—Catsuˈ nda̱a̱yâ, ¿aa ˈu cwiluiindyuˈ Cristo? Jom tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na: —Meiiⁿ xeⁿ na nntsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, sa̱a̱ xocalaˈyuˈyoˈ. 	 Mondván: Ha te vagy a Krisztus, mondd meg nékünk. Monda pedig nékik: Ha mondom néktek, nem hiszitek:


Queeⁿ tsˈo̱o̱ⁿya na catsˈaanaˈ na ticjaaweeˈ nˈom nnˈaⁿya na ñeˈcwii tsjaaⁿ quio tuiindyo̱ na macanda̱ ˈo cwicaluiˈnˈmaaⁿndyoˈ ndoˈ catseiqueeⁿnaˈ nˈomna na mati joona cwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ha ugyan felingerelhetném az én atyámfiait, és megtarthatnék közülök némelyeket.


Joˈ chii xeⁿ mañequiaanaˈ na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ na laˈxmaⁿˈyoˈ cwentaaˈ Cristo, xeⁿ mañequiaanaˈ na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom ˈo, xeⁿ mˈaaⁿ Espíritu quiiˈ nˈomˈyoˈ, ndoˈ xeⁿ mˈaⁿˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ntˈomcheⁿ, 	 annakokáért [helye van] Krisztusban az intésnek, ha [helye van] a szeretet vígasztalásának, ha [helye van] a Lélekben való közösségnek, ha [helye van] a szívnek és könyörületességnek,


Joˈ chii ncˈe na nmeiⁿˈ jnda̱ teinomˈyoˈ, ticaˈndyencˈuaaˈndyoˈ na cwicantyjaaˈ nˈomˈyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ee juunaˈ matseijndaaˈñenaˈ na nntoˈñoomˈyoˈ cwii na jeeⁿ jnda tseixmaⁿ. 	 Ne dobjátok el hát bizodalmatokat, melynek nagy jutalma van.


Jâ cwitjeiˈyuundyô̱ cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso na tyochˈeeⁿ tsˈo̱ndaa Judea, ndoˈ mati naquiiˈ tsjoom Jerusalén. Jlaˈcueeˈ naⁿˈñeeⁿ jom na tyˈioomna jom cjooˈ tsˈoomˈnaaⁿ, 	 És mi vagyunk bizonyságai mindazoknak, a miket mind a zsidóknak tartományában, mind Jeruzsálemben cselekedett; a kit megölének, fára feszítvén.


—Catsuˈ nda̱a̱yâ, ¿cwaaⁿ nncueˈntyjo̱ na nluii nmeiⁿˈ? Ndoˈ ¿cwaaⁿ ˈnaaⁿ mˈmo̱ⁿnaˈ na manndyooˈ nluii nmeiⁿˈ? 	 ndd meg nékünk, mikor történnek meg ezek; és mi [lesz] a jel, a mikor mindezek beteljesednek?


Ndoˈ quia tueˈntyjo̱ xjeⁿ na jnda̱ tquie ta̱, jñoom mosoomˈm na mˈaⁿ naⁿˈñeeⁿ na cˈoocachona ta̱ na tantjom tyuaaⁿˈaⁿ. 	 Mikor pedig a gyümölcs ideje elérkezett vala, elküldé szolgáit a munkásokhoz, hogy vegyék át az õ gyümölcsét.


Xeⁿ mˈaaⁿ tsˈaⁿ na tso na matseixmaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ naxuee, sa̱a̱ jnoomˈm cwii nnˈaaⁿˈaⁿ na matseiyuˈ, tsaⁿˈñeeⁿ ndicwaⁿ matseijomñe ñequio najaaⁿ. 	 A ki azt mondja, hogy a világosságban van, és gyûlöli az õ atyjafiát az még mindig a sötétségben van.


cha na chaˈtsondyoˈñˈeⁿˈyoˈ ñequio ñecwii jndyeeˈyoˈ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom Tsotye nquii Ta Jesucristo. 	 Hogy egy szívvel, egy szájjal dicsõítsétek az Istent és a mi Urunk Jézus Krisztusnak Atyját.


Ndoˈ fariseosˈñeeⁿ jluiˈna. Jlaˈtjomndyena, to̱ˈna tyoˈmaⁿna chiuu nlˈayoona na nlaˈcueeˈna Jesús. 	 A farizeusok pedig kimenvén, tanácsot tartának ellene, hogyan veszíthetnék el õt.


Ndoˈ jndye ñˈoom ticueeˈ tsˈom tyoluena nacjoomˈm. 	 És sok egyéb dolgot mondának néki, szidalmazván õt.


Ee ja na jnaaⁿya caáoomˈluee nchii na jndyo̱o̱ na catsˈaa ljoˈ na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ. Sa̱a̱ jndyo̱o̱ na catsˈaaya yuu na lˈue tsˈom nqueⁿ na jñoom ja. 	 Mert azért szállottam le a mennybõl, hogy ne a magam akaratát cselekedjem, hanem annak akaratát, a ki elküldött engem.


Quia joˈ capeitaⁿˈñeeⁿ tjañˈoom tyochjoo yuu na mˈaaⁿ nquii tsˈaⁿ na cwiluiitquieñeti nda̱a̱na. Matsoom: —Nquii pra̱so Pablo tˈmaaⁿ ja. Tcaaⁿ na candyo̱ñˈo̱ⁿ tyochjoomˈaaⁿ na mˈaaⁿˈ, ee waa na nntsoom njomˈ. 	 Az annakokáért maga mellé vévén õt, vivé az ezredeshez, és monda: A fogoly Pál magához hivatván engem, kéré, hogy ez ifjat hozzád vezessem, mert valamit akar néked mondani.


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, jndye profetas ñequio reyes na tyotsa̱ˈntjom, jeeⁿ tyocantyjaaˈ nˈomna na nntyˈiaanda̱a̱na tsˈiaaⁿmeiⁿˈ na cwintyˈiaˈ ˈo na matsˈaa ndoˈ na nndyena ñˈoom na cwindyeˈ ˈo na mañenquia, sa̱a̱ tîcantyˈiaana meiⁿ tîcandyena. 	 Mert mondom néktek, hogy sok próféta és király kívánta látni, a miket ti láttok, de nem látták; és hallani, a miket hallotok, de nem hallották.


Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, xuee na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ tˈmaⁿti nlcoˈwiˈnaˈ ˈo nchiiti nnˈaⁿ tsjoom Tiro ñˈeⁿ Sidón. 	 De mondom néktek: Tirusnak és Sidonnak könnyebb dolga lesz az ítélet napján, hogynem néktek.


Joˈ chii ncˈe na jnda̱ tqueⁿnaˈ na cwiluiindyo̱ nnˈaⁿ na tjaa jnaⁿ cwicolaxmaaⁿya ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, jnda̱ ljoya tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyo̱ ncˈe nquii Jesucristo na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom jaa. 	 Megigazulván azért hit által, békességünk van Istennel, a mi Urunk Jézus Krisztus által,


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancue, tijoom ñetˈoom cwii profeta na tˈmaⁿti cwiluiiñe chaˈna Juan. Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, tsˈaⁿ na cjeti machˈee, juu tˈmaⁿti cwiluiiñe yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, nchiiti Juan. 	 Mert mondom néktek, hogy azok között, a kik asszonytól születtek, egy sincs nagyobb próféta Keresztelõ Jánosnál; de a ki kisebb az Isten országában, nagyobb õ nála.


Tjatjati Jesús ñequio nnˈaⁿ na cwiˈoo ñˈeⁿñê. Tquiena cwii tsjoom chjoo. Ndoˈ cwii yuscu na jndyu Marta, seiljo joona waaˈ. 	 Lõn pedig, mikor az úton menének, hogy õ beméne egy faluba; egy Mártha nevû asszony pedig befogadá õt házába.


Meiⁿˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na macaⁿ cwii ˈnaⁿ njomˈ, quiaaˈ. Ndoˈ xeⁿ tjañˈoom tsˈaⁿ ˈnaⁿˈ ndoˈ tiñeˈcatseilcweeⁿˈeⁿ juunaˈ, tintseincjooˈndyuˈ na calcweˈnaˈ. 	 Mindennek pedig, a ki tõled kér, adj; és attól, a ki elveszi a tiédet, ne kérd vissza.


’Calˈuu cwiindyoˈ ˈo mˈaaⁿ mosooˈ na matseindyaa oo na machˈee cwenta quiooˈ jo jnda̱a̱, ndoˈ quia jnda̱ tyjeeˈ tsaⁿˈñeeⁿ na jnaⁿ jnda̱a̱, ¿aa mantyja nntsuˈ nnom: “Cwinoomˈ luaa, cajmaⁿˈ na nlcwaˈ”? 	 Kicsoda pedig ti közületek az, a ki, ha egy szolgája van, és az szánt vagy legeltet, tüstént azt mondja annak, mihelyt a mezõrõl megjõ: Jer elõ, ülj asztalhoz?


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, tsoom: —ˈO quiaˈyoˈ na nlcwaˈna. Quia joˈ jluena nnoom: —¿Cwaaⁿ nnda̱a̱ nleijndeii meiiⁿ nntsalajndaayâ chaˈna we siaⁿnto sˈom denario tyooˈ na nñeˈquiaayâ na nlcwaˈ naⁿmˈaⁿˈ? 	 Õ pedig felelvén, monda nékik: Adjatok nékik ti enniök. És mondának néki: Elmenvén, vegyünk-é kétszáz pénz árú kenyeret, hogy enni adjunk nékik?


Tjaaⁿ ndoˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ na macoˈwiˈ cwii tsˈaⁿ Egipto cwii tsˈaⁿ tsjaaⁿ na tuiiñê. Joˈ chii tjacwañomˈm tsaⁿˈñeeⁿ. Tjeiiˈñê juu nawiˈ na matjom. Seicueⁿˈeⁿ tsˈaⁿ Egipto. 	 És mikor látta, hogy egyik bántalommal illettetik, megoltalmazá, és az égyiptomi embert megölvén, bosszút álla azért, a ki bosszúsággal illettetett.


Catueˈndyoˈcjeˈyoˈ jo nnom Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cha na jom nntsˈaaⁿ na nntseiwendyenaˈ ˈo. 	 Alázzátok meg magatokat az Úr elõtt, és felmagasztal titeket.


Xeⁿ nchii nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom tqueeⁿ na tijndyeti xuee nncˈoom nawiˈñeeⁿ, meiⁿcwii tsˈaⁿ xocaluiˈnˈmaaⁿñe cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. Sa̱a̱ ncˈe na wiˈ tsˈoom joo nnˈaⁿ na jnda̱ tjeiiˈñê cwentaaⁿˈaⁿ, joˈ chii nntsˈaaⁿ na tijndyeti xuee nncˈoom nawiˈñeeⁿ. 	 És ha az Úr meg nem rövidítette volna azokat a napokat, egyetlen test sem menekülne meg; de a választottakért, a kiket kiválasztott, megrövidítette azokat a napokat.


Ndoˈ xeⁿ cweˈ nˈndya̱a̱to̱o̱ na ncjaachˈeetyeeⁿ na luaaˈ, quia joˈ chaˈtso nnˈaⁿ nlaˈyuˈ ñˈeⁿñê. Ndoˈ na ljoˈ nquiee naⁿmaⁿnˈiaaⁿ nnˈaⁿ romanos nlaˈtyuiiˈna watsˈom ˈnaaⁿ jaa nnˈaⁿ judíos ñequio ndaandyuaa ˈnaaⁿya. 	 Ha ekképen hagyjuk õt, mindenki hinni fog õ benne: és eljõnek majd a rómaiak és elveszik tõlünk mind e helyet, mind e népet.


Mˈaⁿna na cwilˈana chaˈtso nnom na ticatyˈiomyanaˈ. Chaˈna tsˈaⁿ na cweˈ mˈaaⁿya ñˈeⁿ xˈiaaˈ, oo tsˈaⁿ na ntjeiⁿ ljoˈ machˈee ñˈeⁿ xˈiaaˈ oo tsˈaⁿ na matseiqueeⁿ tsˈom ˈnaaⁿˈ xˈiaaˈ, tsˈaⁿ na ticatseiñˈoomˈñe yuu na matyˈiomyanaˈ, tsˈaⁿ na ta̱a̱ˈ tsˈom xˈiaaˈ, tsˈaⁿ na matseicwjee nnˈaⁿ, tsˈaⁿ na matseintjaˈñe ñequio xˈiaaˈ, tsˈaⁿ na manquiuˈnnˈaⁿ xˈiaaˈ, tsˈaⁿ na matseiˈndaaˈ tsˈom xˈiaaˈ, tsˈaⁿ na cweˈ matseineiⁿto chiuu waa ñˈoom na mandii cantyja ˈnaaⁿˈ xˈiaaˈ, 	 A kik teljesek minden hamissággal, paráznasággal, gonoszsággal, kapzsisággal, rosszasággal; rakvák, írigységgel, gyilkossággal, versengéssel, álnoksággal, rossz erkölcscsel;


Tsoti Jacobo: —Ncˈe ñˈoomˈñeeⁿ, joˈ chii matseitiuuya cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos na cwilcweˈ nˈom na cwilayuˈ, meiⁿ ticatsonaˈ na nlacachuuya xuu joona joo ñˈoom na matsa̱ˈntjomnaˈ jaa. 	 Azokáért én azt mondom, hogy nem kell háborgatni azokat, kik a pogányok közül térnek meg az Istenhez;


Meiⁿ tichaˈtsondye nnda̱a̱ nlaˈnˈmaⁿ nnˈaⁿwii. Mati tichaˈtsondye nnda̱a̱ nlaˈneiⁿ ñˈoom na tjachuiiˈ ñequio ñˈoom na macwixjeⁿ cwilaˈneiⁿ, meiⁿ nchii chaˈtsondye nnda̱a̱ nlaˈteincooˈ ljoˈ cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Avagy mindnyájoknak van-é gyógyításra való ajándéka? Vagy mindnyájan szólnak-é nyelveken? Vagy mindnyájan magyaráznak-é?


Nqueⁿ seicañeeⁿ jâ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ ndoˈ cantyja na mañequiaa Espíritu Santo na wiˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 A ki meg is jelentette nékünk a ti Lélekben való szereteteteket.


Quia joˈ nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, taˈxˈeena nnom Jesús, jluena: —Nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿndyuˈ ¿chiuu na ticalaˈcanda̱na costumbre na tqueⁿ nnˈaⁿ na tyoluiitquiendye nda̱a̱ya na cwicwaˈna na ndicwaⁿ mˈaⁿna na tiqueⁿljuˈndyena? 	 Azután megkérdék õt a farizeusok és az írástudók: Mi az oka, hogy a te tanítványaid nem járnak a régiek rendelése szerint, hanem mosdatlan kézzel esznek kenyeret?


Tyˈena ndoˈ jliuna chaˈxjeⁿ na tsoom. Ndoˈ jlaˈjndaaˈndyena na nlcwaˈna, nntquiina catsmaⁿ. 	 Elmenvén pedig, úgy találák, a mint mondta nékik; és elkészíték a húsvéti bárányt.


Ndoˈ na luaaˈ seijndaaˈndyo̱, ¿aa machˈeenaˈ nquiuˈyoˈ na cweˈ na sˈaato̱ na seijndaaˈndyo̱ na luaaˈ? ¿Aa cwitjeiˈyoˈ cwenta na matsˈaa chaˈna machˈee tsˈaⁿ na mˈaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue quia matsjo̱o̱ “majoˈndyo” cwii ñˈoom sa̱a̱ nda̱nquia cwiwitquiooˈ na maˈmo̱ⁿnaˈ na “nchii joˈ”, ndoˈ xeⁿ matsjo̱o̱ na nchii joˈ cwii ñˈoom, sa̱a̱ nda̱nquia maˈmo̱ⁿnaˈ na majoˈndyo juunaˈ? 	 Hát ezt akarva, vajjon könnyelmûen cselekedtem-é? vagy a mit akarok, test szerint akarom-é, hogy nálam az igen igen, és a nem nem legyen?


Tso Jesús nda̱a̱na: —Quindyo̱ˈyoˈ tsjo̱ˈwaa. Juu Marta, xjo tsˈoo, matsoom: —Jeeⁿ ˈu Ta, jeˈ jnda̱ teicˈeeñê ee jnda̱ jnda̱a̱ˈ ñequiee xuee na tueeⁿˈeⁿ. 	 Monda Jézus: Vegyétek el a követ. Monda néki a megholtnak nõtestvére, Mártha: Uram, immár szaga van, hiszen negyednapos.


Luaa tuii cwii xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ. Mawinom Jesús yuu waa ntjom lqueeⁿ trigo. Ndoˈ jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê na ñeˈjndo̱o̱ˈâ, to̱o̱ˈâ tyotyja̱a̱yâ xuˈlqueeⁿ. Tyotyˈueendyô̱, tyotquia̱a̱yâ joonaˈ. 	 Abban az idõben a vetéseken át haladt Jézus szombatnapon; tanítványai pedig megéheztek, és kezdték a kalászokat tépni és enni.


Tyomanom Jesús chaˈtso njoom tˈmaⁿ ñequio njoom nchˈu tsˈo̱ndaa Galilea. Tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ naquiiˈ lanˈom. Tyoñequiaaⁿ ñˈoom naya cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Tyotseinˈmaaⁿ nnˈaⁿ ticwii cwii nnom tycu na wiina, ñˈeⁿ ticwii cwii nnom na tajndeiiˈ nˈomna na maquiinaˈ. 	 És körüljárja vala Jézus a városokat mind, és a falvakat, tanítván azoknak zsinagógáiban, és hirdetvén az Isten országának evangyéliomát, és gyógyítván mindenféle betegséget és mindenféle erõtelenséget a nép között.


Sa̱a̱ joo fariseosˈñeeⁿ tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: —¿Aa jndoˈyoˈ jeˈ? Maxjeⁿ tjaa na nnda̱a̱ nlˈaaya. Chaˈtsondye nnˈaⁿ cwilajomndye ñˈeⁿñê. 	 ndának azért a farizeusok egymás között: Látjátok-é, hogy semmit sem értek? Ímé, [mind] e világ õ utána megy.


Juanˈñeeⁿ tyoseixmaaⁿ chaˈcwijom lámpara na matseixueenaˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ. Ndoˈ ˈo xjeⁿ na ñetˈoom tˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ ee nquiuˈyoˈ ñˈoom na tyoñequiaaⁿ chaˈcwijom seixueeñenaˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ. 	 Õ az égõ és fénylõ szövétnek vala, ti pedig csak egy ideig akartatok örvendezni az õ világosságában.


ndoˈ cwiindyoˈ ˈo nntso nda̱a̱na: “Catsaˈtoˈyoˈ.” Tyˈo̱o̱tsˈom catioˈnaaⁿñê ˈo na nlcweeˈyoˈ liaa ndoˈ na nlcwaˈcjaacjoˈyoˈ, sa̱a̱ xeⁿ tinquiaaˈ ljoˈ na macaⁿnaˈ joona, ¿yuu nnteijndeii ñˈoom na luaaˈ tsuˈ nda̱a̱na? 	 És azt mondja nékik valaki ti közületek: Menjetek el békességgel, melegedjetek meg és lakjatok jól; de nem adjátok meg nékik, a mikre szüksége van a testnek; mi annak a haszna?


Ndoˈ xeⁿ seitjoomˈna jaa ñˈeⁿñê cantyja na tueeⁿˈeⁿ, mati matseitjoomˈnaˈ jaa ñˈeⁿñê cantyja na tandoˈxcoom. 	 rt ha az õ halálának hasonlatossága szerint vele egygyé lettünk, bizonyára feltámadásáé szerint is [azok] leszünk.


Ee jnda̱ tuiixcondyoˈ cweˈ nchii cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwiwje. ˈO jnda̱ tuiixcondyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ, cwii na mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿ. 	 Mint a kik újonnan születtetek nem romlandó magból, de romolhatatlanból, Istennek ígéje által, a mely él és megmarad örökké.


Mancˈe joˈ chii luaa tso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii: “Nquii Espíritu na jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cˈoomñê quiiˈ nˈo̱o̱ⁿya na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa, canda̱a̱ˈya waa na xueeⁿ jaa.” 	 Vagy azt gondoljátok, hogy az Írás hiába mondja: Irígységre kívánkozik a lélek, a mely bennünk lakozik?


Tjaa ˈñeeⁿ nnda̱a̱ nntso: “Luaaˈ mˈaaⁿ”, oo “Laˈñeeⁿ mˈaaⁿ na matsa̱ˈntjoom”, ee jnda̱ mamatsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈomˈyoˈ. 	 m azt nem mondják: Ímé itt, vagy: Ímé amott [van]; mert ímé az Isten országa ti bennetek van.


Luaa mˈaaⁿ Agripa, tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom. Jom tcuu ntyjeeⁿ ñˈoommeiⁿˈ. Joˈ chii ja ñequio na tˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ matseina̱ⁿya jo nnoom ee ntyjiiya na jom chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ mantyjeeⁿ cantyja na jnda̱ tuii, ee nchii na tuii joˈ na cweˈ wantyˈiuuˈ. 	 Mert tud ezekrõl a király, kihez bátorságosan is szólok: mert épen nem gondolom, hogy ezek közül õ elõtte bármi is ismeretlen volna; mert nem valami zugolyában lett dolog ez.


Ncˈe Cristo cwiljoya tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyoˈ. Quiandyoˈ na juu joˈ nntsa̱ˈntjomnaˈ ˈo ee cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ tˈmaaⁿ ˈo na nlaxmaⁿˈyoˈ ñecwii tsˈaⁿ cwiluiindyoˈ. Ndoˈ quiaˈyoˈ na quianlˈuaaⁿˈaⁿ. 	 És az Istennek békessége uralkodjék a ti szívetekben, amelyre el is hívattatok egy testben; és háládatosak legyetek.


Ncˈe ˈo, joˈ matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jâ ndoˈ mañequiaanaˈ na neiiⁿyâ. 	 Bizony ti vagytok a mi dicsõségünk és örömünk.


Tyolaˈneiⁿ ntˈom nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ watsˈom tˈmaⁿ na jeeⁿ chjoomnaˈ ñequio ljo̱ˈ na neiⁿncooˈ ndoˈ ñequio ˈnaⁿ na ya na cwiñeˈquia nnˈaⁿ. 	 És mikor némelyek mondának a templom felõl, hogy szép kövekkel és ajándékokkal van felékesítve, monda:


Joˈ chii canda̱a̱ˈya nnda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñê chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈcandyooˈndyena na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, ee ticantycwii na wanoomˈm ndoˈ na macaaⁿ nnom cantyja ˈnaaⁿna. 	 Ennekokáért õ mindenképen idvezítheti is azokat, a kik õ általa járulnak Istenhez, mert mindenha él, hogy esedezzék érettök.


Sa̱a̱ xeⁿ na aa nncwando̱ˈtya̱ nnda̱a̱ nntsˈaatya̱ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Ta Jesús, joˈ chii ticaljeii cwaaⁿ cwii na we joo nmeiⁿˈ na nncwjiiˈndyo̱. 	 De ha e testben való életem munkámat gyümölcsözteti: hogy melyiket válaszszam, meg sem mondhatom.


Ndoˈ tsjo̱o̱ya: “¿Chiuu nntsˈaayo̱ Ta?” Quia joˈ matsoom no̱o̱ⁿ: “Quicantyjaˈ, cjaˈ quiiˈ tsjoom Damasco. Joˈ joˈ nndiˈ chaˈtso tsˈiaaⁿ na matsa̱ˈntjo̱ⁿya na nntsaˈ.” 	 Én pedig mondék: Mit cselekedjem, Uram? Az Úr pedig monda nékem: Kelj fel és menj el Damaskusba; és ott megmondják néked mindazokat, a mik elrendelvék néked, hogy véghez vigyed.


Quia na ntyˈiayaya ljoˈ njom, joˈ na ndo̱o̱ˈa na njom quiooˈ xiomˈ ñequio quiooˈ jnda̱a̱ ndoˈ quiooˈ na cwiˈootsco̱o̱ˈndye ñequio cantsaa. 	 Melyre szememet rávetve megnézém, és látám a földi négylábú állatokat, a vadakat és a csúszómászókat és az égi madarakat.


Ntyˈiaandye yolcu na ndeiindye joo ncueeˈñeeⁿ ñequio yolcu na ˈndaandye nda. Ee nnquioo cwii nawiˈ tˈmaⁿ nacjoo nnˈaⁿ tyuaawaa ndoˈ jeeⁿ tˈmaⁿ nawiˈ na nntˈuiinaˈ joona. 	 Jaj pedig a terhes és szoptató asszonyoknak azokban a napokban; mert nagy szükség lesz e földön, és harag e népen.


Mati seineiiⁿ nda̱a̱na ñˈoom na wjaañoomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom xco na maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na. Tsoom: —Tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ nntyjee cwii taⁿˈ liaaˈ, liaa xco na nntseiyo̱ liaa ntsaa ñˈeⁿ juunaˈ. Ee xeⁿ luaaˈ nntsˈaa tsˈaⁿ, nntseiˈnaaⁿˈaⁿ liaaⁿˈaⁿ liaa xcoˈñeeⁿ ndoˈ nchii macanda̱ joˈ, mati tixocatseixˈiaaˈñenaˈ ñequio liaa ntsaaˈñeeⁿ. 	 És monda nékik példabeszédet is: Senki nem toldja az új posztó foltot az ó posztóhoz; mert különben az újat is megszakasztja és az ó posztóhoz nem illik az újból való folt.


—Wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya tmaaⁿˈ nnˈaⁿmˈaⁿˈ, ee jeˈ jnda̱ ndyee xuee na mˈaⁿna ñˈeⁿndyo̱ ndoˈ tatjaaˈnaⁿ ljoˈ cwii cwileiñˈomna na nlcwaˈna. 	 Szánakozom e sokaságon, mert immár harmad napja hogy velem vannak, és nincs mit enniök;


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, jeˈ cwiluiindyo̱ ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ meiiⁿ na ticalaˈno̱o̱ⁿˈa jeˈ chiuu mmaaⁿˈa nnda̱nquia sa̱a̱ cwilaˈno̱o̱ⁿˈa quia na nleitquiooˈñenndaˈ Jesucristo, nlaxmaaⁿya chaˈxjeⁿ nqueⁿ, ee nntyˈiaa nda̱a̱ya jom chaˈxjeⁿ waaⁿ. 	 Szeretteim, most Isten gyermekei vagyunk, és még nem lett nyilvánvalóvá, hogy mivé leszünk. De tudjuk, hogy ha nyilvánvalóvá lesz, hasonlókká leszünk Õ hozzá; mert meg fogjuk õt látni, a mint van.


Canda̱a̱ˈya maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na wiˈ tsˈoom jaa na matseijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈo̱o̱ⁿya ndoˈ mañequiaaⁿ na cwilaˈno̱o̱ⁿˈa. 	 Melyet nagy bõséggel közlött velünk minden bölcsességgel és értelemmel,


Mati chaˈtsondye nnˈaⁿ na laˈxmaⁿna tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwilaˈcwanomna na xmaⁿndyoˈ, majndeiiticheⁿ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomna nnom tsaⁿmatsˈiaaⁿtˈmaⁿ tsjoom Roma. 	 Köszöntenek titeket minden szentek, mindeneknek felette pedig a császár udvarából valók.


Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na machˈee yuu na matyˈiomyanaˈ, tsaⁿˈñeeⁿ matseijomñê ñˈeⁿndyo̱ ja na cwiluiindyo̱ naxueeñe. Ndoˈ na ljoˈ cwiwitquiooˈya na chaˈtso na machˈeeⁿ, machˈeeⁿ ncˈe Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ ñˈeⁿñê. 	 A ki pedig az igazságot cselekszi, az a világosságra megy, hogy az õ cselekedetei nyilvánvalókká legyenek, hogy Isten szerint való cselekedetek.


ncˈe na wiˈ na teinom Cristo na tueeⁿˈeⁿ cantyja na tsˈaⁿ jom. Sˈaaⁿ naljoˈ cha nnda̱a̱ mˈmo̱o̱ⁿ ˈo nnom Tsotyeeⁿ na cwiluiindyoˈ cwentaaⁿˈaⁿ na meiⁿcwii tacwajndiindyoˈ ndoˈ tatjaaˈnaⁿ jnaⁿˈyoˈ. 	 Az Õ emberi testében a halál által, hogy mint szenteket, tisztákat és feddhetetleneket állasson titeket Õ maga elé:


Lqueeⁿˈ mostaza jeeⁿ cajnda̱a̱naˈ sa̱a̱ xeⁿ jnda̱ teijndeii tsˈoom, nleindyenaˈ, nncwinomˈnaˈ ntˈom nˈoom ntjom na tiquiwindye. Juunaˈ nleitˈmaⁿtinaˈ hasta nnda̱a̱ nnaⁿ lˈo̱ tsˈoomˈñeeⁿ cantquiaa cantsaa. 	 A mely kisebb ugyan minden magnál; de a mikor felnõ, nagyobb a veteményeknél, és fává lesz, annyira, hogy reá szállanak az égi madarak, és fészket raknak ágain.


Quia joˈ catsaˈ cwenta na juu na cwiluiiñe naxuee cantyja ˈnaⁿˈ, tintseicwaqueⁿnaˈ joˈ najaaⁿñe. 	 Meglásd azért, hogy a világosság, mely te benned van, sötétség ne legyen.


Joˈ chii ncˈe nquii Ta Jesús matsa̱ˈntjoom jaa, luaa ñˈoom na matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. Tsacwiˈntyjeˈyoˈ na matseijomnaˈ ˈo chaˈna nnˈaⁿ na tyootioondye lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee joona mˈaⁿna ñomtiuu ˈnaaⁿna na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo joonaˈ. 	 Ezt mondom annakokáért és bizonyságot teszek az Úrban, hogy ti többé ne járjatok úgy, mint egyéb pogányok is járnak az õ elméjöknek hiábavalóságában,


Ja meiⁿcwii tîcatseintjaˈndyo̱ ñˈeⁿ nnˈaⁿ meiⁿ ticwjaaˈndyo̱ tiaˈ nnˈaⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ meiⁿ naquiiˈ lanˈom nchˈu oo meiⁿquia joo naquiiˈ tsjoom. 	 És a templomban sem találtak engem, hogy valakivel vetekedtem volna, vagy hogy a népet egybezendítettem volna, sem a zsinagógákban, sem a városban.


Tsaⁿ na jndyu Judas, sa̱a̱ nchii Judas Iscariote, matso: —Ta, ¿chiuu na cweˈ nda̱a̱ jâ mˈmo̱ⁿˈ cantyja ˈnaⁿˈ sa̱a̱ nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomnancue xocatsaˈ na ljoˈ? 	 Monda néki Júdás (nem az Iskáriótes): Uram, mi dolog, hogy nékünk jelented ki magadat, és nem a világnak?


Quia joˈ matso Jesús nda̱a̱na: —Ja na cwiluiindyo̱ naxuee quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ ndicwaⁿ mˈaaⁿtya̱ya quiiˈntaaⁿˈyoˈ. Joˈ chii ñequiiˈcheⁿ cˈomˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya yocheⁿ na cwii mˈaaⁿtya̱ya ñˈeⁿndyoˈ, cha tincwinomˈ natia ˈo. Ee tsˈaⁿ na mˈaaⁿñe nacje ˈnaaⁿˈ natia, ticaljeii yuu wjaañˈoomnaˈ juu. 	 Monda azért nékik Jézus: Még egy kevés ideig veletek van a világosság. Járjatok, a míg világosságotok van, hogy sötétség ne lepjen meg titeket: és a ki a sötétségben jár, nem tudja, hová megy.


Jeˈ mˈaaⁿya ljoo na nntuˈxeⁿndyo̱ cweˈ ee ntyjiiyaya naquiiˈ tsˈo̱o̱ⁿya na nntaˈndoˈnndaˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. Ee luaaˈ ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ welooyâ na ñetˈom teiyo na nntsˈaaⁿ. Ja ntyjaaˈya tsˈo̱o̱ⁿya na nncueˈntyjo̱ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Most is az Istentõl a mi atyáinknak tett ígéret reménységéért állok itt ítélet alatt:


—Jâ jndya̱a̱yâ na tso tsaⁿmˈaaⁿˈ na jom nntseityueeⁿˈeⁿ watsˈom tˈmaⁿwaa na lˈa nnˈaⁿ, ndoˈ ñendyee xuee nntsˈaaxcoom cwiicheⁿ na nchii nnˈaⁿ nlˈa. 	 Mi hallottuk, mikor ezt mondá: Én lerontom ezt a kézzel csinált templomot, és három nap alatt mást építek, a mely nem kézzel csináltatott.


Tyotqueⁿ nnˈaⁿ cwenta ñˈoom na tyotseineiⁿ Pablo, sa̱a̱ quia na tsoom ñˈoomwaaˈ taticandyetina. To̱ˈna tyolaxuaana. Tyoluena nda̱a̱ sondaro: —Calacueˈyoˈ tsaⁿmˈaaⁿ ee tacatseixmaaⁿ na nncwanoomˈm. 	 Hallgatják vala pedig õt e szóig; de most felemelék szavokat, mondván: Töröld el a földszínérõl az ilyent, mert nem illik néki élni.


Jnda̱ na tquiena tyuaatcwii ñˈeⁿ lˈaandaa, mana ˈndyena tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿna. Tyˈelajomndyena ñˈeⁿ Jesús. 	 És a hajókat a szárazra vonván, elhagyák mindenöket és követék õt.


Joˈ chii nnˈaⁿ na meindyuaandye nacañomˈm jluena nnoom: —Aa ndiˈ, jnda̱ tyjeeˈ tsoˈndyoˈ ñˈeⁿ ndyentyˈiuˈ. Mˈaⁿna chˈeⁿ, cwilˈueena ˈu. 	 Körülötte pedig sokaság ül vala; és mondának néki: Ímé a te anyád és a te testvéreid ott künn keresnek téged.


Joˈ chii tjo̱ntyjaaˈa ángelˈñeeⁿ, tsjo̱o̱ nnoom na nñequiaaⁿ libro chjooˈñeeⁿ no̱o̱ⁿ. Tsoom no̱o̱ⁿ: —Luaa libro. Quiˈñomˈ, cwaˈ juunaˈ. Nntsˈaanaˈ na jeeⁿ chi quiiˈ ˈndyoˈ chaˈcwijom tsiomˈ cantyˈi sa̱a̱ tsˈom tsiaˈ nntsˈaanaˈ na jeeⁿ ja. 	 Elmenék azért az angyalhoz, mondván néki: Add nékem a könyvecskét. És monda nékem: Vedd el és edd meg; és megkeseríti a te gyomrodat, de a te szádban édes lesz, mint a méz.


Jnaaⁿ na seincuii yuscu na tyondiˈntjomtyeⁿ nda̱a̱na, tuiiñe chaˈxjeⁿ cwiluiindye meiⁿnquia yoˈndaa, sa̱a̱ jnaaⁿ na tuiiñe jnda scuuˈ nqueⁿ, tuiiñe ncˈe ñˈoom na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ. 	 De a szolgálótól való test szerint született; a szabadostól való pedig az ígéret által.


’Ticwii cwii tsˈaⁿ na mandii ñˈoom na matsjo̱o̱ nmeiiⁿ ndoˈ matseicanda̱ joonaˈ, matseijomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈna cwii tsˈaⁿ na jndo̱ˈ tsˈom na sˈaa waaˈ nacjooˈ tsjo̱ˈtˈmaⁿ na tyeⁿ wacatyeeⁿ. 	 Valaki azért hallja én tõlem e beszédeket, és megcselekszi azokat, hasonlítom azt a bölcs emberhez, a ki a kõsziklára építette az õ házát:


Ee matso Tyˈo̱o̱tsˈom na ljoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo: ˈU ñequiiˈcheⁿ matseixmaⁿˈ tyee chaˈxjeⁿ tsˈiaaⁿ na tyotseixmaⁿ Melquisedec. 	 Mert ez a bizonyságtétel: Te pap vagy örökké, Melkisédek rendje szerint.


Sa̱a̱ tjaaˈnaⁿ ndana ee Elisabet tîcˈoom jnaaⁿ. Ndoˈ jeeⁿ jnda̱ tquiendyena. 	 nem volt nékik gyermekük, mert Erzsébet meddõ vala, és mind a ketten [immár] idõs emberek valának.


Ndoˈ mati na nñeˈquiaˈyoˈ na quianlˈuaaˈ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee na jnda̱ tqueeⁿ na laˈxmaaⁿya na nntoˈño̱o̱ⁿya chaˈtso nnom na cwitoˈñoom nnˈaⁿ na macwjeeⁿˈeⁿ cwentaaⁿˈaⁿ na cwilaˈjomndyena cantyja na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom yuu na jeeⁿ caxuee. 	 Hálákat adván az Atyának, ki alkalmasakká tett minket a szentek örökségében való részvételre a világosságban;


Sa̱a̱ quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ na jndye nnˈaⁿ fariseos ñequio saduceos tquiona na mˈaaⁿ na ñeˈcwitsˈoomndyena, quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —ˈO cwiluiindyoˈ chaˈna canduu na cwileiˈnomˈyoˈ na nquiaayoˈ na nntˈuiiwiˈnaˈ jooyoˈ. Ee ˈo cwinquioˈyoˈ na mˈaaⁿya na nquiaˈyoˈ na nntseiwˈii Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo. ¿ˈÑeeⁿ tˈmo̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ na waa na nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ nawiˈ na quia nndyo? 	 Mikor pedig látá, hogy a farizeusok és sadduceusok közül sokan mennek õ hozzá, hogy megkeresztelkedjenek, monda nékik: Mérges kígyóknak fajzatai! Kicsoda intett meg titeket, hogy az Istennek elkövetkezendõ haragjától megmeneküljetek?


Luaa waa ñˈoomwaaˈ. Majndyendyeti nnˈaⁿ Israel tîcatoˈñoomna naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyolˈueena, macanda̱ ntˈomndye joona na tjeiiˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom toˈñoomna joˈ. Sa̱a̱ ntˈomndye joona sˈaanaˈ na quieˈ nˈomna. 	 Micsoda tehát? A mit Izráel keres, azt nem nyerte meg: a választottak ellenben megnyerték, a többiek pedig megkeményíttettek:


Luaaˈ tuii cha catseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na tsoom quia seineiiⁿ nnom Tsotyeeⁿ. Tsoom: “Nnˈaⁿ na jnda̱ tquiaaˈ lˈo̱o̱ya, meiⁿcwiindye joona tîtseicatsuuya.” 	 Hogy beteljesüljön a beszéd, a melyet mondott: Azok közül, a kiket nékem adtál, senkit sem vesztettem el.


Quia joˈ teicantyja Saulo nomtyuaa. Seinˈmeiiⁿˈeⁿ luaˈnnoom sa̱a̱ tileicantyˈiaaⁿˈaⁿ. Joˈ chii tˈuena tsˈo̱o̱ⁿ tyˈeñˈomna jom tsjoom Damasco. 	 Felkele azonban Saulus a földrõl; de mikor felnyitá szemeit, senkit sem láta, azért kézenfogva vezeték be õt Damaskusba.


Mati tso Jesús nnom tsˈaⁿ na tqueeⁿˈñe jom: —Quia na maqueⁿˈ nnˈaⁿ na calaˈjomndye na nlcwaˈyoˈ na quiajmeiⁿˈ oo natmaaⁿ, tilqueⁿˈ ncˈiaˈ, meiⁿ nnˈaⁿˈ nncuˈ, meiⁿ nnˈaⁿˈ na jnda̱ teitquio̱o̱ˈ, meiⁿ naⁿtya na mˈaⁿ nndyooˈ. ¿Ee aa nchii nncueeˈ xuee na majoˈti nlˈa joona, cha nnjoom chaˈxjeⁿ na saˈ ˈu? 	 Monda pedig annak is, a ki õt meghívta: Mikor ebédet vagy vacsorát készítesz, ne hívd barátaidat, se testvéreidet, se rokonaidat, se gazdag szomszédaidat; nehogy viszont õk is meghívjanak téged, és visszafizessék néked.


Jnda̱ mamatseina̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿ ˈnaⁿ na niom tsjoomnancue cha calaˈno̱ⁿˈyoˈ, sa̱a̱ tiñeˈcalayuˈyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ. Quia joˈ, ¿chiuu ya nntsˈaa cha na nlayuˈyoˈ ñˈoom na mañequia cantyja ˈnaaⁿˈ cañoomˈluee? 	 Ha a földiekrõl szóltam néktek és nem hisztek, mimódon hisztek, ha a mennyeiekrõl szólok néktek?


Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ya njomˈ. Matseina̱ⁿya cantyja na mantyjiiya, ndoˈ macwjiˈyuuˈndyo̱ ljoˈ na jnda̱ ntyˈiano̱o̱ⁿ, sa̱a̱ ˈo tiñeˈcalayuˈyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Bizony, bizony mondom néked, a mit tudunk, azt mondjuk, és a mit látunk, arról teszünk bizonyságot; és a mi bizonyságtételünket el nem fogadjátok.


Nnˈaⁿ na jnda̱ tjomndye naquiiˈ wˈaaˈñeeⁿ nchii na nndiˈ ljoˈ cwiluena, cweˈ cˈuaato mˈaⁿna. Ntˈomndye naⁿˈñeeⁿ cwii ñˈoom cwilaˈxuaana, ndoˈ ntˈomndyena cwiicheⁿ ñˈoom cwilaˈxuaana. Ee majndyendyetina ticaliuna ljo tsˈiaaⁿˈ na tjomndyena. 	 Már most ki egyet, ki mást kiáltoz vala, mert a népgyûlés összezavarodott volt, és a többség nem tudta, miért gyûltek össze.


Ndoˈ nnˈaⁿ na nndyooˈ mˈaⁿ yuu na macˈeeⁿ ñequio nnˈaⁿ na ñentyˈiaana jom na ñetcaaⁿ ljoˈ tjo̱o̱ñê, taˈxˈeena nda̱a̱ ntyjeena: —¿Aa nchii luaaˈ tsaⁿnchjaaⁿˈ na tacatyeeⁿ na tcaⁿ ljoˈ tjo̱o̱ñe? 	 szomszédok azért, és a kik az elõtt látták azt, hogy vak vala, mondának: Nem ez-é az, a ki [itt] szokott ülni és koldulni?


Sa̱a̱ joona ticalaˈno̱ⁿˈna ñˈoom na tsoom ndoˈ nquiaana na nntaˈxˈeena nnoom ljoˈ ñeˈcaˈmo̱ⁿnaˈ. 	 De õk nem értik vala e mondást, és féltek õt megkérdezni.


Jnda̱ na teicheⁿ na seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, jliuna ñenquii Jesús cwii mˈaaⁿ. Ndoˈ xuee na cwityomˈaⁿtina, meiⁿcwii tsˈaⁿ tîcaluena nnom chiuu waa na ntyˈiaana. 	 És mikor a szózat lõn, találtaték Jézus csak maga. Õk pedig hallgatának, és semmit abból, a mit láttak, senkinek el nem mondának azokban a napokban.


Sa̱a̱ manncueˈntyjo̱ xuee na nncwjiˈnaˈ jom quiiˈntaaⁿna, quia ljoˈcheⁿ nlaˈcwejndoˈndyena. 	 De jõnek majd napok, a mikor elvétetik tõlük a võlegény, és akkor bõjtölni fognak azokon a napokon.


Sa̱a̱ jeˈ jnda̱ tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom chiuu ya yuu na tseixmaⁿ tsˈaⁿ na tjaa jnaaⁿˈ jo nnoom, taxocwilˈue meiiⁿ na ñeˈtseicanda̱ tsˈaⁿ ljeii na tquiaaⁿ nnom Moisés ñequio ntˈom ñˈoom na tandyo xuee jlaˈljeii profetas, cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na ljoˈ. 	 Most pedig törvény nélkül jelent meg az Istennek igazsága, a melyrõl tanúbizonyságot tesznek a törvény és a próféták;


Nnˈaⁿ ndyuaaˈñeeⁿ lˈana na ya nnˈaⁿndyena ñˈeⁿndyô̱. Jlaˈcanaaⁿndyena chom. Jluena na calawiindyô̱, ee jeeⁿ teiⁿ ndoˈ jnda̱ macwiwaˈ. 	 A barbárok pedig nem közönséges emberséget cselekesznek vala mi velünk: mert tüzet gerjesztvén, befogadának mindnyájónkat a rajtunk való záporért és a hidegért.


Ndoˈ nntsjo̱o̱cheⁿnco̱ no̱o̱ⁿ: Jeˈ jeˈ yuuˈa, jndye ˈnaⁿya jnda̱ seiwa̱ na nleijndeiinaˈ jndye ndyu. Jeˈ nncwajndya̱, nlcwaaˈa ndoˈ nncˈua. Nncˈo̱o̱ⁿ na neiⁿnco tsˈo̱o̱ⁿ.” 	 [ezt] mondom az én lelkemnek: Én lelkem, sok javaid vannak sok esztendõre eltéve; tedd magadat kényelembe, egyél, igyál, gyönyörködjél!


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, tsoom: —Cweˈ ee na ˈo jeeⁿ quieˈ nˈomˈyoˈ, joˈ na seiljeii Moisés ñˈoomwaaˈ. 	 És Jézus felelvén, monda nékik: A ti szívetek keménysége miatt írta néktek ezt a parancsolatot;


Quia joˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, taˈxˈeena nnoom, jluena: —¿Yuu cwii jom joˈ, Ta? Tˈo̱o̱ⁿ ndyueena cwii ñˈoom na tjañoomˈ na maˈmo̱ⁿnaˈ na maxjeⁿ nntuˈxeⁿndye naⁿˈñeeⁿ. Tsoom: —Yuu na meindyuaa ˈnaⁿ to̱ˈ, joˈ joˈ nntjomndye cantˈeiⁿ. 	 És felelvén, mondának néki: Hol, Uram? Õ pedig monda nékik: a hol a test, oda gyûlnek a saskeselyûk.


Quia joˈ luaa waa na nnda̱a̱ nlaˈno̱o̱ⁿˈa na laxmaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ na mayuuˈ ndoˈ na tjaaˈnaⁿ na cañˈeeⁿˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 És errõl ismerjük meg, hogy mi az igazságból vagyunk, és így tesszük bátorságosakká õ elõtte a mi szíveinket.


Ee tjaweeˈti tsˈoom na matseijomñê ñequio nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom meiiⁿ wiˈ tyotjoomna, nchiiti na nntseijomñê cantyja ˈnaaⁿˈ jnaⁿ na cwilaˈneiiⁿˈndye nnˈaⁿ. 	 Inkább választván az Isten népével való együttnyomorgást, mint a bûnnek ideig-óráig való gyönyörûségét;


Ndoˈ jeˈ, cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom. Jom waa najneiⁿ na nntsˈaaⁿ na nncˈomˈjnda̱ˈtiˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom naya na mañequiaya na cwiluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ ndoˈ ncˈe ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo. Ndoˈ na luaaˈ waa, matseijomnaˈ ñequio juu na cweˈ wantyˈiuuˈ tyomˈaaⁿnaˈ xjeⁿ cwitjo̱o̱cheⁿ na ncuaa tsjoomnancue. 	 Annak pedig, a ki titeket megerõsíthet az én evangyéliomom és a Jézus Krisztus hirdetése szerint, ama titoknak kijelentése folytán, mely örök idõtõl fogva el volt hallgatva,


Sa̱a̱ macwjiˈyuuˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nchii laˈxmaaⁿyâ nnˈaⁿ na mañejuu xjeⁿ cwilˈuuyâ nda̱a̱ˈyoˈ na waa na lˈaayâ sa̱a̱ ticalˈaayâ. 	 De hû az Isten, hogy a mi beszédünk hozzátok nem volt igen és nem.


Sa̱a̱ meiiⁿ jluena ñˈoomwaaˈ, maxjeⁿ ticatjoomˈ ñˈoom. 	 De még így sem vala egyezõ az õ bizonyságtételük.


Mancˈe joˈ na tueeⁿˈeⁿ ndoˈ tandoˈxcoom cha na nntseixmaaⁿ na matsa̱ˈntjoom jaa cha queⁿnaˈ jom na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ ndoˈ cwentaa nnˈaⁿ na taˈndoˈ. 	 Mert azért halt meg és támadott fel és elevenedett meg Krisztus, hogy mind holtakon mind élõkön uralkodjék.


Sa̱a̱ Pablo seiteiˈncweeⁿˈeⁿ tsˈo̱o̱ⁿ. Mana tiooñeyoˈ naquiiˈ chom. Tjaa na teinioomˈm. 	 De néki, minekutána a kígyót lerázta a tûzbe, semmi baja sem lõn.


Jeeⁿ jndeii tyolaˈxuaana jluena: —ˈO re nnˈaaⁿya Israel cateiˈjndeiˈyoˈ jâ ee luaa tsˈaⁿ na ñetonom chaˈtso njoom. Tyotseineiiⁿ ñˈoom nacjoo chaˈtsondyo̱ ñequio nacjooˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, ndoˈ nacjooˈ watsˈom tˈmaⁿwaa. Ndoˈ nchii macanda̱ luaaˈ, mati jnda̱ jndyochom ntˈom nnˈaⁿ na nchii judíos naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿwaa. Joˈ na jnda̱ seitsˈiaaⁿñê juunaˈ na matseixmaⁿnaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kiáltván: Izraelita férfiak, legyetek segítségül: ez az az ember, ki e nép ellen, a törvény ellen és e hely ellen tanít mindenkit mindenütt; ezen felül még görögöket is hozott be a templomba, és megfertéztette ezt a szent helyet.


Quia joˈ jluena nnoom: —Jâ meiⁿcwii carta tyoocwjeeˈ na mˈaaⁿyâ na nnaⁿnaˈ tsˈo̱ndaa Judea na matseineiⁿnaˈ cantyja ˈnaⁿˈ. Ndoˈ mati ncˈiaaya nnˈaⁿ judíos na cwiquie ñjaaⁿ tjaaˈnaⁿ ñˈoom cotueeˈna nacjoˈ. 	 Azok pedig mondának néki: Mi te felõled sem levelet nem vettünk Júdeából, sem pedig az atyafiak közül ide jõve valaki, nem jelentett, vagy szólott te felõled valami rosszat.


Ndoˈ ntˈom lqueeⁿˈñeeⁿ tquiaanaˈ yuu na tooˈ ndaˈ lˈo̱o̱ nioom. Ñeˈnaaⁿˈ tyˈewijnda̱naˈ, sa̱a̱ lˈo̱o̱ nioomˈñeeⁿ tco̱ˈnaˈ joonaˈ. 	 Némely esék a tövis közé; és a tövisek vele együtt növekedvén, megfojták azt.


Ee ja matsjo̱o̱ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na nntseicwano̱ⁿya cwii pra̱so ndoˈ ticatsjo̱o̱ya chiuu waa jnaaⁿˈaⁿ. 	 Mert esztelen dolognak látszik nékem, hogy a ki foglyot küld, az ellene való vádakat is meg ne jelentse.


Jnda̱ na ljeii yuscuˈñeeⁿ na xocanda̱a̱ nncwantyˈiuuˈñê, ñequio na cwiteiñê jndyocoomˈm xtyeeⁿ jo nnom Jesús. Ndoˈ ñequio na ndye chaˈtsondye nnˈaⁿ tjeiˈyuuˈñê chiuu na tyenquioomˈm liaaˈ Jesús ndoˈ na mañoomˈ nˈmaaⁿ. 	 Mikor pedig látta az asszony; hogy nem maradt titokban, reszketve elõjöve és elõtte leesvén, megjelenté néki az egész sokaság elõtt, miért illette õt, és hogy azonnal meggyógyult.


Ntyˈiaaˈ Jesús juu na waa. Ndoˈ ncˈe na ntyjeeⁿ na jnda̱ teijndye xuee na matjom na luaaˈ, matsoom nnom: —¿Aa ñeˈcanˈmaⁿˈ? 	 t a mint látta Jézus, hogy ott fekszik, és megtudta, hogy már sok idõ óta [úgy] van; monda néki: Akarsz-é meggyógyulni?


Sa̱a̱ quia jndye naⁿˈñeeⁿ ñˈoomwaaˈ, jnaⁿnaˈ na macoˈtianaˈ nquiuna. Quia joˈ to̱ˈna na cwii ndoˈ cwiindyena jluiˈna joˈ joˈ. Nnˈaⁿ na tquiendye jluiˈjndyeena, jnda̱ joˈ nnˈaⁿ na cjeti mˈaⁿ. Na macanda̱ ˈndiinaˈ nquii Jesús ñequio yuscuˈñeeⁿ na meintyjeeˈ jo nnoom. 	 ok pedig [ezt] hallván és a lelkiismeret által vádoltatván, egymásután kimenének a vénektõl kezdve mind az utolsóig; és egyedül Jézus maradt vala és az asszony a középen állva.


Tyjeeˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, tso nnoom: “Luaa sˈom ˈnaⁿˈ, ta, na seiwa̱ naquiiˈ payom. 	 És jöve egy másik, mondván: Uram, imhol a te gírád, melyet egy keszkenõben eltéve tartottam;


Meiⁿ ticatsˈaanaˈ na tia ntyjii na matseijndeiiˈ ˈndyo̱ naquiiˈ tsˈiaaⁿ na matseixmaⁿya na tyˈiom Tyˈo̱o̱tsˈom ja. Ee tquiaaⁿ na matseixmaⁿya na ljoˈ cha nnteijndeiinaˈ na nntsanajnda̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, nchii cha nlcoˈwiˈnaˈ ˈo. 	 Mert ha még egy kissé felettébb dicsekedem is a mi hatalmunkkal, a melyet az Úr a ti építéstekre és nem megrontásotokra adott, én nem vallok szégyent;


Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ cwii sondaroˈñeeⁿ tjaaˈñe lantsa tseiˈntsqueeⁿˈeⁿ. Mañoomˈ jluiˈ niomˈ ñequio ndaa. 	 nem egy a vitézek közül dárdával döfé meg az õ oldalát, és azonnal vér és víz jöve ki [abból.]


Quia joˈ majoˈti tsoom nnom: “Jeˈ maqua̱ⁿya ˈu nncˈoomˈ tsˈiaaⁿ, nntsa̱ˈntjomˈ ˈom tsjoom tˈmaⁿ.” 	 Monda pedig ennek is: Néked is legyen birodalmad öt városon.


Mati teiljeiinaˈ cwentaa jaa. Ee na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ chii mati jaa mawˈanaˈ na tjaa jnaⁿ cwicolaˈxmaaⁿya, ee na cwilaˈyuuˈa ñˈeⁿ nqueⁿ na sˈaaⁿ na tandoˈxco Jesús jnda̱ na tueˈ, nquii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom jaa, 	 Hanem mi érettünk is, a kiknek majd tulajdoníttatik, azoknak tudniillik, a kik hisznek Abban, a ki feltámasztotta a mi Urunkat a Jézust a halálból,


Queⁿˈyoˈ cwenta juu na tyomˈaⁿˈyoˈ na chjooˈ nˈomˈyoˈ teilˈueeˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom. Juunaˈ sˈaanaˈ na tqueⁿndyoˈ na jlaˈjndaaˈndyoˈ. Sˈaanaˈ na jlaˈliooˈndyoˈ na luaaˈ sˈaa tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ tˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ xeⁿ chiuu nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyoˈ. Mati sˈaanaˈ na ñeˈcantyˈiaˈyoˈ ja ndoˈ tqueⁿˈtyeⁿˈyoˈ na cjameintyjeeⁿˈeⁿ natia na sˈaaⁿ. 	 Mert ímé ez a ti Isten szerint való megszomorodástok milyen nagy buzgóságot keltett ti bennetek, sõt védekezést, sõt bosszankodást, sõt félelmet, sõt kívánkozást, sõt buzgóságot, sõt bosszúállást. Mindenképen bebizonyítottátok, hogy tiszták vagytok e dologban.


Ndoˈ ntyeeˈñeeⁿ jlaˈtjoomˈna ñˈoom ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsjoom, matˈmaaⁿˈ tsjo̱ˈñjeeⁿ tquiana nda̱a̱ sondaroˈñeeⁿ. 	 És egybegyülekezvén a vénekkel együtt, és tanácsot tartván, sok pénzt adának a vitézeknek,


Joo ñˈoom na cwiñequia nnˈaⁿ na maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱na, tilˈaˈyoˈ na ticueeˈ nˈomˈyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 A prófétálást meg ne vessétek,


Quiiˈntaaⁿna tyomˈaaⁿ tsˈaⁿ na jndyu José. Jom tsˈaⁿ tsjaaⁿ Leví na jndyowicantyjooˈ, tuiiñê tyuaaxeⁿncwe Chipre. Apóstoles tqueⁿna xueeⁿˈeⁿ Bernabé. Ñˈoomwaaˈ matsonaˈ tsˈaⁿ na mañequiaa na tˈmaⁿ tsˈom xˈiaaˈ. 	 József is, ki az apostoloktól Barnabásnak neveztetett el (a mi megmagyarázva annyi, mint Vígasztalás Fia), Lévita, származása szerint ciprusi.


Ndoˈ quia na cwintyˈiaˈyoˈ na manaⁿ jndye ntyja na macaluiˈ caxjuu tsoomˈnaaⁿ, quinduˈyoˈ: “Jeˈ nleijmeiⁿˈ”, ndoˈ mayuuˈ na ljoˈ. 	 mikor [halljátok] fúni a déli szelet, [ezt] mondjátok: Hõség lesz; és [úgy] lesz.


Joo nnˈaⁿ canchooˈwe tyolaˈñˈeeⁿˈ ndyueena ˈñeeⁿ cwii joona nncˈoom na tˈmaⁿti nntseixmaⁿ. 	 Támada pedig bennök az a gondolat, hogy ki nagyobb közöttük.


Tiñeˈquiandyoˈ na nntseiñˈeeⁿˈñenaˈ nˈomˈyoˈ. Calaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mati calaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ ja. 	 Ne nyugtalankodjék a ti szívetek: higyjetek Istenben, és higyjetek én bennem.


Quia joˈ tuo̱nndaˈ Jesús tsˈom wˈaandaa ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Teiˈtyˈiooˈna ndaaluee. Mana tquiena tsjoom yuu na macˈeⁿ Jesús. 	 És hajóra szállva átkele, és méne a maga városába.


Ee tsˈaⁿ na machˈee tsˈiaaⁿ ñˈeⁿ tsˈocachu, nqueⁿ ntyjeeⁿ ljoˈ tsˈiaaⁿ na ñeˈcatsˈaaⁿ ñˈeⁿ joonaˈ. Mañˈeⁿ tsˈoˈñeeⁿ nntsˈaaⁿ cwii xuaa na yaticheⁿ oo cwii na cweˈ cwantindyo. 	 Avagy nincsen-é a fazekasnak hatalma az agyagon, hogy ugyanazon gyuradékból némely edényt tisztességre, némelyt pedig becstelenségre csináljon?


Ndoˈ ticaliuna chiuu waa na nncˈoom tsˈaⁿ na tjaa tiaˈ ñˈeⁿ nnˈaⁿ. 	 És a békességnek útját nem ismerik.


Tsaⁿˈñeeⁿ tsoom nnom Jesús: —Maestro, chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ matseicanda̱ya xjeⁿ na cachjoondyo̱cha̱ⁿ. 	 Az pedig felelvén, monda néki: Mester, mindezeket megtartottam ifjúságomtól fogva.


Matseiljeiya cartawaañe na matseicwano̱ⁿya juunaˈ na mˈaaⁿˈ ˈu jndaaya Timoteo na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya. Lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ Ta Jesucristo cwentaaya nntioˈnaaⁿndyena ˈu ñequio naya na laˈxmaⁿna, ñequio na wiˈ nˈomna ˈu tjaañomtiuu cˈoomˈ jo nda̱a̱na. 	 Timótheusnak, az én szeretett fiamnak: kegyelem, irgalmasság, békesség az Atya Istentõl és Krisztus Jézustól, a mi Urunktól.


Ee jlaˈno̱ⁿˈna na nquii Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ tyˈioom tsˈiaaⁿ ja na mañequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos, chaˈxjeⁿ jnda̱ tyˈioom tsˈiaaⁿñeeⁿ Pedro na mañequiaaⁿ juunaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos. 	 Sõt ellenkezõleg, mikor látták, hogy én reám van bízva a körülmetéletlenség evangyélioma, mint Péterre a körülmetélésé;


Meiⁿ cweˈ ticˈoomˈ nˈomna na nncˈomna na nquiaana Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Nincs isteni félelem az õ szemök elõtt.


Ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na mañequiaaⁿ na cwiñeˈquia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na jndo̱ˈya nˈom. Ndoˈ ñˈeeⁿ ntˈomndye joona manquiiti Espíritu mañequiaaⁿ na nnda̱a̱ nlaˈneiⁿna ñˈoom cha nlaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ chiuu lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom na nncˈomna. 	 Némelyiknek ugyanis bölcseségnek beszéde adatik a Lélek által; másiknak pedig tudománynak beszéde ugyanazon Lélek szerint;


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilayuˈ na mˈaⁿ tsjoom Antioquíaˈñeeⁿ neiiⁿna ndoˈ tooˈ naquiiˈ nˈomna mˈaaⁿ Espíritu Santo. 	 A tanítványok pedig betelnek vala örömmel és Szent Lélekkel.


Teicˈuaanndaˈ, matso nnoom: —ˈNaⁿ na jnda̱ tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na ljuˈ tseixmaⁿnaˈ, ˈu tintsuˈ na cweˈ na cwantindyo juunaˈ. 	 ismét szózat [lõn] õ hozzá másodszor is: A miket az Isten megtisztított, te ne mondd tisztátalanoknak.


Quia joˈ jnaⁿ tiaˈ cañoomˈluee. Juu Miguel ñequio ángeles ˈnaaⁿˈaⁿ tyolˈana tiaˈ nacjooˈ catsoomjndii. Ndoˈ catsoomjndiiˈñeeⁿ ñequio naⁿjndii ˈnaaⁿˈaⁿ tyolaˈjnda̱na, tyolˈana tiaˈ ñˈeⁿ joo ángelesˈñeeⁿ. 	 És lõn az égben viaskodás: Mihály és az õ angyalai viaskodnak vala a sárkánynyal; és a sárkány is viaskodik vala és az õ angyalai;


Meiⁿcwii tiquilˈaayaayâ cha catseilcweˈnaˈ tsˈom tsˈaⁿ, tintsˈaanaˈ na tia ñˈoom cwiwineiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na cwilˈaayâ. 	 Senkit semmiben meg ne botránkoztassunk, hogy a szolgálatunk ne szidalmaztassék.


’Queⁿˈyoˈ cwenta chiuu waa na neiⁿncooˈ ljaaˈ canchiiˈ. Tiquilˈanaˈ tsˈiaaⁿ, meiⁿ tiquilˈanaˈ canduu na nluii liaanaˈ. Sa̱a̱ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿ nquii rey Salomón, xcwe xjeⁿ na tjacantyja na tyañê ticueˈntyjo̱ na neiⁿncooˈ liaⁿˈaⁿ chaˈna neiⁿncooˈ cwii ljaaˈ canchiiˈñeeⁿ. 	 Tekintsétek meg a liliomokat, mimódon növekednek: nem fáradoznak és nem fonnak: de mondom néktek: Salamon minden õ dicsõségében sem öltözött úgy, mint ezek közül egy.


Ee ticatsonaˈ na nlqueⁿ jnaⁿ xjeⁿ ˈo, ee nchii mˈaⁿˈyoˈ nacje ˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, ˈo mˈaⁿˈyoˈ nacje ˈnaaⁿˈ naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mert a bûn ti rajtatok nem uralkodik; mert nem vagytok törvény alatt, hanem kegyelem alatt.


Ndoˈ tˈo̱o̱ nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ: —Wenˈaaⁿ nchooˈ yom ntyu tjacaa na tuii watsˈomwaañe, ndoˈ ˈu jeˈ ¿aa cweˈ ñeˈndyee xuee nntseiweˈ juunaˈ? 	 Mondának azért a zsidók: Negyvenhat esztendeig épült ez a templom, és te három nap alatt megépíted azt?


Quia na jnda̱ tmaaⁿ, jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê saantyjaaˈâ jom, lˈuuyâ nnoom: —Jnda̱ tmaaⁿ jeˈ ndoˈ yuu na mˈaaⁿya ñjaaⁿñe cweˈ jnda̱a̱. Cajñomˈ naⁿmˈaⁿˈ na cˈoona njoom nchˈu na nndyooˈ na nlaˈjndana na nlcwaˈna. 	 Mikor pedig estveledék, hozzá menének az õ tanítványai, mondván: Puszta hely ez, és az idõ már elmúlt; bocsásd el a sokaságot, hogy menjenek el a falvakba és vegyenek magoknak eleséget.


Juu na cwilˈa nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndyena, tineiiⁿˈeⁿ, sa̱a̱ quia na majoˈndyo cwilˈa nnˈaⁿ, mˈaaⁿ na neiiⁿˈeⁿ. 	 Nem örül a hamisságnak, de együtt örül az igazsággal;


Quia joˈ tuo̱o̱ⁿ tsˈom wˈaandaa yuu na ñjomndyena, mana teicheⁿ jndye. Joˈ chii jeeⁿ seiñˈeeⁿˈñenaˈ joona cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Ekkor beméne hozzájuk a hajóba, és elállt a szél; õk pedig magukban szerfölött álmélkodnak és csodálkoznak vala.


Joˈ chii jluena na Bernabé tyˈo̱o̱ Júpiter jom, ndoˈ Pablo jeˈ jluena na jom tyˈo̱o̱ Mercurio ee jom mañequiaaⁿ ñˈoom nda̱a̱na. 	 És hívják vala Barnabást Jupiternek, Pált pedig Merkúriusnak, minthogy õ volt a szóvivõ.


Quia na ntyˈiaaˈ Jesús na cwilaˈyuˈya nˈom naⁿˈñeeⁿ, tsoom nnom nquii tsˈaⁿ na wiiˈ: —ˈU jndaaya, jnda̱ seitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya ˈu chaˈtso jnaⁿˈ na niom. 	 Jézus pedig azoknak hitét látván, monda a gutaütöttnek: Fiam, megbocsáttattak néked a te bûneid.


Xjeⁿˈñeeⁿ to̱ˈ Jesús na maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê na jndeiˈnaˈ na nncjaⁿ Jerusalén. Joˈ joˈ tˈmaⁿ nawiˈ nntjoom nlˈa nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye, ñequio ntyee na cwiluiitquiendye, ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Naⁿˈñeeⁿ nlaˈcueeˈna jom, sa̱a̱ xuee jnda̱ ndyee nncwandoˈxcoom. 	 Ettõl fogva kezdé Jézus jelenteni az õ tanítványainak, hogy néki Jeruzsálembe kell menni, és sokat szenvedni a vénektõl és a fõpapoktól és az írástudóktól, és megöletni, és harmadnapon föltámadni.


Meiiⁿ nnco̱ Pablo, oo nquii Apolos, oo nquii Pedro, chaˈtsondyô̱ cwiluiindyô̱ na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ. Ee chaˈtso na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿnaˈ cwentaaya. Cantyja na cwitando̱o̱ˈa tsjoomnancuewaañe matseixmaⁿnaˈ naya ˈnaaⁿya ee na cwitoˈño̱o̱ⁿya na cwitando̱o̱ˈa ñˈeⁿñê. Mati cantyja na cwiwja̱a̱ya matseixmaⁿnaˈ naya ˈnaaⁿya, ncˈe cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cwitsaaquia̱a̱ˈa cañoomˈluee. Chaˈtso na cwiwino̱o̱ⁿya jeˈ ñequio na quia wjaaweˈcañoomnaˈ cwilaˈxmaⁿnaˈ na nnteijndeiinaˈ jaa. 	 Akár Pál, akár Apollós, akár Kéfás, akár világ, akár élet, akár halál, akár jelenvalók, akár következendõk, minden a tiétek.


Ja waˈnjo̱o̱ⁿ wˈaancjo, sa̱a̱ tincˈoomˈ na jnaⁿˈ na nncwjiˈyuuˈndyuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, meiⁿ tincˈoomˈ na jnaⁿˈ cantyja ˈnaⁿya. Ñequio najndeii na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom, catseijomndyuˈ nawiˈ na cwiwino̱o̱ⁿya ncˈe juu ñˈoom na cwiñequiaaya na macwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ. 	 Ne szégyeneld hát a mi Urunk bizonyságtételét, se engem az õ foglyát; hanem együtt szenvedj az evangyéliomért Istennek hatalma szerint.


Tilaˈtsaaⁿˈndyoˈ tsˈiaaⁿ na machˈee Espíritu Santo quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 A Lelket meg ne oltsátok.


Ndoˈ yocheⁿ na cwitmeiiⁿˈna ljo̱ˈ jom, seineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, matsoom: —Ta Jesús, coñomˈ añmaⁿ ˈnaⁿya. 	 Megkövezék azért Istvánt, ki imádkozik és ezt mondja vala: Uram Jézus, vedd magadhoz az én lelkemet!


Tjuˈnaˈ cwii xueeˈñeeⁿ na maˈmo̱ⁿ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. Mañequiaaⁿ ñˈoom naya na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ tquieˈcañom ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈ tsjoom. 	 És lõn azok közül a napok közül egyen, mikor õ a népet tanítá a templomban, és és az evangyéliomot hirdeté, elõállának a fõpapok és az írástudók a vénekkel egybe,


Ja tyootseiqueeⁿ tsˈo̱o̱ⁿ meiⁿ sˈom xuee, meiⁿ sˈom cajaⁿ, meiⁿ liaaˈ tsˈaⁿ. 	 Senkinek ezüstjét, vagy aranyát, vagy ruháját nem kívántam:


Macantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ joˈ na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na jndaya na mañequiaya juunaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ, ndoˈ tquiaaⁿ najndeii na matseixmaaⁿ na ñˈeⁿ matsˈaaya tsiaaⁿwaaˈ. 	 A melynek szolgájává lettem az Isten ama kegyelmének ajándékából, mely adatott nékem az Õ hatalmának munkája szerint.


Ndoˈ meiⁿcwii ñˈoom tilqueⁿˈtyeⁿˈ cjoˈ nncuˈ ee ˈu tjaa ljoˈ tseixmaⁿˈ na nntsaˈ na nleicanchiiˈ oo nleintom meiiⁿ ñeˈcwii sooxqueⁿˈ. Macanda̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ na ljoˈ. Joˈ chii na nntsuˈ ñˈoomˈñeeⁿ matseijomnaˈ na matsuˈ jiiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Se a te fejedre ne esküdjél, mert egyetlen hajszálat sem tehetsz fehérré vagy feketévé;


ˈO nda nnˈaⁿ, calaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ ñˈoom na cwitsa̱ˈntjom tyendyeeˈyoˈ ˈo. Ee jeeⁿ ya ntyjii Ta Jesús na cwilˈaˈyoˈ na ljoˈ. 	 Ti gyermekek, szót fogadjatok a ti szüleiteknek mindenben; mert ez kedves az Úrnak.


Quia joˈ jndiiya na teicˈuaa chaˈcwijom na cwilaˈneiⁿ jndyendye nnˈaⁿ, chaˈcwijom na cˈuaa ˈndyoo jndaa, ndoˈ chaˈcwijom na jndeii cwilaˈxuaa ntsuee. Tyoluena: Aleluya. Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaya, chaˈtso nnom najndeii matseixmaaⁿ, mˈaaⁿ na matsa̱ˈntjoom. 	 És hallám mintegy nagy sokaság szavát, és mintegy sok vizek zúgását, és mintegy erõs mennydörgések szavát, mondván: Aleluja! mert uralkodik az Úr, a mi Istenünk, a mindenható.


Ndoˈ tiooñê nomtyuaa ndoˈ jñeeⁿ na seineiⁿ tsˈaⁿ. Matso nnoom: —Aa ndiˈ, Saulo, ¿chiuu na jeeⁿ mantyjo̱ˈ ja? 	 És õ leesvén a földre, halla szózatot, mely ezt mondja vala néki: Saul, Saul, mit kergetsz engem?


Sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom mateijndeiityeeⁿ jaa ñequio naya na matseixmaaⁿ. Ee chaˈna matso ñˈoomˈm na teiljeii: “Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ nacjoo nnˈaⁿ na cwilasˈandye, cwilaˈlcundye, sa̱a̱ mateijneiⁿ nnˈaⁿ na cwitueeˈndyecje.” 	 [majd] nagyobb kegyelmet ád; ezért mondja: Az Isten a kevélyeknek ellenök áll, az alázatosoknak pedig kegyelmet ád.


Ndoˈ jeˈ ˈu nomnnˈaⁿya na matseiyuˈ, macaⁿˈa njomˈ na cˈo̱o̱ⁿya na jnda nquiuuya nnˈaaⁿya na cwilayuˈ. Ñˈoomwaaˈ na matseiljeiya nchii ñˈoom xco na matsa̱ˈntjomnaˈ, ñecwii xjeⁿ juunaˈ chaˈxjeⁿ ñˈoom na ñejndya̱a̱ najndyee. 	 És most kérlek téged, Asszonyom, nem mintha új parancsolatot írnék néked, hanem, a melyet kezdettõl fogva vettünk, hogy szeressük egymást!


Jndye ñˈoom tjañoomˈ teilˈueeˈñê na tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Tueˈcañoomnaˈ na tsoom ñˈoomwaa: 	 És sokat tanítja vala õket példázatokban, és ezt mondja vala nékik tanításában:


Ndoˈ jluiˈnom cwiicheⁿ caso wee. Ndoˈ juu tsˈaⁿ na waˈljoo, toˈñoom najneiⁿ na nncwjaaˈñê tiaˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ cha cantycwii na ya mˈaⁿna ñˈeⁿ ncˈiaana tsjoomnancue, cha yacheⁿ calaˈcwjeendyena. Ndoˈ toˈñoom cwii xjo espada na jeeⁿ tˈmaⁿ. 	 elõjõve egy másik, veres ló, és a ki azon üle, megadaték annak, hogy a békességet elvegye a földrõl, és hogy [az emberek] egymást öljék; és adaték annak egy nagy kard.


Jnda̱ joˈ toˈñoom cwii waso, jnda̱ chii tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tsoom nda̱a̱na: —Catoˈñoomˈyoˈ wasowaa, caluiˈ cjaanaˈ cwii ndoˈ cwiindyoˈ, cweˈyoˈ. 	 [a] pohárt vévén, minekutána hálákat adott, monda: Vegyétek ezt, és osszátok el magatok között:


Quia joˈ tcaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ chom. Jndeii tjaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ wˈaancjo. Cwiteiñê na tyˈueeⁿ. Cweˈ seiquiooñetoom jo nnom Pablo ñˈeⁿ Silas. 	 Az pedig világot kérve beugrott, és remegve borult Pál és Silás elé,


Mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwitjeiiˈna cwenta na waa cwii xuee na tˈmaⁿti tseixmaⁿnaˈ ndoˈ mˈaⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈtiuu na meiⁿnquia xuee ñecwii xjeⁿ. Sa̱a̱ cwii cwii tsˈaⁿ cˈoomˈtyeⁿ tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomˈwaaˈ. 	 ez az egyik napot különbnek tartja a másiknál: amaz pedig minden napot [egyformának] tart. Ki-ki a maga értelme felõl legyen meggyõzõdve.


Cantyja ˈnaⁿya canduˈyoˈ na xmaⁿndye chaˈtso nnˈaⁿ na cwilaˈxmaⁿna tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe mˈaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo. Joo nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na mˈaⁿ ljooñe ñˈeⁿndyo̱ cwilaˈcwanomna na xmaⁿndyoˈ. 	 Köszöntsetek minden szentet a Krisztus Jézusban. Köszöntenek titeket az atyafiak, a kik velem vannak.


Jnda̱ na ntyˈiaaˈ Jesús na jndo̱ˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoom na tˈo̱, tsoom nnom: —Jnda̱ teindyooˈ na nñequiaandyuˈ na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom ˈu. Jnda̱ joˈ tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ cwii jnda̱a̱ˈ tsˈom na nncwaxˈeti. 	 Jézus pedig látván, hogy bölcsen felelt vala, monda néki: Nem messze vagy az Isten országától. És többé senki sem meri vala õt megkérdezni.


Sa̱a̱ tîcataˈjnaaⁿˈna jom ee sˈaanaˈ nˈomnda̱a̱na chaˈcwijom na titquioona. 	 De az õ szemeik visszatartóztatának, hogy õt meg ne ismerjék.


Juu ñˈoomtyeⁿ na seijndaaˈñe jndyee Tyˈo̱o̱tsˈom, xeⁿ tqueⁿnaˈ na canda̱a̱ˈndye nnˈaⁿ, quia joˈ tîcaⁿnaˈ cwiicheⁿ ñˈoom. 	 Mert ha az az elsõ kifogástalan volt volna, nem kerestetett volna hely a másodiknak.


Ee nnˈaⁿ tsjoom Atenas ñequio nnˈaⁿ na jnaⁿ ntˈomcheⁿ njoom na cwicˈeeⁿya tsjoomˈñeeⁿ jeeⁿ ntyjaaˈ nˈomna na ñeˈcandyena ndoˈ ñeˈcalaˈneiⁿna meiⁿnquia nnom ñˈoom na xcoti. 	 Az athéniek pedig mindnyájan és az ott lakó jövevények semmi másban nem valának foglalatosok, mint valami újságnak beszélésében és hallgatásában.


Matyˈiomnaˈ na ya maqueeⁿ xjeⁿ nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ, mati cwilaˈcanda̱a̱ˈndye ntseinaaⁿ nnoom, ndoˈ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena jom, 	 Ki a maga házát jól igazgatja, gyermekeit engedelmességben tartja, minden tisztességgel;


Tsoom nda̱a̱na: —Tsotya̱ya waa najndeii na matseixmaaⁿ na matseijndaaˈñê cwaaⁿ xuee oo ljoˈ xjeⁿ ntyjeeⁿ na nluii cwii cwii nnom na matseijndaaˈñê. 	 Monda pedig nékik: Nem a ti dolgotok tudni az idõket vagy alkalmakat, melyeket az Atya a maga hatalmába helyheztetett.


Ja ˈndyootsˈa tiom cwiluiindyo̱. Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nncjaaquieeˈ cantyja ˈnaⁿya, tsaⁿˈñeeⁿ nluiˈnˈmaaⁿñê. Nntseijomnaˈ jom chaˈcwijom cwii catsmaⁿ na maljeiiyoˈ na nlcwaˈ na macaluiˈyoˈ tiomˈñeeⁿ ndoˈ na macwjeeˈnndaˈyoˈ. 	 Én vagyok az ajtó: ha valaki én rajtam megy be, megtartatik és bejár és kijár majd, és legelõt talál.


Sa̱a̱ tjaaˈnaⁿ jnaaⁿˈaⁿ na majndaaˈ na nntseiljeiya na mˈaaⁿ ta tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿˈñeeⁿ. Joˈ na jnda̱ jndyo̱ñˈo̱ⁿya jom jo nda̱a̱ˈyoˈ, ndoˈ majndeiiticheⁿ jo njomˈ ˈu ta Agripa. Lˈue tsˈo̱o̱ⁿya na nncwaxeˈ nnoom. Aa nchii nleijndaaˈ jnaaⁿˈaⁿ na nntseiljeiya. 	 Ki felõl nem tudok valami bizonyost írni az én uramnak. Ezért hoztam õt elõtökbe, és kiváltképen te elõdbe, Agrippa király, hogy a kihallgatás megtörténtével tudjak mit írni.


Joˈ chii ncˈe na cwilaˈqueeⁿ nˈomˈyoˈ na nñequiaa Espíritu Santo na nlaxmaⁿˈyoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ, cjooˈya nˈomˈyoˈ na jndye nnom tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ na nlaˈxmaⁿˈyoˈ na nñequiaanaˈ na nncˈoonajnda̱nnˈaⁿ tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Azonképen ti is, minthogy lelki ajándékokat kívántok, a gyülekezet építésére igyekezzetek, hogy gyarapodjatok.


quiiˈntaaⁿna ñˈeeⁿˈndye ntˈom nnˈaⁿ na jnaⁿ ndyuaaxeⁿncwe Chipre ñequio nnˈaⁿ na jnaⁿ tsjoom Cirene. Naⁿˈñeeⁿ jnda̱ na tquiena tsjoom Antioquía, mati tyolaˈneiⁿna ñˈoom naya cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Voltak azonban közöttük némely cziprusi és czirénei férfiak, kik mikor Antiókhiába bementek, szólának a görögöknek, hirdetve az Úr Jézust.


Ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ liaatco na ntyjatyˈio watsˈom tˈmaⁿ jndiiˈtconaˈ hasta xjeⁿ nomtyuaacheⁿ. Jndeii sˈeii tyuaa ndoˈ tiuu ljo̱ˈ. 	 És ímé a templom kárpítja fölétõl aljáig ketté hasada; és a föld megindula, és a kõsziklák megrepedezének;


Ticwintqueⁿˈyoˈ na ñequiiˈcheⁿ cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Cˈoomˈya nˈomˈyoˈ na cwilˈaˈyoˈ na ljoˈ. Ndoˈ ñequiiˈcheⁿ quiaˈyoˈ na quianlˈuaaⁿˈaⁿ. 	 Az imádságban állhatatosak legyetek, vigyázván abban hálaadással;


Mati tyˈe ñˈeeⁿ yolcu na jnda̱ seinˈmaaⁿ na ñejleichuu jndyetia. Ndoˈ ñˈeeⁿ ntˈomcheⁿ yolcu na jnda̱ seinˈmaaⁿ cwii cwii nnom ntycu na ñetjoom. Cwii joona jndyu María Magdalena, tsaⁿ na jnda̱ tjeiˈ Jesús ntquieeˈ naⁿjndii naquiiˈ tsˈom. 	 És némely asszonyok, a kiket tisztátalan lelkektõl és betegségekbõl gyógyított meg, Mária, a ki Magdalénának neveztetik, kibõl hét ördög ment ki,


Ee tsˈaⁿ na luaaˈ waa na jndo̱ˈ tsˈom nchii na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cwinaⁿnaˈ, mˈaaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue, tseixmaⁿnaˈ na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ, laxmaⁿnaˈ cwentaaˈ tsaⁿjndii. 	 Ez nem az a bölcsesség, a mely felülrõl jõ, hanem földi, testi és ördögi.


Ndoˈ mati tsaacˈomˈyoˈ quiooˈjndyo chjoo na tˈmeiiⁿñe. Calaˈcueˈyoˈ juuyoˈ. Nlcwaaˈa ndoˈ nlˈaaya xuee. 	 És elõhozván a hízott tulkot, vágjátok le, és együnk és vígadjunk.


Ndoˈ taxˈeeñe Nicodemo nnoom, matso: —¿Chiuu nntsˈaa tsˈaⁿ na nluiiñennaaⁿˈaⁿ na jnda̱ tquieñê? Ee tixocanda̱a̱ nncjaaquieeˈnnaaⁿˈaⁿ tsiatsjaaⁿˈ tsoñeeⁿ ndoˈ na nluiiñennaaⁿˈaⁿ. 	 Monda néki Nikodémus: Mimódon születhetik az ember, ha vén? Vajjon bemehet-é az õ anyjának méhébe másodszor, és születhetik-é?


Sa̱a̱ quia na jnda̱ tquiena joˈ, jleintyˈiaana, jliuna cwa jnda̱ teindyo̱ tsjo̱ˈ. Ndoˈ juunaˈ jeeⁿ tˈmaⁿnaˈ. 	 És odatekintvén, láták, hogy a kõ el van hengerítve; mert felette nagy vala.


Matyˈiomnaˈ cantyja ˈnaaⁿna na cwiljooˈndyetyeⁿna ñequio ñˈoom na xcwe na cwilaˈyuuˈa cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo na meiⁿcwii ñomtiuu cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Kiknél megvan a hit titka tiszta lelkiismerettel.


Jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ljooñe, jluena na jeeⁿ wiˈ tsˈomˈ joona. Cwii nayaˈñeeⁿ cateijndeiˈ joona ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ cha nnda̱a̱ ncˈootina tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ee jeeⁿ cjaweeˈ ntyjeeⁿ na macheˈ naljoˈ. 	 A kik bizonyságot tettek a te szeretetedrõl a gyülekezet elõtt; a kiket jól teszed, ha Istenhez méltóan bocsátasz útjokra.


Tichaˈtsondye cwiluiindye apóstoles, meiⁿ nchii chaˈtsondye cwiluiindye profetas. Tichaˈtsondye laxmaⁿ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ chiuu maˈmo̱ⁿ ñˈoomˈm. Meiⁿ nchii chaˈtsondye cwilˈa tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na tixocanda̱a̱ nluiinaˈ cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ najndeii na matseixmaⁿ nquii tsˈaⁿ. 	 Avagy mindnyájan apostolok-é? Vagy mindnyájan próféták-é? Avagy mindnyájan tanítók-é? Vagy mindnyájan csodatévõ erõk-é?


Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ, matso: —Ljeiiˈñeeⁿ luaa matsa̱ˈntjomnaˈ: “Cˈoomˈ na candyaˈ tsˈomˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaˈ ñequio na xcweeˈya tsˈomˈ, ñequio chaˈwaa na jnda ntyjiˈ, ñequio chaˈwaa na jnduˈ ndoˈ ñequio chaˈwaa na jndo̱ˈya tsˈomˈ.” Ndoˈ mati matsonaˈ: “Cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ xˈiaˈ chaˈxjeⁿ na jnda ntyjiˈ ñequio nncuˈ.” 	 Az pedig felelvén, monda: Szeresd az Urat, a te Istenedet teljes szívedbõl és teljes lelkedbõl és minden erõdbõl és teljes elmédbõl; és a te felebarátodat, mint magadat.


Quia joˈ tsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Mati ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo na cwilaˈjnda̱ˈyoˈ na calaˈcanda̱ nnˈaⁿ ñˈoom na jeeⁿ jndeiˈnaˈ chaˈcwijom na cwityˈiomˈyoˈ xuu nnˈaⁿ sa̱a̱ ncjoˈyoˈ, nchaaˈ lˈuu nntiiˈ lueeˈyoˈ. 	 Õ pedig monda: Jaj néktek is törvénytudók! mert elhordozhatatlan terhekkel terhelitek meg az embereket, de ti magatok egy ujjotokkal sem illetitek azokat a terheket.


Sa̱a̱ ˈo jeˈ cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿ na jndoo ˈo. Calˈaˈyoˈ na ya nnˈaⁿndyoˈ ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ. Cateiˈjndeiˈyoˈ ˈnaⁿ na cwileiˈñˈomˈyoˈ nnˈaⁿ, meiiⁿ ticantyjaaˈ nˈomˈyoˈ na nlaˈlcweˈna. Quia joˈ tˈmaⁿ naya nndaˈyoˈ cañoomˈluee. Ndoˈ nlaxmaⁿˈyoˈ ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ nandyeticheⁿ. Ee mati jom mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom meiiⁿ nnˈaⁿ na lˈo̱ meiiⁿ machˈeeⁿ ya joona. Ndoˈ wiˈ tsˈoom nnˈaⁿ na wiˈndye. 	 nem szeressétek ellenségeiteket, és jól tegyetek, és adjatok kölcsönt, semmit érte nem várván; és a ti jutalmatok sok lesz, és ama magasságos [Istennek] fiai lesztek: mert õ jóltévõ a háládatlanokkal és gonoszokkal.


Jnda̱ na jndye naⁿˈñeeⁿ na ljoˈ nntsˈaaⁿ tquiaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿna. Tˈmaⁿna na nñeˈquiana sˈom nnoom. Quia joˈ Judas tyolˈueeˈñetyeeⁿ chiuu ya nntsˈaaⁿ na nñequiaaⁿ cwenta Jesús lueena. 	 Azok pedig, a mint meghallák, örvendezének, és igérék, hogy pénzt adnak néki. Õ pedig keresi vala, mimódon árulhatná el õt jó alkalommal.


Cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ scuuˈ Lot. 	 Emlékezzetek Lót feleségére!


Lqueeⁿ na tquiaa naquiiˈ lˈo̱o̱ nioom, joˈ nnˈaⁿ na ya Cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A tövisek közé vetettek pedig azok, a kik az ígét hallják,


—¿Ljoˈ lˈue tsˈomˈ na catsˈaa ñˈeⁿndyuˈ? Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —Jeeⁿ ˈu Ta, lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na nleitquioya. 	 Mondván: Mit akarsz, hogy cselekedjem veled? Az pedig monda: Uram, hogy az én szemem világa megjõjjön.


’Majndye xuee tjacaanaˈ ndoˈ tyjeeˈnndaˈ patrom ˈnaaⁿna. Seijndaaˈñê na nncwjeeⁿˈeⁿ cwenta ñˈeⁿndyena cwanti tueˈntyjo̱ taˈntjomna ñˈeⁿ sˈom ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Sok idõ múlva pedig megjöve ama szolgáknak ura, és számot vete velök.


Ndoˈ tso Jesús nnom: —¿Chiuu na matsuˈ na ya tsˈaⁿndyo̱ ja? Macanda̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñê na ljoˈ. 	 Jézus pedig monda néki: Miért mondasz engem jónak? Senki sem jó, csak egy, az Isten.


Ndoˈ tsaⁿsˈaˈñeeⁿ na titquieñe nchii cweˈ cwantindyo tquiaanaˈ na neiiⁿ nnˈaⁿ na wandoˈnnaaⁿˈaⁿ. 	 Felhozák pedig az ifjat elevenen, és felette igen megvigasztalódának.


Ntˈom nnˈaⁿ na meintyjeeˈ nndyooˈ nacañomˈm, quia jndyena na seixuaⁿ, jluena: —Aa ndyeˈyoˈ, macwaaⁿ profeta Elías. 	 Némelyek pedig meghallván ezt az ott állók közül, mondának: Ímé Illést hívja.


ˈO manquiuˈyaˈyoˈ na tijoom ñejlaˈcaˈnaaⁿˈndyô̱ nda̱a̱ˈyoˈ, meiⁿ nchii tquio̱ˈnnˈaaⁿyâ ˈo na nntjeiiˈâ tsjo̱ˈñjeeⁿ lueeˈyoˈ. Tyˈo̱o̱tsˈom noomˈm na ljoˈ. 	 Mert sem hízelkedõ beszéddel, a mint tudjátok, sem telhetetlenség színében nem léptünk fel soha, Isten a bizonyság;


Sa̱a̱ calˈuu na juu mosoˈñeeⁿ cwiluiiñê na tia tsˈaⁿñê ndoˈ nntseitioom naquiiˈ tsˈoom na taxocwjeeˈ patrom ˈnaaⁿˈaⁿ na tyuaaˈ, 	 Ha pedig ama gonosz szolga így szólna az õ szívében: Halogatja még az én uram a hazajövetelt;


Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ jeˈ, jluiˈna quiiˈntaaⁿ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ñequio na neiiⁿna na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈxmaⁿna na coˈwiˈnaˈ joona ncˈe na cwitjeiˈyuuˈndyena ñˈoom ñequio xueeˈ Jesús. 	 Õk annakokáért örömmel menének el a tanács elõl, hogy méltókká tétettek arra, hogy az õ nevéért gyalázattal illettessenek.


Ndoˈ quia na jnda̱ tueⁿˈeⁿ tsjoom Cesarea, tjawaaⁿ Jerusalén yuu na tjanquiaaⁿ na xmaⁿndye tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. Jnda̱ chii jlueeⁿˈeⁿ joˈ tueⁿˈeⁿ tsjoom Antioquía. 	 miután Czézáreába érkezék, felmenvén [Jeruzsálembe] és köszöntvén a gyülekezetet, leméne Antiókhiába.


Ndoˈ na tˈmaⁿti cˈomˈyoˈ na xcwe na mˈaⁿˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ na cwilayuˈ ee quia na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na jnda ntyjeeⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ, matseitˈmaⁿya tsˈoom tsˈaⁿ na matseitjo̱o̱ñe nnoom. 	 Mindenek elõtt pedig legyetek hajlandók az egymás iránti szeretetre; mert a szeretet sok vétket elfedez.


Ncˈe juu ñˈoomtyeⁿwaaˈ, maˈmo̱ⁿndyeyunaˈ na Jesús waa ñˈoom na canda̱a̱ˈti cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, nchiiti juu na tyowaajndyee. 	 Annyiban jobb szövetségnek lett kezesévé Jézus.


Jnda̱ na tjuˈnaˈ na ñenquii Jesús ñequio nnˈaⁿ canchooˈwendye ndoˈ ñequio ntˈom nnˈaⁿ na mati cwicañˈeeⁿtyeⁿ ñˈeⁿñê, taˈxˈeena ljoˈ ñeˈcaˈmo̱ⁿ ñˈoom tjañoomˈñeeⁿ. 	 Mikor pedig egyedül vala, megkérdezék õt a körülötte lévõk a tizenkettõvel együtt a példázat felõl.


Ndoˈ tˈo̱ Natanael, matsoom: —ˈU tsˈaⁿ na maˈmo̱o̱ⁿˈ ñˈoom naya nda̱a̱ nnˈaⁿ, ˈu maxjeⁿ cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. ˈU cwiluiindyuˈ rey cwentaa jâ nnˈaⁿ Israel. 	 Monda néki Nátánael: Honnan ismersz engem? Felele Jézus és monda néki: Mielõtt hítt téged Filep, láttalak téged, a mint a fügefa alatt voltál.


Taxˈee Jesús nnoom: —¿Aa waa na nntsaˈ ja? Tˈo̱ tsaⁿnchjaaⁿˈ, tsoom: —Jeeⁿ ˈu Ta, lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na nleitquioya. 	 És felelvén Jézus, monda néki: Mit akarsz, hogy cselekedjem veled? A vak pedig monda néki: Mester, hogy lássak.


Tsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ: “ˈU re, ¿chiuu tuiiyuu na jndyoˈtseiˈjomndyuˈ ndoˈ ticweˈ liaa chaˈxjeⁿ na cwicweeˈ nnˈaⁿ quia na macoco tsˈaⁿ?” Sa̱a̱ tîcanda̱a̱ nncˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 És monda néki: Barátom, mi módon jöttél ide, holott nincsen menyegzõi ruhád? Az pedig hallgata.


Chaˈtso ñˈoom na tyotseineiiⁿ nda̱a̱na, ñenquiiˈcheⁿ ñˈoom tjañoomˈ. Ndoˈ jnda̱nquia quia na tjuˈnaˈ na ñenqueⁿ ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, quia joˈ seineiⁿndyeyoom ñˈoomˈñeeⁿ nda̱a̱na. 	 Példázat nélkül pedig nem szól vala nékik; maguk közt azonban a tanítványoknak mindent megmagyaráz vala.


Jnda̱ joˈ teitquiooñê nnom Jacobo ndoˈ jnda̱ joˈ teitquiooˈñê nda̱a̱ chaˈtsondye apóstoles. 	 Azután megjelent Jakabnak; azután mind az apostoloknak;


Mati calˈaˈyoˈ cwii nayaˈñeeⁿ na canduˈyoˈ na xmaⁿñe Asíncrito, Flegonte, Hermas, Patrobas, Hermes ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na mˈaⁿ ñˈeⁿndyena. 	 Köszöntsétek Ásinkritust, Flégont, Hermást, Pátrobást, Merkuriust, és az atyafiakat, kik velök vannak.


Jnda̱ chii tcwaaⁿˈaⁿ ndoˈ tquiaanndaˈnaˈ najneiⁿ. Ljooˈñê cwantindyo xuee ñequio nnˈaⁿ na cwilayuˈ tsjoom Damasco. 	 És miután evett, megerõsödék. Vala pedig Saulus a damaskusi tanítványokkal néhány napig.


Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseiwendyeñe cheⁿnquii, maxjeⁿ nntseiquioo Tyˈo̱o̱tsˈom juu. Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na majuˈñecje, maxjeⁿ nntseiwendye Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Mert mindenki, a ki magát felmagasztalja, megaláztatik; és a ki magát megalázza, felmagasztaltatik.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ jlaˈtiaˈna naⁿnchjaaⁿˈñeeⁿ. Ñeˈcalaˈcheⁿna naⁿˈñeeⁿ, sa̱a̱ yacheⁿ jndeii tyolaˈxuaa, jlue: —ˈU Ta, na cwiluiindyuˈ jndacantyjo David, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ñˈeⁿndyô̱ jâ. 	 A sokaság pedig dorgálja vala õket, hogy hallgassanak; de azok annál jobban kiáltnak vala, mondván: Uram, Dávidnak Fia, könyörülj rajtunk!


Chaˈtsondye nnˈaⁿ ya ñˈoom nquiuna cantyja ˈnaaⁿˈ nnˈaaⁿya Demetrio, ndoˈ manquiiti ñˈoom na mayuuˈ macwjiˈyuuˈñenaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Mati jâ cwitjeiˈyuuˈndyô̱ na ljoˈ ndoˈ ˈo manquiuˈyoˈ na cwilana̱a̱ⁿyâ ñˈoom na mayuuˈ. 	 Demeter mellett mindenki bizonyságot tett, maga az igazság is; de mi is bizonyságot teszünk, és tudjátok, hogy a mi bizonyságtételünk igaz.


Waa ljeii na tjacantyja na matsa̱ˈntjomnaˈ. Luaa matsonaˈ: “Cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ xˈiaˈ chaˈxjeⁿ na jnda ntyjiˈ ñequio nncuˈ.” Xeⁿ na mayuuˈcheⁿ cwilaˈcanda̱ˈyoˈ ljeiiˈñeeⁿ, quia joˈ ya cwilˈaˈyoˈ. 	 Ha ellenben megtartjátok a királyi törvényt az Írás szerint: Szeressed felebarátodat, mint tenmagadat, jól cselekesztek.


Sa̱a̱ juu na cwintyˈiaˈyoˈ na cwiluii matseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na tyoñequiaa profeta Joel, tsoom: 	 Hanem ez az, a mi megmondatott Jóel prófétától:


Ndoˈ quia jnda̱ tyˈioom sondaro jom tsˈoomˈnaaⁿ, tyoˈoona xˈiaa na nntyˈiaana ˈñeeⁿ nleijnoomˈ cwii cwii liaⁿˈaⁿ. Ndoˈ na luaaˈ tuii seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na seiljeii profeta. Tso: “Tyoˈoona xˈiaa na nntyˈiaana ˈñeeⁿ joona nleijnoomˈ cwii cwii liaya.” 	 Minek utána pedig megfeszíték õt, eloszták az õ ruháit, sorsot vetvén; hogy beteljék a próféta mondása: Megosztozának az én ruháimon, és az én köntösömre sorsot vetének.


Jnda̱ chii tˈmo̱ⁿ Espíritu Santo na Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom juu ndoˈ waa najndeii. Teitquiooˈ naljoˈ ee jnda̱ na tueˈ tandoˈxco quiiˈntaaⁿ lˈoo. 	 A ki megbizonyíttatott hatalmasan Isten Fiának a szentség Lelke szerint, a halálból való feltámadás által, a mi Urunk Jézus Krisztus felõl,


Sa̱a̱ xeⁿ tiñeˈcañeeⁿ ñˈoom na nlue naⁿˈñeeⁿ quia joˈ caˈmo̱ⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ nda̱a̱ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiiˈndyo̱ cwentaya. Ndoˈ xeⁿ meiⁿ ticañeeⁿ ñˈoom na nlue chaˈtso naⁿˈñeeⁿ quia joˈ tjaa chiuu ya. Caliuˈyoˈ na jom cwiluiiñê chaˈcwijom tsˈaⁿ na tyootseitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom oo chaˈcwijom tsaⁿcoˈñom tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ cwentaaˈ gobiernom na tia tsˈaⁿñe. 	 Ha azokra nem hallgat, mondd meg a gyülekezetnek; ha a gyülekezetre sem hallgat, legyen elõtted olyan, mint a pogány és a vámszedõ.


Quia joˈ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ na cwiluiiñê tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. Tsoom jndye nawiˈ tseixmaaⁿ na catjoom. Ndoˈ tyoˈmo̱o̱ⁿ na xocatoˈñoom nnˈaⁿ judíos na cwiluiitquiendye jom, meiⁿ ntyee na cwiluiitquiendye, meiⁿ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Maxjeⁿ nlaˈcueeˈna jom sa̱a̱ xuee jnda̱ ndyee, nncwandoˈnnaaⁿˈaⁿ na nncueeⁿˈeⁿ. 	 És kezdé õket tanítani, hogy az ember Fiának sokat kell szenvedni, és megvettetni a vénektõl és a fõpapoktól és írástudóktól, és megöletni, és harmadnapra feltámadni.


Natia na nntsˈaa tsˈaⁿ ˈo, tilˈaˈyoˈ na nnjoom. Ñequiiˈcheⁿ calaˈjnda̱ˈyoˈ na chaˈtso na cwilˈaˈyoˈ nlaˈxmaⁿˈyoˈ na ya nnˈaⁿndyoˈ jo nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ. 	 Senkinek gonoszért gonoszszal ne fizessetek. A tisztességre gondotok legyen minden ember elõtt.


Ncuee na tyomˈaaⁿ Herodes rey, tuiiñe Jesús tsjoom Belén tsˈo̱ndaa Judea. Luaa tuii, tquieˈcañom nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom Jerusalén, na jnaⁿ jo ndoˈ na macaluiˈ ñeˈquioomˈ. 	 A mikor pedig megszületik vala Jézus a júdeai Bethlehemben, Heródes király idejében, ímé napkeletrõl bölcsek jövének Jeruzsálembe, ezt mondván:


Ndoˈ na ljoˈ nleitquiooˈ chaˈtso na wantyˈiuuˈ na mˈaaⁿˈ tsˈoom. Quia joˈ lcoomˈm xtyeeⁿ na nntseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ nntseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na mayuuˈcheⁿ mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 És ilyen módon az õ szívének titkai nyilvánvalókká lesznek; és így arczra borulva imádja az Istent, hirdetvén, hogy bizonynyal az Isten lakik ti bennetek.


Jluena nnoom: —Ta, cantyˈiaˈ, luaa mawaa we xjo espadas. Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, tsoom: —Maleiˈtyeⁿ luaaˈ. 	 Azok pedig mondának: Uram, ímé van itt két szablya. Õ pedig monda: Elég.


Ee luaa waa na tuii. Herodes tyomˈaaⁿ ñequio Herodías, scuuˈ tyjeeⁿ Felipe. Ndoˈ tso Juan nnoom na ticatyˈiomyanaˈ na mˈaaⁿ ñˈeⁿ scuuˈ tyjeeⁿ. Joˈ chii sa̱ˈntjoom na calaˈtyeⁿna Juan, catueeˈna juu wˈaancjo. 	 Mert Heródes elfogatta vala Jánost, és megkötöztetvén, tömlöczbe vetette vala Heródiásért, az õ testvérének, Fülöpnek feleségéért.


Quia jluiˈna wˈaandaa mañoomˈ taˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ ndyuaaˈñeeⁿ Jesús. 	 De mihelyt kiszálltak a hajóból, azonnal megismerék õt,


Maxjeⁿ matyˈiomyanaˈ na luaaˈ mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿ chaˈtsondyoˈ ee na jeeⁿ jnda ntyjiiya ˈo na cwilaˈjomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱ naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, meiiⁿ na mˈaaⁿya wˈaancjo oo meiiⁿ na meiⁿntyja̱a̱ˈa jo nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ na mawaño̱ⁿˈa ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ oo na mañequiaya ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ cantyja na macwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ. 	 A mint hogy méltó, hogy én ilyen értelemben legyek mindenitek felõl, azért, mert én szívemben hordalak titeket, mint a kik mind az én fogságomban, mind az evangyéliomnak oltalmazásában és megbizonyításában mindnyájan részestársaim vagytok a nékem adott kegyelemben.


Sa̱a̱ apóstoles, quia na ntyˈiaana na luaaˈ nlˈa nnˈaⁿ, to̱ˈna tyojndiiˈndyena liaana na matseiˈndaaˈnaˈ nquiuna na luaaˈ cwilˈa naⁿˈñeeⁿ. Jndeii tyˈequieˈna quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ. 	 kor azonban [ezt] meghallották az apostolok, Barnabás és Pál, köntösüket megszaggatván, a sokaság közé futamodának, kiáltván


Quia joˈ tsotyeeⁿcheⁿ nda̱a̱na: —Mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, tixocalaˈljo nnˈaⁿ cwii profeta na mañecwii ndyuaana ñˈeⁿñe na mañequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Monda pedig: Bizony mondom néktek: Egy próféta sem kedves az õ hazájában.


Jnda̱ tˈmo̱ⁿ Espíritu Santo nnoom na xocueeⁿˈeⁿ cwitjo̱o̱cheⁿ na nntyˈiaaⁿˈaⁿ nquii Cristo na tqueⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom na nndYo. 	 És kijelentetett néki a Szent Lélek által, hogy addig halált nem lát, a míg meg nem látja az Úrnak Krisztusát.


Laxmaaⁿya na cataaⁿya nnoom cantyja ˈnaaⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwiluiindye gobiernom, ñequio joo nnˈaⁿ na laxmaⁿ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ cha nnda̱a̱ nncˈo̱o̱ⁿya na ya mˈaaⁿya, tjaaˈnaⁿ ndiaˈ, na xcweeˈ nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tjaaˈnaⁿ ñˈoom tia cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿya. 	 Királyokért és minden méltóságban levõkért, hogy csendes és nyugodalmas életet éljünk, teljes istenfélelemmel és tisztességgel.


Quia joˈ ˈndyena nnˈaⁿ na jndyendye. Tuo̱na tsˈom wˈaandaa na maxjeⁿ njom Jesús. Tyˈeñˈomna jom. Mati tyˈelaˈjomndye ntˈomcheⁿ lˈaandaa. 	 Elbocsátván azért a sokaságot, elvivék õt, úgy a mint a hajóban vala; de más hajók is valának vele.


Joˈ jluiiˈâ ñˈeⁿ wˈaandaa, saayâ squia̱a̱yâ tsjoom Filipos. Tsjoomˈñeeⁿ mˈaaⁿnaˈ nacje ˈnaaⁿ nnˈaⁿ romanos ndoˈ tˈmaⁿti matseixmaⁿnaˈ na chaˈtso njoom chaˈwaa ndyuaa Macedonia. Tsjoom Filiposˈñeeⁿ ljooˈndyo̱yaayâ cwantindyo xuee. 	 Onnét pedig Filippibe, mely Macedónia azon részének elsõ gyarmatvárosa. És ebben a városban töltöttünk néhány napot.


Tyoluena nda̱a̱ ntyjeena: —Aa tiyuuˈ sˈaanaˈ jndaˈjom teiiⁿ nˈo̱o̱ⁿya yocheⁿ na matseineiiⁿ nda̱a̱ya xjeⁿ na ñjomndyo̱ nato quia na seicano̱o̱ⁿ chiuu maˈmo̱ⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii. 	 És mondának egymásnak: Avagy nem gerjedezett-é a mi szívünk mi bennünk, mikor nékünk szóla az úton, és mikor magyarázá nékünk az írásokat?


Joˈ chii, nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na chojnaⁿna nioom chaˈtso profetas na tyolaˈcwjee nnˈaⁿ xjeⁿ na jnaⁿcheⁿ tsjoomnancue. 	 Hogy számon kéressék e nemzetségtõl minden próféták vére, mely e világ fundamentomának felvettetésétõl fogva kiontatott,


Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na ñecwii meiⁿ toˈñom, tjaaⁿ tjacaˈñeeⁿ quiiˈ tyuaa, joˈ joˈ tantyˈioom sˈom ˈnaaⁿˈ patrom ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 A ki pedig az egyet kapta vala, elmenvén, elásá azt a földbe, és elrejté az õ urának pénzét.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ judíos tyolajndo̱ˈna nˈom naⁿlcu na tˈmaⁿ cwilaxmaⁿ ndoˈ na cwilacanda̱ cantyja na cwiˈoo watsˈom ˈnaaⁿna. Mati tyolajndo̱ˈna nˈom naⁿnom na cwiluiitquiendye tsjoom Antioquíaˈñeeⁿ. Joˈ na jlaˈjomndye nnˈaⁿ na tyotaˈwiˈna Pablo ñˈeⁿ Bernabé hasta tjeiiˈna naⁿˈñeeⁿ ndyuaana. 	 A zsidók azonban felindíták az istenfélõ és tisztességbeli asszonyokat és a városnak eleit, és üldözést támasztának Pál és Barnabás ellen, és kiûzék õket határukból.


ee xjeⁿˈñeeⁿ nnco̱ nncwjaaˈndyo̱ ñˈoom quiiˈ ndyueˈyoˈ ndoˈ nñequia na jndo̱ˈ nˈomˈyoˈ hasta meiⁿcwiindye joo nnˈaⁿ na jndoo ˈo xonda̱a̱ nluena na tilˈue ñˈoom na nnduˈyoˈ meiⁿ na nluena na tiyuuˈnaˈ. 	 Mert én adok néktek szájat és bölcseséget, melynek ellene nem szólhatnak, sem ellene nem állhatnak mind azok, a kik magokat ellenetekbe vetik.


Sa̱a̱ matseitiuu yati machˈeeⁿ xeⁿ na nljooˈñê na ñenqueⁿ. Luaaˈ mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ ndoˈ mantyjii na matseixmaⁿya Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 De boldogabb, ha úgy marad, az én véleményem szerint; pedig hiszem, hogy bennem is Istennek lelke van.


Ndoˈ joo nquindye naⁿˈñeeⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús to̱ˈna tyolaˈwjeena we ncˈiaana Jacobo ñˈeⁿ Juan. 	 És hallván ezt a tíz tanítvány, haragudni kezdének Jakabra és Jánosra.


’Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ na matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, juu tsˈaⁿ na nchii ˈndyootsˈa tiom wjaaquieeˈ yuu na ñjomndye canmaⁿ, sa̱a̱ cwiicheⁿ joo wjaawaaⁿ juu tiomˈñeeⁿ na nncwincjeeⁿˈeⁿ juunaˈ, tsaⁿˈñeeⁿ cwiluiiñê tsaⁿcanchˈue ndoˈ tsaⁿ na mawincjeˈ tiom. 	 Bizony, bizony mondom néktek: A ki nem az ajtón megy be a juhok aklába, hanem másunnan hág be, tolvaj az és rabló.


Ndoˈ nda̱nquia cwantindyo xuee na cwiwinomˈyoˈ nawiˈmeiiⁿ, manquiiti Tyˈo̱o̱tsˈom nntsˈaaⁿ na laxmaⁿˈyoˈ na canda̱a̱ˈndyoˈ, na nncwintyjeˈtyeⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, na ncˈomˈyoˈ na jnda̱ˈyoˈ jo nnoom, na tjaaˈnaⁿ na cwii nntseitsˈeiinaˈ ˈo. Nntsˈaaⁿ na nmeiiⁿˈ ncˈe naya na matseixmaaⁿ na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom ˈo. Jnda̱ maqueeⁿˈñê ˈo na nlaˈjomndyoˈ yuu na caxuee na ticantycwii na cwiluiiñê ncˈe Jesucristo. 	 A minden kegyelemnek Istene pedig, a ki az õ örök dicsõségére hívott el minket a Krisztus Jézusban, titeket, a kik rövid ideig szenvedtetek, õ maga tegyen tökéletesekké, erõsekké, szilárdakká és állhatatosokká,


Queⁿˈyoˈ cwenta, maˈndii Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo. Taxocˈoomñê watsˈom tˈmaⁿ ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Ímé, pusztán hagyatik néktek a ti házatok.


Teincoo cwiicheⁿ xuee saayâ ñˈeⁿ Pablo na mˈaaⁿ Jacobo. Joˈ joˈ jnda̱ tjomndye chaˈtso nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈntaaⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Másnap pedig beméne Pál velünk együtt Jakabhoz; és a vének mindnyájan ott valának.


Majoo ncueeˈñeeⁿ tyomˈaaⁿ Herodes tsˈiaaⁿ tsˈo̱ndaa Galilea. Jñeeⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ jndye nnom tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na machˈee Jesús. 	 Abban az idõben hírét hallá Heródes negyedes fejedelem Jézusnak,


Quia na ñecwii tsˈaⁿ, ticaⁿnaˈ tsˈaⁿ na nncˈoom xcwe ee nquii Tyˈo̱o̱tsˈom ñequii cwiiñê. 	 A közbenjáró pedig nem egyé, Isten ellenben egy.


ˈU neiⁿˈ na cwilˈa nnˈaⁿ yuu na ya, ndoˈ jeeⁿ jndoˈ natia na cwilˈana, Ncˈe na ljoˈ, nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na matseitˈmaaⁿˈndyuˈ, jnda̱ tjeiiⁿˈeⁿˈ ˈU, ndoˈ mañequiaaⁿ na neiⁿˈtiˈcheⁿ ˈu, nchiiti ncˈiaˈ. 	 Szeretted az igazságot és gyûlölted a hamisságot: annakokáért felkent téged az Isten, a te Istened, örömnek olajával a te társaid felett.


Ñequio ˈndyoo tsˈaⁿ matseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mañequio juunaˈ majoomˈm nˈoomwiˈ nacjooˈ tsˈaⁿ. ˈO nnˈaⁿya na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, meiⁿchjoo ticatyˈiomyanaˈ na luaaˈ cwiluii. 	 Ugyanabból a szájból jõ ki áldás és átok. Atyámfiai, nem kellene ezeknek így lenni!


Ndoˈ quia ntyˈiaaˈ Pedro na jo̱ntyjo̱, taxˈeeñê ˈndyoo Jesús. Tsoom: —Ta, ndoˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ jeˈ, ¿ljoˈ cwii nnom na nntjoom? 	 t látván Péter, monda Jézusnak: Uram, ez pedig mint [lészen?]


Quia laxmaaⁿya na candyaˈ nˈo̱o̱ⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ cwilaˈcanda̱a̱ˈndyo̱ yuu na matsa̱ˈntjoom jaa, quia joˈ mati cwilaˈno̱o̱ⁿˈa na mˈaaⁿya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya ntseinaaⁿ. 	 Abból ismerjük meg, hogy szeretjük az Isten gyermekeit, hogyha az Istent szeretjük, és az õ parancsolatait megtartjuk.


Ticatjoomˈ jlaˈtiuuna ñˈoom na jndyena. Joˈ chii tˈoomˈndyena. Sa̱a̱ tsojndyee Pablo cwii ñˈoom nda̱a̱na. Matsoom: —Mayuuˈ ñˈoom na seijndo̱ˈ Espíritu Santo tsˈom profeta Isaías. Juu ñˈoomˈñeeⁿ seineiiⁿ nda̱a̱ welooya na ñetˈom teiyo. 	 Mivel pedig nem egyezének meg egymással, eloszlának, miután Pál ez egy szót mondá: Jól szólott a Szent Lélek Ésaiás próféta által a mi atyáinknak, mondván:


Tso patrom nnoom: “ˈU moso ˈnaⁿya, ya saˈ. Tquiooˈ na tjooˈ tsˈomˈ ndoˈ na seicanda̱ˈ. Meiiⁿ cweˈ cwii tsˈiaaⁿ na cachjoo sa̱a̱ ˈu seicanda̱ˈ. Jeˈ nlqua̱a̱ⁿya ˈu na tˈmaⁿti tsˈiaaⁿ nntseixmaⁿˈ. Ndoˈ na luaaˈ wendyo̱ nncˈo̱o̱ⁿya na neiiⁿya.” 	 Az õ ura pedig monda néki: Jól vagyon jó és hû szolgám, kevesen voltál hû, sokra bízlak ezután; menj be a te uradnak örömébe.


juu nayaˈñeeⁿ maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ya na catjeiˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso natia laxmaⁿ, ñequio chaˈtso na queeⁿ nˈom seiiˈa, na qua̱ⁿ cheⁿncjo̱o̱ xjeⁿ cha nncˈo̱o̱ⁿya quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ cwii na nncjaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 A mely arra tanít minket, hogy megtagadván a hitetlenséget és a világi kivánságokat, mértékletesen, igazán és szentül éljünk a jelenvaló világon:


Ndoˈ nchii macanda̱ joˈ, xeⁿ nchii mati mañequiaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿya na matseitjoomˈnaˈ jaa ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe Taya Jesucristo joˈ na cwiljoya tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyo̱. 	 Nemcsak pedig, hanem dicsekedünk is az Istenben a mi Urunk Jézus Krisztus által, a ki által most a megbékélést nyertük.


Quia joˈ xuee na cwiwityeⁿ ncuee na cwicwaˈ nnˈaⁿ judíos tyooˈ na tjaa ndaaljoˈ tjaquieeˈ, mañejuu xuee na cwilaˈcwjeena canmaⁿ nchˈu, nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús taˈxˈeena nnoom, jluena: —¿Yuu lˈue tsˈomˈ na nntsaalajndaaˈndyô̱ cantyja ˈnaaⁿˈ xuee pascua, na nleiñˈoomˈ na nlquiˈ catsmaⁿ chjoo? 	 És a kovásztalan kenyerek ünnepének elsõ napján, mikor a húsvéti bárányt vágják vala, mondának néki az õ tanítványai: Hol akarod, hogy elmenvén megkészítsük, hogy megehesd a húsvéti bárányt?


Sa̱a̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ na ndyeticheⁿ, nchii cweˈ naquiiˈ lˈaa na cwilˈa nnˈaⁿ macˈeeⁿ. Ee luaaˈ tyotso profeta. Seineiⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoom na seijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ tsˈom. Matsoom: 	 De ama Magasságos nem kézzel csinált templomokban lakik, mint a próféta mondja:


Ñˈoommeiⁿˈ seicanda̱a̱ˈñenaˈ quia na to̱ˈ Juan na tyotseitsˈoomñê nnˈaⁿ ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈom. Tyoñequiaaⁿ ñˈoom na calcweˈ nˈomna jnaaⁿna cha nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom joona ndoˈ nleitsˈoomndyena. 	 Elõáll vala János, keresztelvén a pusztában és prédikálván a megtérésnek keresztségét a bûnöknek bocsánatára.


Nnˈaⁿ na tcwaˈ quia joˈ tueeˈ chaˈna ñequiee meiⁿ naⁿnom. Meiⁿ tîcatuˈnchondye naⁿlcu ñequio yocanchˈu. 	 A kik pedig ettek vala, négyezeren valának férfiak, asszonyokon és gyermekeken kívül.


Cwii tsˈaⁿ judío na cwiluiitquieñe taxˈee nnoom: —ˈU Ta na maˈmo̱o̱ⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ na ya tsˈaⁿndyuˈ, ¿chiuu ya nntsˈaa cha nndaya na ticantycwii na nncwaˈndo̱ˈa? 	 És megkérdé õt egy fõember, mondván: Jó Mester, mit cselekedjem, hogy az örökéletet elnyerhessem?


Jnda̱ joˈ taqueeⁿ, ntyˈiaaⁿˈaⁿ yuscuˈñeeⁿ, matsoom nnom Simón: —¿Aa mantyˈiaˈ yuscumˈaaⁿˈ? Ja jndyo̱quia̱ˈa waˈ, tînquiaaˈ ndaa na nntmaⁿ ncˈa̱ sa̱a̱ tsaⁿmˈaaⁿˈ jeˈ, jnda̱ tmaaⁿ ncˈa̱ ñequio ndaannoom. Ndoˈ jnda̱ tyueeˈñê ncˈa̱ ñequio sooxqueeⁿ. 	 És az asszonyhoz fordulván, monda Simonnak: Látod-é ez asszonyt? Bejövék a te házadba, az én lábaimnak vizet nem adál: ez pedig könnyeivel öntözé az én lábaimat, és fejének hajával törlé meg.


Cantyjati na tyolaˈtˈmaaⁿˈndye cheⁿnquiee nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ ndoˈ ticalˈana xjeⁿ cantyja na ya tyomˈaⁿna, malaaˈtiˈ calˈaˈyoˈ na nlquiinaˈ joona ndoˈ na cwajndii nntjoomna. Ee na jlaˈtiuuna naquiiˈ nˈomna: “Jaa mˈaaⁿtya̱a̱ⁿya na cwitsa̱ˈntjo̱o̱ⁿya. Tyooˈndiinaˈ jaa na nncˈo̱o̱ⁿya chaˈna cwii yuscu na jnda̱ ljoñe. Jaa xocatjo̱o̱ⁿya na nncˈo̱o̱ⁿya na cwityua̱a̱ya.” 	 A mennyire dicsõítette magát és dobzódott, annyi kínnal és gyászszal fizessetek néki; mert ezt mondja az õ szívében: Úgy ülök, mint királynéasszony, és nem vagyok özvegy, és semmi gyászt nem látok.


Sa̱a̱ tsˈaⁿ na matseiˈtjo̱o̱ñe, nntiomlˈuaaⁿ juu ñequio mañejuuti natia na machˈee tsaⁿˈñeeⁿ. Ee jom xocjaañˈoomñê ñˈeⁿ cwii tsˈaⁿ sa̱a̱ cwiicheⁿ ticueeˈ tsˈoom. 	 A ki pedig igazságtalanságot cselekszik, jutalmát veszi igazságtalanságának; és nincsen személyválogatás.


Eva tquiuˈnnˈaⁿ catsuu jom cantyja na jndo̱ˈ tsˈomyoˈ. Mati macatˈua̱ na joo ñomtiuu ˈnaⁿˈyoˈ nnquiuˈnnˈaⁿnaˈ ˈo, nntsˈaanaˈ na nlaˈtquio̱o̱ˈndyoˈ ñequio na xcwe cˈoom tsˈaⁿ na candyaˈ tsˈom Cristo. 	 lek azonban, hogy a miként a kígyó a maga álnokságával megcsalta Évát, akként a ti gondolataitok is megrontatnak [és eltávolodnak] a Krisztus iránt való egyenességtõl.


Xjeⁿ na ñejndyeˈntjomˈtyeⁿˈyoˈ nnom jnaⁿ, tîcˈoomˈ nˈomˈyoˈ na nlˈaˈyoˈ yuu na ya. 	 Mert mikor a bûn szolgái valátok, az igazságtól szabadok valátok.


Chaˈtsondyoˈ tyocwjiˈyuuˈndyo̱ nda̱a̱ˈyoˈ, meiiⁿ nnˈaⁿ judíos meiiⁿ nchii nnˈaⁿ judíos. Tsjo̱o̱ na calcweˈ nˈomˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ calaˈyuˈyoˈ ñequio Taya Jesucristo. 	 Bizonyságot tévén mind zsidóknak, mind görögöknek az Istenhez való megtérés, és a mi Urunk Jézus Krisztusban való hit felõl.


Mati tyomˈaaⁿ cwii yuscu tsjoomˈñeeⁿ na jnda̱ ljoñe na tueˈ saaˈ. Juu yuscuˈñeeⁿ ñequiiˈcheⁿ na tyocaa na mˈaaⁿ jweˈñeeⁿ na catseijndaaˈñe ñˈoom ˈnaaⁿˈaⁿ. Tyotsoom nnom: “Cwañomˈ ja ñˈoom cantu na sˈaa tsˈaⁿ nacjoya.” 	 Volt pedig abban a városban egy özvegyasszony, és elméne ahhoz, mondván: Állj bosszút értem az én ellenségemen.


Ee manquiuˈyoˈ quia maqueⁿnaˈ xjeⁿ juu na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, matseijndaaˈñenaˈ na nncˈomˈ niomˈcheⁿ nˈomˈyoˈ. 	 Tudván, hogy a ti hiteteknek megpróbáltatása kitartást szerez.


Tsoom: Jeeⁿ neiiⁿ nnˈaⁿ na chaˈtso jnaaⁿna jnda̱ seitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ jnda̱ seicanoomˈm joonaˈ. 	 Boldogok, a kiknek megbocsáttattak az õ hamisságaik, és a kiknek elfedeztettek az õ bûneik.


Jnda̱ joˈ tquieˈcañom ntˈom nnˈaⁿ saduceos namˈaaⁿ Jesús. Joona nnˈaⁿ na cwilue na xocataˈndoˈnndaˈ nnˈaⁿ. 	 Hozzá menvén pedig a sadduczeusok közül némelyek, a kik tagadják, hogy van feltámadás, megkérdék õt,


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, cwiñˈo̱o̱ⁿtˈmaaⁿˈndyo̱ nˈo̱o̱ⁿya na ndyeyu macwitsaaquia̱a̱ˈa yuu na tseixmaⁿ na ljuˈticheⁿ na mˈaaⁿ. Ee nioomˈ Jesucristo mañequiaanaˈ na wanaaⁿ na calˈaaya na ljoˈ. 	 Mivelhogy azért atyámfiai bizodalmunk van a szentélybe való bemenetelre a Jézus vére által,


Quia joˈ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿ chaˈwaa tsˈo̱ndaa Judea ñequio Galilea ñequio Samaria ya tyomˈaⁿna. Tjaa na cwitˈuiitinaˈ joona lˈa nnˈaⁿ ndoˈ tyˈenajnda̱na. Tyomˈaⁿna na nquiaana Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ñequio na tyoteijndeii Espíritu Santo tjawijndyendyetina. 	 A gyülekezeteknek tehát egész Júdeában, Galileában és Samariában békességök vala; épülvén és járván az Úrnak félelmében és a Szent Léleknek vígasztalásában, sokasodnak vala.


Ñeˈcjaachom nnˈaⁿ na nchii judíos naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ ˈnaaⁿyâ. Ndoˈ na luaaˈ nntsˈaaⁿ nntseitsˈiaaⁿñê juunaˈ. Joˈ chii jâ tˈua̱a̱yâ jom na ñeˈcatuˈxa̱a̱ⁿyâ jom ñequio ljeii na tqueⁿ Moisés na cwileiñˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Ki a templomot is meg akarta fertõztetni. Meg is fogtuk õt, és a mi törvényünk szerint akartuk megítélni.


Ndoˈ Tsotya̱ya na jñoom ja luaa waa na lˈue tsˈoom na catsˈaa, na chaˈtsondye nnˈaⁿ na jnda̱ tquiaaⁿ lˈo̱o̱ya, meiⁿcwiindye joona ticatsuuñe añmaaⁿˈ. Ndoˈ xuee na macanda̱ nñequia na nntaˈndoˈxco chaˈtsondye joona. 	 Az pedig az Atyának akarata, a ki elküldött engem, hogy a mit nékem adott, abból semmit el ne veszítsek, hanem feltámaszszam azt az utolsó napon.


Jñoom na mˈaaⁿ Jesús cwii teijaaⁿ. Matsoom nnom: —Maestro, manquiuuyâ na ˈu cwiluiindyuˈ tsˈaⁿ na jñom Tyˈo̱o̱tsˈom na caˈmo̱ⁿˈ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱yâ. Ee xocanda̱a̱ nntsaˈ tsˈiaaⁿmeiⁿˈ xeⁿ nchii Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ ñˈeⁿndyuˈ. 	 Ez jöve Jézushoz éjjel, és monda néki: Mester, tudjuk, hogy Istentõl jöttél tanítóul; mert senki sem teheti e jeleket, a melyeket te teszel, hanem ha az Isten van vele.


Cantyjati na jnaⁿnaˈ na tˈmaⁿ Jesús jâ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê, tˈmo̱o̱ⁿ na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom jâ. Ntyjeeⁿ na jnda̱ jaaweˈntyjo̱ xjeⁿ na nlueeⁿˈeⁿ tsjoomnancuewaañe na nncjaalcweˈnnaaⁿˈaⁿ na mˈaaⁿ Tsotyeeⁿ. Joˈ chii quia majaaweˈntyjo̱ xjeⁿ na nlatya̱a̱ⁿ jaa nnˈaⁿ judíos xuee pascua quia cwilacwja̱a̱ya canmaⁿ, tˈmo̱ⁿtyeeⁿ na jeeⁿ tˈmaⁿ waa na candyaˈ tsˈoom jâ. 	 A husvét ünnepe elõtt pedig, tudván Jézus, hogy eljött az õ órája, hogy átmenjen e világból az Atyához, mivelhogy szerette az övéit e világon, mindvégig szerette õket.


Maleinom tsaⁿˈñeeⁿ ee cweˈ tsaⁿntjom jom, joˈ chii ticajnda ntyjeeⁿ canmaⁿˈñeeⁿ. 	 béres pedig [azért] fut el, mert béres, és nincs gondja a juhokra.


Luaa waa na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tsotya̱ya, na cantyja ˈnaⁿˈyoˈ jndye ta̱ nncueˈ. Ee laaˈtiˈ mˈmo̱ⁿnaˈ na mayuuˈcheⁿ cwilaˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyoˈ ñequio ñˈoom na mañequia. 	 Abban dicsõíttetik meg az én Atyám, hogy sok gyümölcsöt teremjetek; és legyetek nékem tanítványaim.


na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya na nndaaya na ticantycwii na cwitando̱o̱ˈa. Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na tijoom nñequiuˈnnˈaaⁿ tqueⁿtyeeⁿ ñˈoomˈm na nlaxmaaⁿya na ljoˈ cwitjo̱o̱cheⁿ na nluii tsjoomnancue. 	 Az örök élet reménységére, melyet megígért az igazmondó Isten örök idõknek elõtte,


Tso Pedro nnoom: —Meiiⁿ na nncjuˈnaˈ na cˈio̱ ñˈeⁿndyuˈ sa̱a̱ tijoom cwjiˈndyo̱ cantyja ˈnaⁿˈ. Ndoˈ majuu ñˈoom tˈo̱o̱yâ na chaˈtsondyô̱ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿ Jesús. 	 Monda néki Péter: Ha meg kell is veled halnom, meg nem tagadlak téged. Hasonlóképen szólnak vala a többi tanítványok is.


Quia na ntyˈiaaˈ Pedro na chaˈtsondye nnˈaⁿ jnda̱ jlaˈcandyooˈndyena, matsoom nda̱a̱na: —ˈO re nnˈaⁿya Israel, ¿chiuu na jeeⁿ matseitsaⁿˈnaˈ ˈo? ¿Chiuu na jeeⁿ cwintyˈiaˈyoˈ nda̱a̱yâ na chacwijom cwilaˈtiuuˈyoˈ na cweˈ na jnda̱a̱ ncjo̱o̱yâ oo cweˈ ncˈe na jeeⁿ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyô̱ Tyˈo̱o̱tsˈom joˈ na majaacaa tsaⁿmˈaaⁿˈ? Meiⁿchjoo nchiijoˈ. 	 Mikor pedig ezt látta Péter, monda a népnek: Izráel férfiai, mit csodálkoztok ezen, vagy mit néztek mi reánk, mintha tulajdon erõnkkel vagy jámborságunkkal míveltük volna azt, hogy az járjon?


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, tsoom: —Catsaˈyoˈ ndoˈ canduˈyoˈ nnom Juan cantyja ñˈoom naya na cwindyeˈyoˈ ndoˈ na cwintyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ na jndye nnˈaⁿ cwinˈmaaⁿ. 	 És felelvén Jézus, monda nékik: Menjetek el és jelentsétek Jánosnak, a miket hallotok és láttok:


Sa̱a̱ ˈu jeˈ cˈomˈtyeⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ chaˈtso na jnda̱ seiˈnaⁿˈ ndoˈ na matseiˈno̱ⁿˈ na mayuuˈnaˈ, ee mawajnaⁿˈyaˈ ˈñeeⁿ joona na tˈmo̱o̱ⁿna juunaˈ njomˈ. 	 De te maradj meg azokban, a miket tanultál és a mik reád bízattak, tudván kitõl tanultad,


Sa̱a̱ matsoom nda̱a̱yâ: —Ja mañˈo̱ⁿ cwii na nlcwaaˈa na ˈo ticaliuˈyoˈ. 	 Õ pedig monda nékik: Van nékem eledelem, a mit egyem, a mit ti nem tudtok.


Jnda̱ joˈ seineiⁿnndaˈ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwindye, tsoom: —Nquii Tsotya̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso nnom jnda̱ tioom lˈo̱o̱ya. Tjaa ˈñeeⁿ matseiˈno̱ⁿˈ chiuu tseixmaⁿya na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ, macanda̱ nqueⁿ ntyjeeⁿ. Meiⁿ tjaa ˈñeeⁿ matseiˈno̱ⁿˈ chiuu tseixmaⁿ Tsotya̱ya, macanda̱ ja na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ mantyjiiya. Ndoˈ mati meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na nntseiˈno̱ⁿˈ chiuu tseixmaⁿ Tsotya̱ya, mañequia na nntseiˈno̱ⁿˈ. 	 ndent nékem adott az én Atyám: és senki sem tudja, kicsoda a Fiú, csak az Atya; és kicsoda az Atya, hanem [csak] a Fiú, és a kinek a Fiú akarja megjelenteni.


Quia joˈ taxˈee Jesús nda̱a̱na, tsoom: —Nquii tsˈaⁿ na ˈnaaⁿˈ tyuaaˈñeeⁿ, ¿chiuu nntsˈaaⁿ? Maxjeⁿ nñoom, nntseicwjeⁿ naⁿˈñeeⁿ ndoˈ nñequiaaⁿ tyuaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na nlˈa tsˈiaaⁿ. 	 Mit cselekszik hát a szõlõnek ura? Eljõ és elveszti a munkásokat, és a szõlõt másoknak adja.


Quia na jnda̱ squia̱a̱yâ tyuaatcwii, ntyˈiaayâ ñoom na cwico, ndoˈ ljo catscaa ñˈeⁿ tyooˈ cjoo ñoomˈñeeⁿ, cwineiiⁿnaˈ. 	 Mikor azért a partra szállának, látják, hogy parázs van ott, és azon felül hal és kenyér.


Ee nchii seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nntˈuiityeeⁿ jaa naquiiˈ nawiˈ tˈmaⁿ. Sa̱a̱ tqueeⁿ jaa na nndaaya na nluiˈnˈmaaⁿndyo̱ ncˈe nquii Ta Jesucristo. 	 Mert nem haragra rendelt minket az Isten, hanem arra, hogy üdvösséget szerezzünk a mi Urunk Jézus Krisztus által,


Ee matseijomnaˈ chaˈxjeⁿ cwii yuscu na jnda̱ toco, matseityeⁿ ljeii jom ñequio saaⁿˈaⁿ yocheⁿ na wandoˈ. Sa̱a̱ xeⁿ nncueˈ quia joˈ cwindyaañê lˈo̱ ljeii ˈnaaⁿna. 	 rt a férjes asszony, míg él a férj, ehhez van kötve törvény szerint, de ha meghal a férj, felszabadul [az asszony] a férj törvénye alól.


Cwa sa luaa catsaˈ chaˈxjeⁿ na nlˈuuyâ njomˈ. Quiiˈntaaⁿyâ mˈaⁿ ñequiee naⁿnom na jndeiˈnaˈ na calaˈcanda̱a̱ˈndyena cwii ñˈoomtyeⁿ na jnda̱ tqueⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ezt míveld azért, a mit néked mondunk: Van mi köztünk négy férfiú, kik fogadalmat vettek magokra;


Quia joˈ tjatjatyeeⁿcheⁿ, tjacwanquioom nomtyuaa. Tyocaaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom xeⁿ wanaaⁿ tintjoom nawiˈ na meiⁿndooˈnaˈ jom juu xjeⁿˈñeeⁿ. 	 És egy kevéssé elõre menvén, a földre esék, és imádkozék, hogy, ha lehetséges, múljék el tõle ez az óra;


Tsjo̱ˈluee ñˈeⁿ tsjoomnancue nntycwiiñˈeⁿnaˈ sa̱a̱ ñˈoom ˈnaⁿya maxjeⁿ nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ. 	 Az ég és a föld elmúlnak, de az én beszédeim soha el nem múlnak.


Tsoti Pedro: —Chaˈtsondye profetas chaˈna Samuel ñequio nnˈaⁿ na cwiñetˈom jnda̱ na tueˈ tsaⁿˈñeeⁿ, tyoluena na nluii chaˈxjeⁿ na cwiluii jeˈ. 	 De a próféták is mindnyájan Sámueltõl és a következõktõl fogva, a kik csak szóltak, e napokról jövendöltek.


Meiiⁿ chaˈwaa tsjoomnancue cuaanaˈ cwentaaˈ tsˈaⁿ sa̱a̱ yuu waa na mateijndeiinaˈ tsaⁿˈñeeⁿ ee xocˈo̱naˈ ñˈeⁿñê na ticatsuu añmaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ ¿aa nnda̱a̱ nntiomlˈua tsˈaⁿ na nluiˈnˈmaaⁿñe añmaaⁿˈaⁿ? ¿Cwaaⁿ nnda̱a̱? 	 Mert mit használ az embernek, ha az egész világot megnyeri is, de az õ lelkében kárt vall? Avagy micsoda váltságot adhat az ember az õ lelkéért?


Tileicatseiˈno̱ⁿˈa chiuu na matjo̱ⁿya na tileicatsˈaaya ljoˈ na ñeˈcatsˈaa, yacheⁿ matsˈaayo̱ya majoˈto ljoˈ na jeeⁿ jndo̱ya. 	 Mert a mit cselekeszem, nem ismerem: mert nem azt mívelem, a mit akarok, hanem a mit gyûlölök, azt cselekeszem.


Nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ ñequio Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, quiana na nntoˈñoomˈyoˈ juu naya na laxmaⁿna ñequio juu na tjañomtiuu cˈoom tsˈaⁿ jo nda̱a̱na. 	 Kegyelem néktek és békesség Istentõl, a mi Atyánktól és az Úr Jézus Krisztustól.


Ee quia ñetˈo̱o̱ⁿyâ quiiˈntaaⁿˈyoˈ tquia̱ⁿtya̱a̱ⁿyâ ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ juu tsˈaⁿ na tiñeˈcatsˈaa tsˈiaaⁿ, meiⁿ ticatsonaˈ na nlcwaaⁿˈaⁿ. 	 Mert a mikor nálatok voltunk is, azt rendeltük néktek, hogy ha valaki nem akar dolgozni, ne is egyék.


Ndoˈ joo ncueeˈñeeⁿ jeeⁿ wiˈ nntjoom yolcu na ndeiindye ñequio yolcu na ˈndaandye ndana. 	 Jaj pedig a terhes és szoptató asszonyoknak azokon a napokon.


Joo jndyetiaˈñeeⁿ tyolˈana tyˈoo nnom Jesús, jluena: —Cweˈ na cajñomˈ jâ yuu na mˈaⁿ calcu. Quiaaˈ ñˈomˈ na nncuo̱o̱yâ naquiiˈ nˈom jooyoˈ. 	 És az ördögök kérik vala õt mindnyájan, mondván: Küldj minket a disznókba, hogy azokba menjünk be.


Ndoˈ Simón Pedro sˈo̱o̱ lˈo̱o̱ⁿ no̱o̱ⁿ na cwaxˈa̱ ˈndyoo Jesús cwaaⁿ cwiindyo̱ jâ na nñequiaa cwenta jom. 	 Int azért ennek Simon Péter, hogy tudakozza meg, ki az, a kirõl szól?


Quia na tueˈntyjo̱nndaˈ xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ judíos manndyo ndyuendye nnˈaⁿ quiiˈ tsjoom tjomndyena na nndyena ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A következõ szombaton aztán majdnem az egész város egybegyûle az Isten ígéjének hallgatására,


Ntˈom yolcu ncˈe na tyolaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, tandoˈnndaˈ nnˈaaⁿna na jnda̱ tja̱. Sa̱a̱ ntˈom nnˈaⁿ na tyolaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿñê, lˈa nnˈaⁿ na tja̱nioomndyena ñequio na cwajndii tyoquiinaˈ joona. Lˈo̱na meiiⁿ tyolue naⁿˈñeeⁿ nda̱a̱na na nndyaandyena xeⁿ nntjeiiˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Ee jlaˈno̱ⁿˈna meiiⁿ na nncwjena, sa̱a̱ ntyjaaˈ nˈomna na nlcwinndaˈna na xcweti na nntaˈndoˈna ñˈeⁿñê. 	 Asszonyok feltámadás útján visszanyerték halottjaikat; mások kínpadra vonattak, visszautasítván a szabadulást, hogy becsesebb feltámadásban részesüljenek.


Ndoˈ jlaˈtyjoondyena nˈoomnioom cwii tsei. Tioomna juunaˈ xqueeⁿ chaˈcwijom corona. Ndoˈ tjaaˈndyena cwii tsmaaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ ntyjaya chaˈcwijom tsˈoomlˈeiiˈ tsaⁿmatsˈiaaⁿ tˈmaⁿ. Jnda̱ chii tyotaˈna cantyena jo nnoom na cweˈ cwincona jom. Tyoluena: —Cwilaˈtˈmaaⁿˈndyô̱ ˈu Rey cwentaa nnˈaⁿ judíos. 	 És tövisbõl fonott koronát tõnek a fejére, és nádszálat a jobb kezébe; és térdet hajtva elõtte, csúfolják vala õt, mondván: Üdvöz légy zsidóknak királya!


Quia joˈ tquioñˈomna tyochjoo na mˈaaⁿ Jesús. Ndoˈ quia ntyˈiaaˈ jndyetia Jesús, sˈaanaˈ na tyocoñoomñenaˈ tyochjooˈñeeⁿ. Tiooñê nomtyuaa, tyotseicantyeeⁿñê ndoˈ tyocaluiˈ chomˈ ˈñom. 	 És hozzá vivék azt; és mihelyt õ meglátta azt, a lélek azonnal szaggatá azt; és leesvén a földre, tajtékot túrván fetreng vala.


Ja Pablo na mˈaaⁿya wˈaancjo ncˈe Cristo Jesús, ñequio tiˈnnˈaⁿya Timoteo matseiljeiya cartawaa na matseicwano̱ⁿ na mˈaaⁿˈ Filemón, ˈu na matseiˈjomndyuˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ nqueⁿ. 	 Pál, Krisztus Jézusnak foglya, és Timótheus, az atyafi, Filemonnak, a mi szeretett munkatársunknak,


Macanda̱ ntyjii ticwii cwii tsjoom na mawino̱o̱ⁿya maˈmo̱ⁿ Espíritu Santo no̱o̱ⁿ na maxjeⁿ nntaˈwiˈ nnˈaⁿ ja laˈñeⁿ ndoˈ nntueeˈna ja wˈaancjo. 	 Kivéve, hogy a Szent Lélek városonként bizonyságot tesz, mondván, hogy én reám fogság és nyomorúság következik.


—Queⁿˈyoˈ cwenta, jeˈ tsawaaya Jerusalén. Ndoˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, joˈ joˈ nñequiaa tsˈaⁿ cwenta ja luee ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Naⁿˈñeeⁿ nlˈana na nntˈuiityeⁿnaˈ ja na nncˈio̱. 	 Ímé, felmegyünk Jeruzsálembe, és az embernek Fia átadatik a fõpapoknak és írástudóknak; és halálra kárhoztatják õt,


Xeⁿ nncwjeeˈcañoom tsˈaⁿ ˈo ndoˈ nchii mañequiaaⁿ ñˈoom na mayuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, meiⁿ tilaljoˈyoˈ jom lˈaˈyoˈ meiⁿ na nñequiaˈyoˈ na xmaⁿñê. 	 Ha valaki elmegy hozzátok és nem ezt a tudományt viszi, ne fogadjátok azt be házatokba, és azt ne köszöntsétek;


Xjeⁿ na tueeˈ quiajmeiⁿˈ, teijaaⁿ chaˈwaa tsjoomnancue hasta na ndyee na matmaaⁿ. 	 Vala pedig mintegy hat óra, és sötétség lõn az egész tartományban mind kilencz órakorig.


Quia joˈ tjameintyjeeˈ Jesús, sa̱ˈntjoom na quioñˈomna tsaⁿˈñeeⁿ na mˈaaⁿ. Quia tueeˈcañoom tsaⁿˈñeeⁿ, taxˈeeⁿ nnom, matsoom: 	 És Jézus megállván, parancsolá, hogy vigyék azt hozzá; és mikor közel ért, megkérdé õt,


Manqueⁿ na tyolaˈtˈmaaⁿˈndye welooya na ñetˈom teiyo, tquiaaⁿ na wandoˈxco Jesús na jlaˈcueˈyoˈ na tyˈiomˈyoˈ nacjooˈ tsˈoomˈnaaⁿ. 	 A mi atyáinknak Istene feltámasztotta Jézust, kit ti fára függesztve megölétek.


Xeⁿ waa ñˈoom na ñeˈcaliuna, quiejndyeena wˈaana, quia joˈ cataˈxˈena ñˈoomˈñeeⁿ nda̱a̱ sˈaana. Ee tixcwe na mawaxˈee yuscu cwii ñˈoom quia cwitjomndye nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Hogyha pedig tanulni akarnak valamit, kérdezzék meg otthon az õ férjüket; mert éktelen dolog asszonynak szólni a gyülekezetben.


Tˈo̱ Jesús nnom, matsoom: —¿Aa mati ˈo ndicwaⁿ tjo̱o̱cheⁿ na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ? 	 Jézus pedig monda: Ti is értelem nélkül vagytok-é még?


Na matsjo̱o̱ ñˈoomwaaˈ, nchii na matsa̱ˈntjo̱ⁿya ˈo chiuu calˈaˈyoˈ. Sa̱a̱ ñequiiˈcheⁿ lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na caliuˈyoˈ na ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ queeⁿ nˈomna na cwilˈana na ljoˈ. Ndoˈ na nlaˈjomndyoˈ mˈmo̱ⁿyanaˈ na xcweeˈ nˈomˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ naⁿˈñeeⁿ. 	 Nem parancsképen mondom, hanem hogy a mások buzgósága által a ti szeretetetek valódiságát is kipróbáljam.


Cwantindye nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés tˈo̱o̱na nnoom, jluena: —ˈU Maestro na maˈmo̱o̱ⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ majoˈndyo ñˈoom matsuˈ. 	 Felelvén pedig némelyek az írástudók közül, mondának: Mester, jól mondád!


Nquii Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa ndoˈ nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom na jom ncˈe naya na matseixmaaⁿ mˈaaⁿ na jeeⁿ wiˈ tsˈoom jaa mañequiaaⁿ na ticantycwii na mˈaaⁿya na tˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿya ñequio na cwicantyjaaˈya nˈo̱o̱ⁿya jom, 	 Maga pedig a mi Urunk Jézus Krisztus, és az Isten a mi Atyánk, a ki szeretett minket és kegyelmébõl örök vígasztalással és jó reménységgel ajándékozott meg,


Quia joˈ taqueⁿ Ta Jesús ndyeyu jo ndoˈ na mˈaaⁿ Pedro ndoˈ ntyˈiaaˈ nnoom. Ndoˈ mañoomˈ tjañjoomˈ tsˈoom ñˈoom na jnda̱ tso nnoom: “Cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntseixuaa caxtijndyo jeˈjeˈcheⁿ sa̱a̱ xjeⁿˈñeeⁿ ˈu jnda̱ ndyee ndiiˈ macwjiˈndyuˈ ñˈeⁿndyo̱.” 	 És hátra fordulván az Úr, tekinte Péterre. És megemlékezék Péter az Úr szaváról, a mint néki mondta: Mielõtt a kakas szól, háromszor megtagadsz engem.


Joo naⁿˈñeeⁿ jndeii jlaˈxuaana, jluena: —ˈU Ta na macanda̱ nncuˈ matsa̱ˈntjomˈ chaˈtso, ˈU tseixmaⁿˈ na ljuˈ tsˈomˈ ndoˈ na matseiˈcanda̱ˈ ñˈoom ˈndyoˈ. ¿Cwanti cwiyo mˈaaⁿnaˈ ndoˈ nncueˈntyjo̱ na nncuˈxeⁿˈ naⁿˈñeeⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancue na waa jnaaⁿna jnaaⁿˈ na tja̱a̱ jâ? ¿Cwaaⁿ nntsaˈ na nntioomndyena nioomyâ na tcweˈ? 	 És kiáltának nagy szóval, mondván: Uram, te szent és igaz, meddig nem ítélsz még, és nem állasz bosszút a mi vérünkért azokon, a kik a földön laknak?


Ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom tandyo xuee ñequio luee ángeles, tyeⁿ tyoqueⁿnaˈ xjeⁿ nnˈaⁿ, ndoˈ chaˈxjeⁿ na matyˈiomyanaˈ tyotˈuiinaˈ nnˈaⁿ na waa jnaⁿ tyolaxmaⁿ ndoˈ tyolaˈtjo̱o̱ndyena nnom juunaˈ. 	 Mert ha az angyaloktól hirdetett beszéd erõs volt és minden bûn és engedetlenség elvette igazságos büntetését:


Mati lotyeˈyoˈ, londyeeˈyoˈ, ntyjeeˈyoˈ, nnˈaⁿˈyoˈ, nnˈaⁿ na ya ñˈoom ˈo ñˈeⁿndye, nñeˈquiana cwenta ˈo luee nnˈaⁿ ndoˈ ntˈomndyoˈ nlaˈcwjee naⁿˈñeeⁿ. 	 árulnak pedig titeket szülõk és testvérek is, rokonok és barátok is; és megölnek [némelyeket] ti közületek.


Tjaweeˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿ David. Ñeˈcatsˈaaⁿ wˈaa yuu na nncˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom na tyotseitˈmaaⁿˈñe weloomˈm Jacob tsaⁿ na ñetˈoom teiyocheⁿ. 	 Ki kegyelmet talált az Isten elõtt, és könyörgött, hogy hajlékot találhasson a Jákób Istenének.


Ee xjeⁿˈñeeⁿ ndicwaⁿ tjo̱o̱cheⁿ nlaˈno̱o̱ⁿˈâ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ maxjeⁿ nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nncwandoˈxco Jesús xeⁿ jnda̱ tueˈ. 	 Mert nem tudják vala még az írást, hogy fel kell támadnia a halálból.


cha tsˈaⁿ na cwiluiiñe cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom canda̱a̱ˈya mˈaaⁿ cˈeeñê na nntsˈaaⁿ cwii cwii nnom tsˈiaaⁿ na ya. 	 Hogy tökéletes legyen az Isten embere, minden jó cselekedetre felkészített.


Sa̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ na jndyendye, ñeˈcwii ñˈoom jlaˈxuaana, jluena: —Quindyo̱o̱ˈ luaaˈ ñjaaⁿñe ndoˈ catseicandyaandyuˈ Barrabás. 	 De felkiálta az egész sokaság, mondván: Vidd el ezt, és bocsásd el nékünk Barabbást!


Luaa waa na ñeˈcatsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. Tyˈo̱o̱tsˈom seijndaaˈñê cwii ñˈoom na xocachuiiˈnaˈ ñequio Abraham. Tjacaa ñequiee sianto waljooˈ ntquiuu nchooˈ nqui ndyu ndoˈ tyjeeˈcañoom ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ na tquiaa Moisés. Sa̱a̱ juunaˈ tixocanda̱a̱ nntseityuiiˈnaˈ najndeii na matseixmaⁿ ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Abraham na nntsˈaaⁿ. 	 Ezt mondom pedig, hogy a kötést, melyet Isten elõször megerõsített a Krisztusra nézve, a négyszázharmincz esztendõ multán keletkezett törvény nem teszi erõtelenné, hogy megsemmisítse az ígéretet.


Quia joˈ tyoˈmo̱o̱ⁿ naquiiˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso ñˈoom na matseineiⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ñequio ljeii na tqueⁿ Moisés ndoˈ tcuu tyˈoomnaˈ hasta xjeⁿ ljeii na tqueⁿ chaˈtso profetas. 	 És elkezdvén Mózestõl és minden prófétáktól fogva, magyarázza vala nékik minden írásokban, a mik õ felõle megirattak.


Quia joˈ to̱ˈ Jesús na tyotseineiiⁿ ñˈoom tjañoomˈ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. Tsoom: —Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ. Jnoomˈm lˈo̱o̱ ta̱uva nnom tyuaaⁿˈaⁿ. Sˈaaⁿ tiom ndiocheⁿ nnom ntjoomˈm. Mati sˈaaⁿ cwii peila na nncˈoocue ndaa na jnda̱ ˈndiindyena ta̱ˈñeeⁿ. Na macanda̱ sˈaaⁿ cwii tatsiaⁿndye yuu na nntsˈaa tsˈaⁿ cwenta ntjoomˈm. ’Ndoˈ teijneiⁿ tyuaaⁿˈaⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na nlˈa tsˈiaaⁿ, jnda̱ joˈ tjayaaⁿ cwiicheⁿ ndyuaa. 	 És kezde nékik példázatokban beszélni: Egy ember szõlõt ültetett, és körülvevé gyepûvel, és sajtót ása, és tornyot építe, és kiadá azt munkásoknak, és elutazék.


Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, ¿aa chii jnda̱ ñejlaˈnaⁿˈyoˈ libro na seiljeii Moisés yuu na matseineiⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈoom nioom na ntyˈiaaⁿˈaⁿ? Joˈ joˈ xcwe naquiiˈ ntsaachom na cwico tsˈoomˈñeeⁿ, teicˈuaa na matseineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom, tso: “Ja cwiluiindyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaˈ Abraham, Isaac ndoˈ Jacob.” 	 A halottakról pedig, hogy feltámadnak, nem olvastátok-é a Mózes könyvében, a csipkebokornál, hogy mi módon szólott néki az Isten, mondván: Én vagyok Ábrahám Istene, és Izsák Istene, és Jákób Istene.


Tsˈaⁿ na jnda ntyjii xˈiaaˈ matseiquii tsˈoom chaˈtso na matjoom, ñequio na macantyjaaˈ tsˈoom ndoˈ ñequio na ticatiom tsˈoom cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ. 	 Mindent elfedez, mindent hiszen, mindent remél, mindent eltûr.


Tsoom nnom Jesús: —¿Ljoˈ lˈue tsˈomˈ ñˈeⁿndyô̱ jâ, ˈu Jesús na jnaⁿˈ Nazaret? ¿Aa jndyoˈ na jndyoˈtseiˈtyuiˈ na laxmaaⁿyâ najnda̱a̱yâ? Jâ macwitajnaaⁿˈâ ˈñeeⁿ cwiluiindyuˈ. Nncuˈ cwiluiindyuˈ na ljuˈ tsˈomˈ na jnaⁿˈ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És monda: Ah! mi dolgunk van nékünk veled, Názáreti Jézus? Azért jöttél-é, hogy elveszíts minket? Tudom, hogy ki vagy te: az Istennek Szentje.


Sa̱a̱ ˈu jeˈ na cwiluiindyuˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, cwjiˈndyuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nmeiiⁿˈ. Cjaˈntyjo̱ˈ cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso na matyˈiomyanaˈ. Quiaandyuˈñˈeⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, na nntseiyuˈyaˈ tsˈomˈ ñˈeⁿñê, na cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ nnˈaⁿ, meiiⁿ wiˈ matjomˈ sa̱a̱ tiˈndiincˈuaaˈndyuˈ, cˈoom nioomˈcheⁿ tsˈomˈ ñequio nnˈaⁿ. 	 De te, óh Istennek embere, ezeket kerüld; hanem kövessed az igazságot, az istenfélelmet, a hitet, a szeretetet, a békességes tûrést, a szelídséget.


Xjeⁿˈñeeⁿ ndicwaⁿ mˈaaⁿˈ tsˈom Pedro cantyja na tcoˈnaˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ ndoˈ matso Espíritu Santo nnoom: —Ndyee naⁿnom cwilˈuee ˈu. 	 És a míg Péter a látás felõl gondolkodék, monda néki a Lélek: Ímé három férfiú keres téged:


Tso Agripa nnom Festo: —Nnda̱a̱ na nndyaañe tsaⁿmˈaaⁿˈ xeⁿ nchii na tcaaⁿ na nncuˈxeⁿ nquii tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma jom. 	 Agrippa pedig monda Festusnak: Ezt az embert szabadon lehetett volna bocsátani, ha a császárra nem appellált volna.


Mañoomˈ tˈom ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús chaˈwaa tsˈo̱ndaa Galilea. 	 És azonnal elméne az õ híre Galilea egész környékére.


Majuuto xuee na ticˈoomcˈeⁿ ndoˈ na taqueⁿtoom cwenta, nncwjeˈcañoom patrom ˈnaaⁿˈaⁿ, quia joˈ cwajndii nnchoomˈm. Jnda̱ joˈ nncjuˈnaˈ jom yuu na mˈaⁿ nnˈaⁿ na tîcalaˈyuˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Megjõ annak a szolgának az ura, a mely napon nem várja és a mely órában nem gondolja, és kettévágatja õt, és a hitetlenek sorsára juttatja.


Ndoˈ ntyˈiaya cwii ángel na jeeⁿ jndeii ndoˈ jeeⁿ cˈuaa ˈndyoo na matseineiⁿ. Mawaxˈee: —¿ˈÑeeⁿ juu tseixmaⁿ na nntseicanaaⁿñe yuu na ta̱ˈtyeⁿ tsomwaa ndoˈ na nntseicano̱ⁿˈ juunaˈ? 	 És láték egy erõs angyalt, a ki nagy szóval kiálta: Ki volna méltó arra, hogy felnyissa a könyvet, és felbontsa annak pecséteit?


Cweˈ joˈ xeⁿ mˈaaⁿ tsˈaⁿ na ticueeˈ tsˈom ñˈoommeiⁿˈ na cwitˈmo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ, catseiˈno̱ⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ na nchii cweˈ ñˈoom na tqueⁿ nnˈaⁿ machˈee na tilˈue. Juu machˈee na tilˈue ñˈoom na tqueⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom, na jom tquiaaⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ. 	 ki azért megveti [ezeket,] nem embert vet meg, hanem az Istent, a ki Szent Lelkét is közlé velünk.


Ndoˈ mati teiljeii ñˈoom na tso Isaías: Nchˈiooˈ Isaí nndeiˈ tsˈoomˈndaa, jom nntseiwenaˈ na nntsa̱ˈntjoom nnˈaⁿ na nchii judíos cwiluiindye. Joona nlaˈcantyjaaˈ nˈomna jom. 	 És viszont Ésaiás így szól: Lészen a Jessének gyökere, és a ki felkel, hogy uralkodjék a pogányokon; õ benne reménykednek a pogányok.


Cantyja ˈnaⁿˈ ˈo na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ nqueⁿ na cwiluiiñê tsjo̱ˈwaa, jeeⁿ jnda cwiluiiñê sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿ joo nnˈaⁿ na ticalayuˈ ñˈeⁿñê, matseicanda̱a̱ˈñenaˈ na matso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii: Juu tsjo̱ˈ na tquieeˈ luañê na cwilˈa wˈaa, tseixmaⁿnaˈ tsjo̱ˈ nqui tsiaⁿtsjo̱ˈ. 	 Tisztesség azért néktek, a kik hisztek; az engedetleneknek pedig: A kõ, a melyet az építõk megvetettek, az lett a szegeletnek fejévé és megütközésnek kövévé s botránkozásnak sziklájává;


Sa̱a̱ nchii laaˈtiˈ nlˈaˈyoˈ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ ˈo na ntyjaaˈ tsˈom na nncˈoom na tˈmaⁿñe quiiˈntaaⁿˈyoˈ, tsaⁿˈñeeⁿ matsonaˈ na jom candiˈntjoom nda̱a̱ˈyoˈ. 	 De nem így lesz közöttetek; hanem, a ki nagy akar lenni közöttetek, az legyen a ti szolgátok;