Ee xeⁿ na mˈaaⁿˈ tsˈom tsˈaⁿ na tˈmaⁿ cwiluiiñê meiiⁿ ticatseixmaaⁿ na ljoˈ, manquiuˈnnˈaⁿñe cheⁿnqueⁿ. 	 Mert ha valaki azt véli, hogy õ valami, holott semmi, önmagát csalja meg.


Quia joˈ ja na cwiluiindyo̱ tsaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, nleitquiooˈ ˈnaaⁿ cantyja ˈnaⁿya. Ndoˈ nntseityˈioonaˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancue. Ee nntyˈiaana ja, tsaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee na nluiiˈa joˈ joˈ. Nndyo̱cua̱ naquiiˈ nchquiu ñequio najndeii na matseixmaⁿya ndoˈ ñequio na neiⁿncooˈ nacaxuee na cwiluiitˈmaⁿndyo̱. 	 És akkor feltetszik az ember Fiának jele az égen. És akkor sír a föld minden nemzetsége, és meglátják az embernek Fiát eljõni az ég felhõiben nagy hatalommal és dicsõséggel.


ˈU matseiyuˈ na ñecwii Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ, ya na ljoˈ macheˈ, mati naⁿjndii maluaaˈ cwilaˈyuˈna ndoˈ cwiteindyena na nquiaana. 	 Te hiszed, hogy az Isten egy. Jól teszed. Az ördögök is hiszik, és rettegnek.


Jnda̱ joˈ tja Jesús yuu na macˈeeⁿ, ndi ñˈeeⁿ naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ tjomndyenndaˈ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ yuu na mˈaaⁿ hasta tileinquiaanaˈ na nlcwaaⁿˈaⁿ ñˈeⁿ nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê. 	 Azután haza térének. És ismét egybegyûle a sokaság, annyira, hogy még nem is ehetének.


jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na ñˈeⁿ seiyoomˈm. Mañejuuti na mañequiaa na cwitandoˈxco lˈoo, ndoˈ machˈee na cuaa ˈnaⁿ na tijoom ñetuaa. Luaaˈ matseicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈxjeⁿ matso ñˈoomˈm na teiljeii na matsonaˈ: “Ja maquia̱ⁿya ˈu na cwiluiindyuˈ tsotye chaˈtsondye nnˈaⁿ.” 	 (A mint meg van írva, hogy sok nép atyjává tettelek téged ) az elõtt, az Isten elõtt, a kiben hitt, a ki a holtakat megeleveníti, és azokat, a melyek nincsenek, elõszólítja mint meglevõket.


To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyojaantyjo̱o̱ⁿ nanqua̱a̱ⁿˈâ ñˈeⁿ Pablo. Tacwaxua ˈñom, tyotsoom: —Naⁿnommˈaⁿ cwindyeˈntjomna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ nandyeticheⁿ. Cwilaˈcandiina ˈo cantyja nato na cwicaluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ. 	 Ez követvén Pált és minket, kiált vala, mondván: Ezek az emberek a magasságos Istennek szolgái, kik néktek az idvességnek útját hirdetik.


Mati seineiⁿ Isaías cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ Israel, tsoom: “Nnˈaⁿ na wjaawicantyjooˈ nnˈaⁿ Israel, meiiⁿ na nleijndyendyena chaˈna jndye teiˈ ˈndyoo ndaaluee, sa̱a̱ cweˈ cwantindye joona nluiˈnˈmaaⁿndyena.” 	 aiás pedig ezt kiáltja Izráel felõl: Ha Izráel fiainak száma [annyi] volna is, mint a tenger fövenye, a maradék tartatik meg.


Quia na seicanaaⁿñê yuu na jnda̱ ñequiee na ta̱ˈtyeⁿ tsomˈñeeⁿ, jndiiya na matseineiⁿ tsaⁿ na jnda̱ ñequiee na ñequieendye naⁿˈñeeⁿ na taˈndoˈ. Tso: —Candyoˈ ndoˈ cantyˈiaˈ. 	 És mikor felnyitotta a negyedik pecsétet, hallám a negyedik lelkes állat szavát, a mely ezt mondja vala: Jõjj és lásd.


Ncˈe na luaaˈ waa, cˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ chaˈtsondyoˈ na mˈaⁿˈyoˈ cañoomˈluee. Sa̱a̱ jeeⁿ ntyˈiaaˈndyoˈ ˈo nnˈaⁿ na mˈaⁿˈyoˈ tsjoomnancue ñequio ˈo na mˈaⁿˈyoˈ ndaaluee, ee juu tsaⁿjndii jnda̱ tiooñê na mˈaⁿˈyoˈ na jeeⁿcheⁿ ndyaˈ wˈeeⁿ. Ee ntyjeeⁿ na jnda̱ teitsio̱o̱ˈ mˈaaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Annakokáért örüljetek egek és a kik lakoztok azokban. Jaj a föld és a tenger lakosainak; mert leszállott az ördög ti hozzátok, nagy haraggal teljes, úgymint a ki tudja, hogy kevés ideje van.


Jaachˈee xuee cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ chii matsonaˈ na jeˈ cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ ntˈomcheⁿ, sa̱a̱ ˈo ndicwaⁿ macaⁿnaˈ na catseineiⁿxco tsˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ ñˈoomˈm na tijndeiˈtinaˈ na nntseiˈno̱ⁿˈ tsˈaⁿ, ˈo ndaatsuu macaⁿnaˈ nchii nantquie na canda̱a̱ˈ. 	 Mert noha ez idõ szerint tanítóknak kellene lennetek, ismét arra van szükségetek, hogy az Isten beszédeinek kezdõ elemeire tanítson valaki titeket; és olyanok lettetek, a kiknek tejre van szükségetek és nem kemény eledelre.


Matsoom: —Ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee maxjeⁿ tseixmaⁿya na jndye nawiˈ catjo̱ⁿ. Nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye, ñequio ntyee na cwiluiitquiendye, ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés nncˈomna na ticueeˈ nˈomna ja. Nlaˈcueeˈna ja, sa̱a̱ xuee jnda̱ ndyee nncwaˈndo̱ˈxco̱. 	 Ezt mondván: Szükség az ember Fiának sokat szenvedni és megvettetni a vénektõl, a fõpapoktól és írástudóktól, és megöletni, és harmadnapon feltámadni.


Nquiee weloo welooya tyocwaˈna maná quia tyomˈaⁿna ndyuaa yuu na tjaa nnˈaⁿ cˈom, chaˈxjeⁿ na matso ljeii ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiyo teiljeii: “Tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom tyooˈ na jnaⁿ cañoomˈluee na tcwaˈna.” 	 A mi atyáink a mannát ették a pusztában; a mint meg van írva: Mennyei kenyeret adott vala enniök.


’ˈO catsaquieˈyoˈ ˈndyootsˈa cantuu na nncˈomˈyoˈ natooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee waa ˈndyootsˈa tmeiⁿ na matseicanaaⁿñenaˈ nato tˈmaⁿ. Juunaˈ wjaañˈoomnaˈ tsˈaⁿ na nntsuuñe ndoˈ jndye nnˈaⁿ cwiˈooquieˈ joˈ joˈ. 	 Menjetek be a szoros kapun. Mert tágas az a kapu és széles az az út, a mely a veszedelemre visz, és sokan vannak, a kik azon járnak.


Manquiityeeⁿ jnda̱ sˈaaⁿ na tjoomˈ cwiluiindyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ jom cwicandaˈyoˈ na jndo̱ˈ nˈomˈyoˈ, ndoˈ na mˈaⁿˈyoˈ na tjaa jnaⁿ cwilaˈxmaⁿˈyoˈ, ndoˈ na maqueⁿño̱o̱ⁿ ˈo na ljuˈ nˈomˈyoˈ jo nnoom, ndoˈ na cwiluiˈnˈmaaⁿndyoˈ. 	 Tõle vagytok pedig ti a Krisztus Jézusban, ki bölcseségül lõn nékünk Istentõl, és igazságul, szentségül és váltságul:


Quia joˈ tso Jesús nnoom: —Ndiˈ nntsjo̱o̱, meiⁿcwii tsˈaⁿ ticatsuˈ nnom chiuu waa na tuii. Sa̱a̱ cjaˈ, cjaˈtseicaˈmo̱ⁿndyuˈ nnom tyee, ndoˈ quiaaˈ quiooˈ nnoom na tseixmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ na sa̱ˈntjom Moisés. Luaaˈ catsaˈ cha caluiˈyuuˈnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jnda̱ nˈmaⁿˈ. 	 És monda néki Jézus: Meglásd, senkinek se szólj. Hanem eredj, mutasd meg magadat a papnak, és vidd fel az ajándékot, a melyet Mózes rendelt, bizonyságul nékik.


Ncˈe na tyolaˈyuˈya nˈom nnˈaⁿ Israel ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ chii teinomna Ndaaluee Wee na sˈaanaˈ chaˈcwijom tyuaatcwii. Sa̱a̱ nnˈaⁿ Egipto quia na lˈana na ljoˈ, seitjomnndaˈnaˈ ndaa, mana tja̱na. 	 Hit által keltek át a veres tengeren, mint valami szárazföldön, a mit megpróbálván az égyiptomiak, elnyelettek.


Ndoˈ juu María maleiñˈoom cwii tsuaˈ xjo ncheⁿˈ na ñequiiˈcheⁿ nardo. Juunaˈ jeeⁿ jndanaˈ. Tuˈnquioom ncheⁿˈñeeⁿ ncˈee Jesús, jnda̱ joˈ tyoweeˈñê ncˈee ñequio sooxqueeⁿ. Na sˈaaⁿ na ljoˈ tjuˈnaˈ jndye cachi chaˈwaa quiiˈ wˈaa. 	 Mária azért elõvévén egy font igazi, drága nárdusból való kenetet, megkené a Jézus lábait, és megtörlé annak lábait a saját hajával; a ház pedig megtelék a kenet illatával.


Ee tichaˈtsondye ntseindacantyjo Abraham mayuuˈcheⁿ na cwiluiindyena ntseinaaⁿ, ee tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom: “Ntseindacantyjo tiˈjndaˈ Isaac, joona nncwjaaˈñenaˈ na nluiindyena tsjaaⁿ ˈnaⁿˈ.” 	 Sem nem mindnyájan fiak, kik az Ábrahám magvából valók; hanem: Izsákban neveztetik néked a te magod.


Jnda̱ teinom nmeiⁿˈ, tjeiiˈñe Jesús ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ, ndyeenˈaaⁿ nchooˈ qui nchooˈ wendyena. Jñoom we we, we wendyena na cˈoojndyeena ticwii tsjoom ndoˈ ticwii joo yuu na quia nncjaa nqueⁿ. 	 Ezek után pedig rendele az Úr másokat is, hetvenet, és elküldé azokat kettõnként az õ orczája elõtt, minden városba és helyre, a hová õ menendõ vala.


Ndoˈ tso nnoom: —Lˈo̱ˈ ˈu nntio̱o̱ cwenta chaˈtso najnda̱nmeiⁿˈ na cwilaˈxmaⁿ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ntˈmaⁿ ñequio chaˈtso na cwiluiitˈmaⁿndyena. Ee lˈo̱o̱ya jnda̱ ljonaˈ ndoˈ ˈñeeⁿ juu na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ nñequiaya joonaˈ nnom. 	 És monda néki az ördög: Néked adom mindezt a hatalmat és ezeknek dicsõségét; mert nékem adatott, és annak adom, a kinek akarom;


Ncˈe na cwilcwiˈyoˈ Tsotyeˈyoˈ na nqueⁿ xocatsˈaaⁿ na neiiⁿˈeⁿ cwii tsˈaⁿ sa̱a̱ cwiicheⁿ tineiiⁿˈeⁿ, joˈ chii cˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ jom yocheⁿ na mˈaⁿˈyoˈ ljooñe chaˈcwijom nnˈaⁿ na cweˈ cwiqueya. 	 És ha Atyának hívjátok õt, a ki személyválogatás nélkül ítél, kinek- kinek cselekedete szerint, félelemmel töltsétek a ti jövevénységtek idejét:


Cwii cwiindyoˈ ˈo queⁿñe cheⁿnquii cwenta aa machˈee chaˈxjeⁿ na matsonaˈ, ee xeⁿ matseicanda̱a̱ˈñe quia joˈ nnda̱a̱ nncˈoom na neiiⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ, nchii ee macwjiˈ cwenta na xcweti machˈee, nchiiti cwiicheⁿ, 	 Minden ember pedig az õ maga cselekedetét vizsgálja meg, és akkor csakis önmagára nézve lesz dicsekedése és nem másra nézve.


Machˈeenaˈ na nquiuˈyoˈ na laˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na tyandye. Chaˈcwijom tjaa meiⁿcwii na macaⁿtinaˈ ˈo. Chaˈcwijom na cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom, meiiⁿ na ticañˈa̱a̱ⁿyâ̱. Toom cweˈ na mayuuˈ cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom cha mati jâ nlaˈjomndyô̱ joˈ ñˈeⁿndyoˈ. 	 Immár beteltetek, immár meggazdagodtatok, nálunk nélkül uralkodásra jutottatok; vajha csakugyan uralkodásra jutottatok volna, hogy mi is veletek egybe uralkodhatnánk.


Ndoˈ mati ˈo nnˈaⁿ na nchii judíos quia na jndyeˈyoˈ ñˈoom na mayuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, majuu ñˈoomxco naya na macwjiˈnˈmaaⁿñenaˈ ˈo, jlaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿñê, joˈ na jñoom sa̱yo ˈo ñequio Espíritu Santo na tsoom na nntoˈñoomˈyoˈ. 	 A kiben ti is, minekutána hallottátok az igazságnak beszédét, idvességetek evangyéliomát, a melyben hittetek is, megpecsételtettetek az ígéretnek ama Szent Lelkével,


ˈNaaⁿ na cwiluii ntjaaⁿ yoˈndaa naⁿnom nda nnˈaⁿ judíos jnda tseixmaⁿnaˈ xeⁿ matseicanda̱ˈ ljeii na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Moisés. Sa̱a̱ xeⁿ matseiˈtjo̱o̱ndyuˈ nnom ljeiiˈñeeⁿ matyˈiomnaˈ cantyja ˈnaⁿˈ chaˈcwijom na tîcaluii ˈnaaⁿˈñeeⁿ ˈu. 	 Mert használ ugyan a körülmetélkedés, ha a törvényt megtartod; de ha a törvényt áthágod, a te körülmetélkedésed körülmetéletlenséggé lett.


Ticatsonaˈ na nlaˈsˈandyo̱ nlaˈscundyo̱ na nlˈaaya na nlaˈlio̱o̱ˈa nnˈaⁿ, meiⁿ na nncˈo̱o̱ⁿya na ta̱a̱ˈ nˈo̱o̱ⁿya ntˈomcheⁿ ncˈiaaya. 	 Ne legyünk hiú dicsõség kívánók, egymást ingerlõk, egymásra irígykedõk.


Juu tsˈaⁿ na wiˈ tsˈom xˈiaaˈ na matseiyuˈ, matseijomñe cantyja ˈnaaⁿˈ naxuee ndoˈ tjaaˈnaⁿ na matseixmaaⁿ na nncjuˈcje jnaⁿ jom. 	 A ki szereti az õ atyjafiát a világosságban marad, és nincs benne botránkozásra való.


Ñˈoom na macanda̱ ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, cˈoomˈya nˈomˈyoˈ chaˈtso na cwiluiiñenaˈ na mayuuˈ, chaˈtso na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, chaˈtso na matyˈiomyanaˈ, chaˈtso na ljuˈ tseixmaⁿnaˈ, chaˈtso na cjaaweeˈ nquiu nnˈaⁿ, chaˈtso na waa ñˈoom ya cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. Meiⁿnquia na ya laxmaⁿnaˈ ndoˈ na matseixmaⁿnaˈ na nntseiwendyenaˈ tsˈaⁿ, chaˈtso nmeiⁿˈ cˈoomˈya nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿnaˈ. 	 Továbbá, Atyámfiai, a mik csak igazak, a mik csak tisztességesek, a mik csak igazságosak, a mik csak tiszták, a mik csak kedvesek, a mik csak jó hírûek; ha van valami erény és ha van valami dícséret, ezekrõl gondolkodjatok.


Jnda̱ na jndyena ñˈoomwaaˈ yacheⁿ seiñˈeeⁿˈñˈeⁿnaˈ joona. Taˈxˈeendye cheⁿnquieena nda̱a̱ ntyjeena, jluena: —Quia joˈ ¿ˈñeeⁿ tsˈaⁿ nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿñe? 	 Azok pedig még inkább álmélkodnak vala, mondván magok között: Kicsoda idvezülhet tehát?


Ndoˈ majndye nnˈaⁿ judíos jnda̱ tquieˈcañom Marta ñequio María. Tquiolaˈjomndyena na cwiñeˈquiana na tˈmaⁿ nˈom naⁿˈñeeⁿ na tueˈ Lázaro. 	 És a zsidók közül sokan mentek vala Márthához és Máriához, hogy vigasztalják õket az õ testvérök felõl.


Ee mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom jaa chaˈtso na tijoˈndyo na laˈxmaaⁿya. Ee teinoom chaˈtso na machˈeenaˈ xjeⁿ jaa na cwilaˈtjo̱o̱ndyo̱ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ meiⁿcwii tîcatseitjo̱o̱ñê. 	 Mert nem oly fõpapunk van, a ki nem tudna megindulni gyarlóságainkon, hanem a ki megkísértetett mindenekben, hozzánk hasonlóan, kivéve a bûnt.


Quia na jnda̱ teicantyjaaⁿ na seineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, tjantyjaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê ndoˈ ljeiiⁿ na cwindana. Ee tîcanaⁿndyena na jeeⁿ chjooˈ nˈomna. 	 És minekutána fölkelt az imádkozástól, az õ tanítványaihoz menvén, aludva találá õket a szomorúság miatt,


Sa̱a̱ cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿ joo nnˈaⁿ na cwileinom, jndye nnom na cwilaˈljondyena, ee cwicantyjaaˈ nˈomna na nntaˈntjomna, meiiⁿ juu ˈnaⁿ na cwitaˈntjomna tyuaaˈ cwiwiˈndaaˈnaˈ. Joˈ chii mati jaa cjooˈyaya nˈo̱o̱ⁿya na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿtya̱a̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe juu na nntoˈño̱o̱ⁿya na nñequiaaⁿ nda̱a̱ya tijoom cwiˈndaaˈnaˈ. 	 Mindaz pedig a ki pályafutásban tusakodik, mindenben magatûrtetõ; azok ugyan, hogy romlandó koszorút nyerjenek, mi pedig romolhatatlant.


Matsoom nda̱a̱na: —Catsaˈyoˈ watsˈom tˈmaⁿ. Calaneiⁿˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ ñˈoomwaaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na nncwandoˈ añmaaⁿˈ tsˈaⁿ. 	 Menjetek el, és felállván, hirdessétek a templomban a népnek ez életnek minden beszédit!


Ndoˈ ¿aa meiⁿ ticjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ cwiicheⁿ ntquieeˈ taⁿˈ tyooˈ na tyja̱ya na tcwaˈ ñequiee meiⁿ nnˈaⁿ, ndoˈ mati lojoo tsquiee ntaⁿˈ tyooˈ jlaˈweˈyoˈ na seicwaljooˈnaˈ? Nnda̱a̱ nntsˈaa na nleijndaaˈ nantquie na nlcwaˈyoˈ. 	 Sem a négyezernek hét kenyerére, és hogy hány kosárt töltöttetek meg?


Ndoˈ na luaaˈ, jnda̱ seicandyaañê chaˈtsondye nnˈaⁿ na chaˈwaa xuee chuuna na laˈxmaⁿna chaˈcwijom moso na mandiˈntjomtyeⁿ na mˈaⁿna na nquiaana na nncwjena. 	 És megszabadítsa azokat, a kik a haláltól való félelem miatt teljes életökben rabok valának.


Jeˈ tomti matsa̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na meiⁿcwii jnaⁿ tacolaˈxmaⁿna, quia na cwilaˈyuya nˈomna ñˈeⁿ Jesucristo. Meiⁿ tyoochˈeeⁿ na cweˈ ñejndaaˈ nnˈaⁿ na matseiñˈoomˈñê. 	 Istennek igazsága pedig a Jézus Krisztusban való hit által mindazokhoz és mindazoknak, a kik hisznek. Mert nincs különbség,


Cwii ndyee ndiiˈ seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ chii chaˈwaa juunaˈ tjalcweˈnndaˈnaˈ cañoomˈluee. 	 Ez pedig három ízben történt; és ismét felvonaték az egész az égbe.


Quia joˈ tqueeⁿˈñe Jesús yocanchˈu ndoˈ tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ: —Caˈndyeˈyoˈ na nñequio yocanchˈu na mˈaaⁿya, tilaˈntycwiˈyoˈ joona ee yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, juunaˈ matseixmaⁿnaˈ cwentaa nnˈaⁿ na ntyjaandye ja chaˈna quilˈa yosanchˈumˈaⁿ. 	 De Jézus magához híván õket, monda: Engedjétek, hogy a kis gyermekek én hozzám jõjjenek, és ne tiltsátok el õket; mert ilyeneké az Istennek országa.


Catioˈnaaⁿñe Ta Jesús chaˈtsondyoˈ ˈo na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. Amén. 	 mi Urunk Jézus Krisztusnak kegyelme [legyen] mindnyájan ti veletek. Ámen.


Quia na ntyˈiaaˈ Jesús tsaⁿˈñeeⁿ, tˈmaaⁿ juu, tsoom nnom: —ˈU nomxjo̱o̱, jeˈ jnda̱ jndyaandyuˈ tycu na wiˈ. 	 És mikor azt látta Jézus, elõszólítá, és monda néki: Asszony, feloldattál a te betegségedbõl!


Sa̱a̱ tso Jesús: —Ndoˈ ja quia jnda̱ na mawando̱ˈxco̱ nncjo̱jndya̱a̱ tsˈo̱ndaa Galilea, xeⁿ jnda̱ nntsaantyjo̱ˈyoˈ. 	 De feltámadásom után elõttetek fogok felmenni Galileába.


Ndoˈ tsjaaⁿ na tquiaa yuu na ya tsˈo, mantˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ñequio na xcweeˈ nˈomna cwilaˈwena ñˈoom na cwindyena naquiiˈ nˈomna. Ticaˈndyencˈuaaˈndyena meiiⁿ nawiˈ cwitjoomna. Cantyja na cwilˈana cwiwitquiooˈ na cwinaⁿndyena yuu na matsonaˈ. 	 melyik pedig a jó földbe [esett,] ezek azok, a kik a hallott ígét tiszta és jó szívvel megtartják, és gyümölcsöt teremnek béketûréssel.


Ee naquiiˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsonaˈ: “Ñequio ñˈoom na cwichuiiˈ na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ ntˈomcheⁿ ndyuaa nntseina̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ tyuaawaa sa̱a̱ meiiⁿ na luaaˈ tixocalaˈñˈoomˈndyena chiuu matsjo̱o̱”, luaaˈ matso nqueⁿ na tseixmaaⁿ na catsa̱ˈntjoom. 	 A törvényben meg van írva: Idegen nyelveken és idegen ajkakkal szólok e népnek, és így sem hallgatnak rám, azt mondja az Úr.


Tsˈomnnom tsˈaⁿ tijoom nnda̱a̱ nntsonaˈ nnom tsˈo̱ tsˈaⁿ: “Ja tjaa yuu lˈueeˈndyo̱ ˈu.” Meiⁿ xqueⁿ tsˈaⁿ tijoom nnda̱a̱ nntsonaˈ nda̱a̱ ncˈee tsˈaⁿ: “Ja tjaa yuu lˈueeˈndyo̱ ˈo.” 	 Nem mondhatja pedig a szem a kéznek: Nincs rád szükségem; vagy viszont a fej a lábaknak: Nem kelletek nékem.


sa̱a̱ joo na tjacañjoomˈndyo̱ yuu na titia nquiuuya na nntyˈiaa nnˈaⁿ joonaˈ meiⁿ ticaⁿnaˈ na nlaˈcuuˈndyo̱. Joˈ chii cwiwitquiooˈ na Tyˈo̱o̱tsˈom seicañjoomˈm chaˈwaandyo̱ñˈa̱a̱ⁿ, ndoˈ joo na cwilaˈcuuˈndyo̱, joonaˈ tˈmaⁿti mañequiaaⁿ na cwilaˈxmaⁿnaˈ. 	 A melyek pedig ékesek bennünk, azoknak nincs erre szükségök. De az Isten szerkeszté egybe a testet, az alábbvalónak nagyobb tisztességet adván,


Jnda̱ na jluiˈ Judas quiiˈntaaⁿyâ, matso Jesús nda̱a̱yâ: —Jeˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, manntseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja. Ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ljoˈ na manntjo̱ⁿya nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mikor azért kiment vala, monda Jézus: Most dicsõítteték meg az embernek Fia, az Isten is megdicsõítteték õ benne.


Sa̱a̱ tsoom nda̱a̱na: —Mati macaⁿnaˈ na nñequiaya ñˈoom naya cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ ntˈomcheⁿ njoom. Ee maxjeⁿ joˈ tsˈiaaⁿ na jñoom ja. 	 Õ pedig monda nékik: Egyéb városoknak is hirdetnem kell nékem az Istennek országát; mert azért küldettem.


Cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa, canda̱a̱ˈya jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom Espíritu Santo quiiˈ nˈo̱o̱ⁿya, 	 Melyet kitöltött reánk bõséggel a mi megtartó Jézus Krisztusunk által;


Juu ñˈoom xcwewaaˈ ñecwii xjeⁿ matseicandiinaˈ ñequio ñˈoom na jeeⁿ jndaˈnaˈ cantyja na cwiluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ. Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na tjacantyja na tˈmaⁿ cwiluiiñê matyˈioom tsˈiaaⁿ ja na mañequiaya ñˈoomˈñeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 A boldog Isten dicsõségének evangyélioma szerint, mely reám bízatott.


ˈO cwiluiindyoˈ ncˈiaya xeⁿ cwilaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ na matsa̱ˈntjo̱ⁿya ˈo. 	 Ti az én barátaim vagytok, ha azokat cselekszitek, a miket én parancsolok néktek.


Nnˈaⁿ na cwilayuˈ tsjoom Jerusalén quia na jndyena ñˈoommeiⁿˈ jlaˈcheⁿna. Tyolatˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Tyoluena: —Cwa mati nnˈaⁿ na nchii judíos mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na ticantycwii na cwitandoˈ añmaaⁿna quia cwilcweˈ nˈomna. 	 Ezeknek hallatára aztán megnyugovának, és dicsõíték az Istent, mondván: Eszerint hát a pogányoknak is adott az Isten megtérést az életre!


Ndoˈ quia tueeˈcañoomnaˈ nnˈaⁿ na tyˈequieˈjndyee tsˈiaaⁿ, jlaˈtiuuna na joona jndyeti nntaˈntjomna. Sa̱a̱ mati ticwiindye joona toˈñoomna cwii denario. 	 Jövén azután az elsõk, azt gondolják vala, hogy õk többet kapnak: de õk is tíz-tíz pénzt võnek fejenként.


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na tyondye ñˈoom na tyoñequiaaⁿ seitsaⁿˈnaˈ joona. Tyoluena: —¿Aa nchii tsaⁿmˈaaⁿˈ tsˈaⁿ na tyomaˈnom Jerusalén na tyocoˈweeⁿˈeⁿ nnˈaⁿ na cwilcwiiˈ xueeˈ Jesús? Ndoˈ ¿aa nchii mati jnda̱ jñoom ñjaaⁿ na nncjaachom nnˈaⁿ na cwilayuˈ na chuˈtyeⁿndye jo nda̱a̱ ntyee na cwiluiitquiendye? 	 Álmélkodnak vala pedig mindnyájan, a kik hallák, és mondának: Nem ez-é az, a ki pusztította Jeruzsálemben azokat, a kik ezt a nevet hívják segítségül, és ide is azért jött, hogy õket fogva vigye a fõpapokhoz?


Mancˈe joˈ mˈaⁿna jo nnom tio yuu na wacatyeeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Naxuee natsjom cwindyeˈntjomna watsˈom cañoomˈluee. Ndoˈ nqueⁿ machˈeeⁿ cwenta joona. 	 Ezért vannak az Isten királyiszéke elõtt; és szolgálnak neki éjjel és nappal az õ templomában; és a ki a királyiszékben ül, kiterjeszti sátorát felettök.


Mati seineiⁿ Jesús nda̱a̱na cwii ñˈoom na tjañoomˈ, tsoom: —¿Aa nnda̱a̱ nncjaañˈoom tsaⁿnchjaaⁿˈ cwiicheⁿ tyjenchjaaⁿˈaⁿ? ¿Aa nchii wendyena nntiomnaˈ tsˈom tsueˈtsjoom? 	 Példabeszédet is monda nékik: Vajjon a vak vezetheti-é a világtalant? avagy nem mindketten a verembe esnek-é?


Ndoˈ ticwii cwii tsˈaⁿ na jnda̱ ˈndii waaˈ oo tiˈnquio oo ndyencjo oo tsotye oo tsondyee oo scuuˈ oo ntseinda oo ndyuaaˈ ncˈe na jnda̱ jndyoquieeˈñe cantyja ˈnaⁿya, tsaⁿˈñeeⁿ cwii siaⁿnto ndiiˈ nncoˈñoom na nleinoom cantyja na jnda̱ ˈñeeⁿ. Ndoˈ nnaaⁿˈaⁿ na ticantycwii na wanoomˈm. 	 És a ki elhagyta házait, vagy fitestvéreit, vagy nõtestvéreit, vagy atyját, vagy anyját, vagy feleségét, vagy gyermekeit, vagy szántóföldjeit az én nevemért, mindaz száz annyit vészen, és örökség szerint nyer örök életet.


Ndoˈ jnda̱ na jluiˈ jndyetia ñˈeⁿ naⁿjndii naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ, tyˈequieˈna naquiiˈ nˈom calcu. Ndoˈ tmaaⁿˈ calcuˈñeeⁿ jleiˈnomyoˈ, teiˈtyuˈyoˈ yuu na ntyˈa ˈndyoo ndaalueeˈñeeⁿ, mana nchjeeñenaˈ jooyoˈ quiiˈ ndaa. 	 És minekutána kimentek az ördögök az emberbõl, bemenének a disznókba; és a disznónyáj a meredekrõl a tóba rohana, és megfullada.


Jnda̱a̱ˈ canchooˈñequiee ndiiˈ tsjaaⁿ na jndyowicantyjooˈ, jnaⁿnaˈ Abraham, tueˈcañoomnaˈ hasta David. Ndoˈ cwiicheⁿ canchooˈñequiee ndiiˈ tsjaaⁿ na jndyowicantyjooˈ, jnaⁿnaˈ David, tueˈcañoomnaˈ tiempo quia na tyˈe nnˈaⁿ Israel na pra̱so ndyuaa Babilonia. Ndoˈ cwiicheⁿ canchooˈñequiee ndiiˈ tsjaaⁿ na jndyowicantyjooˈ, jnaⁿnaˈ quia tyˈecho nnˈaⁿ Babilonia nnˈaⁿ Israel, tueˈcañoomnaˈ hasta xjeⁿ na tuiiñe nquii na cwiluiiñe Cristo. 	 Az összes nemzetség tehát Ábrahámtól Dávidig tizennégy nemzetség, és Dávidtól a babilóni fogságravitelig tizennégy nemzetség, és a babilóni fogságraviteltõl Krisztusig tizennégy nemzetség.


Matsoom: —ˈO ta ñequio ˈo re nnˈaⁿya, candyeˈyoˈ nntseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 Atyámfiai, férfiak és atyák, hallgassátok meg az én beszédemet, a melylyel most magamat elõttetek mentem.


Sa̱a̱ tiyo cwindyena ee matseijomnaˈ joona chaˈna jnda̱ lqueeⁿˈñeeⁿ na tinjoom tyˈe nchˈiooˈnaˈ. Ndoˈ quia na macoˈwiˈnaˈ joona oo cwilaˈwjee nnˈaⁿ joona ncˈe na cwilaˈyuˈna, mantyja cwiˈndyena. 	 De nincsen õ bennük gyökere, hanem ideig valók; azután ha nyomorúság vagy háborúság támad az íge miatt, azonnal megbotránkoznak.


Cwii tjo̱o̱cheⁿ na nnto̱ˈ Jesús tsˈiaaⁿ na tyˈiom Tyˈo̱o̱tsˈom jom tyomˈaaⁿ Juan, tyoñequiaaⁿ ñˈoom nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ Israel. Tyotsoom nda̱a̱na na calcweˈ nˈomna ndoˈ cwitsˈoomndyena. 	 Minekutána elõbb János az õ eljövetele elõtt a megtérésnek keresztségét prédikálta Izráel egész népének.


Joˈ na taˈxˈeena nnoom, jluena: —¿Chiuu tuiiyuu na ya teitquioˈ jeˈ? 	 Mondának azért néki: Mimódon nyiltak meg a te szemeid?


Macaⁿnaˈ na calaˈquii nˈomˈyoˈ nawiˈ na cwiwinomˈyoˈ. Ee na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ, nlaˈjomndyoˈ ñequio na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na nnda̱a̱ nñequiaaⁿ na nntoˈñoomˈyoˈ chaˈtso na jnda̱ tsoom na nntsˈaaⁿ. 	 Mert békességes tûrésre van szükségetek, hogy az Isten akaratát cselekedvén, elnyerjétek az ígéretet.


Ndoˈ naljoˈ, tqueeⁿˈ Jesús chaˈtsondyô̱ na mˈaaⁿ. Tsoom nda̱a̱yâ: —ˈO manquiuˈyoˈ na nquiee nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye cwii cwii ndyuaa cwilaˈsˈandyena nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjomna. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿndye cwiqueⁿna xjeⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ nacje ˈnaaⁿna. 	 Jézus pedig elõszólítván õket, monda: Tudjátok, hogy a pogányok fejedelmei uralkodnak azokon, és a nagyok hatalmaskodnak rajtok.


Yocheⁿ na luaaˈ, tîcjaameiⁿntyjeeˈ Pedro na macjo̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ˈndyootsˈa hasta quia na jlacanaaⁿndyena. Ndoˈ quia ntyˈiaana jom jeeⁿ seicatyˈueneiiⁿˈnaˈ joona. 	 Péter pedig szüntelen zörget vala: mikor azért felnyitották, megláták õt és elálmélkodának.


Ee tileicalaˈñˈoomˈndyena ñˈoom na sa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, na tsoom: “Meiiⁿ tsˈaⁿ ndoˈ meiiⁿ quiooˈ, xeⁿ nnto̱ˈ na nncjaawa sjo̱waañe, calaˈcwjeˈyoˈ joo ñˈeⁿ ljo̱ˈ oo ñˈeⁿ lantsa.” 	 Mert nem bírták ki, a mi parancsolva volt: Még ha oktalan állat ér is a hegyhez, megköveztessék, vagy nyillal lövettessék le;


Ñˈoommeiⁿˈ seineiⁿ Jesús yocheⁿ na tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ quiiˈ watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos tsjoom Capernaum. 	 Ezeket mondá a zsinagógában, a mikor tanít vala Kapernaumban.


Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na mayuuˈ matseiljo ñˈoomya naquiiˈ tsˈom, mˈmo̱o̱ⁿtya̱ya nnom. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na ticatseiljo ñˈoomya naquiiˈ tsˈom, tsaⁿˈñeeⁿ machˈeenaˈ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo cantyjati chjoowiˈ ñˈoom na mantyjiityeeⁿ. 	 Mert a kinek van, annak adatik; és a kinek nincs, attól az is elvétetik, a mije van.


Tˈo̱o̱ naⁿˈñeeⁿ nnoom, jluena: —¿Aa maxjeⁿ mati ˈu tsˈaⁿ na jnaⁿˈ Galilea? Tcuu tcuu catseiˈnaⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii, quia joˈ nljeiˈ tjaaˈnaⁿ cwii profeta na nnaⁿ Galilea. 	 Felelének és mondának néki: Vajjon te is Galileus vagy-é? Tudakozódjál és lásd meg, hogy Galileából nem támadt próféta.


Espíritu Santo ñecwii cwiluiiñê. Manquiityeeⁿ mañequiaaⁿ cwii cwii nnom tsˈiaaⁿmeiⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ cantyjati na lˈue tsˈoom. 	 De mindezeket egy és ugyanaz a Lélek cselekszi, osztogatván mindenkinek külön, a mint akarja.


Ntyˈiaaˈ Jesús nda̱a̱na, tsoom: —Tijoom canda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñe cheⁿnquii tsˈaⁿ. Macanda̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nnda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñê tsˈaⁿ. Ee tjaaˈnaⁿ cwii na xocanda̱a̱ nntsˈaaⁿ. 	 Jézus pedig rájuk tekintvén, monda: Az embereknél lehetetlen, de nem az Istennél; mert az Istennél minden lehetséges.


Ndoˈ juu tsˈaⁿ fariseo na tqueeⁿˈñê Jesús na catseijomñe ñˈeⁿñê, ntyˈiaaⁿˈaⁿ na luaaˈ. Quia joˈ seitioom naquiiˈ tsˈoom: “Tsaⁿmˈaaⁿ, xeⁿ mayuuˈ cwiluiiñê profeta, jnda̱ seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ˈñeeⁿ yuscumˈaaⁿˈ na manquiuˈ jom, ndoˈ ljoˈ mayaaⁿˈ. Ee tsaⁿmˈaaⁿˈ, tsˈaⁿ na cweˈ luaaˈ mˈaaⁿ ñˈeⁿ naⁿnom.” 	 Mikor pedig ezt látta a farizeus, a ki õt meghívta, monda magában: Ez, ha próféta volna, tudná ki és miféle asszony az, a ki õt illeti: hogy bûnös.


Ee joo na cwiwinomˈyoˈ na maqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈo cha calaˈtjo̱o̱ndyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ticachuiiˈnaˈ ñequio na cwitjoom ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. Sa̱a̱ jom cwiluiiñê na mayoomˈm, meiⁿ tijoom quiaaⁿ na juu na maqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈo nncwinomˈnaˈ juunaˈ na xocanda̱a̱ nnaⁿndyoˈ ndoˈ mati nñequiaaⁿ na ya nluiiˈndyoˈ naquiiˈ juunaˈ. 	 Nem egyéb, hanem csak emberi kísértés esett rajtatok: de hû az Isten, a ki nem hágy titeket feljebb kísértetni, mint elszenvedhetitek; sõt a kísértéssel egyetemben a kimenekedést is megadja majd, hogy elszenvedhessétek.


Ndoˈ quiandyoˈ na juu na mˈaaⁿ niomcheⁿ nˈomˈyoˈ, catsˈaanaˈ na canda̱a̱ˈndyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha nlaˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na wjaaquieendye cantyja na cwilaˈyuˈ na meiⁿncwii titseitjo̱o̱naˈ ˈo. 	 A kitartásban pedig tökéletes cselekedet legyen, hogy tökéletesek és épek legyetek minden fogyatkozás nélkül.


Ndoˈ yocheⁿ na tyˈelaˈjnda naⁿˈñeeⁿ seitye, tyjeeˈcañoom nquii tsaⁿsˈa na macoco. Quia joˈ joo yolcu na mˈaⁿcˈeendye tyˈequieˈna quiiˈ wˈaa ñˈeⁿñê yuu na nleitˈmaaⁿˈ na macocoom. Jnda̱ joˈ ta̱ˈ ndyueelˈa. 	 Mikor pedig venni járnak vala, megérkezék a võlegény; és a kik készen valának, bemenének õ vele a menyegzõbe, és bezáraték az ajtó.


Ndoˈ neiⁿya na ticˈo̱o̱ⁿya joˈ joˈ quia na tueeⁿˈeⁿ cha na nlayuˈyoˈ. Jeˈ cjaaya na mˈaaⁿ. 	 És örülök, hogy nem voltam ott, ti érettetek, hogy higyjetek. De menjünk el õ hozzá!


Ndoˈ mati ˈo nntjeiˈyuuˈndyoˈ cantyja ˈnaⁿya, ee mˈaⁿˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ xjeⁿ na to̱ˈjndya̱a̱ tsˈiaaⁿmeiiⁿ. 	 De ti is bizonyságot tesztek; mert kezdettõl fogva én velem vagytok.


Xjeⁿ na manntseineiⁿ Pablo, seityuaaˈti Galión. Tso tsaⁿˈñeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos: —ˈO nnˈaⁿ judíos, xeⁿ waa ljoˈ machˈee tsaⁿmˈaaⁿˈ oo xeⁿ tˈmaⁿ jnaaⁿˈaⁿ waa quia joˈ matyˈiomnaˈ na nntseicachjuundyo̱ na nndii ñˈoom na cwinduˈyoˈ. 	 Mikor pedig Pál meg akará nyitni száját, monda Gallió a zsidóknak: Ha valóban valami bosszútételrõl, vagy gonosz cselekedetrõl volna szó, zsidók, igazság szerint meghallgatnálak benneteket:


ˈO na lˈue nˈomˈyoˈ na ñeˈcˈomˈyoˈ na cje ˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, canduˈyoˈ no̱o̱ⁿ: ¿Aa tyoondyeˈyoˈ chiuu matso juunaˈ? 	 Mondjátok meg nékem, kik a törvény alatt akartok lenni: nem halljátok-é a törvényt?


Jndye tjaaˈna naⁿˈñeeⁿ. Jnda̱ chii tioomna joo wˈaancjo. Jluena nnom tsˈaⁿ na machˈee cwenta wˈaancjo na ya ya catsˈaaⁿ cwenta joona. 	 miután sok ütést mértek rájok, tömlöczbe veték [õket,] megparancsolva a tömlöcztartónak, hogy gondosan õrizze õket.


Cwilaˈcandyooˈndyoˈ na mˈaⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na cwiluiindyena cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda̱ teiljeii ncueena libro cañoomˈluee. ˈO cwilaˈcandyooˈndyoˈ na mˈaaⁿ nqueⁿ na cwiluiiñê na macuˈxeeⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ, cwilaˈcandyooˈndyoˈ na mˈaⁿ espíritu na laxmaⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tqueeⁿ na tjaa jnaⁿ laˈxmaⁿna. 	 Az elsõszülöttek seregéhez és egyházához, a kik be vannak írva a mennyekben, és mindenek bírájához Istenhez, és a tökéletes igazak lelkeihez,


Tquiocho nnˈaⁿ yocanchˈu na mˈaaⁿ Jesús na nntioom lˈo̱o̱ⁿ nacjoona. Ndoˈ quia na ntyˈiaa nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na luaaˈ, jlaˈtiaˈna nnˈaⁿ na tquiocho yocanchˈuˈñeeⁿ. 	 Vivének pedig hozzá kis gyermekeket is, hogy illesse azokat; mikor pedig a tanítványok ezt látták, megdorgálák azokat.


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaaⁿ na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈo̱o̱ⁿya jo nnoom, mawaa xjeⁿ na nntsˈaaⁿ na nntseicachquiaañenaˈ Satanás nacjeeˈ ncˈeeˈyoˈ. Juu naya na tseixmaⁿ Jesucristo, cˈomnaˈ ñˈeⁿndyoˈ. 	 A békességnek Istene megrontja a Sátánt a ti lábaitok alatt hamar. A mi Urunk Jézus Krisztus kegyelme veletek. Ámen.


Matseina̱ⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ juu na mˈaaⁿˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ na seicandii ˈu, nchii cantyja ˈnaaⁿˈ na mˈaaⁿˈ tsˈomˈ nncuˈ. Sa̱a̱ nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na nncwaxˈee cwiindyoˈ ˈo: “¿Chiuu na matsonaˈ na ja catseiljondyo̱yo̱ cweˈ chiuu na mˈaaⁿˈ tsˈom cwiicheⁿ? 	 De nem a tulajdon lelkiismeretet értem, hanem a másikét. Mert miért kárhoztassa az én szabadságomat a más lelkiismerete?


¿Aa cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo cwii cwii nnom nawiˈ na teinomˈyoˈ? Toom cweˈ waa na teijndeiinaˈ ˈo. 	 Annyit szenvedtetek hiába? ha ugyan hiába.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, waa cwii na jeeⁿ matsonaˈ na calˈaaya, sa̱a̱ nchii nlˈaya yuu na lˈue nˈo̱o̱ⁿ ncjo̱o̱. 	 Annakokáért atyámfiai, nem vagyunk adósok a testnek, hogy test szerint éljünk:


Sa̱a̱ tso Pablo: —ˈU ta, ja tjaaˈnaⁿ na matseiˈndaaˈnaˈ xqua̱a̱ⁿ. Matseitiuuyaya naquiiˈ xqua̱a̱ⁿ ndoˈ matseina̱ⁿya ñˈoom na mayuuˈ. 	 Õ pedig monda: Nem vagyok bolond, nemes Festus, hanem igaz és józan beszédeket szólok.


Ndoˈ jeˈ ˈo nnˈaaⁿya ñequio xueeˈ Ta Jesús cwitaaⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ ndoˈ cwitsa̱ˈntjo̱o̱ⁿyâ ˈo na cˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ na jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿyâ na calˈaˈyoˈ cha nncjaaweeˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyoˈ. 	 Továbbá pedig kérünk titeket, atyámfiai, és intünk az Úr Jézusban, hogy a szerint, a mint tõlünk tanultátok, mimódon kell forgolódnotok és Istennek tetszenetek: mindinkább gyarapodjatok.


Sa̱a̱ joona tyˈena nacjoomˈm, tyolaˈjmeiⁿˈndyena nnoom. Joˈ chii seiteiˈncweeⁿˈeⁿ liaⁿˈaⁿ nda̱a̱na na maˈmo̱o̱ⁿ na ntsˈo̱o̱ⁿ joona, jeˈ nncjaⁿ cwiicheⁿ ntyja. Matsoom nda̱a̱na: —Jeˈ meiiⁿ na nntsuundyoˈ sa̱a̱ jnaⁿˈ ncjoˈyoˈ nchii jnaⁿ ja. Na jeˈ xuee na cwii wjaanaˈ nncjo̱ na mˈaⁿ nnˈaⁿ na nchii laxmaⁿna nnˈaⁿ judíos. 	 Mikor pedig azok ellenszegülének és káromlásokat szólának, ruháit megrázva monda nékik: Véretek a fejetekre; én tiszta vagyok: mostantól fogva a pogányokhoz megyek.


Ndoˈ macwilaˈno̱ⁿˈna na chaˈtso na cwicanda̱a̱ matsˈaa, ñenncuˈ tquiaaˈ na matseixmaⁿya na ljoˈ. 	 Most tudták meg, hogy mindaz te tõled van, a mit nékem adtál:


Ndoˈ quia na mˈaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús, meiⁿ cwii ticajnda tseixmaⁿnaˈ na aa tuii ˈnaaⁿ ntjaaⁿya oo aa tyooluii. Ñeˈcwii waa na jnda tseixmaⁿnaˈ, na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿñê ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu joˈ mˈaaⁿya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya nnˈaⁿ. 	 Mert Krisztus Jézusban sem a körülmetélkedés nem ér semmit, sem a körülmetélkedetlenség, hanem a szeretet által munkálkodó hit.


Ndoˈ tyoluena nnom yuscuˈñeeⁿ: —Jeˈ tachii macanda̱ cweˈ ñˈoom na tsuˈ, joˈ chii cwilayuuˈâ. Ee mancjo̱o̱tya̱a̱yâ jnda̱ jndya̱a̱yâ ñˈoom ˈñom. Jeˈ cwilaˈno̱o̱ⁿˈâ na jom mayuuˈcheⁿ cwiluiiñê Cristo na macwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ tsjoomnancue. 	 És azt mondják vala az asszonynak, hogy: Nem a te beszédedért hiszünk immár: mert magunk hallottuk, és tudjuk, hogy bizonnyal ez a világ idvezítõje, a Krisztus.


Ndoˈ Pedro tooˈ quiiˈ tsˈoom mˈaaⁿ Espíritu Santo, matsoom nda̱a̱na: —ˈO re nnˈaⁿ na mˈaⁿˈyoˈ nˈiaaⁿ ñequio ˈo nnˈaⁿ na cwiluiitquiendyoˈ joo nda̱a̱ jaa nnˈaⁿ Israel, 	 Akkor Péter, Szent Lélekkel megtelve, monda nékik: Népnek fejedelmei és Izráelnek vénei!


Mantyja seityuaaⁿˈaⁿ, tjaquieeˈnnaaⁿˈaⁿ na mˈaaⁿ rey Herodes, tsoom: —Ja lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na majeˈndyo quiaaˈ no̱o̱ⁿ cwii xio na njom xqueⁿ Juan, tsaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ. 	 És a királyhoz nagy sietve azonnal bemenvén, kéré õt mondván: Akarom, hogy mindjárt add ide nékem a Keresztelõ János fejét egy tálban.


Ee manquiuuyaayâ na nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na tquiaaⁿ na tandoˈxco Jesús jnda̱ na tueˈ, nntsˈaa na nntando̱o̱ˈxco̱o̱yâ ñˈeⁿñê, ndoˈ ñecwii tmaaⁿˈ nncjachom ˈo ñˈeⁿndyo̱ jâ yuu na mˈaaⁿ. 	 Tudván, hogy a ki feltámasztotta az Úr Jézust, Jézus által minket is feltámaszt, és veletek együtt elõállít.


Joˈ chii taˈxˈeenndaˈna nnom tsˈaⁿ na ñetˈoom na nchjaaⁿˈ. Jluena nnoom: —Ndoˈ ˈu jeˈ, ¿ljoˈ matsuˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ na sˈaaⁿ na ya mantyˈiaˈ? Tˈo̱o̱ⁿ, matsoom: —Tsaⁿˈñeeⁿ cwiluiiñê profeta. 	 Újra mondának a vaknak: Te mit szólsz õ róla, hogy megnyitá a szemeidet? Õ pedig monda: Hogy próféta.


Ndoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwinda̱a̱ cantuˈ matsoom: —Catjeiˈyoˈ quiooˈmˈaⁿˈ ñjaaⁿñe. Tacalˈaˈyoˈ na waaˈ Tsotya̱ya na matseijomnaˈ chaˈna tsˈua. 	 És a galambárúsoknak monda: Hordjátok el ezeket innen; ne tegyétek az én Atyámnak házát kalmárság házává.


Xjeⁿ na matseineiⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ, cwii yuscu quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na jndyendye, seiwe jndyeeˈ ndoˈ tso nnoom: —Matioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈaⁿ na seincuii ˈu ndoˈ seicateiˈ ˈu. 	 Lõn pedig mikor ezeket mondá, fölemelvén szavát egy asszony a sokaság közül, monda néki: Boldog méh, a mely téged hordozott, és az emlõk, melyeket szoptál.


Eliud tsotye Eleazar, Eleazar tsotye Matán, Matán tsotye Jacob. 	 Eliud nemzé Eleázárt; Eleázár nemzé Matthánt; Matthán nemzé Jákóbot;


Nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ tmaaⁿˈ fariseos jñoomna naⁿˈñeeⁿ. 	 És a küldöttek a farizeusok közül valók voltak:


Quia joˈ teicantyja Jesús, seitiaaⁿˈaⁿ jndye. Seineiiⁿ nnom ndaaluee, tsoom: —Cuacheeⁿ, cjameiⁿntyjeˈ. Quia joˈ teicheⁿ jndye ndoˈ su sˈaanaˈ nnom ndaaluee. 	 És felkelvén megdorgálá a szelet, és monda a tengernek: Hallgass, némulj el! És elállt a szél, és lõn nagy csendesség.


Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ ñˈoom na nntaⁿˈyoˈ nnom Tsotya̱ ñequio xueya, joˈ joˈ nñequia cha na catseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom cantyja ˈnaⁿ ja na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ. 	 És akármit kértek majd az én nevemben, megcselekszem azt, hogy dicsõíttessék az Atya a Fiúban.


Tsoom nda̱a̱na: —¿Ljoˈ ñˈoom jeeⁿ cwilaneiⁿˈyoˈ na tsaˈyoˈ nato? Quia joˈ tyˈemeintyjeeˈna na chjooˈ nˈomna. 	 nda pedig nékik: Micsoda szavak ezek, a melyeket egymással váltotok jártotokban? és [miért] vagytok szomorú ábrázattal?


Ntˈom nnˈaⁿ judíos na caluaˈndye tyomaˈnomna, tyotjeiiˈna jndyetia naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. Jnda̱ chii jlaˈtiuuna na nntjeiiˈna jndyetia ñequio xueeˈ Ta Jesús. Joˈ chii cwii cwiindyena tyoluena nda̱a̱ jndyetia: —Matsa̱ˈntjo̱ⁿya na caluiˈyoˈ ñequio xueeˈ Jesús, tsaⁿ na matseineiⁿ Pablo cantyja ˈnaaⁿˈ. 	 Elkezdték pedig némelyek a lézengõ zsidó ördögûzõk közül az Úr Jézus nevét hívni azokra, a kikben gonosz lelkek valának, mondván: Kényszerítünk titeket a Jézusra, kit Pál prédikál.


Tsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Jeeⁿ matseichjooˈnaˈ tsˈo̱o̱ⁿ hasta jom ndyoweˈ tsˈo̱o̱ⁿ. Caljooˈndyoˈ ljooñe. Cˈomˈcˈeendyoˈ, nchii cwindaˈyoˈ. 	 És monda nékik: Szomorú az én lelkem mind halálig; maradjatok itt, és vigyázzatok.


Ndoˈ na luaaˈ, meiⁿ juu tsˈaⁿ na manomˈ titˈmaⁿ cwiluiiñe, meiⁿ tsˈaⁿ na matseicandaaˈ. Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom tˈmaⁿ cwiluiiñê ee jom machˈeeⁿ na wjaanajndeii tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 Azért sem a ki plántál, nem valami, sem a ki öntöz; hanem a növekedést adó Isten.


Taxˈeeñe Simón Pedro nnoom. Matso: —Ta, ¿yuu wjaˈyuˈ? Tˈo̱ Jesús, matsoom nnom: —Cantyja na nntjo̱ⁿ jeˈ ˈu xocanda̱a̱ nntseijomndyuˈ, sa̱a̱ mati ˈu nncueˈntyjo̱ nntjomˈ na ljoˈ. 	 Monda néki Simon Péter: Uram, hová mégy? Felele néki Jézus: A hová én megyek, most én utánam nem jöhetsz; utóbb azonban utánam jössz.


Ndoˈ Felipe jeˈ, teitquiooˈñê tsjoom Azoto, ndoˈ jndye njoom tyomanoom tyoñequiaaⁿ ñˈoom naya hasta tueeˈnnaaⁿˈaⁿ tsjoom Cesarea. 	 Filep pedig találtaték Azótusban; és széjjeljárva hirdeté az evangyéliomot minden városnak, míglen Czézáreába juta.


Sa̱a̱ meiⁿcwiindyo̱ jâ na meindyuaandyô̱ nacañoomˈ meiⁿsa ñˈeⁿñê tîcalaˈno̱o̱ⁿˈâ chiuu na luaaˈ ñˈoom tsoom. 	 Ezt pedig senki sem érté a leültek közül, miért mondta néki.


Xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ judíos jluiiˈâ nnom tsjoom ˈndyoo jndaa. Ee jlaˈtiuuyâ aa nchii nliuuyâ yuu cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, nlajomndyô̱ ñˈeⁿndyena. Joˈ joˈ jliuuyâ ntˈom yolcu. Saacwindyuaandyô̱ jlana̱a̱ⁿyâ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. 	 És szombatnapon kimenénk a városon kívül egy folyóvíz mellé, hol az imádkozás szokott lenni; és leülvén, beszélgeténk az egybegyûlt asszonyokkal.


Ndoˈ cwiindyô̱ jâ na ñˈa̱a̱ⁿyâ ñˈeⁿ Jesús, tjeiˈñoomñe xjooˈ. Tyjee tsuaˈqui mosooˈ tyee na cwiluiitquieñe. 	 És ímé egyik azok közül, a kik a Jézussal valának, kinyújtván kezét, szablyáját kirántá, és a fõpap szolgáját megcsapván, levágá annak egyik fülét.


Quia joˈ wendyô̱ jâ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê jluiiˈâ tseiˈtsuaa. Saalcwa̱a̱ˈâ na waa wˈaayâ. 	 Visszamenének azért a tanítványok az övéikhez.


Ee queⁿˈyoˈ cwenta, manncueˈntyjo̱ xuee na nlue nnˈaⁿ: “Jeeⁿ teijnoom yolcu na tileicˈom nda, na tîcandeiindye, meiⁿ tjaa yoˈndaa jlaˈcanteiˈ.” 	 Mert ímé jõnek napok, melyeken ezt mondják: Boldogok a meddõk, és a mely méhek nem szültek, és az emlõk, melyek nem szoptattak!


ˈO nnˈaⁿya, xeⁿ maˈndii cwiindyoˈ ˈo ñˈoom na mayuuˈ, ndoˈ cwii xˈiaaⁿˈaⁿ machˈee na calcweˈnnaaⁿˈaⁿ, 	 Atyámfiai, hogyha valaki ti köztetek eltévelyedik az igazságtól, és megtéríti õt valaki,


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwitaˈya ncˈiaa na cho tiaˈ, na luaaˈ cwilˈana cwinomna cwii na nntsˈaanaˈ chaˈcwijom cwiweˈ ntjom ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ naljoˈ, jndye ncueˈ nntsˈaanaˈ na matyˈiomyanaˈ. 	 Az igazság gyümölcse pedig békességben vettetik azoknak, a kik békességesen munkálkodnak.


Ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ nncˈomna na jndoona ˈo, ncˈe na cwilaxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya. Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na tyeⁿ cwiljooˈñe ñˈeⁿndyo̱ hasta na macanda̱, tsaⁿˈñeeⁿ nluiˈnˈmaaⁿñe. 	 És gyûlöletesek lesztek, mindenki elõtt az én nevemért; de a ki mindvégig megáll, az megtartatik.


Taxocwilˈuenaˈ, meiⁿ quio tyuaa, meiⁿ ñˈeⁿ toˈ. Cweˈ quiityeⁿˈquieeˈ nnˈaⁿ joonaˈ. Maluaaˈ matseijomnaˈ ˈo, mˈaⁿˈyoˈ chaˈcwijom tsjaaⁿˈ na tilˈue xeⁿ tyooteiˈjndeiˈyoˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. ˈÑeeⁿ juu na niom lueˈ nˈom luaˈqui na nndii, candiiya. 	 Sem a földre, sem a trágyára nem alkalmas: kivetik azt. A kinek van füle a hallásra, hallja.


ˈO ndicwaⁿ laˈxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue. Ee na cwilaˈta̱a̱ˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ ndoˈ cwilaˈntjaˈndyoˈ ñˈeⁿndyena, maˈmo̱ⁿnaˈ na tjaa na matseichuiiˈnaˈ ˈo ñequio nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Mert még testiek vagytok; mert a mikor írigykedés, versengés és visszavonás van köztetek, vajjon nem testiek vagytok- é és nem ember szerint jártok-é?


Tcoomˈm xtyeeⁿ jo nnom Jesús, tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ. Tsˈaⁿ samaritano tsaⁿˈñeeⁿ. 	 És arczczal leborula az õ lábainál hálákat adván néki: és az Samariabeli vala.


Xeⁿ cweˈ nntso xˈee tsˈaⁿ: “Ncˈe na titseixmaⁿya tsˈo̱ tsˈaⁿ joˈ chii ticatseixmaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ seiiˈ tsˈaⁿ.” 	 Ha ezt mondaná a láb: mivelhogy nem kéz vagyok, nem vagyok a testbõl való; avagy nem a testbõl való-é azért?


Sa̱a̱ jom tsoom nda̱a̱na: —Nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ tsjoomnancuewaa ñequio nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom, cwinchjeena nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nda̱a̱na, sa̱a̱ cwilaˈcajndyu yoˈñeeⁿ joona nnˈaⁿ na ya cwilˈa. 	 Õ pedig monda nékik: A pogányokon uralkodnak az õ királyaik, és a kiknek azokon hatalmuk van, jóltévõknek hivatnak.


Ángel na jnda̱ we tjo̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ntu ˈnaaⁿˈaⁿ, quia joˈ tyˈoom chom cwii chaˈcwijom sjo̱ tˈmaⁿ, jnda̱ chii tjuˈnaˈ joˈ tsˈom ndaaluee. Ndoˈ manndyooˈ xcwe na chaˈtso ndaaluee seicwaqueⁿnaˈ niomˈ. 	 A második angyal is trombitált, és mint egy tûzzel égõ nagy hegy vetteték a tengerbe; és a tengernek harmadrésze vérré lõn;


Tsjoom Éfeso tueeˈ cwii tsˈaⁿ judío na jndyu Apolos, tsˈaⁿ tsjoom Alejandría. Jom tsˈaⁿ na mawajnaaⁿˈya ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiyo teiljeii, ndoˈ jeeⁿ ya matseineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Érkezék pedig Efézusba egy Apollós nevû zsidó, alekszandriai származású, ékesenszóló férfiú, ki az írásokban tudós vala.


Ndoˈ joˈ joˈ mˈaⁿ jndye yolcu na cweˈ cwintyˈiaatquiana ljoˈ cwiluii. Jnaⁿ naⁿˈñeeⁿ tsˈo̱ndaa Galilea, tquiontyjo̱na naxeⁿˈ Jesús na cwindyeˈntjomna nnoom. 	 Sok asszony vala pedig ott, a kik távolról szemlélõdnek vala, a kik Galileából követték Jézust, szolgálván néki;


xeⁿ na mayuuˈ jndyeˈyaˈyoˈ ñˈoomˈm ndoˈ jlaˈno̱ⁿˈyoˈ na ñˈoom na mayuˈcheⁿ juunaˈ, 	 Ha ugyan Õt megértettétek és Õ benne megtaníttattatok, úgy a mint az igazság a Jézusban:


Sa̱a̱ jnda̱ tquiaa Cristo Espíritu Santo naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Joˈ chii cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ chaˈtso ñˈoom na cwiluiiñenaˈ na mayuuˈ. 	 És néktek kenetetek van a Szenttõl, és mindent tudtok.


Jnda̱ na ljeiiⁿ tsaⁿˈñeeⁿ jndyoñˈoom juu Antioquía. Chaˈwaa cwii chu tyotjomndyena joˈ joˈ ñequio tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. Jndye nnˈaⁿ tyotˈmo̱o̱ⁿna nda̱a̱. Ndoˈ nnˈaⁿ tsjoom Antioquíaˈñeeⁿ, joona najndyee jlaˈcajndyuuna cristianos joo nnˈaⁿ na cwilayuˈ ñequio Cristo. 	 És lõn, hogy õk egy egész esztendeig forgolódtak a gyülekezetben, és tanítottak nagy sokaságot; és a tanítványokat elõször Antiókhiában nevezték keresztyéneknek.


Matsjo̱o̱ na ljoˈ nda̱a̱ˈyoˈ ee ntyjiiya na ˈo cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ. Joˈ chii queⁿyaˈyoˈ cwenta ñˈoom na matsjo̱o̱. 	 Mint okosokhoz szólok, ítéljétek meg ti, a mit mondok.


Sa̱a̱ tsaⁿ na tyeⁿ ñjom tsˈom ñˈoom na mandii, ndoˈ maqueⁿya cwenta chiuu xcwe matsa̱ˈntjom ljeii na matseicandyaañenaˈ jaa ndoˈ tyeⁿ meiⁿntyjeeˈ na matseicanda̱ chiuu matsa̱ˈntjomnaˈ, tsaⁿˈñeeⁿ nncˈoom na neiiⁿˈeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ chaˈtso na machˈeeⁿ. 	 De a ki belenéz a szabadság tökéletes törvényébe és megmarad a mellett, az nem feledékeny hallgató, sõt cselekedet követõje lévén, az boldog lesz az õ cselekedetében.


Maja Pablo, cwiluiindyo̱ apóstol cwentaaˈ Jesucristo na mañequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ ncˈe na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. Nquii nnˈaaⁿya Sóstenes matseijomñê ñˈeⁿndyo̱ na matseiljeiya cartawaañe. 	 Pál, Jézus Krisztusnak Isten akaratából elhívott apostola, és Sosthenes, az atyafi.


Juu na cwiluiiñe ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ ñˈeⁿñê xjeⁿ na jnaⁿjndyeecheⁿnaˈ. 	 Ez kezdetben az Istennél vala.


Quiaˈyoˈ na xmaⁿndyoˈ ntyjeeˈyoˈ ñequio na xcweeˈ nˈomˈyoˈ na cwitaⁿˈyoˈ lueeˈyoˈ. Ticwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ñˈeⁿ Cristo ndyuaameiiⁿ cwilaˈcwanomna na xmaⁿndyoˈ. 	 Köszöntsétek egymást szent csókolással. Köszöntenek titeket a Krisztus gyülekezetei.


Mana tcoˈyanaˈ nˈomnda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ tqueⁿtyeⁿ Jesús ñˈoom nda̱a̱na, tsoom: —Calˈaˈyoˈ cwenta na meiⁿcwii tsˈaⁿ ticalaneiⁿˈyoˈ nnom ˈñeeⁿ seinˈmaⁿ ˈo. 	 És megnyilatkozának azoknak szemei; és rájok parancsola Jézus, mondván: Meglássátok, senki meg ne tudja!


Ndoˈ jeˈ macjaañjoomˈ tsˈo̱o̱ⁿ na mati seitsˈoomndyo̱ Estéfanas ñequio nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ. Meiⁿ tileicjaañjoomˈti tsˈo̱o̱ⁿ aa mˈaⁿ ntˈomndyoˈ ˈo na seitsˈoomndyo̱. 	 Megkereszteltem azonban Stefana házanépét is, ezenkívül nem tudom, hogy valakit mást kereszteltem volna.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱yâ, tsoom: —Calˈaˈyoˈ cwenta na tjaa ˈñeeⁿ nnquiuˈnnˈaⁿ ˈo cantyja ˈnaaⁿ ñˈoommeiⁿˈ. 	 És Jézus felelvén, monda nékik: Meglássátok, hogy valaki el ne hitessen titeket,


Macwjiˈyuuˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿna ee tquiana ñequio na xcweeˈ nˈomna, ndoˈ meiⁿ titomndyo tquiana ee maxjeⁿ ljoˈ lˈue nˈomna. 	 Mert, bizonyság vagyok rá, erejük szerint, sõt erejük felett is adakoznak,


Quia joˈ tso tsaⁿjndii nnoom: —Xeⁿ mayuuˈ ˈu cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, cwa catsa̱ˈntjomˈ tsjo̱ˈwaaˈ na catseicwaqueⁿnaˈ tyooˈ. 	 És monda néki az ördög. Ha Isten Fia vagy, mondd e kõnek, hogy változzék kenyérré.


Ndoˈ ntˈomcheⁿ cweˈ na ñeˈcalˈa xjeⁿ jom, tyotaⁿ cwii ˈnaaⁿ cha caˈmo̱ⁿnaˈ na cañoomˈluee cwinaⁿ najneiⁿ. 	 Mások meg, kísértvén õt, mennyei jelt kívánának tõle.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, ¿yuu lˈue na nntso tsˈaⁿ na matseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ tjaa na machˈeeⁿ na maˈmo̱ⁿnaˈ na ljoˈ? Na luaaˈ tsˈoom, ¿aa nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿñê? 	 Mi a haszna, atyámfiai, ha valaki azt mondja, hogy hite van, cselekedetei pedig nincsenek? Avagy megtarthatja-é õt a hit?


’Ñˈoommeiⁿˈ matseina̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ yocheⁿ na ndicwaⁿ mˈaaⁿndyo̱ ñˈeⁿndyoˈ. 	 Ezeket beszéltem néktek, a míg veletek valék.


Ndyee ndyueelˈa niom jo ndoˈ na macaluiˈ ñeˈquioomˈ, ndyee ndyuelˈa niom jo ndoˈ na mˈaⁿ cancjuu ntquieeˈ, ndoˈ jo ndoˈ na mˈaaⁿ caxjuu tsoomˈnaaⁿ, ndoˈ cantyja na majaacue ñeˈquioomˈ. 	 Napkeletrõl három kapu; északról három kapu; délrõl három kapu: napnyugotról három kapu.


Juu na ñetˈomˈyoˈ cwitjo̱o̱cheⁿ na jlaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na jeeⁿ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo joˈ, tjeiˈñˈmaaⁿñê ˈo cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, joo joˈ tˈmo̱o̱ⁿ weloˈyoˈ nda̱a̱ˈyoˈ. Manquiuˈjndaaˈndyoˈ na juu na tjeiˈnˈmaaⁿñê ˈo, nchii ñjomlˈua juunaˈ ñequio ˈnaⁿ na cwindyue, chaˈna sˈom cajaⁿ oo sˈom xuee, 	 Tudván, hogy nem veszendõ holmin, ezüstön vagy aranyon váltattatok meg a ti atyáitoktól örökölt hiábavaló életetekbõl;


Quia joˈ taxˈeenndaˈna nnoom, jluena: —ˈU jeˈ, ¿ˈñeeⁿ cwiluiindyuˈ? Matso Jesús nda̱a̱na: —Majoˈ chaˈxjeⁿ na jnda̱ ñetsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ xjeⁿ na to̱ˈa na mañequiaya ñˈoom naya. 	 Mondának azért néki: Ki vagy te? És monda nékik Jézus: A mit eleitõl fogva mondok is néktek.


Jnda̱ tjaqueⁿˈeⁿ yuu na ljuˈticheⁿ watsˈom cañoomˈluee, sa̱a̱ nchii cha na nñequiaaⁿ nioom canchˈioo ñequio nioom quiooˈndyo nchˈu, jom tquiaaⁿ nioomˈ nqueⁿ, meiⁿ ticaⁿnaˈ na nntsˈaannaaⁿˈaⁿ na ljoˈ ndoˈ ncˈe joˈ, seijndaaˈñê na laˈxmaaⁿya na ticatycwii na cwicaluiˈnˈmaaⁿndyo̱. 	 És nem bakok és tulkok vére által, hanem az õ tulajdon vére által ment be egyszer s mindenkorra a szentélybe, örök váltságot szerezve.


’Nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés. Ee jnda̱ jlaˈcuˈyoˈ ñˈoom na mañequiaanaˈ na wjaatseijndo̱ˈnaˈ nˈom nnˈaⁿ. Mancjoˈtiˈyoˈ ticjooˈ nˈomˈyoˈ na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ meiⁿ tiñeˈquiaˈyoˈ na nncˈooliu nnˈaⁿna queeⁿ nˈom na ñecalaˈno̱ⁿˈna juunaˈ. 	 Jaj néktek törvénytudók! mert elvettétek a tudománynak kulcsát: ti magatok nem mentetek be, és a kik be akartak menni, azokat meggátoltátok.


Nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Ta Jesucristo quiana na nntoˈñoomˈyoˈ naya na laˈxmaⁿna ñequio na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈomˈyoˈ joo nda̱a̱na. 	 Kegyelem néktek és békesség az Atya Istentõl, és a mi Urunk Jézus Krisztustól,


Ljooˈñe Erasto Corinto, ndoˈ ˈndiya Trófimo tsjoom Mileto na weeⁿˈeⁿ. 	 Erástus Korinthusban maradt; Trófimust pedig Milétumban hagytam betegen.


Quia na tyja̱ya ˈom taⁿˈ tyooˈ na tcwaˈ ˈom meiⁿ nnˈaⁿ, ¿cwanti lquiee na ñjom tyooˈ ˈndiinaˈ na jlaˈweˈyoˈ? Tˈo̱o̱na, jluena nnoom: —Canchooˈwe lquiee ˈndiinaˈ. 	 Mikor az öt kenyeret megszegtem az ötezernek, hány kosarat hoztatok el darabokkal tele? Mondának néki: Tizenkettõt.


Ndoˈ quia na nncueⁿˈeⁿ waⁿˈaⁿ, nntseitjoom ncˈiaaⁿˈaⁿ ñequio nnˈaⁿ na mˈaⁿ nndyooˈ waⁿˈaⁿ. Nntsoom nda̱a̱na: “Cˈo̱o̱ⁿya na neiiⁿya, ee catsmaⁿ tsma̱a̱ⁿˈa na tsuuñe jnda̱ ljeinndaˈa juuyoˈ.” 	 És haza menvén, egybehívja barátait és szomszédait, mondván nékik: Örvendezzetek én velem, mert megtaláltam az én juhomat, a mely elveszett vala.


ˈO nnˈaⁿ na we waa na cwilˈaˈyoˈ, jeeⁿ xcwe mˈaaⁿ ñˈoom na tyoñequiaa profeta Isaías cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. Luaa matsonaˈ: 	 Képmutatók, igazán prófétált felõletek Ésaiás, mondván:


cha cantyja ˈnaaⁿˈ xueeˈ Jesús chaˈtso joo na mˈaⁿ cañoomˈluee cataˈna cantyena, ndoˈ mati joo na mˈaⁿ tsjoomnancue ñequio chaˈtso joo na mˈaⁿ tsjoom lˈoo, 	 Hogy a Jézus nevére minden térd meghajoljon, mennyeieké, földieké és föld alatt valóké.


Ntˈom naⁿˈñeeⁿ jlaˈyuˈna ñˈoom na seineiiⁿ, ndoˈ ntˈom naⁿˈñeeⁿ tîcalaˈyuˈna. 	 És némelyek hivének az õ beszédének, mások nem hivének.


Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na macwjiˈñe cantyja ˈnaⁿya jo nda̱a̱ nnˈaⁿ, mati ja nntsjo̱o̱ na ticwajnaⁿˈaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ jo nda̱a̱ ángeles cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A ki pedig megtagad engem az emberek elõtt, megtagadtatik az Isten angyalai elõtt.


chaˈxjeⁿ matso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii: “Tsˈaⁿ na majndye maná tyocañeⁿˈ, tîtseicwaljooˈnaˈ, ndoˈ mati juu tsˈaⁿ na tijndye tyocañeⁿˈ, tîcatseitjo̱o̱naˈ jom.” 	 mint megvan írva: a ki sokat [szedett,] nem volt többje; és a ki keveset, nem volt kevesebbje.


Ncˈe na luaaˈ waa, ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee waa na matseixmaⁿya na nntsjo̱o̱ ljoˈ calˈa nnˈaⁿ xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya. 	 Mert a szombatnak is Ura az embernek Fia.


Pablo ntyˈiaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Matsoom nda̱a̱na: —Ja ntyjii, ˈo re nnˈaⁿya, chaˈtso xuee na jnda̱ jndyowanaˈ ñequiiˈcheⁿ matsˈaaya cantyja na matseiˈno̱ⁿˈa na matyˈiomnaˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mikor pedig a tanácsra vetette szemét Pál, monda: Atyámfiai, férfiak, én teljes jó lelkiismerettel szolgáltam az Istennek mind e mai napig.


Ndoˈ jlaˈcwanomna cwii carta ñequio naⁿˈñeeⁿ. Cartaˈñeeⁿ matsonaˈ: “Jâ apóstoles ñequiondyo̱ jâ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendyô̱ quiiˈntaaⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tsjoom Jerusalén, cwilacwano̱o̱ⁿyâ cartawaa na mˈaⁿˈ ˈo nnˈaⁿ na nchii judíos na mˈaⁿˈyoˈ tsjoom Antioquía ñequio ndyuaa Siria ñˈeⁿ Cilicia. Cwilˈuuyâ na xmaⁿndyoˈ ˈo nnˈaaⁿya na cwilayuˈyoˈ. 	 Megírván azok keze által ezeket: Az apostolok, a vének, és az atyafiak az Antiókhiában, Siriában és Czilicziában levõ, a pogányok közül való atyafiaknak üdvözletüket!


Nnom Nqueⁿ na waa najndeii na cwiluiiñê na nncwañomˈm ˈo na tincjuˈcjenaˈ ˈo na ñequio na neiiⁿˈeⁿ nntsˈaaⁿ na nncwintyjeˈyoˈ jo nnoom yuu na jeeⁿ caxuee na mˈaaⁿ na meiⁿcwii tilaˈtjo̱o̱ndyoˈ jo nnoom, 	 Annak pedig, a ki titeket a bûntõl megõrízhet, és az õ dicsõsége elé állíthat feddhetetlenségben nagy örömmel,


Joˈ chii catjeiˈndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ chaˈtsoñˈeⁿ na laˈxmaⁿnaˈ ndaaljoˈ tquie na matseiˈndaaˈnaˈ ˈo cha nntseijomnaˈ ˈo tyooˈ na tuiinaˈ ñˈeⁿ tsqueeⁿtyooˈ xco na tjaa ndaaljoˈ tjaquieeˈ na cwicwaˈ nnˈaⁿ judíos xuee Pascua, na juu tyooˈñeeⁿ cwiluiindyoˈ. Ee Cristo cwiluiiñê Catsmaⁿ chjoo cwentaaya cantyja ˈnaaⁿˈ xuee Pascua ˈnaaⁿya. Jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ jom ndoˈ tueeⁿˈeⁿ cwentaaya. 	 Tisztítsátok el azért a régi kovászt, hogy legyetek új tésztává, a minthogy kovász nélkül valók vagytok; mert hiszen a mi húsvéti bárányunk, a Krisztus, megáldoztatott érettünk.


Ee maxjeⁿ majndaaˈya na nquii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom jaa, tuiiñe tsjaaⁿ tmaaⁿˈ Judá, ndoˈ quia seineiⁿ Moisés cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ ntyee, ticwjaaˈñê ñˈoom cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ tmaaⁿˈñeeⁿ. 	 Mert nyilvánvaló, hogy a mi Urunk Júdából támadott, a mely nemzetségre nézve semmit sem szólott Mózes a papságról.


Ee candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, taxocwaˈnndaˈa juunaˈ hasta xjeⁿ na jnda̱ seicanda̱a̱ˈñenaˈ yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mert mondom néktek, hogy többé nem eszem abból, míglen beteljesedik az Isten országában.


Meiⁿ tiquilˈaayâ chaˈna tyochˈee Moisés na tyotseicata̱a̱ⁿˈa̱ⁿ nnoom ñequio liaa cha juu na caxuee nnoom na ñeya tjantycwiinaˈ, titquiooˈ juunaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ Israel. 	 nem, miként Mózes, [a ki] leplet borított az orczájára, hogy ne lássák Izráel fiai az elmulandónak végét.


Ee mantyˈiaya juu jnaⁿˈ matseijomnaˈ chaˈcwijom ˈnaⁿ ja na nncˈuu tsˈaⁿ ndoˈ chaˈcwijom lˈuaancjo na chuˈtyeⁿndyuˈ. 	 Mert látom, hogy te keserûséges méregben és álnokságnak kötelékében leledzel.


Xmaⁿndye nnˈaⁿ na cwitjomndye waˈ, mati xmaⁿñe nomnnˈaaⁿya Apia ñequio Arquipo na mati matseijomñê na cwilajnda̱a̱yâ naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És Appiának, a szeretettnek, és Arkhippusnak, a mi bajtársunknak, és a te házadnál való gyülekezetnek:


Ja mˈaaⁿya wˈaancjo jnaaⁿˈ na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na mˈaaⁿñe cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo, matsˈaaya tyˈoo nda̱a̱ˈyoˈ na cˈomˈyoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ na macaⁿnaˈ na cˈom nnˈaⁿ na maqueeⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ee mancjoˈyoˈ joˈ. 	 Kérlek azért titeket én, ki fogoly vagyok az Úrban, hogy járjatok úgy, mint illik elhívatásotokhoz, melylyel elhívattatok.


Chaˈtsondyo̱ jndye nnom niom na ticjaacanjoomˈ na cwilˈaaya, sa̱a̱ xeⁿ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na maqueⁿñe xjeⁿ chaˈtso na matseineiⁿ, tsaⁿˈñeeⁿ matseixmaaⁿ tsˈaⁿ na yañe jom, ee maqueⁿñe cheⁿnqueⁿ xjeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Mert mindnyájan sokképen vétkezünk. Ha valaki beszédben nem vétkezik, az tökéletes ember, képes az egész testét is megzabolázni.


Jnda̱ na jndii Pilato ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Galilea, taxˈeeⁿ: —¿Aa tsˈaⁿ tsˈo̱ndaa Galilea tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ? 	 Pilátus pedig Galileát hallván, megkérdé, vajjon galileai ember-é õ?


Ndoˈ xeⁿ nlˈuuya na jnaⁿnaˈ cweˈ ee na nnˈaⁿ jlue na ljoˈ catsˈaaⁿ, ¿chiuu nntjo̱o̱ⁿyo̱o̱? Luaaˈ jlaˈtiuuna na nquiaana nnˈaⁿ na jndyendye. Ee chaˈtsondye nnˈaⁿ cwilaˈyuˈ na mayuuˈcheⁿ Juan cwiluiiñê profeta. 	 Ha pedig azt mondjuk: Emberektõl, - félnek vala a néptõl. Mert mindenki azt tartja vala Jánosról, hogy valóban próféta vala.


Jnda̱ chii tyˈecwindyuaandye sondaroˈñeeⁿ na cwilˈana cwenta Jesús. 	 És leülvén, ott õrzik vala õt.


Ee ñˈoommeiⁿˈ cweˈ ncwaaⁿˈ juu na quia nndyo na manquii Cristo cwiluiiñê na canda̱a̱ˈ. 	 lyek [csak] árnyékai a következendõ dolgoknak, de a valóság a Krisztusé.


Quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ Pedro ñˈeⁿ Juan na macwiˈooquieˈna naquiiˈ watsˈomˈñeeⁿ tcaaⁿ sˈom nda̱a̱na. 	 Ez mikor látta, hogy Péter és János a templomba akarnak bemenni, kére õ tõlük alamizsnát.


Yocheⁿ na tyomˈaaⁿya naquiiˈntaaⁿ naⁿmˈaⁿ na jnda̱ tquiaaˈ lˈo̱o̱, tyotsˈaa cwenta joona ñequio najndeii na matseiˈxmaⁿˈ nncuˈ. Ndoˈ meiⁿcwiindyena tîcatsuuñe, macanda̱ tsuuñe juu tsˈaⁿ na matseixmaⁿ na catsuuñe, cha na catseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈomˈ na teiljeii. 	 Mikor velök valék a világon, én megtartám õket a te nevedben; a kiket nékem adtál, megõrizém, és senki el nem veszett közülök, csak a veszedelemnek fia, hogy az írás beteljesüljön.


Nnˈaⁿ na nda tsaⁿˈñeeⁿ tˈomna na jeeⁿ tˈmaⁿ tjaweeˈ nˈomna, sa̱a̱ Jesús sa̱ˈntjoom na ticaluena nnom meiⁿcwii tsˈaⁿ chiuu tuii. 	 És elálmélkodának annak szülei; õ pedig megparancsolá, hogy senkinek ne mondják, a mi történt.


Tsoom: —Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na tˈmaⁿ cwiluiiñe. Tjaaⁿ tquia cwiicheⁿ ndyuaa na nncoˈñoom tsˈiaaⁿ na nntseixmaaⁿ rey, ndoˈ xeⁿ jnda̱ nndyolcweeⁿˈeⁿ. 	 Monda azért: Egy nemes ember elméne messze tartományba, hogy országot vegyen magának, aztán visszatérjen.


Mati ˈo, quia na jnda̱ lˈaˈyoˈ chaˈtso na matsa̱ˈntjomnaˈ na calˈaˈyoˈ, quia joˈ canduˈyoˈ: “Jâ cwiluiindyô̱ moso na tjaa yuu lˈuendye. Ee cweˈ tomti na laxmaaⁿyâ na calˈaayâ jnda̱ ñelˈaayâ.” 	 Ezenképen ti is, ha mindazokat megcselekedtétek, a mik néktek parancsoltattak, mondjátok, hogy: Haszontalan szolgák vagyunk; mert a mit kötelesek voltunk cselekedni, azt cselekedtük.


Ncueeˈñeeⁿ jeeⁿ tˈmaⁿ ñˈoom sˈaanaˈ tsjoom Éfeso na tyotseineiⁿ Pablo cantyja ˈnaaⁿˈ natooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 mada azonban azon idõtájban nem csekély háborúság az [Úrnak] útárt.


Ee naquiiˈ nˈomna maxjeⁿ manquiuyana ñˈoom na mayuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ee manquiityeeⁿ jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ chiuu matseixmaaⁿ nda̱a̱na. 	 Mert a mi az Isten felõl tudható nyilván van õ bennök; mert az Isten megjelentette nékik:


Ndoˈ quia na tueeˈ na jnda̱ tmaaⁿ, jâ nnˈaⁿ na tˈmaⁿ Jesús na calaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê, saacua̱a̱yâ, squia̱a̱yâ ˈndyoo ndaaluee. 	 Mikor pedig estveledék, lemenének az õ tanítványai a tengerhez,


Quia joˈ ya machˈee tsˈaⁿ na mawˈo̱ ñomcaaˈ jnda, sa̱a̱ yati machˈee juu tsˈaⁿ na matseiljo nomjnda. 	 Azért, a ki férjhez adja, az is jól cselekszi, de a ki nem adja férjhez, még jobban cselekszi.


Seiiˈa nmeiiⁿ laˈxmaⁿnaˈ chaˈcwijom cwii wˈaa na cweˈ cwantindyo chu waanaˈ. Ndoˈ manquiuuya xeⁿ nntyuiiˈ juunaˈ jnda̱ seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom wˈaa na xconaˈ jo cañoomˈluee na ticantycwii na waanaˈ, na nchii nnˈaⁿ lˈa juunaˈ. 	 Mert tudjuk, hogy ha e mi földi sátorházunk elbomol, épületünk van Istentõl, nem kézzel csinált, örökké való házunk a mennyben.


Cantyja ˈnaaⁿˈ jom jndyendye nnˈaⁿ tsjaaⁿ Israel nlcweˈ nˈomna jo nnom Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaana. 	 És az Izrael fiai közül sokakat megtérít az Úrhoz, az õ Istenükhöz.


Matsonaˈ: ˈO nnˈaⁿ tsjoom Jerusalén, tilaˈcatyuendyoˈ. Cantyˈiaˈyoˈ macwjeeˈcañoom nqueⁿ na cwiluiiñê Rey cwentaˈ ˈo, na waljoom snom. 	 Ne félj Sionnak leánya: Ímé a te királyod jõ, szamárnak vemhén ülve.


Cwiwitquiooˈya na ˈo laxmaⁿˈyoˈ cwii carta na nquii Cristo seiljeiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na jnda̱ macwilˈaayâ quiiˈntaaⁿˈyoˈ, na nchii teiljeii juunaˈ ñequio ndaantom, sa̱a̱ ñequio Espíritu Santo, meiⁿ nchii nacjooˈ lcaaˈljo̱ˈ sa̱a̱ teiljeiinaˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ. 	 A kik felõl nyilvánvaló, hogy Krisztusnak a mi szolgálatunk által szerzett levele vagytok, nem tentával, hanem az élõ Isten Lelkével írva; nem kõtáblákra, hanem a szívnek hústábláira.


Joˈ joˈ weloo weloˈyoˈ tyoqueⁿna xjeⁿ ˈnaaⁿna ja meiiⁿ wennˈaaⁿ ndyu tyontyˈiaana tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na tyotsˈaaya quiiˈntaaⁿna, 	 A hol a ti atyáitok próbára tevéssel megkísértének engem és látták az én cselekedeteimet negyven esztendeig.


Sa̱a̱ matso Pedro nnoom: —Ja meiⁿ sˈom xuee meiⁿ sˈom cajaⁿ tjaaˈnaⁿ na maleiñˈo̱ⁿya, sa̱a̱ cantyja na maleiñˈo̱ⁿtya̱ nñequiaya na nncoˈñomˈ. Ñequio xueeˈ Jesucristo, tsaⁿ na jnaⁿ Nazaret, quicantyjaˈ ndoˈ cjaˈcaˈ. 	 Péter pedig monda: Ezüstöm és aranyam nincsen nékem; hanem a mim van, azt adom néked: a názáreti Jézus Krisztus nevében, kelj fel és járj!


Ndoˈ juu capeitaⁿ ñequio sondaro ˈnaaⁿˈaⁿ na cwilˈa cwenta Jesús quia na ntyˈiaana na sˈeii ndoˈ tqueⁿna cwenta chaˈtso na tuii, jeeⁿ ndyaˈ tyuena. Jluena: —Mayuuˈcheⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ tyoluiiñê Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A százados pedig és a kik õ vele õrizték vala Jézust, látván a földindulást és a mik történtek vala, igen megrémülének, mondván: Bizony, Istennek Fia vala ez!


ˈU tsˈaⁿ na we waa na matseixmaⁿˈ cwjiˈjndyeeˈ tsˈoom tscaaˈ na njom tsˈomnjomˈ nncuˈ quia joˈ tquioˈyaˈ na nncwjiˈ ntquiooˈ jnda̱ na njom tsˈomnnom xˈiaˈ. 	 Képmutató, vesd ki elõbb a gerendát a te szemedbõl, és akkor gondolj arra, hogy kivessed a szálkát a te atyádfiának szemébõl!


Ja ntyˈia na ljoˈ tuii, ndoˈ macwjiˈyuuˈndyo̱. Calaˈno̱ⁿˈyoˈ na mayuˈa ñˈoom matseina̱ⁿ cha mati nnda̱a̱ nlaˈyuˈyoˈ. 	 És a ki látta, bizonyságot tett, és igaz az õ tanúbizonysága; és az tudja, hogy õ igazat mond, hogy ti is higyjetek.


Tsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Waa ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: “Wˈaya jndyunaˈ wˈaa yuu na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom”, sa̱a̱ ˈo cwilˈaˈyoˈ juunaˈ chaˈcwijom tsueˈtsjo̱ˈ yuu na cwicatooˈndye naⁿcantyˈue. 	 És monda nékik: Meg van írva: Az én házam imádság házának mondatik. Ti pedig azt latroknak barlangjává tettétek.


’Oo calˈuu na mˈaaⁿ cwii yuscu na maleiñˈoom qui xjeⁿ sˈom xuee, ndoˈ xeⁿ nntsuuñê cwii joonaˈ naquiiˈ wˈaa, ¿aa nchii nntseicanaaⁿñê chom, ndoˈ ya ya nlcaañe, tcuutcuu nlˈueeⁿ juunaˈ hasta xjeⁿ na nljeiiⁿcheⁿ? 	 Avagy ha valamely asszonynak tíz drakhmája van, és egy drakhmát elveszt, nem gyújt-é gyertyát, és nem sepri-é ki a házat, és nem keresi-é gondosan, mígnem megtalálja?


Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseiwendyeñe cheⁿnquii, maxjeⁿ nntseiquioo Tyˈo̱o̱tsˈom juu. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu na majuˈñecje, maxjeⁿ nntseiwe Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Mert a ki magát felmagasztalja, megaláztatik; és a ki magát megalázza, felmagasztaltatik.


Juu na mˈaⁿˈyoˈ na wiˈ nˈomˈ ntyjeeˈyoˈ matˈuiinaˈ juu na cwicantyjaaˈ nˈomˈyoˈ na cwileiwenaˈ cañoomˈluee. Quia tyondyeˈyoˈ ñˈoom na mayuuˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, joˈ tquiaanaˈ na cwicantyjaaˈ nˈomˈyoˈ. 	 mennyekben néktek eltett reménységért, a melyet [már] elõbb hallottatok az igazság beszédében, mely az evangyéliom:


Ee seiˈndaaˈnaˈ ntyjiiya quia seiljeiya cartaˈñeeⁿ, sˈaanaˈ na jeeⁿ jnda ntyjiiya hasta tyˈio̱o̱ya. Nchii seiljeiya juunaˈ na catseichjooˈnaˈ nˈomˈyoˈ sa̱a̱ cha calaˈno̱ⁿˈyoˈ na juu na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo jeeⁿ tˈmaⁿ tseixmaⁿnaˈ. 	 Mert sok szorongattatás és szívbeli háborgás között írtam néktek sok könyhullatással, nem hogy megszomoríttassatok, hanem hogy megismerjétek azt a szeretetet, a mellyel kiváltképen irántatok viseltetem.


ˈO yonchˈu, ncˈe na cwilaˈyuˈyoˈ ñequio Jesucristo, laxmaⁿˈyoˈ na cˈomˈyoˈ na ndyaandyoˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na nda oˈ ee matyˈiomyanaˈ na nlˈaˈyoˈ naljoˈ. 	 Ti gyermekek szót fogadjatok a ti szüleiteknek az Úrban; mert ez az igaz.


Ndoˈ tsaⁿsˈaˈñeeⁿ tjacatsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos na nquii Jesús seinˈmaⁿ jom. 	 Elméne az az ember, és hírül adá a zsidóknak, hogy Jézus az, a ki õt meggyógyította.


Tsoti Pedro: —ˈO nnˈaⁿya, ndyeyu nntsjo̱o̱ nndyeˈyoˈ na tueˈ welooya David na ñetˈoom teiyo. Tyˈecatˈiuuna jom, ndoˈ tseiˈtsuaⁿˈaⁿ ndicwaⁿ waanaˈ tsjoom ñjaaⁿ hasta xuee jeˈ. 	 Atyámfiai férfiak, szabad nyilván szólanom ti elõttetek Dávid pátriárkáról, hogy õ megholt és eltemettetett, és az õ sírja mind e mai napig minálunk van.


Abel tyotseiyuˈya tsˈoom. Ncˈe na ljoˈ xcweti seitˈmaaⁿˈñê juu, nchiiti Caín. Ndoˈ ncˈe na ljoˈ tyotseixmaaⁿ, tso Tyˈo̱o̱tsˈom na tjaa jnaaⁿˈaⁿ ndoˈ ˈnaⁿ na tyoñequiaaⁿ tjaweeˈ tsˈom. Ndoˈ na tyotseiyuˈya tsˈoom, meiiⁿ na jnda̱ tueeⁿˈeⁿ ndicwaⁿ matseijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈo̱o̱ⁿya. 	 Hit által vitt Ábel becsesebb áldozatot Istennek, mint Kain, a mi által bizonyságot nyert a felõl, hogy igaz, bizonyságot tevén az õ ajándékairól Isten, és az által még holta után is beszél.


cˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ na macaⁿnaˈ cha meiⁿcwii ñomtiuu tacandiiˈ nquiuˈyoˈ cha joo nnˈaⁿ na tia cwilaneiⁿna cantyja chiuu cwitsaamˈaⁿˈyoˈ na cwilayuˈyoˈ ñˈeⁿ Cristo, ncˈomna na jnaaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na cwilaneiⁿna. 	 Jó lelkiismeretetek lévén; hogy a miben rágalmaznak titeket, mint gonosztevõket, megszégyenüljenek a kik gyalázzák a ti Krisztusban való jó élteteket.


Ndoˈ tquieˈcañom jndyendye nnˈaⁿ na mˈaaⁿ. Tquiochona ntˈom nnˈaⁿ na ntjeiⁿ ncˈeeˈ, nnˈaⁿ nchjaaⁿ, nnˈaⁿ na tileicalaˈneiⁿ, nnˈaⁿ na ticanda̱a̱ˈndye ndoˈ ñequio jndye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿwii. Tyotsa̱ˈna nnˈaⁿwiiˈñeeⁿ nacañoomˈ Jesús, ndoˈ seinˈmaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 És nagy sokaság megy vala hozzá, vivén magokkal sántákat, vakokat, némákat, csonkákat és sok egyebeket, és odahelyezék õket a Jézus lábai elé; és meggyógyítá õket,


Sa̱ˈntjoom na cueˈ Jacobo xio Juan ñˈeⁿ xjo espada. 	 Megöleté pedig Jakabot, Jánosnak testvérét, fegyverrel.


Ee jeˈ xuee na cwii wjaatinaˈ, nnˈaⁿ na ñeˈcwii wˈaa nnto̱ⁿˈndyena, ndyeendye naⁿˈñeeⁿ nncˈomna nacjoo we, ndoˈ wendye naⁿˈñeeⁿ nncˈomna nacjoo ndyee. 	 Mert mostantól fogva öten lesznek egy házban, a kik meghasonlanak, három kettõ ellen, és kettõ három ellen.


Jnda̱ joˈ tˈmaⁿndyo̱ ntyja̱a̱yâ ndoˈ tyotaˈxcweendyô. Jnda̱ chii tuo̱o̱yâ tsˈom wˈaandaa. Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ tyˈelcweeˈna lˈaana. 	 És egymástól elbúcsúzván, beülénk a hajóba, azok pedig megtérének az övéikhez.


Tyjeeˈcañoom cwii tsˈaⁿ na jndyu Jairo. Jom cwiluiitquieñê naquiiˈ watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Tcoomˈm xtyeeⁿ jo ncˈee Jesús, sˈaaⁿ tyˈoo na cjaa tsaⁿˈñeeⁿ waⁿˈaⁿ. 	 És ímé eljöve egy ember, kinek Jairus vala neve, ki a zsinagógának feje volt; és Jézus lábai elõtt leesvén, kéré õt, hogy menjen be az õ házába;


Quia joˈ tyotˈmo̱o̱ⁿna we tsˈaⁿ, José ñequio Matías. Joséˈñeeⁿ mati cwilaˈcajndyuna jom Barsabás, ndoˈ xqueⁿ xueⁿˈeⁿ Justo. 	 Állatának azért elõ kettõt, Józsefet, ki hivatik Barsabásnak, kinek mellékneve Justus vala, és Mátyást.


Matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo chaˈcwijom tsˈaⁿ na majndye tjatˈuiiˈ ndoˈ meiiⁿ jndyenaˈ sa̱a̱ ñecwii tsˈaⁿ tseixmaⁿ. 	 Mert a miképen a test egy és sok tagja van, az egy testnek tagjai pedig, noha sokan vannak, mind egy test, azonképen a Krisztus is.


Jnda̱ joˈ jluiˈna xndyaaˈ ndaaluee, ndyuaa tsjoom nnˈaⁿ Gadara na waa ndyeyu tsˈo̱ndaa Galilea. 	 És evezének a Gaderénusok tartományaiba, mely Galileával átellenben van.


Sa̱a̱ ljeii na tqueⁿ Moisés ticaˈmo̱ⁿnaˈ na macaⁿnaˈ na catseiyuˈya tsˈom tsˈaⁿ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ee matsonaˈ: “Tsˈaⁿ na matseicanda̱ ljeii ˈnaaⁿˈ Moisés, cˈoom na cjeˈnaaⁿˈnaˈ.” 	 A törvény pedig nincs hitbõl, hanem a mely ember cselekeszi azokat, élni fog azok által.


Xeⁿ cwilˈuuya na cwilajomndyo̱ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ mati cwitsaamˈaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ na jaaⁿñe, cantu cwilana̱a̱ⁿya meiⁿ ticˈo̱o̱ⁿya nacje ˈnaaⁿˈ ñˈoom na mayuuˈ. 	 Ha azt mondjuk, hogy közösségünk van vele, és sötétségben járunk; hazudunk és nem az igazságot cselekeszszük.


Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ jndeiiˈ ndyueena, jndeii tyolaˈxuaana, tyotaⁿna na cañoom tsˈoomˈnaaⁿ. Ndoˈ ñˈoomˈñeeⁿ na tyoluena ñequio ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee jnaⁿjndeiinaˈ. 	 Azok pedig nagy fenszóval sürgeték, kérvén, hogy megfeszíttessék; és az õ szavok és a fõpapoké erõt vesz vala.


Queⁿˈyoˈ cwenta candyaa, tiquinomyoˈ, meiⁿ tiquilaˈweyoˈ ntjom na cwiweˈ, meiⁿ lˈaa yuu na nlaˈweyoˈ nantquie tjaaˈnaⁿ, ndoˈ meiⁿ nda̱ˈ ˈnaaⁿyoˈ tjaaˈnaⁿ sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom mateixˈeeⁿ jooyoˈ. ˈO cajndandyoˈti ntyjeeⁿ, nchiiti cweˈ candyaa. 	 Tekintsétek meg a hollókat, hogy nem vetnek, sem nem aratnak; kiknek nincs tárházuk, sem csûrük; és az Isten eltartja õket: mennyivel drágábbak vagytok ti a madaraknál?


Joˈ chii jeeⁿ tyotˈio̱o̱ cweˈ ncˈe na meiⁿcwii tjaa ˈñeeⁿ tseixmaⁿ na nntseicanaaⁿñe tsomˈñeeⁿ, meiⁿ na nntyˈiaaˈ naquiiˈnaˈ. 	 Én azért igen sírok vala, hogy senki nem találtaték méltónak a könyv felnyitására és elolvasására, a ránézésre sem:


Teichjoom tsiaⁿtsjo̱ˈ tatiom tsjoomˈñeeⁿ ñequio chaˈtso nnom ljo̱ˈ na jnda. Tsjo̱ˈ tˈmaⁿ najndyee, tsjo̱ˈ cachuiiˈ na jndyu jaspe, tsjo̱ˈ na jnda̱ we, na jndyu zafiro. Tsjo̱ˈ na jnda̱ ndyee, cachuiiˈ na jndyu ágata. Tsjo̱ˈ na jnda̱ ñequiee, mati cachuiiˈ na jndyu esmeralda. 	 És a város kõfalának alapjai ékesítve valának mindenféle drágakövekkel. Az elsõ alap jáspis; a második zafir; a harmadik kálczédon; a negyedik smaragd;


Jnda̱ tuii na luaaˈ, ntyjii Jesús na jnda̱ jnda̱a̱ˈ chaˈtso cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Joˈ chii cha na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈtso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii, matsoom: —Ñeˈcˈua ndaa. 	 Ezután tudván Jézus, hogy immár minden elvégeztetett, hogy beteljesedjék az írás, monda: Szomjúhozom.


Cweˈ joˈ hasta xuee jeˈ jndyu tyuaaˈñeeⁿ Tyuaa Niomˈ. 	 Ezért hívják ezt a mezõt vérmezejének mind e mai napig.


Sa̱a̱ Festo tinquiaaⁿ ñˈoomˈm. Tsoom nda̱a̱na: —Pablo maxjeⁿ mˈaaⁿ pra̱so Cesarea ndoˈ ja tajndye cwii tjo̱o̱ na nncjo̱lcwa̱ˈa joˈ joˈ. 	 Festus azonban azt felelé, hogy Pált Czézáreában õrzik, õ maga pedig csakhamar ki fog menni:


Ndoˈ juu catsuu tquieeˈñeeⁿ ñequio ˈñom tyojoomˈm ndaa jo naxeⁿˈ yuscuˈñeeⁿ. Sˈaanaˈ chaˈjom cwii jndaa, cha nncjaawjaañe yuscuˈñeeⁿ. 	 És bocsáta a kígyó az õ szájából az asszony után vizet, mint egy folyó vizet, hogy azt a folyóvízzel elragadtassa.


ˈO cwilˈueˈyoˈ na nlaˈtˈmaaⁿˈndye ncˈiaˈyoˈ ˈo, sa̱a̱ ticalˈueˈyoˈ na ntseitˈmaaⁿˈñe nquii Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo. Ndoˈ na luaaˈ cwilˈaˈyoˈ, tixocanda̱a̱ nlaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 Mimódon hihettek ti, a kik egymástól nyertek dicsõséget, és azt a dicsõséget, a mely az egy Istentõl van, nem keresitek?


Joona tˈo̱o̱na, jluena: —Nnda̱a̱. Tsoom nda̱a̱na: —Mayuuˈ macaⁿnaˈ na mañejuu nawiˈ na nncwino̱o̱ⁿya, nncwiˈnomˈyoˈ. Ndoˈ macaⁿnaˈ na caljoya nˈomˈyoˈ na nlaˈcwjee nnˈaⁿ ˈo chaˈna cwiljoya tsˈo̱o̱ⁿ na nlaˈcueeˈna ja. 	 Azok pedig mondának néki: Megtehetjük. Jézus pedig monda nékik: A pohárt ugyan, a melyet én megiszom, megiszszátok, és a keresztséggel, a melylyel én megkeresztelkedem, megkeresztelkedtek;


Mayuuˈ na ljoˈ. Ndoˈ jndye nnom niom na cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na ljoˈ. Najndyee ncˈe na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoomˈm nda̱a̱na. 	 Minden tekintetben sok. Mindenek elõtt, hogy az Isten reájok bízta az õ beszédeit.


Ee jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ na cwilaˈtiuu nquiee na tˈmaⁿ cwiluiindye, sa̱a̱ nncueˈntyjo̱ na nncjuˈcjenaˈ joona. Ndoˈ jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ na majuˈcjenaˈ sa̱a̱ nda̱nquia nntseiwendyenaˈ joona. 	 Sok elsõk pedig lesznek utolsók, és sok utolsók elsõk.


Nquii Espíritu Santo ñequio joo nnˈaⁿ na cwiluiindye scuuˈ Catsmaⁿ cwiluena: —Ta Jesús, candyoˈ. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu na mandii na matseiˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ ñˈoommeiiⁿ, catso: —Candyoˈ, Ta Jesús. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu na ñeˈcˈuu ndaa, candyontyjaaˈ jom. Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ntyjaaˈ tsˈom na nluiˈnˈmaaⁿñe, candyocˈuu ndaa na cweˈyu na mañequiaa na cwitaˈndoˈ nnˈaⁿ. 	 És a Lélek és a menyasszony ezt mondják: Jövel! És a ki hallja, ezt mondja: Jövel! És a ki szomjúhozik, jõjjön el; és a ki akarja, vegye az élet vizét ingyen.


Juu tsˈaⁿ na jnda ntyjii nnˈaⁿ, ticatiom tsˈom ñˈeⁿ naⁿˈñeeⁿ, malˈueeⁿ chiuu nnteijneiⁿ nnˈaⁿ, tita̱a̱ˈ tsˈoom, titseisˈañê titseiscuñê cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, 	 A szeretet hosszútûrõ, kegyes; a szeretet nem irígykedik, a szeretet nem kérkedik, nem fuvalkodik fel.


Ncˈe na ljoˈ, jndye nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ tyomˈaⁿna na jeeⁿ neiiⁿna. 	 És lõn nagy öröm abban a városban.


ˈO nchii toˈñoomˈyoˈ cwii espíritu na nntsˈaayuunaˈ nquiuˈyoˈ na ndicwaⁿ laˈxmaⁿˈyoˈ moso nda̱a̱ joo na lˈue nˈom seiiˈyoˈ, na joˈ joˈ cwiicheⁿ cwiindiiˈ nncˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ na nntˈuii Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo. ˈO jnda̱ toˈñoomˈyoˈ Espíritu Santo na macjwaaˈñe ˈo na cwiluiindyoˈ ntseinaaⁿ. Jom machˈeeⁿ na cwilˈuuya: “Ta Tsotya̱a̱ya.” 	 Mert nem kaptatok szolgaság lelkét ismét a félelemre, hanem a fiúságnak Lelkét kaptátok, a ki által kiáltjuk: Abbá, Atyám!


Quia joˈ taxˈeeⁿ nda̱a̱na, tsoom: —Na tyotseitsˈoomñe Juan nnˈaⁿ, ¿yuu jnaⁿ najndeii na tyotseixmaaⁿ? ¿Aa na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jnaⁿnaˈ oo aa nnˈaⁿ jlue na ljoˈ catsˈaaⁿ? Quia joˈ to̱ˈna, tyoˈmaⁿ cheⁿnquieena ñˈeⁿ ncˈiaana, tyoluena: —Jeeⁿ sa ¿chiuu nntˈo̱o̱yo̱o̱ na luaaˈ mawaxˈeeⁿ? Ee xeⁿ nlˈuuya na jnaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, quia joˈ majoˈto nntsoom nda̱a̱ya: “¿Chiuu na tîcalayuˈyoˈ ñˈoom na tso Juan?” 	 A János keresztsége honnan vala? Mennybõl-é, vagy emberektõl? Azok pedig tanakodnak vala magukban, mondván: Ha azt mondjuk: mennybõl, azt mondja majd nékünk: Miért nem hittetek tehát néki?


Matioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom joo nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye na cwitandoˈnndaˈ najndyee, ee cwiluiindyena na ljuˈ nˈomna. Juu na nncwje nnˈaⁿ na jnda̱ we, xocatˈuiinaˈ joona ee tjaa najndeii na matseixmaⁿnaˈ ñˈeⁿndyena. Nlaˈxmaⁿna ntyee cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ Cristo. Ndoˈ nntsa̱ˈntjomna ñˈeⁿñê cwii meiⁿ ndyu. 	 Boldog és szent, a kinek része van az elsõ feltámadásban: ezeken nincs hatalma a második halálnak; hanem lesznek az Istennek és a Krisztusnak papjai, és uralkodnak õ vele ezer esztendeig.


Ee cantyjati ñˈoom na cwilaneiⁿˈyoˈ, Tyˈo̱o̱tsˈom nncuˈxeeⁿ ˈo. Ñˈoom na ya na cwinduˈyoˈ nncwañoomˈnaˈ ˈo. Ndoˈ ñˈoom tia na cwinduˈyoˈ nntˈuiityeⁿnaˈ ˈo. 	 Mert a te beszédidbõl ismertetel igaznak, és a te beszédidbõl ismertetel hamisnak.


Macweˈ joˈ macaⁿˈa na catueˈndyoˈcjeˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ chaˈna joona. Ndoˈ malaaˈtiˈ calˈaˈyoˈ ñequio chaˈtso nnˈaⁿ na cwilajomndye ñˈeⁿndyena na cwiteijndeii tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Hogy ti is engedelmeskedjetek az ilyeneknek, és mindenkinek, a ki velök szolgál és fárad.


Quia na jndyena na seineiiⁿ nda̱a̱na ñequio ñˈoomna ñˈoom hebreo, jlaˈcheⁿna, tyoqueⁿtina cwenta. 	 Mikor pedig hallották, hogy zsidó nyelven szól hozzájok, még inkább nyugalmat tanusítottak. És monda:


Ja mañequia na ticantycwii na cwitaˈndoˈna, meiⁿ tajom catsuundyena. Ndoˈ tjaa meiⁿcwii tsˈaⁿ na nnda̱a̱ nncwjiˈ joona lˈo̱o̱. 	 És én örök életet adok nékik; és soha örökké el nem vesznek, és senki ki nem ragadja õket az én kezembõl.


Macweˈ joˈ ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, ncˈe na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na jeeⁿ wiˈ tsˈoom jaa, macaⁿˈa nda̱a̱ˈyoˈ yocheⁿ na cwitsaamˈaⁿtiˈyoˈ na nñequiandyoˈñˈeⁿˈyoˈ na nlaˈxmaⁿˈyoˈ chaˈcwijom quiooˈ na cwilaˈcwjee nnˈaⁿ judíos, cwii nnom na ljuˈ, na cjaaweeˈ tsˈoom. Na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ jeeⁿ xcwe nlaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ jom. 	 Kérlek azért titeket atyámfiai az Istennek irgalmasságára, hogy szánjátok oda a ti testeiteket élõ, szent és Istennek kedves áldozatul, mint a ti okos tiszteleteteket.


Cweˈ ncˈe joˈ tyolˈuee nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ na catˈuiinaˈ Jesús. Tyojooˈ nˈomna na nlaˈcueeˈna jom, ee tyochˈeeⁿ tsˈiaaⁿmeiⁿˈ meiiⁿ xuee na cwitaˈjndyeena. 	 És e miatt üldözõbe vevék a zsidók Jézust, és meg akarák õt ölni, hogy ezeket mûvelte szombaton.


Quia joˈ xeⁿ xonda̱a̱ nlˈaˈyoˈ meiⁿ ñechjoowiˈ luaaˈ, cweˈ tsˈiaaⁿˈ na jeeⁿ jndye cwilatiuuˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿ ntˈomcheⁿ na majndeiiticheⁿ joˈ xonda̱a̱ nlˈaˈyoˈ. 	 Annakokáért ha a mi legkisebb dolog, azt sem tehetitek, mit aggodalmaskodtok a többi felõl?


Ndoˈ na luaaˈ cwilaˈtiuuˈyoˈ joˈ chii cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ tacaⁿnaˈ na nntseitˈmaaⁿˈñe tsˈaⁿ tsotyeeⁿ, tsoñeeⁿ. Cwilˈaˈyoˈ na tajndeii ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ee na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈtiˈyoˈ ñˈoom na tqueⁿ lotyeˈyoˈ. 	 És erõtelenné tettétek az Isten parancsolatját a ti rendeléseitek által.


mati ˈo ñetˈomˈyoˈ naquiiˈ natiameiⁿˈ, ñesantyjo̱ˈyoˈ ndoˈ ñelˈaˈyoˈ ljoˈ na cwilˈa nnˈaⁿ tsjoomnancuewaa, chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈom juu espíritu na waa najndeii na mˈaaⁿ naquiiˈ jndye na maleichuu xjeⁿ ˈnaaⁿˈnaˈ nnˈaⁿ na tiñeˈcalˈa chiuu na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Melyekben jártatok egykor e világ folyása szerint, a levegõbeli hatalmasság fejedelme szerint, ama lélek szerint, mely most az engedetlenség fiaiban munkálkodik;


Jnda̱ joˈ seijndaaˈñe María, seityuaaⁿˈaⁿ tjaaⁿ. Tjaaⁿ cwii tsjoom naquiiˈ ntsjo̱ tsˈo̱ndaa Judá. 	 Fölkelvén pedig Mária azokban a napokban, nagy sietséggel méne a hegységbe, Júdának városába;


Luaaˈ najndyee na teiljeii ncuee nnˈaⁿ. Maquialjoˈ tyomˈaaⁿ Cirenio gobiernom ndyuaa Siria. 	 Ez az összeírás elõször akkor történt, mikor Siriában Czirénius volt a helytartó.


Mati joˈ joˈ tyˈioomna we naⁿcantyˈue nˈoomˈnaaⁿ, cwii tsaⁿˈñeeⁿ ñoom tsˈoomˈnaaⁿ na meintyjeeˈ ntyjaaˈ Jesús ntyjaya. Ndoˈ cwiicheⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ñoom tsˈoomˈnaaⁿ na meintyjeeˈ ntyjatymaaⁿˈ. 	 Akkor megfeszítének vele együtt két latrot, egyiket jobbkéz felõl, és a másikat balkéz felõl.


Jnda̱ na jliuna jom, jluena nnoom: —Jndye nnˈaⁿ jeeⁿ cwilˈuee ˈu. 	 És a mikor megtalálák õt, mondának néki: Mindenki téged keres.


seijndaaˈñê na ljeiya chiuu cwiluiiñe Jnaaⁿ cha nntseina̱ⁿya ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos chiuu ya na nluiˈnˈmaaⁿndyena. Ndoˈ quia tuii na ljoˈ, tîcwaxˈa̱ nnom meiⁿcwii tsˈaⁿ cha na caljeiya cwaaⁿ ñˈoom na nñequiaya. 	 Hogy kijelentse az õ Fiát én bennem, hogy hirdessem õt a pogányok között: azonnal nem tanácskoztam testtel és vérrel,


Ndoˈ ntˈomndyo̱ jaa jnaaⁿya ndyuaa Frigia ñˈeⁿ Panfilia, Egipto ñˈeⁿ ntˈomcheⁿ lˈo̱ndaa África na manndyooˈ Cirene. Ndoˈ ntˈomndyo̱ jnaaⁿya tsjoom Roma, na tuiindyo̱ nnˈaⁿ judíos ndoˈ mati ñˈeⁿ nnˈaⁿ meiⁿ nchii tuiindyena nnˈaⁿ tsjaaⁿ jaa, sa̱a̱ macwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ na jaa nnˈaⁿ judíos cwilatˈmaaⁿˈndyo̱ jom. 	 Frigiában és Pamfiliában, Égyiptomban és Libiának tartományiban, mely Cziréne mellett van, és a római jövevények, mind zsidók, mind prozelitusok,


Jlue ntˈom nnˈaⁿ na meintyjeeˈ joˈ joˈ: —¿Ljoˈ cwilˈaˈyoˈ? ¿Chiuu na cwilacanaⁿˈyoˈ snom xcoomˈaaⁿˈ? 	 Az ott állók közül pedig némelyek mondának nékik: Mit míveltek, hogy eloldjátok a vemhet?


ˈÑeeⁿ juu na niom lueˈ nˈom luaˈqui na nndii, candii. 	 A kinek van füle a hallásra, hallja.


Ndoˈ tjañˈeⁿ Pedro ñˈeⁿndyena. Ndoˈ jnda̱ na tueⁿˈeⁿ na mˈaⁿ nnˈaⁿ na meindooˈ jom chii tyˈeñˈomna jom wˈaa na jnda̱ we teicantyjooˈ. Chaˈtso yolcu na jnda̱ ljondye na tja̱ noom tjaaˈndyena tsei jom. Tyotyueena ndoˈ tyotˈmo̱o̱ⁿna nchuee ñequio cotom na tyochˈee Dorcas xjeⁿ na ñetanoomˈm. 	 Felkelvén azért Péter, elméne azokkal. Mihelyt oda ére, felvezeték õt a felházba: és elébe állának néki az özvegyasszonyok mindnyájan sírva és mutogatva a ruhákat és öltözeteket, melyeket Dorkás csinált, míg velük együtt volt.


Sa̱a̱ tiñeˈcwii nnom ˈnaⁿ na cwileilˈueeˈndye nnˈaⁿ na cwilˈa tsˈiaaⁿ nacjooˈ tsiaⁿtsjo̱ˈñeeⁿ. Ee tsˈaⁿ na xcweeˈya tsˈom na mandiˈntjom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, matseijomnaˈ tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ chaˈcwijom cwii wˈaa na cwiluiinaˈ ñˈeⁿ sˈom cajaⁿ, oo ñˈeⁿ sˈom xuee, oo ñˈeⁿ ljo̱ˈ na jeeⁿ jnda. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na tixcweeˈ tsˈom na mandiˈntjom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, matseijomnaˈ tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ chaˈcwijom cwii wˈaa na cwiluiinaˈ ñˈeⁿ nˈoom, oo ñˈeⁿ neiiⁿˈjnda̱, oo ñˈeⁿ nˈoomljootoˈ. 	 Ha pedig valaki aranyat, ezüstöt, drágaköveket, fát, szénát, pozdorját épít rá erre a fundamentomra;


Jnda̱ ndyee xuee na squia̱a̱yâ, tqueeⁿˈ Pablo nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ lanˈom cwentaa nnˈaⁿ judíos tsjoomˈñeeⁿ. Quia na jnda̱ tjomndyena seineiiⁿ nda̱a̱na. Matsoom: —ˈO nnˈaⁿya meiⁿchjoo tjaa ljoˈ sˈaaya nacjoo ncˈiaaya nnˈaⁿ judíos, meiⁿ nacjooˈ costumbre ˈnaaⁿ welooya na ñetˈom teiyo. Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ tˈuena ja na pra̱so tsjoom Jerusalén. Tioona ja luee nnˈaⁿ romanos. 	 Lõn pedig, hogy három nap mulva magához hívatá Pál a zsidók között való fõembereket. Mikor pedig egybegyûltek, monda nékik: Atyámfiai,férfiak, én jóllehet semmit sem vétkeztem a nép ellen, vagy az õsi szokások ellen, mindazáltal foglyul adattam át Jeruzsálembõl a rómaiak kezébe.


Seityeⁿtyeeⁿ ñˈoom, tsoom: —Meiⁿnquia na nlcaⁿˈ no̱o̱ⁿ, nñequia hasta meiiⁿ xcwe cantyja na matsa̱ˈntjo̱ⁿ. 	 És megesküvék néki, hogy: Bármit kérsz tõlem, megadom néked, még ha országom felét is.


Ndoˈ Pedro tquiacheⁿ tquia tjantyjo̱o̱ⁿ naxeⁿˈ Jesús. Tueⁿˈeⁿ waaˈ tyee na cwiluiitquieñe. Tjaqueⁿˈeⁿ tachˈeeⁿˈ wˈaaˈñeeⁿ. Tjacjom quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom, cha nntyˈiaaⁿˈaⁿ chiuu nncjaajuˈyuunaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. 	 Péter pedig követi vala õt távolról egész a fõpap pitvaráig; és bemenvén, ott ül vala a szolgákkal, hogy lássa a végét.


Joˈ chii matsjo̱o̱ njomˈ chaˈtso na matseitjo̱o̱ñê jnda̱ seitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ, joˈ na jeeⁿ jnda ntyjeeⁿ ja. Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na mˈaaⁿˈ tsˈom nquii na titˈmaⁿ matseitjo̱o̱ñe, meiiⁿ na matseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ juu, maxjeⁿ ticueeˈ na jnda ntyjii ñˈeⁿndyo̱. 	 Minekokáért mondom néked: Néki sok bûne bocsáttatott meg; mert igen szeretett; a kinek pedig kevés bocsáttatik meg, kevésbé szeret.


Xeⁿ cwilaˈyuˈyoˈ ñequio Moisés, quia joˈ mati nlaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱, ee seiljeiⁿ cantyja ˈnaⁿya. 	 Mert ha hinnétek Mózesnek, nékem is hinnétek; mert én rólam írt õ.


Joˈ chii jeˈ tacotjeiiˈâ cwenta chiuu tseixmaⁿ tsˈaⁿ chaˈxjeⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue cwitjeiiˈna cwenta chiuu tseixmaⁿ cwii xˈiaana. Tyowaa cwii tiempo maluaaˈ tyotjeiiˈâ cwenta chiuu tseixmaⁿ Cristo sa̱a̱ jeˈ tacolˈaayâ na ljoˈ. 	 Azért mi ezentúl senkit sem ismerünk test szerint; sõt ha ismertük is Krisztust test szerint, de már többé nem ismerjük.


Jaa na tyeⁿ laˈxmaaⁿya na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ, joo nnˈaⁿ na tityeⁿ cwilaˈyuˈna cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ, laxmaaⁿya na cacho̱o̱ya na cateijndeii joona, nchii macanda̱ cwijndo̱o̱ˈa cantyja ˈnaaⁿ ncjo̱o̱ya. 	 Tartozunk pedig mi az erõsek, hogy az erõtelenek erõtlenségeit hordozzuk, és ne magunknak kedveskedjünk.


Jnda̱ joˈ seineiⁿtyeeⁿcheⁿ nda̱a̱na: —¿Aa nntsˈaacheⁿnaˈ na nntseicwˈaa tsˈaⁿ xjocanti ndoˈ nncwjaaˈñeyom juunaˈ nacjeeˈ tsˈoom maquila, oo na nlcoomˈm juunaˈ nacjeeˈ jnduu? ¿Aa nchii ndye nntseintyjaaⁿ juunaˈ? 	 És monda nékik: Avagy azért hozzák-é elõ a gyertyát, hogy véka alá tegyék, vagy az ágy alá? És nem azért-é, hogy a gyertyatartóba tegyék?


Quia joˈ ntyˈiaya cwiicheⁿ ˈnaaⁿ tˈmaⁿ cañoomˈluee na seicatyˈuenaˈ ja. Ntyˈiaya ntquieeˈ ángeles na cwileiˈcho ntquieeˈ nnom nawiˈ na nntjoom nnˈaⁿ. Joonaˈ laˈxmaⁿnaˈ nawiˈ na macanda̱ ee quia na jnda̱ teinom cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ, mana cwintycwii na matseiwˈii Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. 	 És láték mennyben más nagy és csodálatos jelt: hét angyalt, a kinél vala a hét utolsó csapás; mert az által teljesedett be az Istennek haragja.


Jeˈ macanda̱ cwimeiⁿndo̱ˈa na ncoˈño̱ⁿya juu na nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja ncˈe na matseijomndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ na matyˈiomyanaˈ na nquii Ta Jesús nñequiaaⁿ juunaˈ no̱o̱ⁿya, jom cwiluiiñê jwe na xcwe macuˈxeeⁿ, meiⁿ nchii macanda̱ nennco̱ nñequiaaⁿ na nndaya juu nayaˈñeeⁿ sa̱a̱ mati nñequiaaⁿ joˈ nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ na cwimeiⁿndooˈna na nncwjeeˈ nnaaⁿˈaⁿ. 	 Végezetre eltétetett nékem az igazság koronája, melyet megád nékem az Úr ama napon, az igaz Bíró; nemcsak nékem pedig, hanem mindazoknak is, a kik vágyva várják az õ megjelenését.


Ndoˈ meiⁿ tiñeˈquiandyoˈ na nlue nnˈaⁿ na ˈo cwitsajndyeeˈyoˈ ee ñecwii mˈaaⁿ na wjaajndyee jo nda̱a̱ˈyoˈ, nquii Cristo. 	 Doktoroknak se hivassátok magatokat, mert egy a ti Doktorotok, a Krisztus.


Maxjeⁿ tjawitˈmaaⁿˈ ñˈoom ˈnaaⁿˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. Tjawijndyendyeti nnˈaⁿ tyolaˈyuˈ. 	 Ekképen az Úrnak ígéje erõsen nevekedik és hatalmat vesz vala.


Xeⁿ luaaˈ waa na machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom, na neiⁿncooˈ ljaaˈ tscojnda̱a̱, ndoˈ ˈio cha nlconaˈ, aa nchii majndeiiticheⁿ ntyjeeⁿ chiuu nlcweeˈ ˈo liaa, ˈo nnˈaⁿ na ticalayuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ jom. 	 Ha pedig a füvet, mely ma a mezõn van, és holnap kemenczébe vettetik, így ruházza az Isten; mennyivel inkább titeket, ti kicsinyhitûek!


Quia joˈ ntˈom nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ jlaˈyuˈna, jlaˈjomndyena ñequio Pablo ñˈeⁿ Silas. Mati nnˈaⁿ na nchii judíos na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye Tyˈo̱o̱tsˈom jndyendyena jlaˈyuˈna. Mati jndye yolcu na cwiluiitquiendye jlaˈyuˈna. 	 És némelyek azok közül hivének és csatlakozának Pálhoz és Siláshoz; úgyszintén az istenfélõ görögök közül nagy sokaság, és az elõkelõ asszonyok közül nem kevesen.


Ndoˈ tsoom: “Macweˈ joˈ na nˈndii tsaⁿsˈa tsotyeeⁿ, tsoñeeⁿ, cha tyeⁿ nncˈoom ñˈeⁿ scoomˈm, 	 Annakokáért elhagyja az ember az õ atyját és anyját; és ragaszkodik a feleségéhez,


Njoom nato na jnda̱ jaawinoomˈm tsjoom Damasco ndoˈ matsˈia joˈ tioo cwii chom ndiocheⁿ nacañomˈm na jnaⁿnaˈ cañoomˈluee. 	 És a mint méne, lõn, hogy közelgete Damaskushoz, és nagy hirtelenséggel fény sugárzá õt körül a mennybõl:


Ee juu na cwitjeiiˈ nnˈaⁿ tsjoomnancue cwenta na jndo̱ˈ nˈomna, Tyˈo̱o̱tsˈom macwjeeⁿˈeⁿ cwenta na ntjeiⁿ joˈ. Ee waa ñˈoomˈm na teiljeiinaˈ na matsonaˈ: “Nntˈuii Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ ñequio mañejuu na jndo̱ˈ nˈomna”. 	 Mert e világ bölcsesége bolondság az Isten elõtt. Mert meg van írva: Megfogja a bölcseket az õ csalárdságukban.


Mañoomˈ matsoom nnom Tomás: —Catyˈiomˈ nnomtsˈo̱ˈ tsˈom tsˈo̱o̱ya, ndoˈ cantyˈiaˈ lˈo̱o̱ya. Ndoˈ cwjaaˈndyuˈ jndaˈtsˈo̱ˈ tseiˈntsquieeya. Tantsaˈ na tiñeˈcatseiyuˈ. 	 után monda Tamásnak: Hozd ide a te ujjadat és nézd meg az én kezeimet; és hozd [ide] a te kezedet, és bocsássad az én oldalamba: és ne légy hitetlen, hanem hívõ.


Ndoˈ ñˈoomˈñeeⁿ, luaa waa na macwjiˈyuuˈñenaˈ, jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na laxmaaⁿya na ticantycwii na cwitando̱o̱ˈa, ndoˈ na laxmaaⁿya juunaˈ ncˈe Jnaaⁿ. 	 És ez az a bizonyságtétel, hogy örök életet adott nékünk az Isten és ez az élet az õ Fiában van.


Jnda̱ tjaquieeˈ ángel yuu na mˈaaⁿ, tso nnoom: —Xmaⁿndyuˈ, ˈu na tˈmaⁿti naya na macandaˈ. Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿñê ñˈeⁿndyuˈ. Quiiˈntaaⁿ chaˈtso ntyjelcuˈ, ˈu matioˈnaaⁿñetyeeⁿ. 	 És bemenvén az angyal õ hozzá, monda néki: Örülj, kegyelembe fogadott! Az Úr veled van, áldott vagy te az asszonyok között.


Quia joˈ ¿ljoˈ meindoˈ jeˈ? Quicantyjaˈ ndoˈ cwitsˈoomndyuˈ. Caⁿˈ nnom Ta Jesús na catseiljoomˈm ˈu jnaⁿˈ na matseiˈxmaⁿˈ.” 	 Most annakokáért mit késedelmezel? Kelj fel és keresztelkedjél meg és mosd le a te bûneidet, segítségül híván az Úrnak nevét.


Macaⁿˈa nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na cwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaⁿya na matseina̱ⁿya ñˈoom na mayuuˈ. Tîcjo̱ tsjomˈyoˈ quia na seijndaaˈndyo̱ na ncjo̱ joˈ ee na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo ee xeⁿ tjo̱ na mˈaⁿˈyoˈ jndeiˈna na nntseitiaˈa ˈo. 	 Én pedig az Istent hívom bizonyságul az én lelkemre, hogy titeket kímélve nem mentem el eddig Korinthusba.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ fariseos ñequio ncˈiaana na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, quia na ntyˈiaana na macwaˈ Jesús ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ñequio nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom cwentaaˈ gobiernom, taˈxˈeena nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, jluena: —¿Chiuu waayuu na macwaaⁿˈaⁿ ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom ndoˈ ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnom Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 És a mikor látták az írástudók és a farizeusok, hogy együtt eszik a vámszedõkkel és bûnösökkel, mondának az õ tanítványainak: Mi dolog, hogy a vámszedõkkel és a bûnösökkel eszik és iszik?


Ndoˈ meiiⁿ xeⁿ na cwaxˈa̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, ˈo xocatˈo̱ˈyoˈ ˈndyo̱, xocalacandyaandyoˈ ja. 	 De ha kérdezlek is, nem feleltek nékem, sem el nem bocsátotok.


Juu xjeⁿˈñeeⁿ ˈñeeⁿ tsˈaⁿ na ljo nacjooˈ waaˈ ticandyocueeⁿ na nncjaaqueⁿˈeⁿ joˈ na nncwjeeⁿˈeⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 A ház tetején levõ ne szálljon alá, hogy házából valamit kivigyen;


Quia ñetˈo̱o̱ⁿya tsjoom Damasco, nquii Aretas tyomˈaaⁿ gobiernom. Jom tyˈioom tsˈiaaⁿ cwii tsˈaⁿ Damasco na sa̱ˈntjom na catˈue sondaro ja xjeⁿ na jo̱caluiiˈa ˈndyootsˈa nnom tsjoomˈñeeⁿ. 	 Damaskusban Aretás király helytartója õrzette a damaskusiak városát, akarván engem megfogni;


Ndoˈ Bernabé lˈue tsˈoom na nncjaañˈeⁿ Juan ñˈeⁿndyena, tsˈaⁿ na nda̱ we xueeˈ Marcos. 	 És Barnabás azt tanácsolá, hogy vegyék maguk mellé Jánost, ki Márknak hívatik.


Ee jeeⁿ jnda nquiuna na tsoom nda̱a̱na na taxocantyˈiaanndaˈna jom. Jnda̱ chii tyˈecaˈndyena jom yuu waa wˈaandaa. 	 Keseregve kiváltképen azon a szaván, a melyet mondott, hogy többé az õ orczáját nem fogják látni. Aztán elkísérték õt a hajóra.


Ndoˈ mati waa na cwileiñˈo̱o̱ⁿya na majndaaˈya, juu ñˈoom na tyolaneiⁿ profetas na tyoñequia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tandyo xuee, ˈo jeeⁿ xcwe nlˈaˈyoˈ xeⁿ cwilañˈoomˈndyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ na laxmaⁿnaˈ chaˈcwijom lámpara na matseixueeñenaˈ yuu na jaaⁿñe, hasta nquii na cwiluiiñe caxjuuncoo matseixueeñe naquiiˈ nˈomˈyoˈ. 	 igen biztos nálunk a prófétai beszéd [is], a melyre jól teszitek, ha figyelmeztek, mint sötét helyen világító szövétnekre, míg nappal virrad, és hajnalcsillag kél fel szívetekben;


Ndoˈ nchii macanda̱ luaaˈ waa na maˈmo̱ⁿnaˈ chiuu na maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na ntseinaaⁿ. Ee we ntseinda Rebeca ñecwii tsotyena majuu Isaac na cwiluiiñe welooya. 	 Nemcsak pedig, hanem Rebeka is, ki egytõl fogant méhében, Izsáktól a mi atyánktól:


Majnda̱ jaawindyooˈ nncueeˈ xuee pascua na cwicwaˈ nnˈaⁿ judíos tyooˈ na tjaa ndaaljoˈ tjaquieeˈ. 	 Elközelgetett pedig a kovásztalan kenyerek ünnepe, mely husvétnak mondatik.


Ncˈe na mˈaaⁿˈ tsˈoom cantyja ˈnaaⁿya, joˈ chii teiljeii ñˈoomwaaˈ. Naya ˈnaaⁿya na teiljeiinaˈ, ee juu tsˈaⁿ na matseindyaa tyuaa ñequio juu tsˈaⁿ na macwjaˈ lqueeⁿ, cwilˈana tsˈiaaⁿmeiⁿˈ na ntyjaaˈ nˈomna na nleilˈueeˈndyena na cwiweˈ. 	 Avagy nem érettünk mondja-é általában? Mert mi érettünk íratott meg, hogy a ki szánt, reménység alatt kell szántania, és a ki csépel, az õ reménységében részesnek lennie reménység alatt.


Macantyja ˈnaaⁿˈ jom, joˈ na macwjaaˈñenaˈ jaa naquiiˈ nayawaañe na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwicaluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ, na cwilaˈyuˈya nˈom ñˈeⁿñê. Ndoˈ tyeⁿ mˈaaⁿya naquiiˈ ñˈoomwaaˈ ndoˈ mañequiaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿya, ee ntyjaaˈya nˈo̱o̱ⁿya na nlaˈjomndyo̱ na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 A ki által van a menetelünk is hitben ahhoz a kegyelemhez, a melyben állunk; és dicsekedünk az Isten dicsõségének reménységében.


Sa̱a̱ cwindyeˈyoˈ ndoˈ cwintyˈiaˈyoˈ na manom Pablo. Matsoom tsˈiaaⁿ na cwilˈa nnˈaⁿ ñequio lueena, tiyuuˈ na Tyˈo̱o̱tsˈom joonaˈ. Ndoˈ nchii macanda̱ nnˈaⁿ tsjoom ñjaaⁿ Éfeso sa̱a̱ manntycwii ndyuaa Asia jnda̱ sˈaaⁿ na cwiñequiandye nnˈaⁿ ñequio ñˈoomwaaˈ na matseineiiⁿ. 	 Látjátok pedig és halljátok, hogy ez a Pál nemcsak Efézusnak, hanem közel az egész Ázsiának sok népét eláltatván, elfordította, mivelhogy azt mondja, hogy nem istenek azok, a melyek kézzel csináltatnak.


Ncˈe na jnda̱ seitjoomˈnaˈ jaa ñˈeⁿ Cristo, teiyo tjeiiˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom jaa cha na ncˈoomnaˈ jaa na nndaaya chaˈna na nndaaˈ jom, ndoˈ na nncuaa na ljoˈ matseiljoˈyunaˈ ñequio na jnda̱ seijndaaˈñê na nntsˈaaⁿ ndoˈ cwiluiinaˈ chaˈxjeⁿ na cjaaweeˈ tsˈoom. 	 Õ benne, a kiben vettük is az örökséget, eleve elrendeltetvén annak eleveelvégzése szerint, a ki mindent az õ akaratjának tanácsából cselekszik,


Ndoˈ ˈio ndi ˈio tîcˈoomeintyjeeˈna na tyotˈmo̱o̱ⁿna naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ ndoˈ mati lˈaa nnˈaⁿ. Tyotˈmo̱o̱ⁿna ndoˈ tyolaˈneiⁿna ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús na cwiluiiñe Cristo. 	 És mindennap a templomban és házanként nem szûnnek vala meg tanítani és hirdetni Jézust, a Krisztust.


Ndoˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿ Jerusalén, jnda̱ na jndyena na ljoˈ, jñoomna Bernabé tsjoom Antioquía. 	 Elhatott pedig a hír õ felõlük a jeruzsálemi gyülekezet fülébe; és kiküldék Barnabást, hogy menjen el egész Antiókhiáig.


Jeeⁿ ndyaˈ quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na macanda̱ jom nnda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñê ja ncˈe Taya Jesucristo. Jeˈ jeˈ matseiˈno̱ⁿˈa na tseixmaⁿya na cjuˈndyo̱ cja̱ jo nnom ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsa̱ˈntjomnaˈ. Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ na tsˈaⁿ jnaⁿ ja ndicwaⁿ mˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ jnaⁿ. 	 Hálát adok Istennek a mi Urunk Jézus Krisztus által. Azért jóllehet én az elmémmel az Isten törvényének, de testemmel a bûn törvényének szolgálok.


sa̱a̱ ˈo nlaˈñˈoomˈndyoˈtiˈyoˈ tsˈaⁿ na cwee liaa na ya, ndoˈ nnduˈyoˈ nnoom: “Cajmaⁿˈ ljoo yuu na yati”, sa̱a̱ nnom tsˈaⁿ na jñeeⁿˈñe nnduˈyoˈ: “Luaaˈ cwintyjeˈ”, oo “Luaaˈ cajmaⁿˈ nomtyuaa”, 	 És rátekinttek arra, a kin a fényes ruha van, és azt mondjátok néki: Te ülj ide szépen; és a szegénynek ezt mondjátok: Te állj ott, vagy ülj ide az én zsámolyom mellé:


Joˈ chii xeⁿ na ˈo na tia nnˈaⁿndyoˈ nquiuˈyoˈ na nñequiaˈyoˈ ˈnaⁿ na ya nda̱a̱ ndaˈyoˈ, majndeiiticheⁿ nquii Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee nñequiaaⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ na cwitaⁿ juu nnoom. 	 Ha azért ti gonosz létetekre tudtok a ti fiaitoknak jó ajándékokat adni, mennyivel inkább ád a ti mennyei Atyátok Szent Lelket azoknak, a kik tõle kérik.


Quia joˈ jleityˈiomnndaˈ no̱o̱ⁿ ndoˈ queⁿˈ cwenta ntyˈiaya cwii caso tsjaaˈ. Ndoˈ tsˈaⁿ na waˈljoo, matseicajndyunaˈ jom nquii na waa najndeii na cwiwje nnˈaⁿ. Ndoˈ jo naxeeⁿˈeⁿ jndyontyjo̱ tsaⁿ na cwentaaˈ yuu na meindooˈ lˈoo. Toˈñoomna najnda̱na na nlaˈcwjeena xcweeˈ na xcwe nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancue. Nlˈana na nlaˈcwjeendye nnˈaⁿ ñˈeⁿ ncjo, ndoˈ ñequio jndoˈ tˈmaⁿ, ndoˈ ñequio ntycu, ndoˈ ñequio quiooˈ wjee. 	 És látám, és ímé egy sárgaszínû ló; és a ki rajta üle, annak a neve halál, és a pokol követi vala azt; és adaték azoknak hatalom a földnek negyedrészén, hogy öljenek fegyverrel és éhséggel és halállal és a földnek fenevadai által.


Quia na jnda̱ jnda̱a̱ˈ xuee na mandiˈntjoom naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ, tjalcweeⁿˈeⁿ waⁿˈaⁿ. 	 És lõn, hogy mikor leteltek az õ szolgálatának napjai, elméne haza.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilˈa tsˈiaaⁿ quia ntyˈiaana jnda nquii patromˈñeeⁿ, jluena nda̱a̱ ncˈiaana: “Luaaˈ jnda nquii patrom. Tsaⁿmˈaaⁿˈ nnaaⁿˈaⁿ tyuaawaa. Cwa nlacua̱a̱ˈa jom cha nljo ˈnaaⁿˈaⁿ lua̱a̱ jaa.” 	 De a munkások, meglátván a fiút, mondának magok közt: Ez az örökös; jertek, öljük meg õt, és foglaljuk el az õ örökségét.


Naquiiˈ joo cartas na cwilaˈcwano̱o̱ⁿyâ na mˈaⁿˈyoˈ tomti cwitˈmo̱o̱ⁿ joonaˈ chaˈxjeⁿ ñˈoom na cwiwiljeii nacjoonaˈ, ndoˈ chaˈxjeⁿ na cwilaˈnaⁿˈyoˈ ndoˈ na cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ cwilaˈcandii joonaˈ. Ntyjaaˈya cwii tsˈo̱o̱ⁿya na nncueˈntyjo̱ na canda̱a̱ˈ nlaˈno̱ⁿˈyaˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿyâ, 	 Mert nem egyebet írunk néktek, hanem a mit olvastok, vagy el is ismertek, sõt reménylem, hogy el is fogtok ismerni mindvégig;


sa̱a̱ na macanda̱ maxjeⁿ nntsuundyena. Ñequiiˈcheⁿ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena juu na lˈue nˈom seiina. Matsonaˈ na cˈomna na jnaaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ sa̱a̱ juu na matsonaˈ na cˈomna na jnaaⁿna, cwitjeiiˈsˈandyena cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 knek végök veszedelem, kiknek Istenök az õ hasok, és a kiknek dicsõségök az õ gyalázatukban van, kik [mindig] a földiekkel törõdnek.


Quia na jnda̱ tˈmaⁿ Jesús nnˈaⁿ ee mana cwito̱ⁿˈndyena, quia joˈ tuo̱o̱ⁿ tsˈom wˈaandaa. Saayâ, squia̱a̱yâ ndyuaa Magdala. 	 És elbocsátván a sokaságot, beszálla a hajóba, és elméne Magdala határaiba.


Joˈ joˈ jndye nnˈaⁿ na cweˈ tyˈecantyˈiaa na luaaˈ. Sa̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ jeeⁿ ticueeˈ nˈomna jom, tyoluena: —Jeeⁿ ya tjeiˈnˈmaaⁿñê ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ, jeˈ cwjiˈnˈmaaⁿñe cheⁿnqueⁿ xeⁿ mayuuˈ cwiluiiñê nquii Cristo tsaⁿ na tjeiiˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na catsa̱ˈntjom. 	 És a nép megálla nézni. Csúfolák pedig õt a fõemberek is azokkal egybe, mondván: Egyebeket megtartott, tartsa meg magát, ha õ a Krisztus, az Istennek ama választottja.


Ñˈeeⁿndyoˈ ˈo na cwilasˈandyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ na cwinduˈyoˈ na tixocjo̱ntyˈianndaˈa ˈo. 	 De mintha el se mennék ti hozzátok, úgy felfuvalkodtak némelyek.


Tjaaⁿ na mˈaaⁿ Pilato ndoˈ tcaaⁿ tsˈoo Jesús. 	 Ez oda menvén Pilátushoz, elkéré a Jézus testét.


’ˈU Tsotya̱ya mˈaaⁿˈ na candyaˈ tsˈomˈ ja cwii tjo̱o̱cheⁿ na tqueⁿˈ tsjoomnancue. Lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na naⁿmˈaⁿˈ na jnda̱ tquiaaˈ lˈo̱o̱ya, cˈomna yuu na mˈaaⁿya ñˈeⁿndyuˈ. Ee quia ljoˈcheⁿ nnda̱a̱ juu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja na tquiaaˈ na matseixmaⁿya. 	 Atyám, a kiket nékem adtál, akarom, hogy a hol én vagyok, azok is én velem legyenek; hogy megláthassák az én dicsõségemet, a melyet nékem adtál: mert szerettél engem e világ alapjának felvettetése elõtt.


Jnda̱ tuii na luaaˈ, ntˈomcheⁿ nnˈaⁿwii ndyuaaxeⁿncweˈñeeⁿ tyˈentyjaaˈna Pablo, ndoˈ nˈmaaⁿna. 	 Minekutána azért ez megtörtént, egyebek is, kik betegek valának a szigeten, õ hozzá jövének és meggyógyulának.


Mˈaaⁿ Espíritu Santo quiiˈ nˈo̱o̱ⁿya, ñequio na mateijñeiⁿ jaa catsaˈ cwenta ñˈoom na jeeⁿ xcwe na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom lua̱a̱ya. 	 A rád bízott drága kincset õrizd meg a bennünk lakozó Szent Lélek által.


Tsˈaⁿ na ticˈoom na jnda ntyjii xˈiaaˈ na matseiyuˈ ticˈoom tsaⁿˈñeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ee jom cwiluiiñê na candyaˈ tsˈoom nnˈaⁿ. 	 A ki nem szeret, nem ismerte meg az Istent; mert az Isten szeretet.


Ndoˈ mati xeⁿ nntso tsuaˈqui tsˈaⁿ: “Ncˈe na nchii cwiluiindyo̱ tsˈomnnom tsˈaⁿ, joˈ chii ticatˈuiindyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ seiiˈ tsˈaⁿ.” Meiiⁿ na luaaˈ nntso tsuaˈqui tsˈaⁿ, sa̱a̱ tiyuuˈ na ljoˈ. Maxjeⁿ tˈuiiˈnaˈ tsˈaⁿ. 	 És ha a fül ezt mondaná: mivelhogy nem vagyok szem, nem vagyok a testbõl való; avagy nem a testbõl való-é azért?


Jndye ñˈoom maniom na mañeˈcatseina̱ⁿtya̱ya ñˈeⁿndyoˈ. Sa̱a̱ ticatseitiuuya na nncwilˈueeˈndyo̱ tsom canchiiˈ ñequio ndaantom. Ee ntyjaaˈya cwii tsˈo̱o̱ⁿ na nncjo̱cando̱o̱ˈa ˈo na nlana̱a̱ⁿ ntyja̱a̱ nda̱a̱ya. Ndoˈ ntyjiiya na tˈmaⁿ nquioo na neiiⁿya xjeⁿ na nlˈaaya na ljoˈ. 	 Sok írni valóm volna néktek, de nem akartam papirossal és tintával, hanem reménylem, hogy elmegyek hozzátok, és szemtõl szembe beszélhetünk, hogy örömünk teljes legyen.


Quia joˈ cwiicheⁿ cwii ndiiˈ ntyˈiaya ndoˈ jndiiya na cˈuaa ndyuee jndye ángeles na mˈaⁿ ndiocheⁿ yuu na wacatyeeⁿ tio ñequio ñequiee naⁿ na taˈndoˈ, ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye. Ndoˈ tueˈntyjo̱ na jndyendye ángelesˈñeeⁿ chaˈna nqui meiⁿ ndiiˈ na nqui nqui meiⁿ. 	 És látám, és hallám a királyiszék, a lelkes állatok, és a Vének körül sok angyalnak szavát; és az õ számuk tízezerszer tízezer és ezerszer ezer vala;


Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿyuucheⁿ na nñeˈquia nnˈaⁿ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na chaˈwaa tsjoomnancue, maxjeⁿ nlaˈneiⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ naya na sˈaa yuscumˈaaⁿˈ cha ticatsuu ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Bizony mondom néktek: Valahol az egész világon prédikáltatik az evangyéliom, a mit ez én velem cselekedék, az is hirdettetik az õ emlékezetére.


Ndyee ndiiˈ teicˈuaa seineiⁿ. Jnda̱ chii juu ˈnaⁿˈñeeⁿ tjalcweˈnndaˈnaˈ cañoomˈluee. 	 Ez pedig három ízben történt; és ismét felviteték az edény az égbe.


Tyoteijneiⁿ welooya, nnˈaⁿ Israel na tyondyeˈntjom nnoom, cha caˈmo̱ⁿnaˈ na mañjom tsˈoom na nntseicanda̱a̱ˈñê ñˈoom na tsoom nda̱a̱na na nntsˈaaⁿ. 	 Felvevé Izráelnek, az õ szolgájának ügyét, hogy megemlékezzék az õ irgalmasságáról.


Quia na teitsˈoomndyoˈ, tjacantˈiuuˈndyoˈ ñequio Cristo. Ndoˈ mati cwitandoˈxcoˈyoˈ ñˈeⁿñê ncˈe cwilaˈyuˈyoˈ na waa najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na tquiaaⁿ na tandoˈxco juu. 	 Eltemettetvén Õ vele együtt a keresztségben, a kiben egyetemben fel is támasztattatok az Isten erejébe vetett hit által, a ki feltámasztá Õt a halálból.


Ee quia na jnda̱ seiˈnaaⁿˈ Moisés chaˈtso ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ Israel, quia joˈ seityeeⁿ soo wee cwii tsˈoom hisopo, seicanaⁿˈaⁿ sooˈñeeⁿ quiiˈ nioom catsondyenchˈu ñequio nioom canchˈioo na tjoomˈnaˈ ñˈeⁿ ndaatioo, jnda̱ joˈ seicanda̱a̱ñê niomˈñeeⁿ tsom na chuu ljeiiˈñeeⁿ ndoˈ mati nnˈaⁿ Israel. 	 Mert mikor Mózes a törvény szerint minden parancsolatot elmondott az egész népnek, vevén a borjúknak és a bakoknak vérét, vízzel és vörös gyapjúval meg izsóppal együtt, magát a könyvet is és az egész népet meghintette,


Quia na wjaantyˈiuuˈ seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ tseixmaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tyuaa, sa̱a̱ quia na nncwandoˈxconaˈ tseixmaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo. 	 Elvettetik érzéki test, feltámasztatik lelki test. Van érzéki test, és van lelki test is.


xeⁿ na aa mayuuˈcheⁿ jnda̱ cwiqueⁿˈyoˈ cwenta na jeeⁿ ya cwiluiiñe nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom ˈo. 	 Mivelhogy ízleltétek, hogy jóságos az Úr.


Sˈaa Espíritu Santo naquiiˈ tsˈoom na nncjaⁿ watsˈom tˈmaⁿ. Ndoˈ maxjeⁿˈñeeⁿ nnˈaⁿ na nda yuˈndaa Jesús tyˈeñˈomna juu joˈ joˈ na nluii ñˈeⁿñê chaˈxjeⁿ waa costumbre na matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 És õ a Lélek indításából a templomba méne, és mikor a gyermek Jézust bevivék szülõi, hogy õ érette a törvény szokása szerint cselekedjenek,


Juu xjeⁿˈñeeⁿ na ndicwaⁿ jaaⁿcheⁿ tjachom joona ndoˈ tmaaⁿ yuu na tquieeˈndyena na choˈna. Jnda̱ chii teitsˈoomñê ndoˈ mati chaˈtso nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ. 	 És az magához vévén õket az éjszakának azon órájában, megmosá az ütésektõl; és megkeresztelkedék azonnal õ és az övéi mindnyájan.


Yocheⁿ na matseineiiⁿ ñˈoommeiⁿˈ, tioo na jeeⁿ jnaaⁿ chaˈtso nnˈaⁿ na jndoo jom. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na jndyendye, sˈaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿna ncˈe chaˈtso tsˈiaaⁿ na cajnda na tyochˈeeⁿ. 	 És mikor ezeket mondta, megszégyenülének mindnyájan, kik magokat néki ellenébe veték; és az egész nép örül vala mind azokon a dicsõséges dolgokon, a melyek õ általa lettek.


Jâ tyomˈaaⁿyâ tsjoom Filipos ncuee na cwicwaˈ nnˈaⁿ judíos tyooˈ na tjaaˈnaⁿ ndaaljoˈ tjaquieeˈ. Quia na jnda̱ teinom ncueeˈñeeⁿ tuo̱o̱yâ wˈaandaa. Saayâ squia̱a̱caño̱o̱ⁿyâ naⁿˈñeeⁿ tsjoom Troas xuee jnda̱ ˈom. Joˈ joˈ ljooˈndyô̱ cwii ntquieeˈ xuee. 	 Mi pedig a kovásztalan kenyerek napjai után kievezénk Filippibõl, és menénk õ hozzájok Troásba öt nap alatt; hol hét napot tölténk.


Sa̱a̱ Pedro tjeiˈñennaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ mañoomˈ seixuaa caxtijndyo. 	 Ismét megtagadá azért Péter; és a kakas azonnal megszólala.


Ee tyoˈmo̱o̱ⁿ na waa najndeii na matseixmaaⁿ, nchii chaˈna cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Mert úgy tanítja vala õket, mint a kinek hatalma van, és nem úgy, mint az írástudók.


Ee nnom Ta Jesús toˈño̱ⁿya ñˈoom na tˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ, na mañejuu teijaaⁿ na seiquioo Judas jom luee nnˈaⁿ, toˈñoom tyooˈ 	 Mert én az Úrtól vettem, a mit néktek elõtökbe is adtam: hogy az Úr Jézus azon az éjszakán, melyen elárultaték, vette a kenyeret,


Nnˈaⁿ judíos tsjoom Bereaˈñeeⁿ ya nnˈaⁿndyetina nchiiti ncˈiaana na mˈaⁿ tsjoom Tesalónica. Ñequio na xcweeˈ nˈomna tyoqueⁿna cwenta ñˈoom na tyolue naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ ˈio ndi ˈio tyolaˈnaaⁿna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiyo teiljeii na tyolˈueena aa mayuuˈ ñˈoom na cwilue naⁿˈñeeⁿ nda̱a̱na. 	 Ezek pedig nemesb lelkûek valának a Thessalonikabelieknél, úgymint kik bevevék az ígét teljes készséggel, naponként tudakozva az írásokat, ha úgy vannak-é ezek.


Ndoˈ tsoom nda̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ nacañomˈm: “Catjeiˈyoˈ sˈom ˈnaⁿya lˈo̱o̱ⁿ ndoˈ quiaˈyoˈ juunaˈ nnom tsaⁿmˈaaⁿˈ na tantjom qui ndiiˈ.” 	 És az ott állóknak monda: Vegyétek el ettõl a gírát, és adjátok annak, a kinek tíz gírája van.


Sa̱a̱ xonquiuˈnnˈaⁿya ˈu ta. Ja maxjeⁿ matseitˈmaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyolaˈtˈmaaⁿˈndye weloya na ñetˈom teiyo. Mˈaaⁿya na matseijomndyo̱ majuu nato xco na cwilue naⁿmˈaⁿˈ na tachii joˈndyo. Sa̱a̱ tiyuuˈ na tachii joˈndyo ee matseiyuˈa chaˈtso ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio chaˈtso ñˈoom na tyolaˈljeii profetas. 	 Errõl pedig vallást teszek néked, hogy én a szerint az út szerint, melyet felekezetnek mondanak, úgy szolgálok az én atyáim Istenének, mint a ki hiszek mindazokban, a mik a törvényben és a prófétákban meg vannak írva.


Jnda̱ to̱ⁿˈndyô̱ ñequio naⁿˈñeeⁿ, tuo̱o̱yâ wˈaandaa, saandyeyuuyâ, squia̱a̱yâ ndyuaaxeⁿncwe Cos. Cwiicheⁿ xuee saatya̱a̱yâ hasta tsjoom Rodas. Jluiiˈâ joˈ joˈ saayâ squia̱a̱yâ tsjoom Pátara. 	 A mint pedig, õ tõlük elszakadván, elindultunk, egyenesen haladva Kóusba érkezénk, másnap pedig Rhodusba, és onnét Patarába.


Jeˈ ticwjaaˈñê cwenta ljoˈ cwiluiindye nnˈaⁿ, aa griego oo aa judío, aa jnda̱ tuii oo aa tyooluii ñˈeⁿñe chaˈxjeⁿ cwilˈa nnˈaⁿ judíos ñˈeⁿ yonomˈndaa ndana, aa tsˈaⁿ na cweˈ ñetyjeeˈya oo tsˈaⁿjnda̱a̱ juu, aa moso na mˈaaⁿtyeⁿ oo aa tsˈaⁿ mˈaaⁿ xjeⁿ ˈnaaⁿˈ. Ñˈoom na macwjaaˈñê cwenta na nquii Cristo tjacantyja na tˈmaⁿ cwiluiiñê ndoˈ na mˈaaⁿ naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya. 	 A hol nincs többé görög és zsidó: körülmetélkedés és körülmetélkedetlenség, idegen, scithiai, szolga, szabad, hanem minden és mindenekben Krisztus.


Waa xjeⁿ na cwilˈa nnˈaⁿ ñˈeⁿndyô̱ chaˈcwijom laˈxmaaⁿya nnˈaⁿ na tjaa ˈñeeⁿ cwajnaaⁿˈ meiiⁿ jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ na cwitaˈjnaaⁿˈna jâ. Waa xjeⁿ teincuuˈ mˈaaⁿya na ñeˈcalaˈcwjeena jâ sa̱a̱ ndicwaⁿ cwitando̱o̱ˈa, cwicacho̱o̱ˈâ sa̱a̱ tyoowja̱a̱yâ. 	 Mint ismeretlenek, és mégis ismeretesek; mint megholtak, és ím élõk; mint ostorozottak, és meg nem ölöttek;


Nmeiiⁿˈ tsoom cantyja ˈnaaⁿˈ ángeles, sa̱a̱ nnom Jnaaⁿ tsoom: ˈU Tyˈo̱o̱tsˈom, juu cantyja na matsa̱ˈntjomˈ, mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿnaˈ juu joˈ mˈaaⁿnaˈ cantyja na matyˈiomyanaˈ. 	 de a Fiúról [így]: A te királyi széked óh Isten örökkön örökké. Igazságnak pálczája a te országodnak pálczája.


Sa̱a̱ jeˈ majo̱lcwa̱ˈa na mˈaaⁿ nqueⁿ na jñoom ja quiiˈntaaⁿˈyoˈ, ndoˈ meiⁿcwii ˈo tyoowaxeˈ no̱o̱ⁿ yuu jo̱. 	 Most pedig elmegyek ahhoz, a ki küldött engem; és senki sem kérdezi tõlem közületek: Hová mégy?


Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ na matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseiñˈoomˈñe ñˈoom ˈnaⁿya, tijoom nntsuuñe. 	 Bizony, bizony mondom néktek, ha valaki megtartja az én beszédemet, nem lát halált soha örökké.


cha catseiˈno̱ⁿˈ na mayuuˈ ñˈoom na jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ njomˈ. 	 Hogy megtudhasd azoknak a dolgoknak bizonyosságát, a melyekre taníttatál.


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na taˈjnaaⁿˈna Jesús ñequio yolcu na tyˈentyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ na jnaⁿ Galilea, tyontyˈiaa tquiana na luaaˈ tjom Jesús. 	 Az õ ismerõsei pedig mind, és az asszonyok, a kik Galileából követék õt, távol állának, nézvén ezeket.


Tyowiˈnomna ndyuaa Siria ñequio Cilicia. Tyoteiˈjndeiina na tyˈenajnda̱ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 És eljárá Siriát és Czilicziát, erõsítve a gyülekezeteket.


Ndoˈ Tsotya̱ na jñoom ja mˈaaⁿñê ñˈeⁿndyo̱. Ticaˈñeeⁿ ja na ñenco̱, ee ñequiiˈcheⁿ matsˈaa yuu na cjaweeˈ ntyjeeⁿ ñˈeⁿndyo̱. 	 És a ki küldött engem, én velem van. Nem hagyott engem az Atya egyedül, mert én mindenkor azokat cselekszem, a melyek néki kedvesek.