈna ñˈoom na seilcweeⁿˈeⁿ nda̱a̱na. 	 De õk nem érték e beszédet, a mit õ nékik szóla.


Ndoˈ jeˈ ˈo nnˈaaⁿyâ na cwilaˈyuˈyoˈ, lˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na caliuˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ naya na machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjeeⁿˈeⁿ cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿna tsˈo̱o̱ndaa Macedonia. 	 Tudtotokra adjuk pedig, atyámfiai, Istennek azt a kegyelmét, a melyet Macedónia gyülekezeteivel közlött.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —¿Aa cwilaˈtiuuˈyoˈ na luaaˈ tjoomna ee na tˈmaⁿti jnaaⁿna waa, nchiiti chaˈtso ntˈomcheⁿ ncˈiaana ndyuaaˈñeeⁿ? 	 És felelvén Jézus, monda nékik: Gondoljátok-é, hogy ezek a Galileabeliek bûnösebbek voltak valamennyi Galileabelinél, mivelhogy ezeket szenvedték?


Chaˈtso na matsˈaa jeˈ na ticaliu chaˈtsondye nnˈaⁿ, mancjoˈyoˈ nlacano̱o̱ⁿˈyoˈ nda̱a̱na. Ndoˈ cwii cwii ñˈoom wjaañoomˈ na matseina̱ⁿya jeˈ maxjeⁿ nncueˈntyjo̱ na nlaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ meiⁿnquiayuucheⁿ. 	 Mert nincs semmi rejtett dolog, a mi meg ne jelentetnék; és semmi sem volt eltitkolva, hanem hogy nyilvánosságra jusson.


Sa̱a̱ jeˈ jeˈ jnda̱ tja̱a̱ya cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na ñetqueⁿnaˈ xjeⁿ jaa, joˈ chii jeˈ mamˈaⁿcandyaandyo̱ na nndya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe cwitando̱o̱ˈxco̱o̱ya na mˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ Espíritu, tachii cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom tquiee na ñesa̱ˈntjom. 	 Most pedig megszabadultunk a törvénytõl, minekutána meghaltunk arra nézve, a mely által lekötve tartattunk; hogy szolgáljunk a léleknek újságában és nem a betû óságában.


Tyˈo̱o̱tsˈom lˈueya tsˈoom na catseixmaⁿ Cristo chaˈtsoti na matseixmaaⁿ. 	 rt tetszett [az Atyának,] hogy Õ benne lakozzék az egész teljesség;


Quia na tyomˈaaⁿya quiiˈntaaⁿˈyoˈ, tyomˈaaⁿ niomcha̱ⁿya xjeⁿ na teilˈueeˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom ja na tyochˈeeⁿ ˈnaaⁿ ñequio tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na tixocaluiinaˈ cantyja najndeii nquii tsˈaⁿ, niom tsˈiaaⁿ na tuii na tquiaanaˈ na tyojaaweeˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ chaˈtso nmeiⁿˈ tyotˈmo̱o̱ⁿndyeyunaˈ na cwiluiindyo̱ apóstol quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Apostolságomnak jelei megbizonyosodtak közöttetek sok tûrésben, jelekben, csodákban és erõkben is.


Chaˈtso nawiˈmeiⁿˈ cweˈ weˈyandyo laˈxmaⁿnaˈ. Quia nlquieˈntyjo̱ ntˈomcheⁿ nawiˈ na jaaˈti. 	 Mind ez pedig a sok nyomorúságnak kezdete.


Tso Jesús nda̱a̱yâ: —Tichaˈtsondye nnˈaⁿ nnda̱a̱ nlaˈcanda̱na ñˈoomwaaˈ. Cweˈ ñejndaaˈ nnˈaⁿ na nnda̱a̱ nlaˈcanda̱ ncˈe na jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na ljoˈ. 	 Õ pedig monda nékik: Nem mindenki veszi be ezt a beszédet, hanem a kinek adatott.


Ndoˈ tso María nnom ángel: —Ja tsˈaⁿ mandiˈntjomtyeⁿ nnom Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. Catsˈaanaˈ ñˈeⁿndyo̱ chaˈxjeⁿ ñˈoom na jnda̱ tsuˈ. Quia joˈ mana jluiˈ ángel na mˈaaⁿ. 	 Monda pedig Mária: Imhol az Úrnak szolgálója; legyen nékem a te beszéded szerint. És elméne õ tõle az angyal.


Tsoti Esteban: —Juu ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom, tyoleiñˈom welooya wˈaaliaa yuu tyolawena ljo̱ˈ lcaaˈ na chuuˈ ljeii na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsa̱ˈntjomnaˈ. Wˈaaliaaˈñeeⁿ tuiinaˈ chaˈxjeⁿ na sa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom Moisés na catsˈaaⁿ juunaˈ chaˈxjeⁿ na jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ nnom. 	 A bizonyságnak sátora a mi atyáinknál volt a pusztában, a mint parancsolta az, a ki mondotta Mózesnek, hogy azt arra a mintára csinálja, melyet látott vala.


Sa̱a̱ quiiˈntaaⁿ ˈo ticatsonaˈ na luaaˈ nlˈaˈyoˈ. Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ ˈo na ntyjaaˈ tsˈom na nncˈoom na tˈmaⁿñe naquiiˈ ntaaⁿˈyoˈ, tsaⁿˈñeeⁿ matsonaˈ na catseixmaaⁿ tsˈaⁿ na mandiˈntjom nda̱a̱ ncˈiaaˈ. 	 De ne így legyen közöttetek; hanem a ki közöttetek nagy akar lenni, legyen a ti szolgátok;


Ndoˈ chaˈtsondye joo naⁿˈñeeⁿ na taˈndoˈ, niom yom yom lquiina. Chaˈwaandyena ñˈeⁿ lquiina chuuˈ nˈom nda̱a̱na. Naxuee natsjom ticˈoomeintyjeeˈna na cwiluena: Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom matseixmaⁿñˈeeⁿ chaˈtso nnom najnda̱. Ljuˈ. Ljuˈ. Ljuˈ cwiluiiñê. Nqueⁿ mˈaaⁿ nacjeeˈ na jnaⁿjndyeenaˈ. Maxjeⁿ mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿ ndoˈ nncueˈntyjo̱ na nncwjeeˈcañoom. 	 a négy lelkes állat, a melyek közül mindeniknek hat-hat szárnya [vala], köröskörül és belül teljes [vala] szemekkel; és meg nem szûnik [vala] nappal és éjjel ezt mondani: Szent, szent, szent az Úr, a mindenható Isten, a ki vala és a ki van és a ki eljövendõ,


Sa̱a̱ jaa meiⁿndo̱o̱ˈa na nncˈom ljo̱ˈluee xco ñequio tsjoomnancue xco na jnda̱ tsoom na nncuaa na cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ ñequiiˈcheⁿ nncuaa na matyˈiomyanaˈ, ndoˈ chaˈtso ya. 	 De új eget és új földet várunk az õ ígérete szerint, a melyekben igazság lakozik.


Nnˈaⁿ njoomnancue na jnda̱ jluiˈnˈmaaⁿndye nncˈomna cantyja naxuee tsjoomˈñeeⁿ. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿndyeti tsjoomnancue, juu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ joona, nncˈoonˈomna juunaˈ tsjoomˈñeeⁿ ndoˈ nlaˈtˈmaaⁿˈndyena nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ. 	 És a pogányok, a kik megtartatnak, annak világosságában járnak; és a föld királyai az õ dicsõségöket és tisztességöket abba viszik.


Quia na tjaquieeˈ Jesús Jerusalén jeeⁿ tˈmaⁿ seitsˈeiinaˈ naquiiˈ nˈom chaˈtsondye nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ. Tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: —¿ˈÑeeⁿ tsˈaⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ? 	 És a mikor bemegy vala Jeruzsálembe, felháborodék az egész város, mondván: Kicsoda ez?


Quia joˈ tjantyjaaˈ Felipe tsaⁿˈñeeⁿ. Jñeeⁿ na matseiˈnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na seiljeii Isaías. Taxˈeeñê nnom, matsoom: —¿Aa matseiˈno̱ⁿˈ ñˈoom na matseiˈnaⁿˈ? 	 Filep azért oda futamodván, hallá, a mint az Ésaiás prófétát olvassa vala. És monda: Vajjon érted-é, a mit olvasol?


Jnda̱ na jndye nnˈaⁿ fariseos na jnda̱ seicheⁿ Jesús nnˈaⁿ saduceos, quia joˈ jlaˈtjomndyena. 	 A farizeusok pedig, hallván, hogy a sadduczeusokat elnémította vala, egybegyûlének;


Joˈ chii calaˈcandyooˈndyoˈ jo nnom nqueⁿ na cwiluiiñê tsjo̱ˈ na wandoˈ, nqueⁿ na tjeiiˈ nnˈaⁿ cwenta na xocwilˈueñê, sa̱a̱ tjeiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jom na lˈueñê ndoˈ jnda ntyjii jom. 	 A kihez járulván, mint élõ, az emberektõl ugyan megvetett, de Istennél választott, becses kõhöz,


Na tyotseitsˈoomñe Juan nnˈaⁿ, ¿yuu jnaⁿ najneiⁿ? ¿Aa namˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom oo aa cweˈ ñˈom ndyuee nnˈaⁿ? 	 A János keresztsége mennybõl vala-é, vagy emberektõl?


Canda̱a̱ˈ we chu ljooˈñe Pablo cwii wˈaa na cweˈ tyotiomlˈuaaⁿ na tyomˈaaⁿyaaⁿ. Ndoˈ neiiⁿˈ tsˈoom chaˈtso nnˈaⁿ na tyoˈoocajndooˈ jom. 	 Marada pedig Pál két egész esztendeig az õ tulajdon bérelt szállásán, és mindazokat befogadja vala, kik õ hozzá menének.


Quia joˈ tso tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro: —Ja tˈmaaⁿˈ sˈom tquiaya chii tseixmaⁿya tsˈaⁿ tsjoom Roma. Matso Pablo nnom: —Sa̱a̱ ja cantyja na tuiindyo̱ tseixmaⁿya joˈ. 	 felele az ezredes: Én nagy összegért vettem meg ezt a polgárjogot. Pál pedig monda: Én pedig [benne] is születtem.


Ncˈe na luaaˈ sˈaa Cristo, tiñequiandyoˈ na nntso cwii tsˈaⁿ na tixcwe cwilˈaˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na cwicwaˈyoˈ oo na cwiweˈyoˈ oo ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ cwii xuee na cwilue nnˈaⁿ na jeeⁿ tˈmaⁿ tseixmaⁿ oo quia na mˈaaⁿ chiˈndaa oo xuee na cwitaˈjndyeena. 	 Senki azért titeket meg ne ítéljen evésért, vagy ivásért, avagy ünnep, vagy újhold, vagy szombat dolgában:


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, mayuuˈcheⁿ na xocwjeñˈeⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ hasta xjeⁿ na jnda̱ seicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ. 	 Bizony mondom néktek, el nem múlik ez a nemzetség, mígnem mindezek meglesznek.


Ee yuu na cwilaweˈyoˈ naya ˈnaⁿˈyoˈ, joˈ joˈ quitˈmaⁿ nˈomˈyoˈ. 	 Mert a hol van a ti kincsetek, ott van a ti szívetek is.


’Sa̱a̱ matsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈ ˈo nnˈaⁿ na cwindyeˈyoˈ ñˈoom na mañequiaya: Cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿ na jndoo ˈo. Ndoˈ calˈaˈyoˈ na ya nnˈaⁿndyoˈ ñˈeⁿ nnˈaⁿ na ticueeˈ nˈom ˈo. 	 néktek mondom, kik [engem] hallgattok: Szeressétek ellenségeiteket, jól tegyetek azokkal, a kik titeket gyûlölnek,


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, tsoom: —Nnˈaⁿ tsjoomnancue cwiˈunco ndoˈ cwiñeˈquia nda na cwiˈunco. 	 És felelvén, monda nékik Jézus: E világnak fiai házasodnak és férjhez adatnak:


Xeⁿ mˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu na nntso nda̱a̱ˈyoˈ chiuu na luaaˈ cwilˈaˈyoˈ, canduˈyoˈ nnom na nquii tsaⁿ na matsa̱ˈntjom ˈo tjo̱o̱ñê snomˈñeeⁿ ndoˈ mantyja nntseicwanomnnaaⁿˈaⁿ juuyoˈ. 	 És ha valaki azt mondja néktek: Miért teszitek ezt? mondjátok: Az Úrnak van szüksége reá. És azonnal elbocsátja azt ide.


Quia na ntyˈiaaˈ Jesús na ntyjantyja jaawijndyendye nnˈaⁿ nacañomˈm, quia joˈ seitiaaⁿˈaⁿ jndyetiaˈñeeⁿ, tsoom: —ˈU jndyetia na macheˈ na cantaa nnˈaⁿ ndoˈ na tileicalaˈneiⁿna, matsa̱ˈntjo̱ⁿ na caluiˈ ndoˈ tajom nncjaˈquieˈnndaˈ naquiiˈ tsˈom tyochjoomˈaaⁿˈ. 	 Jézus pedig mikor látta vala, hogy a sokaság még inkább összetódul, megdorgálá a tisztátalan lelket, mondván néki: Te néma és siket lélek, én parancsolom néked, menj ki belõle, és többé belé ne menj!


Sa̱a̱ quia cwilcweˈ tsˈom tsˈaⁿ jnaaⁿˈ na nntioñe lˈo̱ nquii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom, matseicanaaⁿñenaˈ na nntseiˈno̱ⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Mikor pedig megtér az Úrhoz, lehull a lepel.


Quiaˈyoˈ na xmaⁿndye chaˈtso nnˈaaⁿya na mˈaⁿ ñˈeⁿndyoˈ na cwitaⁿˈyoˈ lueena. 	 Köszöntsétek az összes atyafiakat szent csókolással.


Ee xjeⁿ jeˈcheⁿ, quia na cwilaˈnaaⁿna ñˈoom na tyoñequiaa Moisés, ticalaˈno̱ⁿˈna juunaˈ. Matseijomnaˈ chaˈcwijom na ta̱ˈ na nlaˈno̱ⁿˈna juunaˈ. 	 Sõt mind máig, a mikor csak olvassák Mózest, lepel borul az õ szívökre.


Pedro ñˈeⁿ Juan jlaˈneiⁿna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tjeiˈyuuˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Jnda̱ chii jnaⁿna tsjoomˈñeeⁿ ndyuaa Samaria na nncˈoolcweeˈna Jerusalén. Jndye njoom nchˈu tyoˈoowiˈnomna ndyuaaˈñeeⁿ. Tyoñequiana ñˈoom naya nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Azok annakokáért, minekutána bizonyságot tettek, és hirdették az Úrnak ígéjét, megtérének Jeruzsálembe, és a Samaritánusoknak sok falujában prédikálák az evangyéliomot.


Ndoˈ tsoom nnom cwiicheⁿ tsˈaⁿ: —Candyotseijomndyuˈ ñˈeⁿndyo̱. Sa̱a̱ tso tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —Jeeⁿ sa ˈu Ta, quiaaˈ na wanaaⁿ na catyˈiujndya̱a̱ tsotya̱, quia joˈ yuuˈ jeˈ, nñˈa̱ⁿya ñˈeⁿndyuˈ. 	 Monda pedig másnak: Kövess engem. Az pedig monda: Uram, engedd meg nékem, hogy elõbb elmenjek és eltemessem az én atyámat.


Joˈ chii matsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Quiejndyee nnˈaⁿ na cwiqueⁿ ñˈoom cjoˈ quia joˈ nndiiya ñˈoom ˈndyoˈ ndoˈ nleijndaaˈya. Ndoˈ sa̱ˈntjoom na calˈa sondaro cwenta tsaⁿˈñeeⁿ naquiiˈ watsˈiaaⁿ na jndoˈ Herodes na tuii. 	 Monda: Majd kihallgatlak, mikor vádlóid is eljõnek. És parancsolá, hogy a Héródes palotájában õrizzék õt.


Ndoˈ na luaaˈ, tyolaxmaⁿˈyoˈ cwii na maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ tsˈo̱ndaa Macedonia ñequio Acaya chiuu na nncˈoomˈaⁿna. 	 Úgy hogy példaképekké lettetek Maczedóniában és Akhájában minden hívõre nézve.


Quia joˈ ncˈe na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya nnˈaⁿ, calana̱a̱ⁿya ñˈoom na mayuuˈ, matsonaˈ na catsanajnda̱a̱ya cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso nnom chiuu waa na mˈaaⁿya ncˈe na matseitjoomˈnaˈ jaa ñˈeⁿ Cristo na cwiluiiñê xqueⁿ tmaaⁿˈ jaa na laxmaaⁿya seiiⁿˈeⁿ. 	 Hanem az igazságot követvén szeretetben, mindenestõl fogva nevekedjünk Abban, a ki a fej, a Krisztusban;


Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ñeˈcwii waa na matseitiuu ndoˈ matseiyoomˈm naquiiˈ tsˈoom na nluii chaˈxjeⁿ na matsoom, nntsoom nnom sjo̱waaˈ: “Quicantyjaˈ, cjaˈ, cjuˈndyuˈ tsˈom ndaaluee.” Ndoˈ nluii chaˈxjeⁿ na matsoom. 	 Mert bizony mondom néktek, ha valaki azt mondja ennek a hegynek: Kelj fel és ugorjál a tengerbe! és szívében nem kételkedik, hanem hiszi, hogy a mit mond, megtörténik, meg lesz néki, a mit mondott.


Ndoˈ ñˈeⁿ Juana, jom scuuˈ Chuza, tsˈaⁿ na mandoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Herodes. Ndoˈ mati ñˈeⁿ Susana, ñequio jndyendye ntˈomcheⁿ yolcu. Tyocaljondyena sˈom na tyoteiˈjndeiina Jesús ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ jom ñˈeⁿ nnˈaⁿ canchooˈwe. 	 És Johanna, Khúzának, a Heródes gondviselõjének felesége, és Zsuzsánna, és sok más asszony, kik az õ vagyonukból szolgálának néki.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, ncˈe na manquiuˈtiˈyoˈ ñˈoommeiⁿˈ, calˈandyoˈ cwenta, tintsˈaanaˈ na joo ñˈoom na cwinquioˈnnˈaⁿ naⁿˈñeeⁿ na tia nnˈaⁿndye, nncˈoochonaˈ ˈo na nncjuˈtyaˈnaˈ ˈo na xcwe mˈaⁿˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 azért szeretteim elõre tudván [ezt], õrizkedjetek, hogy az istentelenek tévelygéseitõl elragadtatva, a saját erõsségetekbõl ki ne essetek;


ˈO ndyu na teinom tyolaxmaⁿˈyoˈ natiameiⁿˈ, 	 Melyekben ti is jártatok régenten, mikor éltetek azokban.


Cwii xuee Pedro ñˈeⁿ Juan ljoˈyu tyˈena watsˈom tˈmaⁿ na ndyee na matmaaⁿ xjeⁿ na cwiˈoolaˈneiⁿ nnˈaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Péter és János pedig együtt mennek vala fel a templomba az imádkozásnak órájára, kilenczre.


Ndoˈ tso Jesús nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Caˈndiiˈ nmeiⁿˈ. Mˈaⁿ ntˈom nnˈaⁿ na ticataˈndoˈ cantyja ˈnaⁿya, laˈxmaⁿna chaˈcwijom lˈoo. Joona catyˈiuundye ntyjeena. Sa̱a̱ ˈu cjaˈquiaaˈ ñˈoom cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ. 	 Monda pedig néki Jézus: Hadd temessék el a halottak az õ halottaikat: te pedig elmenvén, hirdesd az Isten országát.


Na jnda̱ ndyee ndiiˈ taxˈeeñê nnom Pedro. Tsoom: —ˈU Simón, jnda Jonás, ¿aa wiˈ tsˈomˈ ja? Seichjooˈnaˈ tsˈom Pedro na jnda̱ ndyee ndiiˈ mawaxˈeeñe Jesús: “¿Aa wiˈ tsˈomˈ ja?” Quia joˈ tˈo̱o̱ⁿ, tsoom: —Ta, chaˈtso matseiˈno̱ⁿˈ. Ndoˈ mantyˈiaˈnchaaˈndyuˈ na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈu. Matso Jesús nnoom: —Cateixeˈ canmaⁿ cwentaya. 	 nda néki harmadszor [is]: Simon, Jónának [fia], szeretsz-é engem? Megszomorodék Péter, hogy harmadszor [is] mondotta vala néki: Szeretsz-é engem? És monda néki: Uram, te mindent tudsz; te tudod, hogy én szeretlek téged. Monda néki Jézus: Legeltesd az én juhaimat!


Juu cwiluiiñe naxuee na mˈmo̱ⁿ ñˈoom na mayuuˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos. Ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ ˈnaⁿˈ, nnˈaⁿ Israel, nntsˈaaⁿ na nluiitˈmaⁿndyena cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Világosságul a pogányok megvilágosítására, és a te népednek, az Izráelnek dicsõségére.


Ee manquiiti Jesús nnaaⁿ cañoomˈluee, jndeiiˈ ñˈoom na nntsa̱ˈntjoom, ndoˈ nndyocueeⁿ, xjeⁿˈñeeⁿ nleicˈuaa jndyeeˈ ángel na cwiluiitquieñe ndoˈ mati ndu ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Quia joˈ joo nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ na ñejlaˈyuˈ ñˈeⁿ Jesús, joona najndyee nntaˈndoˈxcona. 	 Mert maga az Úr riadóval, arkangyal szózatával és isteni harsonával leszáll az égbõl: és feltámadnak elõször a kik meghaltak volt a Krisztusban;


Canduˈyoˈ na xmaⁿñe Filólogo, Julia, Nereo, ñequio nomtyjeeⁿ, ñequio Olimpas, ñequio chaˈtso nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿ ñˈeⁿndyena. 	 Köszöntsétek Filológust és Juliát, Néreust és az õ nénjét, és Olimpást és minden szenteket, kik velök vannak.


Ndoˈ cheⁿnquieena cantyja chaˈtso na nmeiiⁿˈ tuii. 	 És beszélgetének magok közt mindazokról, a mik történtek.


Cweⁿ cwii liaatco na teicooˈñˈeⁿnaˈ niomˈ. Ndoˈ xueⁿˈeⁿ na nquiu nnˈaⁿ, joˈ joˈ Ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És vérrel hintett ruhába vala öltöztetve és a neve Isten ígéjének neveztetik.


Sa̱a̱ luaaˈ waa cha catseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na teiljeii naquiiˈ ljeii na cwileiˈñˈomna na matsa̱ˈntjomnaˈ, na matsonaˈ: “Jndoona ja meiiⁿ tjaaˈnaⁿ cwii nnom cantyja ˈnaⁿya na matseijndaaˈñenaˈ na nlˈana na ljoˈ.” 	 [azért lõn így,] hogy beteljesedjék a mondás, a mely megiratott az õ törvényökben: Ok nélkül gyûlöltek engem.


Joˈ chii catueˈndyoˈcjeˈyoˈ nacje ˈnaaⁿˈ tsˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom na tjacantyja najndeii cwiluiiñê cha quia nncueˈntyjo̱ xjeⁿ ntyjeeⁿ nntseitˈmaaⁿˈñê ˈo. 	 Alázzátok meg tehát magatokat Istennek hatalmas keze alatt, hogy felmagasztaljon titeket annak idején.


Tso Jesús nnoom: —Cjaˈtoˈ. Jnda̱ nˈmaⁿˈ ncˈe na matseiˈyuˈ ñˈeⁿndyo̱. Mañoomˈ teitquioomˈm. Tjantyjo̱o̱ⁿ naxeⁿˈ Jesús na tyˈetyˈetina nato. 	 Jézus pedig monda néki: Eredj el, a te hited megtartott téged. És azonnal megjött a szemevilága, és követi vala Jézust az úton.


Matso Jesús nda̱a̱na: —Jnda̱ tsjo̱o̱ na ljoˈ nda̱a̱ˈyoˈ, sa̱a̱ maxjeⁿ tîcalayuˈyoˈ. Majoo tsˈiaaⁿ na matsˈaa ñequio najndeii na matseixmaⁿ Tsotya̱, joonaˈ cwitjeiˈyuuˈndyenaˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 Felele nékik Jézus: Megmondtam néktek, és nem hiszitek: a cselekedetek, a melyeket én cselekszem az én Atyám nevében, azok tesznek bizonyságot rólam.


Sa̱a̱ ˈo nnˈaⁿya na jeeⁿ wiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ, meiiⁿ na luaaˈ waa ñˈoom na cwilˈuuyâ nda̱a̱ˈyoˈ, jndaaˈya nquiuuyâ na titseijomnaˈ ˈo chaˈna tyuaa na tilˈuenaˈ. Niom na cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na mˈaⁿˈyoˈ nato na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. 	 De ti felõletek szerelmeseim, ezeknél jobb és idvességesebb dolgokról vagyunk meggyõzõdve, ha így szólunk is.


Manncˈooñˈom sondaro Pablo naquiiˈ wˈaa ndoˈ tsoom nnom tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro: —¿Aa wanaaⁿ na nntsjo̱o̱ cwii ñˈoom njomˈ? Matso tsaⁿˈñeeⁿ: —¿Aa ˈnaⁿˈ ñˈoom griego? 	 És mikor immár a várba akarák bevinni Pált, monda az ezredesnek: Vajjon szabad-e nékem valamit szólanom te hozzád? Az pedig monda: Tudsz görögül?


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilue na ljoˈ, cwitˈmo̱o̱ⁿndyeyuna na cwilˈueena cwii joo na tseixmaⁿnaˈ tsjoomna. 	 Mert a kik így szólnak, nyilván jelentik, hogy hazát keresnek.


Ntyˈiaya Jesús. Matsoom no̱o̱ⁿ: “Catseityuaˈ caluiˈ quiiˈ tsjoomwaa ee xocandye nnˈaⁿ ñˈoom na nncwjiˈyuuˈndyuˈ cantyja ˈnaⁿya.” 	 És látám õt, ki ezt mondá nékem: Siess és menj ki hamar Jeruzsálembõl: mert nem veszik be a te tanúbizonyságtételedet én felõlem.


Seicandyaañe Cristo jaa juu ñˈoomwiˈ na seijndaaˈñe ljeii na tqueⁿ Moisés na nntˈuiiwiˈnaˈ nnˈaⁿ, ee tˈuiiwiˈnaˈ jom cwentaaya ncˈe ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: “Meiⁿquia tsˈaⁿ na cwilaˈntyja nnˈaⁿ cwii tsˈoom, mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ nacje ˈnaaⁿˈ ñˈoomwiˈ.” 	 Krisztus váltott meg minket a törvény átkától, átokká levén érettünk; mert meg van írva: Átkozott minden, a ki fán függ:


Ndoˈ macwilaˈno̱ⁿˈyaˈyoˈ ˈñeeⁿ na matseitsaaⁿˈñeya tsaⁿˈñeeⁿ cha na ticwitquiooˈñe cwitjo̱o̱cheⁿ na nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 most tudjátok, mi tartja vissza, a miért [csak] a maga idejében fog az megjelenni.


Ñeˈcwii waa na taⁿna na calˈaayâ, na cjañjoomˈ nˈo̱o̱ⁿyâ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tsjoom Jerusalén na ntyˈiaandye, ndoˈ joˈ maqueⁿ tsˈo̱o̱ⁿ na matsˈaa na ljoˈ. 	 Csakhogy a szegényekrõl megemlékezzünk; a mit is én igyekeztem megcselekedni.


Ndoˈ mati jndye nnˈaⁿ na tyoleiˈcho ntycu lepra tyomˈaⁿ ndyuaa Israel joo ncuee na tyomˈaaⁿ profeta Eliseo. Sa̱a̱ meiⁿcwiindye naⁿˈñeeⁿ ticatseinˈmaaⁿ, macanda̱ quii Naamán, tsˈaⁿ ndyuaa Siria. 	 És az Elizeus próféta idejében sok bélpoklos volt Izráelben; de azok közül egy sem tisztult meg, csak a Siriából való Naámán.


Ndoˈ tilˈaˈyoˈ cwii nnom na nntseichjooˈnaˈ tsˈom Espíritu Santo na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom, nquii na ñequio juu tyˈioom sa̱yo ˈo, cha jndaaˈ ˈñeeⁿ ˈo xuee quia na nnluiˈnˈmaaⁿndyeñˈeⁿ nnˈaⁿ. 	 És meg ne szomorítsátok az Istennek ama Szent Lelkét, a ki által megpecsételtettetek a teljes váltságnak napjára.


Ndoˈ jndiiya cwanti nnˈaⁿ na tioo ángelesˈñeeⁿ sa̱yo cantaa. Naⁿˈñeeⁿ tueˈntyjo̱ cwii siaⁿnto meiⁿ waljooˈ wenˈaaⁿ nchooˈ ñequiee meiⁿndyena na cwiluiindyena canchooˈwe ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ Israel. 	 És hallám a megpecsételtek számát: Száznegyvennégyezer, az Izráel fiainak minden nemzetségébõl elpecsételve.


Ncˈe na ljoˈ, tintjeiˈsˈandyoˈ na majndaaˈ tsˈaⁿ na cwilajomndyoˈ ñˈeⁿñe. Ee chaˈtso na matseijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom laˈxmaⁿnaˈ cwentaˈyoˈ. 	 Azért senki se dicsekedjék emberekkel. Mert minden a tiétek.


Ndoˈ mati cantyja ˈnaaⁿˈ tsjo̱ˈwaaˈ na seina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ, meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na tileicatseiˈno̱ⁿˈ cantyja ˈnaⁿya, nlcoˈwiˈnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈcwijom tsˈaⁿ na toomñe na tiooñe nacjooˈ tsjo̱ˈ. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na tiñeˈcatseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱ maxjeⁿ nlcoˈwiˈnaˈ jom quia na nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. Quia joˈ nntseijomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈcwijom tsˈaⁿ na tioo cwii tsjo̱ˈ tˈmaⁿ nacjooˈ na seitiuujnda̱a̱naˈ juu. 	 És a ki e kõre esik, szétzúzatik; a kire pedig ez esik reá, szétmorzsolja azt.


Quia joˈ seincuii yuscuˈñeeⁿ yuˈndaa na tsaⁿsˈa. Jnda̱ tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom yuˈndaaˈñeeⁿ na nluiitˈmaⁿñe, ndoˈ jndeii ñˈoom na nntsa̱ˈntjom chaˈtso nnˈaⁿ njoomnancue. Ndoˈ tjeiˈnaˈ juu quiiˈlˈo̱ yuscuˈñeeⁿ. Tjañˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom juu yuu waa tio ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 És szûle fiú-magzatot, a ki vasvesszõvel legeltet minden nemzetet; és ragadtaték annak fia Istenhez és az õ királyiszékéhez.


Yocheⁿ na cwilaˈneiⁿna ñˈoommeiⁿˈ, teitquiooˈ meintyjeeˈ Jesús xcwe quiiˈntaaⁿna. Tquiaaⁿ na xmaⁿndyena. Tsoom: —Cˈomˈyoˈ na tjaañomtiuu quiiˈ nˈomˈyoˈ. 	 És mikor ezeket beszélék, megálla maga Jézus õ közöttök, és monda nékik: Békesség néktek!


’¿Ljoˈ ñˈoom na nntseijo̱o̱ⁿˈa cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ tiempomeiiⁿ? Joona matseijomnaˈ chaˈna yocanchˈu na cwinquiooˈ naquiiˈ tsjoom. 	 De kihez hasonlítsam ezt a nemzetséget? Hasonlatos a gyermekekhez, a kik a piaczon ülnek, és kiáltoznak az õ társaiknak,


Joˈ chii tˈo̱o̱na nnoom: —¿Cwaaⁿ cwii nnom na nntsaˈ nntyˈiaayâ na tixocaluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa cha mˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱yâ na waa na cwiluiindyuˈ ndoˈ cha na nlaˈyuuˈâ ñˈeⁿndyuˈ? 	 Mondának azért néki: Micsoda jelt mutatsz tehát te, hogy lássuk és higyjünk néked? Mit mûvelsz?


Quia joˈ quia na nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, ¿ˈñeeⁿ cwiindye joona na saaⁿˈaⁿ? Ee chaˈtso ntquieeˈndye naⁿˈñeeⁿ scuuna jom. 	 A feltámadáskor azért kinek a felesége lesz közülök? mert mind a hétnek felesége volt.


Quia joˈ Pedro to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tcuu tcuu tsoom nda̱a̱na chaˈtso na tuii. 	 Elkezdvén pedig Péter, megmagyarázta nékik rendre, mondván:


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na: —Tancwinomˈyoˈ na cwitjeiˈyoˈ tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ. Cataⁿˈyoˈ tomti na matsonaˈ na nntioomna. 	 Õ pedig monda nékik: Semmi többet ne követeljetek, mint a mi elõtökbe rendeltetett.


Cwiicheⁿ cwii ndiiˈ matsjo̱o̱nndaˈa meiⁿquiaa tsaⁿsˈa na nñequiaa na nluii ˈnaaⁿˈñeeⁿ tjaaⁿˈ jndeiˈnaˈ na catseinda̱a̱ˈñˈeeⁿ ljoˈ na matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Bizonyságot teszek pedig ismét minden embernek, a ki körülmetélkedik, hogy köteles az egész törvényt megtartani.


Ndoˈ tˈom ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈwaa ndyuaa Siria. Naⁿˈñeeⁿ tquiochona chaˈtso nnˈaⁿwii na mˈaaⁿ na cwitjoom jndye nnom ntycu ñequio na maquiinaˈ joo. Mati ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na cwileiˈcho jndyetia joo, ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na maleiñˈoom tycuweeˈ, ndoˈ ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na cwitjoom tycutqueeⁿ. Seinˈmaaⁿ joona. 	 És elterjede az õ híre egész Siriában: és hozzávivék mindazokat, a kik rosszul valának, a különféle betegségekben és kínokban sínlõdõket, ördöngösöket, holdkórosokat és gutaütötteket; és meggyógyítja vala õket.


Jnda̱ na tso Marta na luaaˈ, quia joˈ tjaaⁿ, tjacwaaⁿ tyjeeⁿ María. Ñemaaⁿˈ matsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Jnda̱ tyjeeˈ nquii Maestro ndoˈ maqueeⁿˈñê ˈu. 	 És a mint ezeket mondotta vala, elméne, és titkon szólítá az õ testvérét Máriát, mondván: A Mester itt van és hív téged.


Ndoˈ tsaⁿtya na matseiyuˈ macaⁿnaˈ na cˈoom na neiiⁿˈeⁿ xeⁿ na majuˈcje Tyˈo̱o̱tsˈom jom. Ee tsaⁿtya matseijomnaˈ jom chaˈna ljaaˈ ˈnaaⁿˈ tscojnda̱a̱ na tiyo ntyjanaˈ. 	 A gazdag pedig az õ alacsonyságával: mert elmúlik, mint a fûnek virága.


Ndicwaⁿ matseineiⁿ Pedro nda̱a̱na ndoˈ toˈñoom naⁿˈñeeⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈom. 	 Mikor még szólá Péter ez ígéket, leszálla a Szent Lélek mindazokra, a kik hallgatják vala e beszédet.


cha na nncˈoomˈ na neiⁿˈ ndoˈ tco xueechuˈ nnom tsjoomnancuewaa.” 	 Hogy jól legyen néked dolgod és hosszú életû légy e földön.


Ndoˈ jluena nnoom: —ˈU na cwiluiindyuˈ Cristo na jñom Tyˈo̱o̱tsˈom, cwa cjaaweeˈ ˈndyoˈ ˈñeeⁿ tmeiⁿˈ ndaˈ ˈu. 	 Mondván: Prófétáld meg nékünk Krisztus, kicsoda az, a ki üt téged?


Joona mañoomˈ ˈndyena lquiˈ ˈnaaⁿna. Tyˈena ñˈeⁿñê. 	 És azonnal elhagyván az õ hálóikat, követék õt.


Sa̱a̱ joona cweˈ cwincona jom. Quia joˈ tjeiiⁿˈeⁿ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ chˈeⁿ. Jnda̱ joˈ tjañˈoom tsotye yuscuchjoo ñˈeⁿ tsondyee, mati ndyee naⁿˈñeeⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê. Tyˈequieˈna na mˈaaⁿ tsˈoo chjoo. 	 És nevetik vala õt. Õ pedig kiküldvén valamennyit, maga mellé vevé a gyermeknek atyját és anyját és a vele levõket, és beméne oda, a hol a gyermek fekszik vala.


Cantyja ˈnaaⁿˈ luaaˈ, luaa matsonaˈ: Calcwiˈ ˈu na watsuˈ, quicantyjaˈ na waˈ quiˈntaaⁿ lˈoo cha na nñequiaa Cristo na xuee nncˈoomˈ. 	 Annakokáért mondja: Serkenj föl, a ki aluszol és támadj fel a halálból, és felragyogott tenéked a Krisztus.


Sa̱a̱ jaa ticalaˈxmaaⁿya chaˈna nnˈaⁿ na cwitjeiiˈlcweeˈndye na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cwitsuundye. Jaa laˈxmaaⁿya nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ na ljoˈ maqueeⁿ jaa na cwicaluiˈnˈmaaⁿndyo̱. 	 mi nem vagyunk meghátrálás [emberei], hogy elvesszünk, hanem hitéi, hogy életet nyerjünk.


Ndoˈ ˈñeeⁿ juu na mantyˈiaaˈ ja, mati mantyˈiaaˈ tsaⁿˈñeeⁿ nquii na jñom ja quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 És a ki engem lát, azt látja, a ki küldött engem.


Quia joˈ ntˈom nnˈaⁿ judíos na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaa jom, jlaˈñˈeeⁿˈ ndyueena ñequio ncˈiaana nnˈaⁿ judíos na cweˈ tquieya. Ee cwilaˈntjaˈndye naⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿndyena cwaaⁿ cwii nnom na jndati tseixmaⁿ na cwiwitsˈoomndye nnˈaⁿ. ¿Aa cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na mañequiaa Juan, oo, aa cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús? 	 Vetekedés támada azért a János tanítványai és a judeaiak között a mosakodás felõl.


Mati tsoom no̱o̱ⁿ: —Joo ñˈoom na chuu librowaa cantyja chiuu cwindyonaˈ, tintseicuˈ joonaˈ na ticandye nnˈaⁿ ee ncˈe na jnda̱ teinndyooˈ xjeⁿ na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ joonaˈ. 	 Azután monda nékem: Be ne pecsételd e könyv prófétálásának beszédeit, mert az idõ közel van.


Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, jom mantyja nntseiñˈoomˈñê. Sa̱a̱ quia na nndyo̱o̱nndaˈa, ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, ¿aa ndyaˈ cwii nljei na mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Mondom néktek, hogy bosszút áll értök hamar. Mindazáltal az embernek Fia mikor eljõ, avagy talál-é hitet e földön?


Joˈ chii chaˈtso nmeiⁿˈ na cwiqueⁿ nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ cwiqueⁿ nˈom nnˈaⁿ na tyoolayuˈ, queⁿˈyoˈ cwenta na lˈoo laxmaⁿnaˈ, chaˈna na ncˈoomya tsˈaⁿ ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ na nchii saaⁿˈaⁿ, nchii scoomˈm, meiⁿ talajomndyoˈ tsˈiaaⁿ na tiljuˈ laxmaⁿ, meiⁿ tañequiandyoˈ ñequio joo na queeⁿ nˈom seiiˈyoˈ, meiⁿ talaˈjomndyoˈ ñequio joo natia na lˈue nˈomˈyoˈ, meiⁿ tilaˈqueeⁿ nˈomˈyoˈ ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, na juu joˈ ljoˈyu jnaaⁿˈ tsˈaⁿ chaˈxjeⁿ na matseitˈmaaⁿˈñe cwii na nlˈa nnˈaⁿ. 	 Öldököljétek meg azért a ti földi tagjaitokat, paráznaságot, tisztátalanságot, bujaságot, gonosz kívánságot és a fösvénységet, a mi bálványimádás;


Jnda̱ joˈ jluiˈna cwiicheⁿ xndyaaˈ ndaaluee, ndyuaa nnˈaⁿ gadarenos, we nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ naⁿjndii tyˈecatjomndye jom. Jluiˈna yuu niom ndeiˈluaa, jeeⁿcheⁿ ndyaˈ wjeena hasta leicanda̱a̱ nncwinom tsˈaⁿ natoˈñeeⁿ. 	 És a mikor eljutott vala a túlsó partra, a Gadarénusok tartományába, két ördöngõs ment eléje, a sírboltokból kijövén, igen kegyetlenek, annyira, hogy senki sem mer vala elmenni azon az úton.


Sa̱a̱ tˈo̱ cwiicheⁿ tsaⁿˈñeeⁿ, seitiaaⁿˈaⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ, tsoom: —Cwa tinquiaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ ˈu jnda̱ tˈuiityeⁿnaˈ na maxjeⁿ nncˈioˈ. ¿Aa ticandoˈ mañejoˈti matjomˈ chaˈxjeⁿ matjom jom? 	 Felelvén pedig a másik, megdorgálá õt, mondván: Az Istent sem féled-e te? Hiszen te ugyanazon ítélet alatt vagy!


Tsoom nda̱a̱yâ: —Mannco̱ luaañe, tilacatyuendyoˈ. 	 Õ pedig monda nékik: Én vagyok, ne féljetek!


Joˈ chii ndicwaⁿ waa ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom na wanaaⁿ na nntsaaquia̱a̱ˈa na nntaˈjndya̱a̱ya na mˈaaⁿ. Joˈ chii calˈaaya cwenta na tintseicuˈnaˈ na ntˈomndyoˈ ˈo taxocanda̱a̱ nlajomndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ. 	 Óvakodjunk tehát, hogy mivel megvan az õ nyugodalmába való bemenetel ígérete, valaki közületek fogyatkozásban levõnek ne láttassék.


We ñˈoommeiⁿˈ laxmaⁿnaˈ xˈee chaˈtso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tqueⁿ Moisés ñequio ñˈoom na tyoñeˈquia profetas. 	 E két parancsolattól függ az egész törvény és a próféták.


Sa̱a̱ jom tˈo̱o̱ⁿ nnom, tsoom: —Matˈmaⁿti matioˈnaaⁿñê nnˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈm ndoˈ cwilaˈcanda̱ joonaˈ. 	 Õ pedig monda: Sõt inkább boldogok a kik hallgatják az Istennek beszédét, és megtartják azt.


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwitaˈntjom cantyja ˈnaaⁿˈ juu, quia na ntyˈiaana na jnda̱ jluiˈ jndyetiaˈñeeⁿ naquiiˈ tsˈoom jlaˈno̱ⁿˈna na jnda̱ tsuundyena sˈom na cwiquioo lueena cantyja na macjaweeˈ ˈñom. Joˈ chii tˈuena Pablo ñˈeⁿ Silas. Tyˈechona naⁿˈñeeⁿ jo nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ naquiiˈ tsˈua tˈmaⁿ. 	 Látván pedig annak az urai, hogy keresetüknek a reménysége elveszett, megfogva Pált és Silást, vonák a piaczra a hatóságok elé.


Jndye ñˈoom niom na matsonaˈ na catsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na matseixmaⁿ tyeeˈñeeⁿ sa̱a̱ machˈeenaˈ na jndeiˈnaˈ na nntseiteinco̱o̱ˈa juunaˈ nda̱a̱ˈyoˈ ee ˈo jeeⁿ ncˈuaaˈ cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ. 	 A kirõl nekünk sok és nehezen megmagyarázható mondani valónk van, mivel restek lettetek a hallásra.


Tyˈo̱o̱tsˈom ñequiiˈcheⁿ matseicaña̱a̱ⁿ ñˈoom na jnda̱ tjoomˈm na cjoomˈm, ndoˈ manquiityeeⁿ jnda̱ tqueeⁿˈñê ˈo na calajomndyoˈ ñequio Jnaaⁿ Jesucristo na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom jaa. 	 Hû az Isten, ki elhívott titeket az õ Fiával, a mi Urunk Jézus Krisztussal való közösségre,


Ndoˈ jom tcaaⁿ cwii tsom nda̱a̱na. Seiljeiⁿ nacjooˈnaˈ: “Juan xueeˈ yuˈndaamˈaaⁿˈ.” Ndoˈ chaˈtsondyena tjaweeˈ nˈomna. 	 Az pedig táblát kérvén, ezt írá, mondván: János a neve. És elcsodálkozának mindnyájan.


Ee juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, nchii tomti waanaˈ na nleijndaaˈ ljoˈ na wanaaⁿ na nntquia̱a̱ya oo na nncwa̱a̱ya. Matsa̱ˈntjoom jaa cha cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo nnda̱a̱ nlˈaaya yuu na matyˈiomyanaˈ. Ndoˈ mati na nncˈo̱o̱ⁿya na neiiⁿya ndoˈ na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈo̱o̱ⁿya jo nnoom. 	 Mert az Isten országa nem evés, nem ivás, hanem igazság, békesség és Szent Lélek által való öröm.


cwitjo̱o̱ⁿyâ na cwicacho̱o̱ˈâ cwilˈa nnˈaⁿ, ndoˈ na cwitioomna jâ lˈaancjo. Quia waa tacwaxua ndyueena cjooyâ. Ndoˈ mati mˈaaⁿyâ na jndeiˈnaˈ na cwilˈaayâ tsˈiaaⁿ chaˈna meiⁿquiandyo tsˈaⁿ na mˈaaⁿ moso. Ndoˈ na macwjiˈnaˈ tsaⁿtsjom nda̱a̱yâ ndoˈ mati cwitjo̱o̱ⁿyâ na matseitjo̱o̱naˈ ljoˈ nntquia̱a̱yâ, 	 Vereségben, tömlöczben, háborúságban, küzködésben, virrasztásban, bõjtölésben.


Ndoˈ Judas, tsˈaⁿ na tquiaa cwenta Jesús luee naⁿˈñeeⁿ, quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ na jnda̱ teijndaaˈ na nncueˈ Jesús, tioo na jeeⁿ tia ntyjeeⁿ cantyja na sˈaaⁿ. Tjatseilcweeⁿˈeⁿ ntquiuu nchooˈ nqui sˈom xuee nda̱a̱ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈ tsjoom. 	 Akkor látván Júdás, a ki õt elárulá, hogy elítélték õt, megbánta dolgát, és visszavivé a harmincz ezüst pénzt a fõpapoknak és a véneknek,


Ndoˈ nnˈaⁿ ndyuaaˈñeeⁿ quia na ntyˈiaana na tiñeˈcaˈndiiyoˈ tsˈo̱o̱ⁿ tyolaˈneiⁿ cheⁿnquieena nda̱a̱ ncˈiaana. Jluena: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ ¿aa nchii maxjeⁿ tsˈaⁿ na ñeseicwjee nnˈaⁿ jom? Ee meiiⁿ na jluiˈnˈmaaⁿñê tsˈom ndaaluee sa̱a̱ jeˈ maxjeⁿ nntioom cantyja na tisˈa ñesˈaaⁿ nncueeⁿˈeⁿ. 	 Mikor pedig látták a barbárok az õ kezérõl függeni a mérges kígyót, mondják vala egymásnak: Nyilván gyilkos ez az ember, kit nem hagya élni a bosszúállás, noha a tengerbõl megszabadult.


Ñequio seiiⁿˈeⁿ tjachom jnaaⁿya nacjooˈ tsˈoomˈnaaⁿ cha nlaˈxmaaⁿya lˈoo jo nnom jnaⁿ ndoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ ncˈo̱o̱ⁿya chaˈxjeⁿ na matyˈiomyanaˈ. 	 A ki a mi bûneinket maga vitte fel testében a fára, hogy a bûnöknek meghalván, az igazságnak éljünk: a kinek sebeivel szógyultatok meg.


Ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na nntandoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, ¿aa tijoom ñejlaˈnaⁿˈyoˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom? Luaa matsoom: 	 A halottak feltámadása felõl pedig nem olvastátok-é, a mit az Isten mondott néktek, így szólván:


Meiⁿ tîcjo̱ Jerusalén na ntyˈia apóstoles na teijndye xuee jñom Cristo joona ñequio ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ cwitjo̱o̱cheⁿ na tjaaˈñê ja tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. Tjo̱jndya̱a̱ ndyuaa Arabia, ndoˈ jnda̱ joˈ tua̱nndaˈa Damasco. 	 Sem nem mentem Jeruzsálembe az elõttem való apostolokhoz, hanem elmentem Arábiába, és ismét visszatértem Damaskusba.


Chaˈtsondyena taˈxˈeena: —Quia joˈ ¿aa ˈu cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom? Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na: —Mancjoˈtiˈyoˈ jnda̱ macwinduˈyoˈ. 	 Mondának pedig mindnyájan: Te vagy tehát az Isten Fia? Õ pedig monda nékik: Ti mondjátok, hogy én vagyok!


Quiaaˈ na nlcwaaˈâ ticwii xuee. 	 A mi mindennapi kenyerünket add meg nékünk naponként.


Quia joˈ cwiwitquiooˈndyeyu na maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈaⁿ na tjaa jnaⁿ tseixmaⁿ jo nnoom ncˈe na matseiyuˈya tsˈom, meiⁿ ticwjaaˈñê cwenta aa matseicanda̱ chiuu tˈmaⁿ ljeiiˈñeeⁿ oo aa tyootseicanda̱ juunaˈ. 	 Azt tartjuk tehát, hogy az ember hit által igazul meg, a törvény cselekedetei nélkül.


Tyolaˈxuaana nda̱a̱ ntsjo̱ ñequio ljo̱ˈntyˈa, jluena: —Cwa, quiaandyoˈ nacjooyâ cha nnda̱a̱ nntaˈntyˈiuuyâ nnom nqueⁿ na mawacatyeeⁿ tio ñequio nnom nquii Catsmaⁿ na tˈmaⁿ nlcoˈweeⁿˈeⁿ jâ. Ee nntsˈaaⁿ na catio̱o̱ⁿndyô. 	 És mondának a hegyeknek és a kõszikláknak: Essetek mi reánk és rejtsetek el minket annak színe elõl, a ki a királyiszékben ül, és a Bárány haragjától:


Ncˈe na jeeⁿ ndyaˈ tquieñe Abraham matseijomnaˈ jom chaˈcwijom cwii tsˈoo. Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, tueˈntyjo̱ na jndyendye nda ntseindacantyjoom chaˈna jndyendye cancjuu na mˈaⁿ tsjo̱ˈluee, oo chaˈna teiˈ ˈndyoo ndaaluee, cwii na xocanda̱a̱ nncuncho tsˈaⁿ. 	 Azért is egytõl, még pedig mintegy kihalttól annyian származtak, mint az égnek csillagai sokaságra nézve, és mint a tenger partja mellett a fövény, mely megszámlálhatatlan.


Quia na jluiiˈa tsˈo̱ndaa Macedonia na to̱ˈa na mañequia ñˈoom naya na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, macanda̱ ˈo tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿˈyoˈ Filipos jlaˈcwanomˈyoˈ tsjo̱ˈñjeeⁿ na teijndeiˈyoˈ ja na jnduˈyoˈ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teijndeii ñˈoomˈñeeⁿ ˈo. 	 djátok pedig ti is, Filippibeliek, hogy az evangyéliom [hirdetésének] kezdetén, mikor Macedóniából kimentem, egyetlen egyház sem volt részes velem a kölcsönös adásban és vevésben, csak ti egyedül:


Ee quia na ñetˈo̱o̱ⁿya xjeⁿ ˈnaaⁿˈ na teincoondyo̱ na nnˈaⁿ jnaⁿ jaa, ljeiiˈñeeⁿ tyotseilcwiiˈñenaˈ nda̱a̱ya na cwilˈaaya chaˈtso nnom natia na queeⁿ tsˈom seiiˈa, joˈ na tjachuunaˈ jaa na nntsuundyo̱. 	 Mert mikor a testben voltunk, a bûnök indulatai a törvény által dolgoztak a mi tagjainkban, hogy gyümölcsözzenek a halálnak;


Joˈ chii xeⁿ ntyjiˈ na tjoomˈ cwilayuuˈa, coˈñomˈ jom chaˈxjeⁿ ntyjiˈ macoˈñomˈ ja. 	 Azért, ha engem részestársadnak tartasz, úgy fogadd õt magadhoz, mint engemet.


Sa̱a̱ jnda̱ seijndaaˈndyo̱ na nljooˈndyo̱tya̱ ñjaaⁿ tsjoom Éfeso hasta na jnda̱ teinom xuee Pentecostés. 	 Efézusban pedig pünkösdig maradok.


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na tjomndye na ntyˈiaa na ljoˈ tuii, quia tyˈelcweeˈna lˈaana, tyotmeiiⁿˈna ndaˈ ndeiˈcandyaana na cwitˈmo̱o̱ⁿna na matseiˈndaaˈnaˈ nquiuna. 	 És az egész sokaság, mely e dolognak látására ment oda, látván azokat, a mik történtek, mellét verve megtére.


Ee cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntsuu tsjoomnancue nñeˈquia nnˈaⁿ ñˈoom cantyja na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na chaˈwaa tsjoomnancue. 	 De elõbb hirdettetnie kell az evangyéliomnak minden pogányok között.


Ndoˈ chaˈxjeⁿ naⁿcaluaˈ Janes ñequio Jambres jlaˈwendyena nacjooˈ Moisés, mati naⁿmˈaⁿˈ cwilawendyena nacjooˈ ñˈoom na mayuuˈ, laˈxmaⁿna nnˈaⁿ na ntjeiⁿ nqueⁿ, ndoˈ joona cantyja na matseiyuˈya tsˈom tsˈaⁿ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, macwjiˈndyo̱naˈ joona. 	 Miképen pedig Jánnes és Jámbres ellene állottak Mózesnek, akképen ezek is ellene állanak az igazságnak; megromlott elméjû, a hitre nézve nem becsületes emberek.


Tyomˈaⁿ ntquieeˈ naⁿnom na ñenquii tsˈaⁿ ntseinda. Juu tsaⁿtquiee tocoom sa̱a̱ tyuaaˈ tueeⁿˈeⁿ, tjaaˈnaⁿ ndana ñˈeⁿ scoomˈm. 	 Heten valának tehát fitestvérek. És az elsõ feleséget võn, de meghalván, magot nem hagya.


Luaa nluii, nndeiindyuˈ ndoˈ nntseincuiˈ cwii tyochjoo ndoˈ nntseicajndyuˈ juu Jesús. 	 És ímé fogansz a te méhedben, és szülsz fiat, és nevezed az õ nevét JÉZUSNAK.


Sa̱a̱ quia na ntyˈiaa nnˈaⁿ na luaaˈ, chaˈtsondyena tyolaˈncjooˈndyena, jluena: —Cwa jndaaˈ tjaqueⁿˈeⁿ na nljooˈñê waaˈ tsˈaⁿ na matseitjo̱o̱ñe nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 mikor [ezt] látták, mindnyájan zúgolódának, mondván hogy: Bûnös emberhez ment be szállásra.


Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ nda̱a̱na: “Mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ ticwajnaⁿˈa ˈo.” 	 Õ pedig felelvén, monda: Bizony mondom néktek, nem ismerlek titeket.


Nquii Tsotya̱a̱ya waa na jeeⁿ cajnda na tjaa ljoˈ cwii macaⁿnaˈ na matseixmaaⁿ. Macaⁿˈa na cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ, naquiiˈ nˈomˈyoˈ nñequiaaⁿ na nnaⁿndyoˈ ndoˈ nlaˈxmaⁿˈyoˈ najndeii na cwiluiiñê ncˈe Espíritu, 	 Hogy adja meg néktek az Õ dicsõsége gazdagságáért, hogy hatalmasan megerõsödjetek az Õ Lelke által a belsõ emberben;


Ee jndye nnˈaⁿ nñequiona ñequio xueya na nluena: “Ja cwiluiindyo̱ nquii Cristo”, na nñeˈquioˈnnˈaⁿna nnˈaⁿ. 	 Mert sokan jõnek majd az én nevemben, a kik ezt mondják: Én vagyok a Krisztus; és sokakat elhitetnek.


Ndoˈ tso Pilato nda̱a̱ judíosˈñeeⁿ: —Ncjoˈyoˈ catsaañˈomˈyoˈ jom. Catuˈxeⁿˈyoˈ jom cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii ˈnaⁿˈyoˈ na waa. Tˈo̱o̱ naⁿˈñeeⁿ nnoom: —Tjaaˈnaⁿ najnda̱a̱ya na nlacua̱a̱ˈâ tsˈaⁿ. 	 Monda azért nékik Pilátus: Vigyétek el õt ti, és ítéljétek meg õt a ti törvényeitek szerint. Mondának azért néki a zsidók: Nékünk senkit sem szabad megölnünk;


Jlaˈtyuaaˈna, tjeiiˈna jom nnom tsjoom. Tyˈeñˈomna jom xqueⁿ ta yuu waa tsjoomna cha nlaˈcwatyuˈna jom. 	 És felkelvén, kiûzék õt a városon kívül és vivék õt annak a hegynek szélére, a melyen az õ városuk épült, hogy onnan letaszítsák.


Sa̱a̱ xeⁿ titseiñˈoomˈñe ñˈoomwaaˈ, tilaˈñˈoomˈndyoˈ jom. 	 A ki pedig tudatlan, legyen tudatlan.


Joˈ joˈ ljeiiⁿ cwii tsaⁿsˈa na jndyu Eneas. Jnda̱ ñeeⁿ chu na ljo tsaⁿˈñeeⁿ cjooˈ jnduu na wiiˈ na ntjeiⁿ ncˈee. 	 Talála pedig ott egy Éneás nevû embert, ki nyolcz esztendõ óta ágyban fekszik vala, ki gutaütött vala.


Jnda̱ joˈ seiˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio ñˈoom na tyolaˈljeii profetas, jnda̱ chii nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye cantyja ˈnaaⁿˈ watsˈomˈñeeⁿ jluena nnom Pablo ñˈeⁿ Bernabé: —ˈO nnˈaaⁿya xeⁿ waa na ñeˈcalajndo̱ˈyoˈ nˈo̱o̱ⁿyâ, canduˈyoˈ nndya̱a̱yâ. 	 És a törvénynek és a prófétáknak felolvasása után küldének a zsinagógának elõljárói õ hozzájok, mondván: Atyánkfiai, férfiak, ha van valami intõbeszédetek a néphez, szóljatok.


Ee xotseitjoomˈna Cristo ñequio Satanás. Ndoˈ mati tsˈaⁿ na matseiyuˈ, xonda̱a̱ nntseitjoomˈnaˈ jom ñequio cwii tsˈaⁿ na tyootseiyuˈ. 	 És mi egyezsége Krisztusnak Béliállal? vagy mi köze hívõnek hitetlenhez?


Joˈ chii tso Pilato nnoom: —¿Aa maxjeⁿ ticandiˈ ñˈoommeiiⁿ na cwitjeiˈyuuˈndyena nacjoˈ? 	 Akkor monda néki Pilátus: Nem hallod-é, mily sok bizonyságot tesznek ellened?


Sa̱a̱ tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —Ja tijoom catsˈaa chaˈna matsuˈ luaaˈ ee mati waa cwiicheⁿ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: “Tintsaˈ xjeⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaˈ.” 	 Felelvén pedig Jézus, monda néki: Megmondatott: Ne kísértsd az Urat, a te Istenedet.


Xjeⁿˈñeeⁿ jndeii tioo jndye nnom ndaaluee tyontquienaˈ nmo̱ⁿ tsˈom wˈaandaa hasta wjaatooˈnaˈ wjaatiomnaˈ ndaatioo. 	 Akkor nagy szélvihar támada, a hullámok pedig becsapnak vala a hajóba, annyira, hogy már-már megtelék.


—Nquiee nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio nnˈaⁿ fariseos toˈñoomna tsˈiaaⁿ na ñeseixmaⁿ Moisés na cwitˈmo̱o̱ⁿna ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Mondván: Az írástudók és a farizeusok a Mózes székében ülnek:


Sa̱a̱ chaˈtso nmeiⁿˈ na tandyo xuee tjeiiˈa cwenta na tjacantyja na jnda laxmaⁿnaˈ, jeˈ ncˈe na mˈaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo macwjiiˈa cwenta na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo laxmaⁿnaˈ, 	 a melyek nékem [egykor] nyereségek valának, azokat a Krisztusért kárnak ítéltem.


Jluena: —Xeⁿ ˈu cwiluiindyuˈ Rey na catsa̱ˈntjomˈ nnˈaⁿ judíos, cwjiˈnˈmaaⁿndyuˈ cheⁿnncuˈ. 	 És ezt mondván néki: Ha te vagy a zsidóknak ama Királya, szabadítsd meg magadat!


Tyomˈaⁿ ntˈom nnˈaⁿ na tyocañˈeeⁿ ñˈeⁿñê. Tyocañˈeⁿ Sópater tsˈaⁿ tsjoom Berea. Mati ñˈeⁿ Aristarco ñequio Segundo, joona nnˈaⁿ tsjoom Tesalónica. Ndoˈ tyoñˈeⁿ Gayo tsˈaⁿ tsjoom Derbe. Tyoñˈeⁿ Timoteo. Mati Tíquico ñequio Trófimo nnˈaⁿ ndyuaa Asia tyocañˈeeⁿna ñˈeⁿ Pablo. 	 Kíséré pedig õt Ázsiáig a béreai Sopater, a Thessalonikabeliek közül pedig Aristárkhus és Sekundus, és a derbei Gájus és Timótheus; Ázsiabeliek pedig Tikhikus és Trofimus.


Ndoˈ ˈo nnˈaⁿ tsjoom Capernaum, ¿aa cwilaˈtiuuˈyoˈ na cañoomˈlueecheⁿ nntseiwendyenaˈ ˈo cweˈ ee na jndye tsˈiaaⁿ sˈaaya quiiˈntaaⁿˈyoˈ? Maxjeⁿ nntiom Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo yuu na meindooˈ lˈoo. Mana ntsuuñˈeⁿ tsjomˈyoˈ Capernaum. Xeⁿ nnˈaⁿ na ñetˈom tsjoom Sodoma ntyˈiaana tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ chaˈna sˈaaya quiiˈntaaⁿˈyoˈ, ndicwaⁿ waa tsjoomna xjeⁿ jeˈcheⁿ. 	 Te is Kapernaum, a ki az égig felmagasztaltattál, a pokolig fogsz megaláztatni; mert ha Sodomában történnek vala azok a csodák, a melyek te benned lõnek, mind e mai napig megmaradt volna.


Sa̱a̱ tsˈaⁿ na mañequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ˈoonajnda̱ ncˈiaaⁿˈaⁿ na cwilayuˈ ncˈe tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na ljoˈ cwiñˈomtˈmaaⁿˈndyena nˈomna, ñˈoomˈñeeⁿ matseinjoomˈnaˈ joona. 	 A ki pedig prófétál, embereknek beszél épülésre, intésre és vígasztalásra.


Ndoˈ majuu xjeⁿˈñeeⁿ, tsˈaⁿ na ljo nacjooˈ waaˈ yuu na su, ticandyocueeⁿ na nncjaaqueⁿˈeⁿ na nncwjeeⁿˈeⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Catseityuaaⁿˈaⁿ, caleiˈnoom. 	 A háztetõn levõ pedig le ne szálljon a házba, se be ne menjen, hogy házából valamit kivigyen;


Ee cwitsamˈaaⁿtya̱a̱ya ncˈe na cwilaˈyuˈya cwii nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿñê, nchii ncˈe na cwintyˈiaanda̱a̱ya jom. 	 (Mert hitben járunk, nem látásban );


Ncˈe jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ na cwitjeiiˈsˈandye chaˈna cwilˈa nnˈaⁿ tsjoomnancue, mati ja nncwjiˈsˈandyo̱ cantyja ˈnaⁿya. 	 Mivelhogy sokan dicsekesznek test szerint, dicsekeszem én is.


Ndoˈ yocheⁿ na wacatyeeⁿ na nncuˈxeeⁿ ñˈoomˈñeeⁿ seicwanom scoomˈm cwii ñˈoom na mˈaaⁿ. Tso: “Ticatiiˈndyuˈ ñˈoomwaaˈ ee tsaⁿmˈaaⁿˈ matseixmaaⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ. Ee tsjom teincooquiuuˈ jeeⁿ ñeseicachjuu tsaⁿtsjom ja cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ.” 	 A mint pedig õ az ítélõszékben ül vala, külde õ hozzá a felesége, ezt üzenvén: Ne avatkozzál amaz igaz ember dolgába; mert sokat szenvedtem ma álmomban õ miatta.


Cantyja ˈnaⁿya, ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, tîcanda̱a̱ nntseina̱ⁿya ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo nda̱a̱ˈyoˈ chaˈxjeⁿ na maˈmo̱ⁿ tsˈaⁿ juunaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ Espíritu. Tcaⁿnaˈ na nntseina̱ⁿya juunaˈ nda̱a̱ˈyoˈ na chaˈcwijom cwiluiindyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue, chaˈcwijom nda̱a̱ yonchˈuu. 	 Én sem szólhattam néktek, atyámfiai, mint lelkieknek, hanem mint testieknek, mint a Krisztusban kisdedeknek.


Cateixˈeeˈyoˈ nnˈaⁿ na cweˈ cwiquieya lˈaˈyoˈ, meiⁿ tilaˈncjooˈndyoˈ ñˈeⁿndyena. 	 egyetek] egymáshoz vendégszeretõk, zúgolódás nélkül.


Ee chaˈtso nnˈaⁿ tsjoomnancue jnda̱ jlaˈntjeiⁿndyena cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomˈñeeⁿ, chaˈcwijom cwicandyeena machˈee sculjaaˈ na matseijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈomna. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿndye na cwitsa̱ˈntjom tsjoomnancue jnda̱ jlaˈndaaˈndye cheⁿnquiee cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomˈñeeⁿ, chaˈcwijom cweˈ mˈaⁿyana ñˈeⁿ sculjaaˈ. Ndoˈ nnˈaⁿ ntˈomcheⁿ njoomnancue na cwilaˈjnda ndoˈ cwinda̱a̱ teityandyena ncˈe nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ chaˈtso na queeⁿ nˈomna, tîcalˈana xjeⁿ na jlaˈcatsuuna sˈom ˈnaaⁿna. 	 Mert az õ paráznasága haragjának borából ivott valamennyi nép, és a földnek királyai õ vele paráználkodtak, és a földnek kalmárai az õ dobzódásának erejébõl meggazdagodtak.


Tˈo̱o̱ⁿ, matsoom nda̱a̱na: —ˈNdyootsˈa cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, cantuunaˈ. Calajnda̱ˈyoˈ na ntsaaquieˈyoˈ juunaˈ. Ee jndye nnˈaⁿ na ñeˈcˈooquieˈ joˈ joˈ, sa̱a̱ xocanda̱a̱ nlˈana. 	 Igyekezzetek bemenni a szoros kapun: mert sokan, mondom néktek, igyekeznek bemenni és nem mehetnek.


Ee ˈo jnda̱ ñetˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na jaaⁿñe sa̱a̱ jeˈ na jnda̱ seitjoomˈnaˈ ˈo ñequio Ta Jesucristo, cˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ naxueeñe, 	 Mert valátok régen sötétség, most pedig világosság az Úrban: mint világosságnak fiai úgy járjatok.


Sa̱a̱ nquii tyee na tjacantyja cwentaaya, machˈeeⁿ tsˈiaaⁿ yuu na xcweti cwiwitˈmaaⁿˈ, matseitjoom nnˈaⁿ ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe cwii ñˈoomtyeⁿ na xcwetinaˈ, na cajndati ñˈoom chuunaˈ na tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntseicana̱a̱ⁿ. 	 Most azonban annyival kiválóbb szolgálatot nyert, a mennyivel jobb szövetségnek közbenjárója, a mely jobb ígéretek alapján köttetett.


Pedro ñˈeⁿ Juan xcwe na cwilaˈneiⁿna nda̱a̱ nnˈaⁿ, ndoˈ tquie ntyee na mˈaⁿna ñequio tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom tˈmaⁿ. Mati ntˈom nnˈaⁿ judíos na laxmaⁿna tmaaⁿˈ saduceos tquiena. 	 Míg õk azonban a néphez szólottak, oda léptek hozzájuk a papok és a templom felügyelõje és a sadduczeusok,


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe na tqueeⁿˈñê ˈo ndoˈ tjeiiˈñê ˈo cwentaaⁿˈaⁿ, cjooˈ nˈomˈyoˈ na calaxmaⁿˈyoˈ nmeiⁿˈ, ee xeⁿ na nmeiⁿˈ cwilˈaˈyoˈ quia joˈ tijoom nntseilcweˈtyaˈnaˈ ˈo cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Annakokáért, atyámfiai, igyekezzetek inkább a ti elhívatástokat és kiválasztatásotokat erõssé tenni; mert ha ezeket cselekszitek, nem ütköztök meg soha.


Jluena: “Joo naⁿmˈaⁿˈ na tyˈequieˈna tsˈiaaⁿ na macanda̱, ñecwii hora lˈana tsˈiaaⁿ, sa̱a̱ ˈu ñeˈcwii xjeⁿ macheˈ ñˈeⁿndye joona chaˈxjeⁿ ñˈeⁿndyô̱ jâ. Ndoˈ jâ tyolajnda̱a̱yâ meiiⁿchaaˈ xuee, tyolaquii nˈo̱o̱ⁿyâ meiiⁿ jeeⁿ jmeiⁿˈ nquiuuyâ.” 	 Mondván: Azok az utolsók egyetlen óráig munkálkodtak és egyenlõkké tetted azokat velünk, a kik a napnak terhét és hõségét szenvedtük.


Mati matso Tyˈo̱o̱tsˈom: ˈU Ta, quia na jnaⁿjndyeecheⁿ chaˈtso, ˈU tqueⁿˈ tsjoomanancue; manncuˈtiˈ tqueⁿˈ ljo̱ˈluee. 	 És: Te Uram kezdetben alapítottad a földet és a te kezeidnek mûvei az egek;


Matseiljeiya cartawaañe na matseicwano̱ⁿya na mˈaaⁿˈ ˈu Tito, cwiluiindyuˈ jndaaya na mayuuˈcheⁿ ncˈe mañejuu na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya, na ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿya nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Jesucristo na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa, canda̱a̱ˈya nñequiana na nncoˈñomˈ naya na laˈxmaⁿna. 	 Kegyelem, irgalmasság és békesség az Atya Istentõl és az Úr Jézus Krisztustól, a mi Megtartónktól.


Cantyja ˈnaaⁿˈ nmeiⁿˈ mati ja quia na mandiiya na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñequio Ta Jesús ndoˈ na mˈaⁿˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na ljuˈ nˈom, 	 Annakokáért én is, hallván a ti hiteteket az Úr Jézusban, és minden szentekhez való szerelmeteket,


Cantyja ˈnaⁿ ja luaa tyootsˈaa chaˈna machˈee tsˈaⁿ na cweˈ maleinomto na tijndaaˈ yuu wjaayuu. Cantyja na mandiˈntjo̱ⁿya nnoom, meiⁿ tyootsˈaa chaˈ cwilˈa nnˈaⁿ na cweˈ cwitueeˈto nndaˈ naquiiˈ jndye. 	 Én azért úgy futok, mint nem bizonytalanra; úgy viaskodom, mint a ki nem levegõt vagdos;


Ndoˈ seicano̱o̱ⁿnaˈ na nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ jlaˈcwjeena profetas ñequio nnˈaⁿ na jnda̱ tqueⁿljoomˈm nˈom. Mati waa jnaaⁿna na tcweˈ nioom chaˈtso nnˈaⁿ tsjoomnancue na jnda̱ tja̱ ncˈe na cwilaˈyuˈ. 	 És abban prófétáknak és szenteknek vére találtatott, és mindeneknek, a kik megölettek a földön.


Macantyja ˈnaaⁿˈ na tyolaˈyuˈya nˈom nnˈaⁿ Israel, joˈ chii taniaⁿljo̱ˈ tsjoom Jericó tquiaanaˈ jo nda̱a̱na jnda̱ na tyowintcoomndyena ndiocheⁿ tsjoomˈñeeⁿ ntquieeˈ xuee. 	 Hit által omlottak le Jérikónak kõfalai, midõn hét napig köröskörül járták.


Meiiⁿ xeⁿ na nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ cantyja ˈnaⁿya, tixocatsˈaanaˈ na tseixmaⁿya chaˈxjeⁿ tsˈaⁿ na meiⁿ cweˈ tijndo̱ˈto tsˈom ee ñˈoom na mayuuˈ matseina̱ⁿ, sa̱a̱ tixocatsˈaa na ljoˈ, cha titseitiuu tsˈaⁿ na tˈmaⁿ cwiluiindyo̱, nchiiti cantyja na cwindyena na matseina̱ⁿ oo na matsˈaa. 	 Mert ha dicsekedni akarok, nem leszek esztelen; mert igazságot mondok; de megtürtõztetem magamat, hogy valaki többnek ne tartson, mint a minek lát, vagy a mit hall tõlem.


Ja nntseicwja̱ya chaˈtso nnˈaⁿ na cwiˈoontyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ na cwiluiindye chaˈcwijom ntseinaaⁿ. Ndoˈ na ljoˈ chaˈtso ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiiˈa cwentaya nliuna na ja ntyjiitcuundyo̱ chiuu waa na matseitiuu tsˈaⁿ ñequio chiuu waa na mˈaaⁿˈ tsˈom tsˈaⁿ. Ndoˈ cantyjati na jnda̱ ñelˈaˈyoˈ, malaaˈtiˈ nñequiaya na nloˈñom ticwiindyoˈ ˈo. 	 És az õ fiait megölöm halállal; és megtudják a gyülekezetek mind, hogy én vagyok a vesék és szívek vizsgálója; és mindeniteknek megfizetek a ti cselekedeteitek szerint.


ˈO jeeⁿcheⁿ ndyaaˈ ntjeiⁿndyoˈ, laxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na nchjaaⁿˈyoˈ. ¿Cwaaⁿ cwii na we nmeiⁿˈ tˈmaⁿti tseixmaⁿnaˈ? ¿Aa sˈom cajaⁿ na ñˈeⁿ teichjoom watsˈom oo aa nquii watsˈom? Juu watsˈom tˈmaⁿti tseixmaⁿnaˈ ee cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ maqueⁿljuˈnaˈ sˈom cajaⁿˈñeeⁿ. 	 Bolondok és vakok: mert melyik nagyobb, az arany-é, vagy a templom, a mely szentté teszi az aranyat?


Sa̱a̱ mantyjeeⁿ chiuu cwilaˈtiuuna, joˈ chii tsoom nnom tsˈaⁿ na jnda̱ tjateii tsˈo̱: —Quicantyjaˈ, cwintyjeˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ. Ndoˈ teicantyja tsaⁿˈñeeⁿ, teintyjeeⁿˈeⁿ xcwe. 	 Õ pedig tudván azoknak gondolatait, monda a száradt kezû embernek: Kelj fel és állj elõ! És felkelvén, elõálla.


Sa̱a̱ joona yacheⁿ jlaˈcheⁿna, ee mayuuˈ xjeⁿ na ñeñjomndyena nato tyolaˈncjooˈndyena ˈñeeⁿ cwii joona tˈmaⁿti cwiluiiñe. 	 De õk hallgatának, mert egymás között a felett vetekedtek vala az úton, ki a nagyobb?


Chaˈxjeⁿ ñˈoom na mayuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo mˈaaⁿnaˈ ñˈeⁿndyo̱, joˈ chii meiⁿcwii tsˈaⁿ tsˈo̱ndaa Acaya xonnda̱a̱ nntsˈaa na nntseitsaaⁿˈñe na macwjiˈsˈandyoˈ na neiⁿya na matsˈaa naljoˈ. 	 Krisztus igazsága bennem, hogy én ettõl a dicsekvéstõl nem esem el Akhája vidékén.


Quia na waa ñˈoom nacjooˈ cwii tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, tintseiñˈoomˈndyuˈ ñˈoomˈñeeⁿ xeⁿ tjaaˈnaⁿ we oo ndyee tsˈaⁿ na nncwjiˈyuuˈñe juunaˈ. 	 Presbiter ellen vádat ne fogadj el, hanem csak két vagy három tanúbizonyságra.


Macweˈ joˈ tjaaˈnaⁿ tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na sˈaaⁿ quiiˈntaaⁿna. Macanda̱ tioom lˈo̱o̱ⁿ nacjoo cwantindye nnˈaⁿwii na seinˈmaaⁿ joona. 	 Nem is tehet vala ott semmi csodát, csak nehány beteget gyógyíta meg, rájok vetvén kezeit.


Ee xeⁿ jnda̱a̱ tquiaa Josué yuu na nntaˈjndyee nnˈaⁿ Israel, tixocatseineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ xuee. 	 Mert ha õket Józsué nyugodalomba helyezte volna, nem szólana azok után más napról.


Waa ñˈoom na cwilue ntˈom ncˈiaaˈyoˈ na matseiteincuuˈndyo̱ ndoˈ na jeeⁿ jnda̱ ñˈoom cho carta ˈnaⁿya. Mati cwiluena quia mawa̱ na mˈaⁿˈyoˈ quia joˈ cwiwitquiooˈ na ja tsˈaⁿ na meiⁿ cweˈ tiˈnaaⁿˈto meiⁿ tiˈnaⁿya na nntseichuˈa ñˈoom. 	 Mert, úgy mondják, a levelei ugyan súlyosak és kemények; de a maga jelenvolta erõtelen, és beszéde silány.


Ndoˈ chaˈxjeⁿ cwilaˈyuuˈa na tueˈ Jesús ndoˈ na tandoˈxcoom, maluaaˈ cwilaˈyuuˈa na cantyja ˈnaaⁿˈ jom nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na joo nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ na ñejlaˈyuˈ ñˈeⁿñê nntaˈndoˈxcona. 	 Mert ha hisszük, hogy Jézus meghalt és feltámadott, azonképen az Isten is elõhozza azokat, a kik elaludtak, a Jézus által õ vele együtt.


Cwilaˈxuaana nda̱a̱ ncˈiaana, cwiluena: “Ñetjo̱o̱ˈâ tsmaaⁿ juu som na cwitjo̱ˈ na toco tsˈaⁿ sa̱a̱ ˈo tîcalaˈjnomˈyoˈ. Jnda̱ chii ñetjo̱o̱ˈâ som tsˈoo, sa̱a̱ ˈo tîcatyueeˈyoˈ.” 	 És ezt mondják: Sípoltunk néktek, és nem tánczoltatok; siralmas énekeket énekeltünk néktek, és nem sírtatok.


Ndoˈ quia na tjacjom nacañoomˈ meiⁿsa ñˈeⁿndyena, toˈñoom tyooˈ, tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, tyjeeⁿ ndoˈ tquiaaⁿ juunaˈ nda̱a̱na. 	 És lõn, mikor leült velök, a kenyeret vévén, megáldá, és megszegvén, nékik adá.


Luaaˈ tseixmaⁿ Himeneo ñequio Alejandro. Joˈ chii jnda̱ tio̱o̱ya joona lˈo̱ Satanás, cha calaˈno̱ⁿˈna na tantjeiiˈna ñˈoom ntjeiⁿ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kik közül való Himenéus és Alexander, kiket átadtam a sátánnak, hogy megtanulják, hogy ne káromkodjanak.


Ndoˈ mati ntyjeeⁿ na yolcu mˈaⁿna quiiˈntaaⁿya. Quia joˈ ¿chiuu waa na jeeⁿ jndo̱ˈ tsˈoom ndoˈ cweˈ tsˈaⁿ tsjoom ñjaaⁿ jom? 	 És az õ nõtestvérei is nem mind minálunk vannak-é? Honnét vannak tehát ennél mindezek?


Mateijndeii Silvano ja na teiljeii carta chjoowaañe. Macwjiiˈa cwenta na cwiluiiñê tsˈaⁿ na matseiyuˈ na xcweeˈ tsˈoom. Cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ mañequiaya na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ ndoˈ macwjiˈyuuˈndyo̱ na juu naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, cwiluiiñenaˈ na mayuuˈ. 	 Silvánus által, a ki, a mint gondolom, hû atyátokfia, röviden írtam, intve és bizonyságot téve, hogy az az Istennek igaz kegyelme, a melyben állotok.


Tˈo̱ Jesús matsoom: —Nda̱a̱ˈ ˈo mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na caliuˈyoˈ ñˈoom wantyˈiuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjoom. Sa̱a̱ nda̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ matseina̱ⁿya ñˈoom na wjaañoomˈ, cha meiiⁿ na cwintyˈiaa nda̱a̱na sa̱a̱ tixoqueⁿna cwenta ndoˈ meiiⁿ na cwindyena sa̱a̱ xocalaˈno̱ⁿˈna. 	 Õ pedig monda nékik: Néktek adatott, hogy az Isten országának titkait értsétek; egyebeknek példázatokban, hogy látván ne lássanak, és hallván ne értsenek.


Tjalcweeⁿˈeⁿ cañoomˈluee ndoˈ wacatyeeⁿ ntyjaaˈ tsˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya yuu cwitueeˈndyecje chaˈtso ángeles ñequio ntˈomcheⁿ nnom na cwiluiitquiendye ndoˈ mˈaⁿ ntˈomcheⁿ na waa na jnda̱ laˈxmaⁿ. 	 A ki Istennek jobbján van, felmenvén a mennybe; a kinek alávettettek az angyalok, hatalmasságok és erõk.


Quia joˈ teiˈcantyja yolcuˈñeeⁿ. Jlaˈyo̱na nmaⁿ na ntyjo chom xjocanti ˈnaaⁿna. 	 Akkor felkelének mind azok a szûzek, és elkészíték az õ lámpásaikat.


Mawaxˈa̱tya̱, ¿ˈñee naⁿˈñeeⁿ na tyotseiwˈeeⁿ joona wennˈaaⁿ ndyu? Ñequio joo na tyolaxmaⁿ jnaⁿ na tja̱ ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈom. 	 Kikre haragudott vala pedig meg negyven esztendeig? avagy nem azokra-é, a kik vétkeztek, a kiknek testei elhullottak a pusztában?


Sa̱a̱ luaa ñˈoom tso Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿ ángeles: Matsˈaa na cjeendyena chaˈna jndye. Joona cwindyeˈntjomna no̱o̱ⁿ ndoˈ matseijomnaˈ joona chaˈna ntsaachom. 	 bár az angyalokról [így] szól: Ki az õ angyalait szelekké teszi és az õ szolgáit tûz lángjává,


Joo espírituˈñeeⁿ cwiluiindyena naⁿjndii. Jndye nnom ˈnaaⁿ cwilˈana na xocanda̱a̱ nntsˈaa na cweˈ tsˈaⁿ. Cwiˈoontyjaaˈna nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom chaˈwaati tsjoomnancue, na nlaˈtjomna naⁿˈñeeⁿ na nlˈana tiaˈ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, nqueⁿ na matseixmaⁿñˈeeⁿ chaˈtso nnom najnda̱, jnda̱ tqueⁿ xuee na nncuaa tiaˈ. 	 Mert ördögi lelkek azok, a kik jeleket tesznek; a kik elmennek a földnek és az egész világnak királyaihoz, hogy egybe gyûjtsék azokat a mindenható Isten ama nagy napjának viadalára.


Ndoˈ nnˈaⁿ na jndye ñˈoomwaaˈ, tyolue: —¿Quia joˈ ˈñeeⁿ juu nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿñe? 	 A kik pedig ezt hallották, mondának: Ki idvezülhet tehát?


Sa̱a̱ ja ticantyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ ñˈoom na cwitjeiˈyuuˈndye nnˈaⁿ cantyja ˈnaⁿya. Luaaˈ matsjo̱o̱ cha nnda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿndyo̱ ˈo. 	 De én nem embertõl nyerem a bizonyságtételt; hanem ezeket azért mondom, hogy ti megtartassatok.


Ndoˈ nnom Abraham tso Tyˈo̱o̱tsˈom chiuu ntsˈaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ jnda tsaⁿˈñeeⁿ. Ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii ticˈoomnaˈ ntseinaaⁿ, na chaˈcwijom jndye nnˈaⁿ ee matsonaˈ: “Cantyja ˈnaaⁿˈ jndaˈ nncuˈ”, ndoˈ naljoˈ, maˈmo̱ⁿnaˈ ñecwii tsˈaⁿ, manquii Cristo. 	 Az ígéretek pedig Ábrahámnak adattak és az õ magvának. Nem mondja: És a magvaknak, mint sokról; hanem mint egyrõl. És a te magodnak, a ki a Krisztus.


Sa̱a̱ tso ángel nnoom: —Tintyˈueˈ, Zacarías. Majnda̱ jndii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom na macaⁿˈ. Ndoˈ scuˈ Elisabet nntseincueⁿ yuˈndaa ndaˈyoˈ. Ndoˈ nntseicajndyuˈ juu Juan. 	 Monda pedig az angyal néki: Ne félj Zakariás; mert meghallgattatott a te könyörgésed, és a te feleséged Erzsébet szül néked fiat, és nevezed az õ nevét Jánosnak.


Jndye nnˈaⁿ tyˈe na mˈaaⁿ na jnaⁿna chaˈwaa tsˈo̱ndaa Judea ñequio tsjoom Jerusalén. Jnda̱ na lcweˈ nˈomna jnaaⁿna, seitsˈoomñê joona tsˈom jndaa Jordán. 	 És kiméne hozzá Júdeának egész tartománya és a Jeruzsálembeliek is, és megkeresztelkedének mindnyájan õ általa a Jordán vizében, bûneikrõl vallást tévén.


Matsoom: —Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na tyochˈee tsˈiaaⁿ jnda̱a̱. Tjaaⁿ, tjacjoomˈm lqueeⁿ trigo. Ndoˈ yocheⁿ na tyojoomˈm lqueeⁿˈñeeⁿ, ntˈom joˈ tquiaa tsˈom nato. Joonaˈ ndyue nnˈaⁿ ndoˈ ntˈom tcwaˈ cantsaa. 	 Kiméne a magvetõ, hogy elvesse az õ magvát: és magvetés közben némely esék az útfélre; és eltapostaték, és az égi madarak megevék azt.


’Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom mati matseijomnaˈ chaˈna cwii tsˈaⁿ na matseijnda ndoˈ majnda̱a̱ ta̱ˈ na ñequiiˈcheⁿ malˈueeⁿ ta̱ˈ perlas na yati. 	 Ismét hasonlatos a mennyeknek országa a kereskedõhöz, a ki igazgyöngyöket keres;


Xeⁿ ticatsˈaaⁿ na ljoˈ, jnda̱ sˈaaⁿ tsiaⁿtsjo̱ˈ ndoˈ nljeiiⁿ na taticatquii nntsˈaaⁿ, quia joˈ chaˈtso nnˈaⁿ na nntyˈiaa na ljoˈ, nnto̱ˈna na nlaˈjnaaⁿˈna jom. 	 Nehogy minekutána fundamentomot vetett, és elvégezni nem bírja, csúfolni kezdje õt mindenki, a ki látja,


Cˈomˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ ñequio ncˈiaaˈyoˈ. Ndoˈ calaˈtˈmaⁿ nˈomˈyoˈ joona quia cwilaˈtjo̱o̱ndyena nda̱a̱ˈyoˈ. Calˈaˈyoˈ ñˈeⁿndyena chaˈxjeⁿ sˈaa Cristo na seitˈmaⁿ tsˈoom ˈo. 	 Elszenvedvén egymást és megbocsátván kölcsönösen egymásnak, ha valakinek valaki ellen panasza volna; miképen a Krisztus is megbocsátott néktek, akképen ti is;


Matso nquii Jesucristo: “Queⁿˈyoˈ cwenta, majndeiito manncua̱caño̱o̱ⁿya ˈo chaˈna quichˈee tsaⁿcanchˈue. Jeeⁿ neiiⁿˈ juu tsˈaⁿ na mˈaaⁿcˈeeñe xjeⁿˈñeeⁿ na cwee liaaˈ, ee xocaluiˈjnaaⁿˈñê na ñecaseiˈñê.” 	 (Imé eljövök, mint a tolvaj. Boldog, a ki vigyáz és õrzi az õ ruháit, hogy mezítelenen ne járjon, és meg ne lássák az õ rútságát.)


Ndoˈ taxˈee Jesús, tsoom: —Canduˈyoˈ jeˈ, ¿Cwaaⁿ cwii na wendye joona sˈaa yuu na lˈue tsˈom tsotyena? Jlue naⁿˈñeeⁿ: —Juu jnaaⁿ na tjantyjaaˈjñeeⁿ. Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱na: —Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, na nquiee naⁿcwitoˈñoom sˈom ndoˈ mati lculjaaˈ tyuaaˈti nñeˈquiandyena na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈomna, nchiiti ˈo. 	 E kettõ közül melyik teljesítette az atya akaratát? Mondának néki: Az elsõ. Monda nékik Jézus: Bizony mondom néktek: A vámszedõk és a parázna nõk megelõznek titeket az Isten országában.


Ee xeⁿ matseicanda̱a̱ˈñe tsˈaⁿ chaˈtso ljeiiˈñeeⁿ, sa̱a̱ matseitjo̱o̱ñe cantyja ˈnaaⁿˈ cwii joonaˈ, matseijndaaˈñenaˈ na waa jnaaⁿˈaⁿ jo nda̱a̱ chaˈtso ljeiiˈñeeⁿ. 	 Mert ha valaki az egész törvényt megtartja is, de vét egy ellen, az egésznek megrontásában bûnös.


Quia joˈ tja Felipe, matsoom na ljoˈ nnom Andrés, ndoˈ wendye joona tyˈecaluena na ljoˈ nnom Jesús. 	 Megy vala Filep és szóla Andrásnak, és viszont András és Filep szóla Jézusnak.


Juu nayawaañe na jeeⁿ jndanaˈ, laˈxmaaⁿyâ juunaˈ naquiiˈ seiiˈâ na joo seiiˈâ matseijomnaˈ chaˈcwijom ncuaa tsˈocachu. Luaaˈ waa cha nleitquiooˈya na cwicanda̱a̱ cwilˈaayâ tsˈiaaⁿmeiiⁿ ncˈe Tyˈo̱o̱tsˈom mañequiaaⁿ na jnda̱a̱yâ, meiⁿ nchii ncjo̱o̱yâ waa na cwilaˈxmaaⁿyâ. 	 Ez a kincsünk pedig cserépedényekben van, hogy amaz erõnek nagy volta Istené legyen, és nem magunktól való.


Ndoˈ jeˈ jeˈ ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, matseilcwiiˈndyo̱nndaˈa joo ñˈoom naya na jnda̱ ñetˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ. Ñˈoomˈñeeⁿ jlaˈyuˈyoˈ ndoˈ hasta xjeⁿ jeˈcheⁿ ndicwaⁿ tyeⁿ mˈaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ. 	 Eszetekbe juttatom továbbá, atyámfiai, az evangyéliomot, melyet hirdettem néktek, melyet be is vettetek, melyben állotok is,


Tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿsˈa na jñom Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaⁿ nnˈaⁿ judíos. Juan jndyu tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Vala egy Istentõl küldött ember, kinek neve János.


Juu Herodes, jnda̱ na ljeiiⁿ na joo nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom ticalaˈñˈoomˈndyena jom, seiwˈiiyayaaⁿ. Jñoom sondaro tsjoom Belén ndoˈ chaˈwaa ndiocheⁿ yuu na mˈaⁿ nnˈaⁿ. Sa̱ˈntjoom na calaˈcwjee naⁿˈñeeⁿ chaˈtso tyonchˈu na we ndyuu ndoˈ na cjeti mˈaⁿ. Ee laaˈtiˈ tjeiiⁿˈeⁿ cwenta cwanti xuee na teitquiooˈñe jndyee caxjuuˈñeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom ndyuee nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom. 	 Ekkor Heródes látván, hogy a bölcsek megcsúfolták õt, szerfölött felháborodék, és kiküldvén, megölete Bethlehemben és annak egész környékén minden gyermeket, két esztendõstõl és azon alól, az idõ szerint, a melyet szorgalmasan tudakolt a bölcsektõl.


Sa̱a̱ jnaaⁿ Salomón juu sˈaa wˈaaˈñeeⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Salamon építe pedig néki házat.


Jeeⁿ ndyaˈ tyuena, jlaˈntyjanquioondyena nqueⁿna nomtyuaa. Jlue naⁿˈñeeⁿ nda̱a̱na: —¿Chiuu quiiˈntaaⁿ lˈoo cwilˈueˈyoˈ tsˈaⁿ na wandoˈ? 	 És mikor õk megrémülvén a földre hajták orczájokat, azok mondának nékik: Mit keresitek a holtak között az élõt?


Joˈ chii chaˈtsondye nnˈaⁿ tyoˈoona tsjoomna na nleiljeii ncueena. 	 Mennek vala azért mindenek, hogy beirattassanak, kiki a maga városába.


Ndoˈ María Magdalena ñequio cwiicheⁿ María ntyˈiaacheⁿna na luaaˈ sˈaaⁿ. Tyˈewindyuaandyena ndyeyu ˈndyoo tseiˈtsuaaˈñeeⁿ. 	 Ott vala pedig Mária Magdaléna és a másik Mária, a kik a sír átellenében ülnek vala.


Cwajndii nntseiseiˈ patrom jom, jnda̱ nncjuˈ tsaⁿˈñeeⁿ jom yuu na mˈaⁿ nnˈaⁿ na cweˈ cwilˈaya na ya nnˈaⁿndye. Joˈ joˈ nntyˈioom ndoˈ nneiⁿnqueeⁿ ndeiˈnˈoom. 	 És ketté vágatja õt, és a képmutatók sorsára juttatja; ott lészen sírás és fogcsikorgatás.


Jnda̱ na teincwindyô̱ tsjoom Asón ñeˈcwi saayâ ñˈeⁿ wˈaandaa. Squia̱a̱yâ tsjoom Mitilene. 	 Mikor pedig Assusban összetalálkozott velünk, felvévén õt, menénk Mitilénébe.


ndoˈ cwii na jnda̱ tqueⁿnaˈ na cwiluiiñê na canda̱a̱ˈñê, seijndaaˈñenaˈ na chaˈtso nnˈaⁿ na cwilaˈcanda̱a̱ˈndye joo nnoom, mañequiaaⁿ na laˈxmaⁿna na ticantycwii na cwicaluiˈnˈmaaⁿndyena 	 És tökéletességre jutván, örök idvesség szerzõje lett mindazokra nézve, a kik neki engedelmeskednek,


Luaa waa na cwitaˈjnaaⁿˈa Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ cwilayuuˈa na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa. Cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom na candyaˈ tsˈom nnˈaⁿ. Juu na cwiluiiñê na candya tsˈoom, tsˈaⁿ na matseixmaⁿ joˈ, wandoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ndoˈ mˈaaⁿ quiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 mi megismertük és elhittük az Istennek irántunk való szeretetét. Az Isten szeretet; és a ki a szeretetben marad, az Istenben marad, és az Isten [is] õ benne.


Ndoˈ ñequieendye naⁿ na taˈndoˈ, tyolue: —Amén. Ndoˈ joo ntquiuu nchooˈ ñequiee nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye taˈna cantyena, tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena nqueⁿ na tjaa yuu nntycwii na wanoomˈm. 	 És a négy lelkes állat monda: Ámen. És a huszonnégy Vén leborult és imádá az örökkön örökké élõt.


ˈO cwilˈaˈyoˈ chaˈxjeⁿ na machˈee nquii tsotyeˈyoˈ. Jluena nnoom: —Jâ nchii na tuiindyô̱ na tijndaaˈ tsotya̱a̱yâ. Jâ laˈxmaaⁿyâ na ñecwii tsotya̱a̱yâ, nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ti a ti atyátok dolgait cselekszitek. Mondának azért néki: Mi nem paráznaságból születtünk; egy atyánk van, az Isten.


ˈÑeeⁿ juu na maqueⁿ ñˈoom nacjoˈ na ñeˈcueeˈ ñˈoom ˈu watsˈiaaⁿ ñeˈcwjeeⁿˈeⁿ cotomˈ, mati quiaaˈ na nncjaañˈoom liaasoˈ. 	 És a ki törvénykezni akar veled és elvenni a te alsó ruhádat, engedd oda néki a felsõt is.


Mañequiaanaˈ na neiiⁿˈ tsˈaⁿ quia na cwinaⁿñe na maqueⁿnaˈ xjeⁿ juu ndoˈ ticatsˈaa jnaⁿ. Ee quia na jnda̱ jnaⁿñe nncoˈñom na ticantycwii na nncwandoˈ ee jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nñequiaaⁿ joˈ. Matseijomnaˈ juunaˈ chaˈcwijom corona na nntoˈñoom nnˈaⁿ na wiˈ nˈom jom. 	 Boldog ember az, a ki a kísértésben kitart; mert minekutána megpróbáltatott, elveszi az életnek koronáját, a mit az Úr ígért az õt szeretõknek.


Jnda̱ na jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ Esteban jnaⁿnaˈ na tyocoˈwiˈnaˈ nnˈaⁿ na cwilayuˈ. Joˈ chii jndyendye naⁿˈñeeⁿ tˈoomˈndyena, jleinomna. Ntˈom tyˈe hasta ndyuaa Fenicia ñequio ndyuaaxeⁿncwe Chipre ñequio tsjoom Antioquía. Joˈ joˈ tyolaˈneiⁿna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ ñequiiˈcheⁿ nda̱a̱ ncˈiaana nnˈaⁿ judíos, 	 Azok tehát, a kik eloszlottak az üldözés miatt, mely Istvánért támadott, eljutának Fenicziáig, Cziprusig és Antiókhiáig, senkinek nem prédikálván az ígét, hanem csak a zsidóknak.


Jnda̱nquia teitquiooˈñe Jesús nda̱a̱ we nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na cwiˈoo nato jnda̱a̱, sˈaanaˈ na cwiicheⁿ ljo waaⁿ. 	 Ezután pedig közülök kettõnek jelenék meg más alakban, útközben, mikor a mezõre mennek vala.


Seiñˈeeⁿˈnaˈ Zacarías quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ juu. Jeeⁿ seicatyˈuenaˈ jom. 	 És láttára megrettene Zakariás, és félelem szállá meg õt.


Joˈ na ñeˈcataˈxˈa̱a̱yâ njomˈ, Ta, quia na nntandoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, ¿cwaaⁿ cwii na ntquieeˈndye joona scuuˈ jom? Ee jom ñetˈoom scuu chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ. 	 A feltámadáskor azért a hét közül melyiké lesz az asszony? Mert mindeniké vala.


Ee ˈio ndi ˈio mˈaaⁿya na teincuuˈ na ñeˈcatseicueeˈnaˈ ja. Ndoˈ na ljoˈ, ñˈoom na mayuuˈ joˈ chaˈxjeⁿ mati na mayuuˈ na mañequiaanaˈ na neiⁿya na cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñequio Jesucristo na nqueⁿ cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 ponként halál révén állok. A veletek való dicsekedésre [mondom,] mely van nékem a Krisztus Jézusban a mi Urunkban.


Ndoˈ jlue nnˈaⁿ judíos nnoom: —Nchaa lˈuu mayuuˈ na jnda̱ ntyˈiaˈ Abraham ee ˈu meiⁿ cweˈ wenˈaaⁿ nchooˈ nqui chuˈ tyooweeˈ. 	 Mondának azért néki a zsidók: Még ötven esztendõs nem vagy, és Ábrahámot láttad?


Meiⁿjom ndiiˈ tyoontyˈiaaˈ nnom tsˈaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ quia cwitˈmo̱o̱ⁿya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya nnˈaaⁿya, jom mˈaaⁿ quiiˈ nˈo̱o̱ⁿya ndoˈ juu na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa, mamatseicanda̱a̱ˈñeñˈeⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿya. 	 Az Istent soha senki nem látta: Ha szeretjük egymást, az Isten bennünk marad, és az õ szeretete teljessé lett bennünk:


Jnda̱ na tyˈelcweeˈ nnˈaⁿ na jñom Juan, to̱ˈ Jesús na matseineiiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ nacañomˈm cantyja ˈnaaⁿˈ Juan. Matsoom: —¿Chiuu waa saacantyˈiaˈyoˈ na saˈyoˈ ndyuaa na tja nnˈaⁿ cˈoom yuu na tyomˈaaⁿ Juan? ¿Aa ntyˈiaˈyoˈ jom chaˈcwijom cwii tsmaaⁿ na maleiñˈoomñe jndye? Ntyjii nchii joˈ. 	 Mikor pedig elmentek a János követei, kezdé mondani a sokaságnak János felõl: Mit látni mentetek ki a pusztába? szélingatta nádszálat-é?


Ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na tooˈndye naquiiˈ watsˈom tyontyˈiaana na tyojaacaⁿ ndoˈ tyotseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És látá õt az egész nép, hogy jár és dícséri az Istent:


Ndoˈ xeⁿ waa cwiicheⁿ ñˈoom na lˈue nˈomˈyoˈ na nleijndaaˈ, nleijndaaˈnaˈ quia na nncuaa jomta. 	 Ha pedig egyéb dolgok felõl van valami panasztok, a törvényes népgyûlésen majd elintéztetik.


Quia joˈ we nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoomˈm, Jacobo ñˈeⁿ Juan, quia na ntyˈiaana na luaaˈ, jluena: —Aa ndiˈ Ta, ¿aa nncwancueˈ na nlˈaayâ chaˈna sˈaa Elías? Nntaaⁿyâ na quioo chom na nnaⁿ cañoomˈluee nacjoo naⁿmˈaⁿˈ cha nntseicwjeenaˈ joona. 	 Mikor pedig ezt látták az õ tanítványai, Jakab és János, mondának: Uram, akarod-é, hogy mondjuk, hogy tûz szálljon alá az égbõl, és emészsze meg ezeket, mint Illyés is cselekedett?


Jnda̱ seicandyaañê jâ nawiˈ tˈmaⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ ndicwaⁿ matseicandyaañê jâ. Joˈ chii jom ntyjaaˈtyeⁿ nˈo̱o̱ⁿyâ na mati xuee na wjaatinaˈ nntseicandyaañetyeeⁿ jâ, 	 A ki ilyen nagy halálból megszabadított és szabadít minket: a kiben reménykedünk, hogy ezután is meg fog szabadítani;


Ndoˈ na tyolaxmaaⁿya lˈoo tquiaaⁿ na tando̱o̱ˈxco̱o̱ya ñequio Cristo Jesús, ndoˈ sˈaaⁿ na cwimeiⁿndyuaandyo̱ ñˈeⁿñe cañoomˈluee. 	 És együtt feltámasztott és együtt ültetett a mennyekben, Krisztus Jézusban:


Joˈ chii tsˈaⁿ na matseineiⁿ ñˈoom na tjachuiiˈ, caⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nnda̱a̱ nntseiteincoomˈm juunaˈ. 	 Azért a ki nyelveken szól, imádkozzék, hogy megmagyarázza.


Ñenquiiˈcheⁿ na cwiñeˈquiaayâ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ na chaˈtsondyoˈ. Cwijaañjoomˈ nˈo̱o̱ⁿyâ ˈo quia na cwilana̱a̱ⁿyâ nnoom. 	 Hálát adunk az Istennek mindenkor mindnyájatokért, emlékezvén rólatok a mi imádságainkban;


Naⁿˈñeeⁿ tjeiiˈndyena quiiˈ ntmaaⁿˈ na cwilaˈxmaaⁿya cweˈ ee tiyuuˈ na ñejlaˈxmaⁿna cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee xeⁿ na mayuuˈ na ñejlaˈxmaⁿna cwentaaⁿˈaⁿ, maxjeⁿ xocatjeiiˈndyena. Sa̱a̱ jnda̱ lˈana na ljoˈ cha nleitquiooˈya na tiyuuˈ na laˈxmaⁿna cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Közülünk váltak ki, de nem voltak közülünk valók; mert ha közülünk valók lettek volna, velünk maradtak volna; de hogy nyilvánvalóvá legyen felõlük, hogy nem mindnyájan közülünk valók.


Jnda̱ na seineiⁿ Pablo jlueeⁿˈeⁿ naquiiˈ watsˈomˈñeeⁿ ñequio nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê. Ndoˈ nnˈaⁿ na nchii judíos tyolˈana tyˈoo nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ na calaˈneiⁿtina ñˈoomˈñeeⁿ nda̱a̱na cwiicheⁿ xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ judíos. 	 Mikor pedig kimentek a zsidók zsinagógájából, kérék a pogányok, hogy a következõ szombaton prédikálják nékik ezen beszédeket.


Ee xeⁿ juu xjeⁿ na ñetˈo̱o̱ⁿ nndiaaˈndyo̱ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom tqueeⁿ jaa na cwiljoya tsˈoom ñˈeⁿndyo̱ ncˈe na tueˈ Jnaaⁿ, majndeiticheⁿ jeˈ na nluiˈnˈmaaⁿndyo̱ ncˈe na wanoomˈm. 	 Mert ha, mikor ellenségei voltunk, megbékéltünk Istennel az õ Fiának halála által, sokkal inkább megtartatunk az õ élete által minekutána megbékéltünk vele.


Nqueⁿ na jñoom ja cwiluiiñê na mayomˈm. Jndye ñˈoom tsoom no̱o̱ⁿ na catsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ. Ndoˈ ñequiiˈcheⁿ matseiteinco̱o̱ˈa joo ñˈoomˈñeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Sa̱a̱ jndye niom na ntyjeeⁿ ñˈeⁿndyoˈ na macaⁿnaˈ na cuˈxa̱ⁿya. 	 Sok beszélni és ítélni valóm van felõletek: de igaz az, a ki küldött engem; és én azokat beszélem a világnak, a miket tõle hallottam vala.


Sa̱a̱ sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tandoˈxcoom. Jeˈ tacˈoomñê quiiˈntaaⁿ lˈoo. 	 De az Isten feltámasztá õt halottaiból:


Ndoˈ joo ntquiuu nchooˈ ñequiee nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye ñequio joo ñequiee naⁿ na taˈndoˈ, tyˈetaˈnquiona nnom nqueⁿ na wacatyeeⁿ tio. Tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena jom, tyoluena: —Aleluya. Amén. 	 És leborula a huszonnégy Vén és a négy lelkes állat, és imádá az Istent, a ki a királyiszékben ül vala, mondván: Ámen! Aleluja!


Quia cwiñequiaayâ ñˈoom, nchii cwilana̱a̱ⁿyâ chiuu laxmaaⁿ ncjo̱o̱yâ, sa̱a̱ cwilana̱a̱ⁿyâ na Jesucristo cwiluiiñê na catsa̱ˈntjoom ndoˈ na luaaˈ, jâ cwiluiindyô̱ na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ ncˈe na jnda nquiuuyâ Jesús. 	 Mert nem magunkat prédikáljuk, hanem az Úr Jézus Krisztust; magunkat pedig, mint a ti szolgáitokat, a Jézusért.


Jesús tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, tsoom: —Naquiiˈ ljeii ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwileiñˈomˈyoˈ, manquiuˈyoˈ na nquii Tyˈo̱o̱tsˈom matsoom: “Nda̱a̱ˈ ˈo na cwiluiitquiendyoˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ matsjo̱o̱ na matseijomnaˈ ˈo chaˈna nnco̱.” 	 Felele nékik Jézus: Nincs-é megírva a ti törvényetekben: Én mondám: Istenek vagytok?


Ndoˈ mati cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ nquiee ángeles na ticaljooˈndyena tsˈiaaⁿ na laxmaⁿna, hasta ˈndyena yuu na seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaana, maleichom joona na pra̱so meiⁿ xocantycwii na chuˈtyeⁿndyena lˈuaancjo yuu na jaaⁿñeñˈeⁿ hasta juu xuee quia na nncuˈxeeⁿ chaˈtso. 	 És az angyalokat is, a kik nem tartották meg fejedelemségöket, hanem elhagyták az õ lakóhelyöket, a nagy nap ítéletére örök bilincseken, sötétségben tartotta.


Naⁿˈñeeⁿ na cwiquieˈcañom ˈo na cwiluena na joona cwiluiindyena apóstoles na tjacantyja, sa̱a̱ meiⁿchjoo ticatsˈaanaˈ ntyjii na cjeti matseixmaⁿya ñˈeⁿndye joona. 	 Mert én azt gondolom, hogy semmiben sem vagyok alábbvaló a fõ-fõ apostoloknál.


cha cantyja ˈnaaⁿˈ juu tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ chaˈtsondye na cwiluiitquiendye na mˈaⁿ cañoomˈluee ñequio chaˈtso na cwitsa̱ˈntjom joˈ joˈ, caliuna na jndye nnom na jndo̱ˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Azért, hogy megismertettessék most a mennybeli fejedelemségekkel és hatalmasságokkal az egyház által az Istennek sokféle bölcsesége,


’Mañequiaanaˈ na neiiⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿna chaˈcwijom na ñeˈjndoˈna ndoˈ ñeˈcwena ee na ntyjaaˈ nˈomna na nnda̱a̱ nlˈana yuu na matyˈiomyanaˈ. Ee canda̱a̱ˈya nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cwicantyjaaˈ nˈomna. 	 Boldogok, a kik éhezik és szomjúhozzák az igazságot: mert õk megelégíttetnek.


Cantyja ˈnaaⁿˈ Jesúsˈñeeⁿ na jnaⁿ Nazaret, tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na jom matseixmaaⁿ najndeii Espíritu Santo. Tyomanoom, tyochˈeeⁿ naya ndoˈ tyotseinˈmaaⁿ chaˈtso nnˈaⁿ na ñenchje tsaⁿjndii ee maxjeⁿ ñˈeⁿñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿñê. 	 A názáreti Jézust, mint kené fel õt az Isten Szent Lélekkel és hatalommal, ki széjjeljárt jót tévén és meggyógyítván mindeneket, kik az ördög hatalma alatt voltak; mert az Isten vala õ vele.


Ee seiteincuuˈñenaˈ cantyja na mˈaⁿna, cweˈ cha caluiˈnˈmaaⁿndyo̱ ja. Joˈ chii chaˈtso ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na nchii judíos cwiñequia na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿna, ndoˈ mati ja. 	 A kik az én életemért a saját nyakukat tették le; a kiknek nemcsak én mondok köszönetet, hanem a pogányok minden gyülekezete is.


Joˈ na taxˈeeñê nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na canchooˈwe na tˈmaaⁿ na calaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê, matsoom: —Ndoˈ ˈo jeˈ ¿aa mati nnto̱ⁿˈndyoˈ ñˈeⁿndyo̱? 	 Monda azért Jézus a tizenkettõnek: Vajjon ti is el akartok-é menni?


Quiiˈntaaⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na titˈmaⁿ cwiluiindye, cantyja ˈnaⁿya, ja titˈmaⁿndyo̱tya̱, nchiiti joona. Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, no̱o̱ⁿ ja tquiaaⁿ tsˈiaaⁿ na catseicandiiya nnˈaⁿ na nchii judíos na chaˈtso na matseixmaⁿ Cristo jeeⁿ cajndanaˈ meiⁿ xocanda̱a̱ nntseiˈno̱ⁿˈ tsˈaⁿ. 	 Nékem, minden szentek között a legeslegkisebbnek adatott ez a kegyelem, hogy a pogányoknak hirdessem a Krisztus végére mehetetlen gazdagságát;


Matseicatyˈuenaˈ ja quia na ncua̱caño̱o̱ⁿnndaˈa ˈo, nquii Tyˈo̱o̱tsˈomya nntsˈaaⁿ na nluiˈjnaaⁿˈndyo̱ quiiˈntaaⁿˈyoˈ ndoˈ na nntseityˈioonaˈ ja cantyja ˈnaaⁿ jndyendyoˈ ˈo na jaachˈee xuee cwilaˈtjo̱o̱ndyoˈ nnoom meiⁿ tyoolcweˈ nˈomˈyoˈ jnaⁿˈyoˈ, na tiljuˈ tsaamˈaⁿˈyoˈ jo nnoom, na ndicwaⁿ cwimˈaⁿˈyaˈyoˈ ñequio nnˈaⁿ ndoˈ na cwilaˈqueeⁿ nˈomˈyoˈ chiuu tseixmaⁿ tsjoomnancue. 	 Hogy mikor újra odamegyek, megaláz engem az én Istenem ti köztetek, és sokakat megsiratok azok közül, a kik ezelõtt vétkeztek és meg nem tértek a tisztátalanságból, paráznaságból és bujaságból, a mit elkövettek.


Ndoˈ jnda̱ ntyˈiano̱o̱ⁿya na tuii na ljoˈ ñˈeⁿñê. Joˈ chii macwjiˈyuuˈndyo̱ na jom cwiluiiñê Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És én láttam, és bizonyságot tettem, hogy ez az Isten Fia.


ndoˈ chaˈtsondyena tyowena ndaatioo na tyocaluiˈnaˈ quiiˈ tsjo̱ˈ na ñˈeⁿ ñˈeⁿnaˈ ñˈeⁿndyena. Nquii Cristo cwiluiiñe tsjo̱ˈñeeⁿ. 	 És mindnyájan egy lelki italt ittak, mert ittak a lelki kõsziklából, a mely követi vala õket, e kõszikla pedig a Krisztus volt.


Ee tsaⁿsˈaˈñeeⁿ, na jeeⁿ tˈmaⁿ tsˈiaaⁿ sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tcoˈyanaˈ jom, jnda̱ teinom wenˈaaⁿ choomˈm. 	 Mert több vala negyven esztendõsnél az az ember, kin a gyógyításnak ez a csodája lett vala.


Maluaaˈ matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Abraham. Tyotseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ ncˈe joˈ tqueⁿ jom na tjaa jnaⁿ cwicotseixmaaⁿ. 	 Miképen Ábrahám hitt az Istennek, és tulajdoníttatott néki igazságul.


Tjaaˈnaⁿ cwii na cweˈ wantyˈiuuˈ waa na xocano̱o̱ⁿ ndoˈ tjaaˈnaⁿ meiⁿcwii na cweˈ ntyˈiu na xocaliu nnˈaⁿ. 	 Mert nincs oly rejtett dolog, mely napfényre ne jõne; és oly titok, mely ki ne tudódnék.


Nqueⁿ tquiaañe cheⁿnqueⁿ na cueeⁿˈeⁿ cwentaa jnaaⁿya chaˈxjeⁿ na seijndaaˈñe nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom cha nndyaandyo̱ natia na tseixmaⁿ tsjoomnancuewaañe. 	 A ki adta önmagát a mi bûneinkért hogy kiszabadítson minket e jelenvaló gonosz világból, az Istennek és a mi Atyánknak akarata szerint.


Ndoˈ jo ndyeyu tsˈom xqueeⁿ tyˈioomna ljeii ñˈoom griego, latyeⁿ, ñˈeⁿ hebreo. Matsonaˈ: “Luaañe Rey cwentaa nnˈaⁿ judíos.” 	 Vala pedig egy felirat is fölébe írva görög, római és zsidó betûkkel: Ez a zsidóknak ama Királya.


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —¿Aa maxjeⁿ mati ˈo tilaˈno̱ⁿˈyoˈ? ¿Aa tiqueⁿˈyoˈ cwenta na tjaaˈnaⁿ cwii nnom nantquie na cwicwaˈ nnˈaⁿ na juunaˈ nntsˈaanaˈ na tilˈueñe tsˈaⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 És monda nékik: Ti is ennyire tudatlanok vagytok-é? Nem értitek-é, hogy a mi kívülrõl megy az emberbe, semmi sem fertõztetheti meg õt?