Ee quia matseiyuˈ tsˈaⁿ ñequio nquii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom, nquii Jesucristo na macwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ, ee na matseiyuˈ tsˈaⁿ joˈ jnda̱ jndyaañê natia na matseixmaⁿ tsjoomnancue ndoˈ nda̱quia xeⁿ nntseijomñennaaⁿˈaⁿ ñequio natiameiⁿˈ, cwajndiiti nntjoom, nchiiti na tjom jñeeⁿ. 	 Mert ha az Úrnak, a megtartó Jézus Krisztusnak megismerése által a világ fertelmeit elkerülték, de ezekbe ismét belekeveredve legyõzetnek, az õ utolsó állapotjuk gonoszabbá lett az elsõnél.


Ee meiiⁿ xeⁿ cwii jâ nmeiiⁿ nñequiaayâ ñˈoom na tjachuiiˈnaˈ cantyja na nluiˈnˈmaaⁿñe tsˈaⁿ, oo meiiⁿ cwii ángel na nnaaⁿ cañoomˈluee, cjuˈwiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 De ha szinte mi, avagy mennybõl való angyal hirdetne is néktek valamit azon kívül, a mit néktek hirdettünk, legyen átok.


Sa̱a̱ ja meiiⁿ na matseina̱ⁿya ñˈoom na mayuuˈ maxjeⁿ tiñeˈcalayuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 Mivelhogy pedig én igazságot szólok, nem hisztek nékem.


Sa̱a̱ quia jndyena na Jesús jnda̱ mawaˈndoˈxcoom, ndoˈ juu yuscuˈñeeⁿ jnda̱ ntyˈiaaˈnnom jom, maxjeⁿ tîcalaˈyuˈna. 	 Azok pedig mikor hallották, hogy él és õ látta vala, nem hivék.


Calaˈjnda̱ˈyoˈ na tjoomˈ ñˈoom nncˈomˈyoˈ ñˈeⁿ ncˈiaaˈyoˈ. Tacatiiˈndyoˈ ñˈoom ˈnaaⁿna na ticatseixmaⁿnaˈ na nlaˈjomndyoˈ. Cjooˈ nˈomˈyoˈ na calˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaⁿˈyoˈ chaˈxjeⁿ ñˈoom na jnda̱ tqua̱a̱ⁿtya̱a̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ, 	 És becsületbeli dolognak tartsátok, hogy csendes életet folytassatok, saját dolgaitoknak utána lássatok, és tulajdon kezeitekkel munkálkodjatok, a miként rendeltük néktek;


Ndoˈ ¿ˈñeeⁿ naⁿˈñeeⁿ na tso Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoomtyeⁿ na wˈiinaˈ na tijoom xuee nncˈooquieeˈndye yuu na nñequiaaⁿ na nntaˈjndyeena? Tsoom na ljoˈ nda̱a̱ joo nnˈaⁿ na tîcalacanda̱a̱ˈndye. 	 Kiknek esküdött pedig meg, hogy nem mennek be az õ nyugodalmába, hanemha az engedetleneknek?


Quia joˈ to̱ˈ Jesús tyotseineiiⁿ nda̱a̱na: —Calˈaˈyoˈ cwenta na meiⁿcwii tsˈaⁿ tinquiuˈnnˈaⁿ ˈo cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ. 	 Jézus pedig felelvén nékik, kezdé mondani: Meglássátok, hogy valaki el ne hitessen titeket.


Sa̱a̱ cwii tsaⁿsˈa na jndyu Ananías ñequio scoomˈm Safira nda̱a̱na cwii tyuaana. 	 Egy ember azonban, névszerint Anániás, Safirával, az õ feleségével, eladá birtokát.


Juu tsˈaⁿ na manomˈ ñequio tsˈaⁿ na matseicandaaˈ, ñeˈcwii xjeⁿ cwiluiindyena. Ndoˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nntiomlˈuaaⁿ tsˈaⁿ cantyjati na jnda̱ ñejndiˈntjom nnoom. 	 A plántáló pedig és az öntözõ egyek; de mindenik a maga jutalmát veszi a maga munkája szerint.


ˈO cwiluiindyoˈ chaˈcwijom wˈaa na jnaⁿnaˈ nacjooˈ tsˈiaⁿtsjo̱ˈ, na tacatyeeⁿ nacjooˈ ñˈoom na tyoñequia apóstoles ñequio profetas. Manquiiti Jesucristo cwiluiiñê tsjo̱ˈ nqui wˈaaˈñeeⁿ. 	 Kik fölépíttettetek az apostoloknak és prófétáknak alapkövén, lévén a szegletkõ maga Jézus Krisztus,


Quia na jnda̱ tueⁿˈeⁿ Jerusalén ñeˈcatseijomñê ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwilayuˈ, sa̱a̱ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ nquiaana jom ee tiñeˈcalayuˈna na tsˈaⁿ na matseiyuˈ jom. 	 Mikor pedig Saulus Jeruzsálembe ment, a tanítványokhoz próbált csatlakozni; de mindnyájan féltek tõle, nem hivén, hogy õ tanítvány.


Ndoˈ chaˈtso ˈnaⁿ na tjeiˈ Abraham luee nnˈaⁿ ñˈeⁿ na sˈaaⁿ tiaˈ, tquiaaⁿ diezmo cantyja ˈnaaⁿ joo joˈ nnom Melquisedec. Xueeˈ Melquisedec maˈmo̱ⁿnaˈ na cwiluiiñê tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom chaˈxjeⁿ na matyˈiomyanaˈ ndoˈ xueeˈ tsjoom Salem maˈmo̱ⁿnaˈ na tjaa tiaˈ nnˈaⁿ tsjoomˈñee, joˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na tyoluiiñê tsˈaⁿ na ya matsa̱ˈntjoom naⁿˈñeeⁿ na tjaa tiaˈ cachona. 	 A kinek tizedet is adott Ábrahám mindenbõl: a ki elsõben is magyarázat szerint igazság királya, azután pedig Sálem királya is, azaz békesség királya,


Ee quia cwiindyoˈ ˈo nntso: “Ja matseijomndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Pablo”, ndoˈ cwiicheⁿ nntso: “Ja matseijomndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Apolos”, maˈmo̱ⁿnaˈ na laˈxmaⁿˈyoˈ chaˈxjeⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue. 	 Mert mikor egyik ezt mondja: Én Pálé vagyok; a másik meg: Én Apollósé; nem testiek vagytok-é?


Sa̱a̱ tixocanda̱a̱ nntsˈaa tsˈaⁿ tsˈiaaⁿ natsjom. Xeⁿ nntsˈaaⁿ na ljoˈ nncwityˈueeⁿ, ee tjaaˈnaⁿ naxuee cˈoom ñˈeⁿñê. 	 De a ki éjjel jár, megbotlik, mert nincsen abban világosság.


Ndoˈ jndye ntˈomcheⁿ tsˈiaaⁿ maniom na sˈaa Jesús. Mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ xeⁿ nleiljeii cwii ndoˈ cwii joonaˈ, machˈeenaˈ ntyjii na xocwijndeii tsjoomnancue libros na nluii na nleiljeii joo joˈ. Mantyjati luaaˈndyo. 	 De van sok egyéb is, a miket Jézus cselekedett vala, a melyek, ha egyenként megiratnának, azt vélem, hogy maga a világ sem foghatná be a könyveket, a melyeket írnának. Ámen.


Quiaˈyoˈ na xmaⁿñe Priscila ñˈeⁿ tiˈAquila. Joona cwilaˈjomndyena tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús ñˈeⁿndyo̱. 	 Köszöntsétek Priscillát és Akvilát, kik nékem munkatársaim Krisztus Jézusban.


Nntseilcwiindyuˈ joonaˈ chaˈxjeⁿ machˈee tsˈaⁿ ñˈeⁿ cwii liaa, nntseijndyoondyuˈ joonaˈ chaˈxjeⁿ tsˈaⁿ nntseijndyooñê liaⁿˈaⁿ. Sa̱a̱ ˈu ñecwiixjeⁿ: ticantycwii xuee chuˈ. 	 És palástként összehajtod azokat és elváltoznak, te pedig ugyanaz vagy és a te esztendeid el nem fogynak.


Ja ñetco̱ˈwiˈa nnˈaⁿ na mˈaⁿ natooˈ Jesús, hasta sˈa na tja̱ joona. Tyowjaya naⁿnom ndoˈ naⁿlcu, tyotio̱o̱ⁿya joona wˈaancjo. 	 És ezt a tudományt üldöztem mind halálig, megkötözvén és tömlöczbe vetvén mind férfiakat, mind asszonyokat.


Jnda̱ joˈ tjaaⁿ tsjoom Tarso na tjacalˈueeⁿ Saulo. 	 Elméne pedig Barnabás Tárzusba, hogy felkeresse Saulust, és rátalálván, elvivé õt Antiókhiába.


Tˈo̱o̱ naⁿˈñeeⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom, jluena: —Meiⁿjom ndiiˈ tyoondya̱a̱yâ na nntseineiⁿ cwii tsˈaⁿ chaˈna na matseineiⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 Felelének a szolgák: Soha ember úgy nem szólott, mint ez az ember!


’Mañequiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ quia na cwilaˈjndoo nnˈaⁿ ˈo na cwileiˈntyjo̱na ˈo, na cwilaˈjnaaⁿˈna ˈo, ndoˈ na cwilˈana na ticueeˈ nˈomna ˈo ncˈe na mˈaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Boldogok lesztek, mikor titeket az emberek gyûlölnek, és kirekesztenek, és szidalmaznak titeket, és kivetik a ti neveteket, mint gonoszt, az embernek Fiáért.


Ee Cristo cwiluiiñê na cwiljoya nˈo̱o̱ⁿ jâ nnˈaⁿ judíos ñequio ˈo na nchii joˈ cwiluiindyoˈ. Jom sˈaaⁿ na ñecwii tmaaⁿˈ laxmaaⁿya na ñetˈo̱o̱ⁿya na we tmaaⁿˈ jaa, ee seityueeⁿˈeⁿ juu na ñetˈo̱o̱ⁿ na wjeendyo̱ ntyja̱a̱ cwii na chaˈcwijom tatiom na ñeto̱ⁿˈnaˈ jaa. 	 rt Õ a mi békességünk, ki egygyé tette mind a két [nemzetséget,] és lerontotta a közbevetett választófalat,


Quia joˈ matso Felipe nnoom: —Xeⁿ matseiˈyuˈ ñequio na xcweeˈ tsˈomˈ nnda̱a̱ nleitsˈoomndyuˈ. Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ matsoom: —Matseiyuˈa na Jesucristo cwiluiiñê Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Filep pedig monda: Ha teljes szívbõl hiszel, meglehet. Az pedig felelvén, monda: Hiszem, hogy a Jézus Krisztus az Isten Fia.


Ntˈom nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés na jnaⁿ Jerusalén, tyoluena: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ matseixmaaⁿ Beelzebú, juu tsaⁿjndiitquiee. Ncˈe najndeii na matseixmaⁿ, joˈ na macwjeeⁿˈeⁿ jndyetia naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. 	 Az írástudók pedig, a kik Jeruzsálembõl jöttek vala le, azt mondák, hogy: Belzebúb van vele, és: Az ördögök fejedelme által ûzi ki az ördögöket.


Ndoˈ mati manquiuuya na jnda̱ jndyo Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ jnda̱ teijndo̱ˈ nˈo̱o̱ⁿya na cwilaˈno̱o̱ⁿˈa na cwitajnaaⁿˈa nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñê na mayomˈm. Tjoomˈ cwitsaamˈaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ nquii na cwiluiiñe na mayuuˈ, juu Jnaaⁿ Jesucristo. Ñˈoomwaaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñê na mayomˈm ndoˈ mati mañequiaa ñˈoomˈñeeⁿ na tseixmaⁿ tsˈaⁿ na ticantycwii na wandoˈ. 	 tudjuk [azt is,] hogy az Isten Fia eljött, és értelmet adott nékünk arra, hogy megismerjük az igazat, és [hogy] mi az igazban, az õ Fiában, a Jézus Krisztusban vagyunk. Ez az igaz Isten és az örök élet.


Nioom tcondye nnˈaⁿ ncˈe na jeeⁿ jmeiⁿˈ ñeˈquioomˈ. Sa̱a̱ tîcalcweˈ nˈomna, meiⁿ tîcalaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Yacheⁿ tyotjeiiˈna ñˈoom ntjeiⁿ na wiˈnaˈ nacjooˈ xueeˈ nqueⁿ na waa najneiⁿ na tjoomˈm chaˈtso nawiˈñeeⁿ nacjoona. 	 És tikkadának az emberek nagy hévséggel; és az Istennek nevét káromlák, a kinek hatalma vala e csapásokon; és nem térének meg, hogy neki dicsõséget adjanak.


Nchii joˈ na nlˈaˈyoˈ. ˈO cˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ na cwitjomˈyoˈ na ljoˈ ee cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cwilajomndyoˈ na tcoˈwiˈnaˈ Cristo cha mati canda̱a̱ˈ na neiⁿˈyoˈ quia na nleitquiooˈñê na nluiitˈmaⁿñê. 	 Sõt, a mennyiben részetek van a Krisztus szenvedéseiben, örüljetek, hogy az õ dicsõségének megjelenésekor is vígadozva örvendezhessetek.


Tsaⁿjndii majoomˈm ndo̱ nacjoˈyoˈ na tooˈ chom. Chaˈxjeⁿ tjaⁿ tmeiⁿ mawañoomˈnaˈ sondaro na tincˈoom ndo̱ jom, maluaaˈ cwilˈueeˈndyoˈ juu na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ cha nlanduˈyoˈ ndo̱ na majuˈ tsaⁿjndii nacjoˈyoˈ. 	 Mindezekhez fölvevén a hitnek paizsát, a melylyel ama gonosznak minden tüzes nyilát megolthatjátok;


Sa̱a̱ matso Ta Jesús no̱o̱ⁿ: “Cjaˈ, ee tquia majño̱o̱ⁿya ˈu na mˈaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos.” 	 És monda nékem: Eredj el, mert én téged messze küldelek a pogányok közé.


’Jeˈ jnda̱ sˈaa xuee na tacoca ndyuaa tsjomya Jerusalén. Joˈ chii tjo̱lcwa̱ˈa na nñeˈquiaya cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mati na nntsˈaaya naya nnˈaⁿ ndyuaaya. 	 Sok esztendõ múlva pedig eljövék, hogy az én népemnek alamizsnát hozzak és áldozatokat.


Joo naⁿmˈaⁿ tyooˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Macanda̱ jom cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena. Cwiˈoontyjo̱na naxeⁿˈ Catsmaⁿ meiⁿyuucheⁿ na wjaⁿ. Tiomlˈua Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿna na tjeiiˈñê joona quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ cha macanda̱ nlaˈxmaⁿna cwentaaⁿˈaⁿ ndoˈ cwentaaˈ juu na matseicajndyunaˈ Catsmaⁿ. 	 Ezek azok, a kik asszonyokkal nem fertõztették meg magokat; mert szûzek. Ezek azok, a kik követik a Bárányt, valahová megy. Ezek áron vétettek meg az emberek közül Istennek és a Báránynak zsengéiül.


Ee quia na nntandoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, taxocunconndaˈna, meiⁿ naⁿnom, meiⁿ naⁿlcu. Ee quia joˈ nlaˈxmaⁿna chaˈna ángeles na mˈaⁿ cañoomˈluee. 	 Mert a feltámadáskor sem nem házasodnak, sem férjhez nem mennek, hanem olyanok lesznek, mint az Isten angyalai a mennyben.


Macwee liaa lino na jeeⁿ ya na jnda̱ jndaaˈ, caxueenaˈ ndoˈ ljuˈnaˈ. Juunaˈ tseixmaⁿnaˈ chaˈtso nnom tsˈiaaⁿ na matyˈiomyanaˈ na ñelˈa nnˈaⁿ na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na ljuˈ nˈom. 	 És adatott annak, hogy felöltözzék tiszta és ragyogó fehér gyolcsba; mert a fehér gyolcs a szenteknek igazságos cselekedetei.


Quia joˈ tˈo̱ Jesús nda̱a̱na: —Mati ja mawaxˈa̱ cwii ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ. Catˈo̱ˈyoˈ nndii. 	 Felelvén pedig, monda nékik: Én is kérdek egy dolgot tõletek; mondjátok meg azért nékem:


Luaa nntsjo̱o̱ nndyeˈyoˈ, maluaaˈ jeeⁿ cwilaˈneiiⁿˈndye ángeles cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ cwii tsˈaⁿjnaⁿ na cwilcweˈ tsˈom. 	 enképen, mondom néktek, örvendezés van az Isten angyalainak színe elõtt egy bûnös [ember] megtérésén.


Quia joˈ sa̱ˈntjoomtyeeⁿ na meiⁿcwii tsˈaⁿ ticaluena nnom na ljoˈ. 	 Õ pedig reájok parancsolván, meghagyá, hogy ezt senkinek ne mondják;


Jnda̱ chii tjeiiⁿˈeⁿ joona chˈeⁿ. Matsoom nda̱a̱na: —ˈO ta, ¿ljoˈ macaⁿnaˈ na catsˈaaya cha nluiˈnˈmaaⁿndyo̱? 	 És kihozván õket, monda: Uraim, mit kell nékem cselekednem, hogy idvezüljek?


Joˈ chii tˈmaⁿ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ tyˈentyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ. Jnaⁿ naⁿˈñeeⁿ tsˈo̱ndaa Galilea, ñˈeⁿ nnˈaⁿ ndyuaa njoom Decápolis, ñˈeⁿ tsjoom Jerusalén, ñˈeⁿ tsˈo̱ndaa Judea, ndoˈ xndyaaˈ jndaa Jordán. 	 És nagy sokaság követé õt Galileából és a Tízvárosból és Jeruzsálembõl és Júdeából és a Jordánon túlról.


Teincoo cwiicheⁿ xuee wjaalcweeⁿˈeⁿ tsjoom Jerusalén. Jndyo na ñejnoomˈm. 	 Reggel pedig, a városba visszajövet, megéhezék.


Calajomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱ chaˈna cwilaˈjomndye quiooˈndyo na ljoyu cwilˈa tsˈiaaⁿ. Ndoˈ quiaandyoˈ na nntaˈjnaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya. Ee ja tincˈuaaˈ tsˈo̱o̱ⁿya ndoˈ mˈaaⁿya na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo. Ndoˈ nliuˈyoˈ na nntaˈjndyee añmaaⁿˈyoˈ. 	 Vegyétek föl magatokra az én igámat, és tanuljátok meg tõlem, hogy én szelid és alázatos szívû vagyok: és nyugalmat találtok a ti lelkeiteknek.


Quia tueⁿˈeⁿ nnom tsjoomˈñeeⁿ, ndoˈ quia ntyˈiaaⁿˈaⁿ juunaˈ, tyˈioom cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ. 	 És mikor közeledett, látván a várost, síra azon.


¿Aa ñeˈcalˈaaya na jaa jnda̱a̱tya̱a̱ya nchiiti jom ndoˈ jom jeeⁿ xueeⁿ jaa? 	 Vagy haragra ingereljük az Urat? avagy erõsebbek vagyunk-é nálánál?


Ndoˈ calaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoomwaa, juu tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe naquiiˈ wˈaa, xeⁿ ntyjeeⁿ ljoˈ xjeⁿ nncwjeeˈ tsaⁿcachˈue, quia joˈ nncˈoomcˈeeñê ndoˈ tixonquiaaⁿ na nncjaaquieeˈ tsaⁿˈñeeⁿ naquiiˈ wˈaa. 	 Ezt pedig jegyezzétek meg, hogy ha tudná a ház gazdája, mely órában jõ el a tolvaj, vigyázna, és nem engedné, hogy az õ házába törjön.


Jnda̱ teinom nmeiⁿˈ, José tsˈaⁿ na jnaⁿ Arimatea, tjacaaⁿ nnom Pilato na nñequiaa tsaⁿˈñeeⁿ seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ Jesús. Joséˈñeeⁿ matseijomñê ñˈoom na mañequiaa Jesús sa̱a̱ cweˈ ntyˈiu ee nquiaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ judíos. Pilato tquiaaⁿ ñˈoomˈm. Joˈ chii José tjaaⁿ, tjacˈoom seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ Jesús. 	 Ezek után pedig kéré Pilátust az arimathiai József (a ki a Jézus tanítványa vala, de csak titokban, a zsidóktól való félelem miatt), hogy levehesse a Jézus testét. És megengedé Pilátus. Elméne azért és levevé a Jézus testét.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱yâ, matsoom: —Ndicwaⁿ waa xjeⁿ na nntsˈaatya̱ tsˈiaaⁿ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntˈue nnˈaⁿ judíos ja. Ndoˈ na luaaˈ waa matseijomnaˈ chaˈcwijom na cwii xuee na canda̱a̱ˈya canchooˈwe horas na nntsˈaa tsˈaⁿ tsˈiaaⁿ. Quia naxuee manom tsˈaⁿ, xocwityˈueeⁿ, ee ya tquioomˈm ncˈe na mantyˈiaaˈ ñeˈquioomˈ tsjoomnancuewaañe. 	 Felele Jézus: Avagy nem tizenkét órája van-é a napnak? Ha valaki nappal jár, nem botlik meg, mert látja e világnak világosságát.


Sa̱a̱ ˈo cwinduˈyoˈyoˈ na wanaaⁿ na nntso tsˈaⁿ nnom tsotyeeⁿ, tsoñeeⁿ: “Catseitˈmaⁿ tsˈomˈ, taxocanda̱a̱ nnteijndeiya ˈu ˈnaⁿ na tjo̱o̱ndyuˈ, ee chaˈtso na matseixmaⁿya jnda̱ tqua̱a̱ⁿya joonaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 Ti pedig ezt mondjátok: A ki atyjának vagy anyjának ezt mondja: Templomi ajándék az, a mivel megsegíthetlek, az olyan akár ne is tisztelje az õ atyját vagy anyját.


Mañoomˈ tjañjoomˈ tsˈom Pedro juu ñˈoom na jnda̱ tso Jesús nnoom: “Cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntseixuaa caxtijndyo sa̱a̱ ˈu jnda̱ ndyee ndiiˈ macwjiˈndyuˈ ñˈeⁿndyo̱.” Mana jlueeⁿˈeⁿ chˈeⁿ. Seiˈndaaˈñˈeⁿnaˈ ntyjeeⁿ, tyotyˈioom. 	 És megemlékezék Péter a Jézus beszédérõl, ki ezt mondotta vala néki: Mielõtt a kakas szólana, háromszor megtagadsz engem; és kimenvén onnan, keservesen síra.


quia joˈ cantyja ˈnaaⁿˈ chiuu waa na ñetˈomˈjndyeeˈyoˈ, catjeiˈndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ natia na ñeseiqueeⁿ tsˈom seiiˈyoˈ ee juu joˈ tseixmaⁿnaˈ cwii na jnda̱ teiˈndaaˈñˈeⁿ na joo natiaˈñeeⁿ cwinquioˈnnˈaⁿnaˈ tsˈaⁿ. 	 Hogy levetkezzétek ama régi élet szerint való ó embert, mely meg van romolva a csalárdság kívánságai miatt;


Ja cwiluiindyo̱ na wando̱ˈa. Ndoˈ meiiⁿ na jnda̱ tˈio̱ sa̱a̱ jeˈ mˈaaⁿya na ticantycwii na wando̱ˈa. Chaˈtso nnˈaⁿ na cwiwje mˈaⁿna nacje ˈnaⁿya ndoˈ mati Hades yuu meindooˈ lˈoo. 	 És az Élõ; pedig halott valék, és ímé élek örökkön örökké Ámen, és nálam vannak a pokolnak és a halálnak kulcsai.


Nacjooˈ castomˈñeeⁿ tyocantyjo we querubines na tuii ñequio sˈom cajaⁿ. Joonaˈ cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio nnˈaⁿ. Ndyeyu nacjooˈ tscaaˈ na ta̱ˈ ˈndyoo castomˈñeeⁿ, tjom lquii querubinesˈñeeⁿ yuu cwiñequia ntyee nioom quiooˈ na jnda̱ jlaˈcwjeena cha catseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jaa nnˈaⁿ Israel. Jndye ñˈoom maniom na cwitˈmo̱o̱ⁿ cwii cwii nmeiⁿˈ, sa̱a̱ ticaⁿnaˈ na nlana̱a̱ⁿyâ cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ na majeˈndyo. 	 Fölötte pedig a dicsõség kérubjai, beárnyékolva a fedelet, a mikrõl most nem szükséges külön szólani.


Mati calaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿya na cateijneiⁿ ja ñˈoom na nntseina̱ⁿya nnda̱a̱ nnˈaⁿ meiⁿ tintseicatyˈuenaˈ ja na nñequiaya na caliu nnˈaⁿ chiuu waa ñˈoom na jeeⁿ wantyˈiuuˈ waa na nluiˈnˈmaaⁿñe tsˈaⁿ. 	 Én érettem is, hogy adassék nékem szó számnak megnyitásakor, hogy bátorsággal ösmertessem meg az evangyéliom titkát,


Ndoˈ meiⁿyuucheⁿ na mˈaaⁿñê quia jnda̱ jnaⁿnaˈ maxjeⁿ matseiquioo jndyetia jom nomtyuaa. Cwiluiˈ chomˈ ˈñom, mati manqueeⁿ ndeiˈnˈoom, ndoˈ cwileiquiiñê. Maˈndiinaˈ jom na tajneiⁿ. Ndoˈ jnda̱ sˈaa tyˈoo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿndyuˈ na catjeiiˈna jndyetiaˈñeeⁿ, sa̱a̱ tîcanda̱a̱ lˈana. 	 És a hol csak elõfogja, szaggatja õt; õ pedig tajtékot túr, a fogát csikorgatja, és elfonnyad. Mondám hát tanítványaidnak, hogy ûzzék ki azt, de nem tudták.


Tsoticheⁿ Jesús nda̱a̱na: —¿Chiuu na ticatjeiˈyoˈ cwenta yuu waa na matyˈiomyanaˈ? 	 És mi dolog, hogy ti magatoktól is meg nem ítélitek, mi az igaz?


Mati matsonaˈ lcuu naⁿˈñeeⁿ cuaa ñˈoom ya cantyja ˈnaaⁿna, nchii laˈxmaⁿna nnˈaⁿ na cwilaˈtjom cantu, xcwe cantyja ˈnaaⁿna ndoˈ cwilaˈcanda̱a̱ˈndyena cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso. 	 Feleségeik hasonlóképen tisztességesek, nem patvarkodók, józanok, mindenben hívek legyenek.


Jnda̱ na tyˈioom sondaro Jesús tsˈoomˈnaaⁿ, quia joˈ ñequieendye joona toˈñoomna cwii cwii liaⁿˈaⁿ. Mati toˈñoomna liaatco ˈnaaⁿˈaⁿ na tuiinaˈ na tjaa yuu ñjoomˈnaˈ. 	 A vitézek azért, mikor megfeszítették Jézust, vevék az õ ruháit, és négy részre oszták, egy részt mindenik vitéznek, és a köntösét. A köntös pedig varrástalan vala, felülrõl mindvégig szövött.


Sa̱a̱ jom tsoom nnom Abraham: “Tiyuuˈ ta, xeⁿ cwii joo nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ wjaa na mˈaⁿna, maxjeⁿ nlcweˈ nˈomna.” 	 Ama pedig monda: Nem úgy, atyám Ábrahám; hanem ha a halottak közül megy valaki hozzájok, megtérnek!


Quia joˈ seicandyooˈñê nacañoomyâ. Tsoom nda̱a̱yâ: —Nandye cañoomˈluee ñequio tsjoomnancue, chaˈwaa matseixmaⁿya najndo̱, 	 És hozzájuk menvén Jézus, szóla nékik, mondván: Nékem adatott minden hatalom mennyen és földön.


Sa̱a̱ tiñeˈcalaˈjomndyoˈ cantyja ˈnaⁿya cha nnda̱a̱ nlaxmaⁿˈyoˈ na ticantycwii na cwitandoˈyoˈ. 	 És nem akartok hozzám jõni, hogy életetek legyen!


Jnda̱ joˈ toˈñoom ˈom taⁿˈ tyooˈ ñequio we catscaaˈñeeⁿ. Jlunda̱a̱ñê cañoomˈluee, tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ chii tyjeeⁿ joonaˈ, tquiaaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na tˈmaaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ na catˈoom naⁿˈñeeⁿ joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jndyendye. 	 Minekutána pedig vette az öt kenyeret és a két halat, a mennybe emelvén szemeit, megáldá azokat, és megszegé; és adá a tanítványoknak, hogy a sokaság elé tegyék.


Mˈaaⁿ Jesús Caná tsˈo̱ndaa Galilea quia sˈaajñeeⁿ tsˈiaaⁿ na tixocaluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa. Ndoˈ na luaaˈ sˈaaⁿ tˈmo̱o̱ⁿ na tˈmaⁿ cwiluiiñê. Mancˈe joˈ na jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê, jnaⁿnaˈ na cwilayuuˈâ ñˈeⁿñê. 	 Ezt az elsõ jelt a galileai Kánában tevé Jézus, és megmutatá az õ dicsõségét; és hivének benne az õ tanítványai.


Quia joˈ joo ntquieeˈ ángeles na cwileiˈcho ntquieeˈ ntu, jlaˈjndaaˈndyena na nntjo̱o̱ˈna. 	 És a hét angyal, a kinél a hét trombita vala, készüle a trombitáláshoz.


Jnda̱ chii tjaaˈñê tsˈooˈñeeⁿ naquiiˈ tsueˈtsjo̱ˈ xco na jnda̱ tuiiya na tseixmaⁿnaˈ tseiˈtsuaa ˈnaaⁿˈaⁿ. Jnda̱ joˈ seicuuˈñê ˈndyoo tseiˈtsuaa ñequio cwii tsjo̱ˈ tˈmaⁿ, mana tjaaⁿ. 	 És elhelyezé azt a maga új sírjába, a melyet a sziklába vágatott: és a sír szájára egy nagy követ hengerítvén, elméne.


Ndoˈ jluena nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Canduˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cweˈ natsjom tquieˈcañom nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús. Tquiocantyˈueena seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈaⁿ xjeⁿ na cwindaˈyoˈ. 	 Ezt mondván: Mondjátok, hogy: Az õ tanítványai odajövén éjjel, ellopák õt, mikor mi aluvánk.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na: —Nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ jeeⁿ tia nnˈaⁿndye, jnda̱ ˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Joˈ chii cwitaⁿna ˈnaaⁿ na tˈmaⁿti na nntyˈiaanda̱a̱na cha nntaˈjnaaⁿˈna ˈñeeⁿ cwiluiindyo̱. Sa̱a̱ taxocaˈmo̱o̱ⁿya. Macanda̱ nntyˈiaana cwii ˈnaaⁿ na nntseijomnaˈ chaˈna tjom profeta Jonás. 	 Õ pedig felelvén, monda nékik: E gonosz és parázna nemzetség jelt kiván; és nem adatik jel néki, hanemha Jónás prófétának jele.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilajomndyena ñˈoomwaaˈ, quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈomna jo nnoom ñequio juu na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom joona. 	 És a kik e szabály szerint élnek, békesség és irgalmasság azokon, és az Istennek Izráelén.


Catseijomndyuˈ ñˈeⁿndyena, na nlqueⁿ ljuˈnaˈ ˈo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ catiomˈlˈuaˈ cantyja na macaⁿnaˈ ˈo na nlqueⁿljuˈnaˈ ˈo. Quia na jnda̱ tˈiooˈ ñˈoom ˈnaaⁿna quia joˈ ya nnteinquiˈ nqueⁿna. Luaaˈ catsaˈ cha nlaˈno̱ⁿˈ chaˈtso nnˈaⁿ na tiyuuˈ ñˈoom na jnda̱ jndyena cantyja ˈnaⁿˈ. Nliuna na mati ˈu matseicanda̱a̱ˈndyuˈ ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Ezeket magad mellé vévén, tisztulj meg velök, és költs rájok, hogy megnyíressék fejöket: és megtudják mindenek, hogy semmi sincs azokban, a miket te felõled hallottak; hanem te magad is úgy jársz, hogy a törvényt megtartod.


Tsoti Esteban: —ˈO maxjeⁿ quieˈ nˈomˈyoˈ. Matseijomnaˈ ˈo chaˈna nnˈaⁿ na tyoolatˈmaaⁿˈndye Tyˈo̱o̱tsˈom ee tiñeˈcandyeˈyoˈ meiⁿ tiñeˈcalacanda̱ˈyoˈ. Ñequiiˈ na cwitsaˈyoˈ nacjooˈ Espíritu Santo. Chaˈna tyolˈa weloˈyoˈ na ñetˈom teiyo majoˈti cwilˈaˈ ˈo. 	 Kemény nyakú és körülmetéletlen szívû és fülû emberek, ti mindenkor a Szent Léleknek ellene igyekeztek, mint atyáitok, ti azonképen.


Juu fariseoˈñeeⁿ, jeeⁿ ticjaaweeˈ tsˈom quia ntyˈiaaˈ na ticandyuuˈ Jesús cwii tjo̱o̱cheⁿ na nlcwaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ costumbre cwilˈa joona. 	 farizeus pedig mikor [ezt] látta, elcsodálkozék, hogy ebéd elõtt elõbb nem mosdott meg.


Cantyja na tyojooˈ tsˈo̱o̱ⁿ naquiiˈ ñˈoom cwileinˈom nnˈaⁿ judíos, tyontyjo̱ya tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. Cantyja ˈnaaⁿˈ na matseicanda̱a̱ˈñe tsˈaⁿ jo nnom ljeii na tqueⁿ Moisés, tjaa ˈñeeⁿ juu na nnda̱a̱ mˈmo̱ⁿ na tyootseicanda̱a̱ˈndyo̱ jo nnom juunaˈ. 	 Buzgóság tekintetében az egyházat üldözõ, a törvénybeli igazság tekintetében feddhetetlen voltam.


Ndoˈ Judas ñequio Silas, mati cwiluiindyena profetas. Joˈ chii jndye ñˈoom tyolaˈneiⁿna nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, tquiana na tˈmaⁿ nˈom naⁿˈñeeⁿ ndoˈ tyˈenajnda̱na na cwilayuˈna. 	 Júdás és Silás pedig maguk is próféták lévén, sok beszéddel inték az atyafiakat, és megerõsíték.


Ndoˈ mati waa cwiicheⁿ ñˈoom na teiljeii na matsonaˈ: “Juu tsˈaⁿ na jndooˈ ˈu, xeⁿ na ñejnoomˈm, quiaaˈ na nlcwaaⁿˈaⁿ. Xeⁿ na ñecˈom ndaa, quiaaˈ ndaa na nncˈom ee na nntsaˈ na luaaˈ, nntsˈaanaˈ na jnaaⁿˈaⁿ chiuu waa na machˈeeⁿ ñˈeⁿndyuˈ.” 	 Azért, ha éhezik a te ellenséged, adj ennie; ha szomjuhozik, adj innia; mert ha ezt míveled, eleven szenet gyûjtesz az õ fejére.


Wendyô̱ jâ, nquii Simón Pedro ñˈeⁿ ja Juan saantyjo̱o̱yâ nanqueⁿˈ naⁿˈñeeⁿ. Juu tyee na cwiluiitquieñe mawajnaⁿˈaⁿ ja. Macweˈ joˈ tjo̱quia̱ˈa tachˈeⁿ waaˈ tyeeˈñeeⁿ xjeⁿ na tyˈeñˈomna Jesús joˈ joˈ. 	 Simon Péter pedig, és egy másik tanítvány követi vala Jézust. Ez a tanítvány pedig ismerõs vala a fõpappal, és beméne Jézussal együtt a fõpap udvarába,


Majoˈti quia na cwintyˈiaˈyoˈ na cwiluii chaˈtso nmeiⁿˈ na jnda̱ tsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, quia joˈ calaˈno̱ⁿˈyoˈ na jnda̱ teitsio̱o̱ˈ mˈaaⁿnaˈ. Mawaa mawaa xjeⁿ nncwja̱caño̱o̱ⁿnndaˈa. 	 Azonképen ti is, mikor látjátok, hogy ezek meglesznek, tudjátok meg, hogy közel van, az ajtó elõtt.


Ee nnˈaⁿ na cwiluiindye canmaⁿ ntsma̱a̱ⁿˈa cwindyena jndyeya, ndoˈ ja mawajnaⁿˈa joona, ndoˈ joona cwinquiontyjo̱na naxa̱ⁿˈa. 	 Az én juhaim hallják az én szómat, és én ismerem õket, és követnek engem:


ee manquiiti Tsotya̱ya mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom ˈo, ncˈe na jnda nquiuˈyoˈ ja ndoˈ jnda̱ macwilayuˈyoˈ na jnaaⁿya na mˈaaⁿ. 	 Mert maga az Atya szeret titeket, mivelhogy ti szerettetek engem, és elhittétek, hogy én az Istentõl jöttem ki.


Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ na nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, maquiiti Moisés tˈmo̱o̱ⁿ na ljoˈ ñequio ñˈoom na seiljeiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈoom nioom zarza. Naquiiˈ ñˈoomˈñeeⁿ tsoom na Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaˈ Abraham, Isaac, ndoˈ Jacob. 	 Hogy pedig a halottak feltámadnak, Mózes is megjelentette a csipkebokornál, mikor az Urat Ábrahám Istenének és Izsák Istenének és Jákób Istenének mondja.


Ndoˈ joona tyolaˈjndo̱ˈna nˈom nnˈaⁿ na jndyendye na cataⁿna nnom Pilato na catseicandyaañê Barrabás, nchii Jesús. 	 A fõpapok azonban felindíták a sokaságot, hogy inkább Barabbást bocsássa el nékik.


Sa̱a̱ tsoom nda̱a̱na: —ˈO cwitjeiˈyandyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom wajnaⁿˈaⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Chaˈtso nnom na jeeⁿ neiⁿncooˈ nquiu nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena, Tyˈo̱o̱tsˈom jnoomˈm nmeiⁿˈ. 	 És monda nékik: Ti vagytok, a kik az emberek elõtt magatokat megigazítjátok; de az Isten ismeri a ti szíveteket: mert a mi az emberek közt magasztos, az Isten elõtt útálatos.


Quia na jndye nnˈaⁿ na nchii judíos ñˈoomwaaˈ tquiaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿˈ nˈomna. Tyolatˈmaaⁿˈndyena ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ jlayuˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na maxjeⁿ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom na nntoˈñoomna na ticantycwii na nntandoˈna. 	 A pogányok pedig ezeket hallván, örvendezének, és magasztalják vala az Úrnak ígéjét; és a kik csak örök életre választattak vala, hivének.


Quia joˈ jluena: —Moisés tquiaaⁿ na wanaaⁿ na nntyuiiˈ ljeii na toco tsaⁿsˈa ñequio scoomˈm. Ndoˈ tsaⁿscu nncoˈñoom cwiicheⁿ ljeii na matsonaˈ na macanda̱ cwito̱ⁿˈndyena ñˈeⁿ saaⁿˈaⁿ. 	 Õk pedig mondának: Mózes megengedte, hogy válólevelet írjunk, és elváljunk.


Ndoˈ xeⁿ chaˈtso na maleiñˈo̱ⁿ mañequia nda̱a̱ ndyeñeeⁿˈ ndoˈ meiiⁿ mañequiandyo̱ na nlaˈcueeˈ nnˈaⁿ ja ñequio chom, sa̱a̱ xeⁿ ticˈo̱o̱ⁿ na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ, tjaa yuu lˈuendyo̱. 	 És ha vagyonomat mind felétetem is, és ha testemet tûzre adom is, szeretet pedig nincsen én bennem, semmi hasznom abból.


’Mañequiaanaˈ na neiiⁿ nnˈaⁿ na cwitaˈya ncˈiaa na cwilaˈntjaˈndye, ee nntseicajndyu Tyˈo̱o̱tsˈom joona ntseinaaⁿ. 	 Boldogok a békességre igyekezõk: mert õk az Isten fiainak mondatnak.


Jnda̱ na tueeⁿˈeⁿ, tandoˈnnaaⁿˈaⁿ, teitquiooˈñê nda̱a̱na ñequio jndye nnom na tˈmo̱ⁿnaˈ na wandoˈxcoom. Wenˈaaⁿ xuee tyomˈaaⁿ na ntyˈiaana jom. Ndoˈ seineiiⁿ nda̱a̱na cantyja ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kiknek az õ szenvedése után sok jel által meg is mutatta, hogy õ él, negyven napon át megjelenvén nékik, és szólván az Isten országára tartozó dolgokról.


Tso Jesús nda̱a̱na: —Jndyeˈyoˈ na teicˈuaa na seineiiⁿ cha cateijndeiinaˈ ˈo, nchii cha cateijndeiinaˈ ja. 	 Felele Jézus és monda: Nem én érettem lõn e szó, hanem ti érettetek.


Ndoˈ jâ jeeⁿ ñentyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ na jom nluiiñê nquii na nntseicandyaañe nnˈaⁿ Israel. Ndoˈ waa cwiicheⁿ, jeˈ jnda̱ ndyee xuee na tuii na nmeiiⁿˈ. 	 Pedig mi azt reméltük, hogy õ az, a ki meg fogja váltani az Izráelt. De mindezek mellett ma van harmadnapja, hogy ezek lettek.


Quia joˈ gobiernom sˈo̱o̱ lˈo̱o̱ⁿ na catseineiⁿ Pablo. Joˈ chii tˈo̱ Pablo matsoom: —Ntyjiiyaya ˈu ta na jndye ndyu macuˈxeⁿˈ ndyuaa njoomyâ. Joˈ chii tˈmaⁿya tsˈo̱o̱ⁿya na nncˈo̱ya ˈndyoˈ. 	 Felele pedig Pál, miután intett néki a tiszttartó a szólásra: Mivelhogy tudom, hogy te sok esztendõ óta vagy e népnek bírája, bátorságosabban védekezem a magam ügyében,


Quia joˈ na macanda̱ tyjeeˈcañoom juu moso na ñeˈcwii meiⁿ sˈom toˈñom. Tsoom nnom patrom ˈnaaⁿˈaⁿ: “ˈU ta, mantyjiiya na ˈu tsˈaⁿ na jeeⁿ majñoomˈ ˈndyoˈ moso ˈnaⁿˈ. ˈU cweˈ matseiˈweˈ cantyja na cwiweˈ ntjom ˈnaⁿˈ, meiⁿ na nnomˈ, meiⁿ na nntseicueendyuˈ. Macanda̱ nencjo̱o̱yâ moso ˈnaⁿˈ jeeⁿ cwilajnda̱a̱yâ. 	 Elõjövén pedig az is, a ki az egy tálentomot kapta vala, monda: Uram, tudtam, hogy te kegyetlen ember vagy, a ki ott is aratsz, a hol nem vetettél, és ott is takarsz, a hol nem vetettél;


Ee jeˈndyo tyjeeˈ cwii tsˈaⁿ na ya ñˈoom ja ñˈeⁿñe wˈaya na cweˈ mawinomyaaⁿ, tquia quia wjaatyeeⁿcheⁿ. Ndoˈ ja tjaaˈnaⁿ ljoˈ ya na nlcwaaⁿˈaⁿ.” 	 Mert az én barátom én hozzám jött az útról, és nincs mit adjak ennie;


Ndoˈ tˈo̱ Jesús nda̱a̱na tsoom: —Mayuuˈ na ncwjeeˈjndyee Elías na nntseijndaaˈñê chaˈtso. Sa̱a̱ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, ¿chiuu waa na matso ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿya? Matsonaˈ na jndye nawiˈ catjo̱ⁿ ndoˈ nncˈom nnˈaⁿ na ticueeˈ nˈomna ja. 	 Õ pedig felelvén, monda nékik: Illés ugyan elõbb eljövén helyre állít mindent; de hogyan van az embernek Fiáról megírva, hogy sokat kell szenvednie és megvettetnie?


Ndoˈ cwii joona mañoomˈ seiquieeˈñe mosooˈ tyee na cwiluiitquieñe. Tyjee tsuaˈqui tsaⁿˈñeeⁿ ntyjaya. 	 És közülök valaki megvágá a fõpap szolgáját, és levágá annak jobb fülét.


Ndoˈ na maljeiya na ljoˈ, tquiaanaˈ na tyˈo̱ⁿtˈmaaⁿˈndyo̱ tsˈo̱o̱ⁿ. Majndeiiticheⁿ quia na ljeiya na jlaˈñˈoomˈndyoˈ Tito tsˈiaaⁿ na tjaaⁿ na mˈaⁿˈyoˈ. Ndoˈ na teijndeiˈyoˈ jom mati tquiaanaˈ na neiⁿya ncˈe sˈaanaˈ ntyjeeⁿ chaˈcwijom na mˈaaⁿ waⁿˈaⁿ. 	 Annakokáért megvígasztalódtunk a ti vígasztalástokon; de sokkal inkább örültünk a Titus örömén, hogy az õ lelkét ti mindnyájan megnyugtattátok:


Ndoˈ xeⁿ nmeiiⁿˈ nlˈaˈyoˈ, jeeⁿ tincˈuaaˈ nñequiaaⁿ na nntsaquieeˈndyoˈ yuu na ticantycwii na matsa̱ˈntjom nquii na tjacantyja na tˈmaⁿ cwiluiiñe ndoˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñe jaa, juu Ta Jesucristo. 	 Mert ekképen gazdagon adatik majd néktek a mi Urunknak és megtartónknak, a Jézus Krisztusnak örök országába való bemenetel.


Meiⁿcwii tjaa ˈñeeⁿ cˈoom na matseiˈno̱ⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tjaa ˈneeⁿ juu na malˈue jom. 	 Nincs, a ki megértse, nincs, a ki keresse az Istent.


Cjooˈ liaⁿˈaⁿ ndoˈ cjooˈ tcweeⁿˈeⁿ jnda̱ teiljeii xueⁿˈeⁿ na matsonaˈ: “Ja cwiluiindyo̱ na matsa̱ˈntjo̱ⁿya chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom. Ja tˈmaⁿ cwiluiindyo̱ jo nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿndye.” 	 És az õ ruháján és tomporán oda vala írva az õ neve: királyoknak Királya, és uraknak Ura.


Tyˈeñˈomna Jesús, tyomeintyjeeⁿˈeⁿ jo nnom gobiernom Pilato. Taxˈee tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —¿Aa ˈu cwiluiindyuˈ Rey cwentaa nnˈaⁿ judíos? Tˈo̱ Jesús, tsoom: —Maxjeⁿ joˈ ja, chaˈna matsuˈ. 	 Jézus pedig ott álla a helytartó elõtt; és kérdezé õt a helytartó, mondván: Te vagy-é a zsidók királya? Jézus pedig monda néki: Te mondod.


Matso ángelˈñeeⁿ no̱o̱ⁿ: “Tincˈoomˈ ˈu Pablo na nquiaˈ ee maxjeⁿ nncueˈ na mˈaaⁿ tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma. Ndoˈ cantyja ˈnaⁿˈ ˈu chaˈtso nnˈaⁿ na quio ñˈeⁿˈ, Tyˈo̱o̱tsˈom nntsˈaa na ticwjena.” 	 Ezt mondván: Ne félj Pál! A császár elé kell néked állanod. És ímé az Isten ajándékba adta néked mindazokat, kik te veled hajóznak.


’Quia na nncˈoocho nnˈaⁿ ˈo jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwituˈxeⁿ ñˈoom naquiiˈ lanˈom nchˈu, oo jo nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ, xjeⁿˈñeeⁿ tincˈomˈyoˈ ñˈomtiuu cwaaⁿ ñˈoom nlaˈlcweˈyoˈ 	 Mikor pedig a zsinagógákba visznek benneteket, és a fejedelmek és hatalmasságok elé, ne aggodalmaskodjatok, mimódon vagy mit szóljatok védelmetekre, vagy mit mondjatok;


Cwii tsˈaⁿ na ticataˈjnaaⁿˈyoˈ na nchii tyˈoyoˈ, xocˈoontyjo̱yoˈ naxeⁿˈ, hasta nleiˈnomyoˈ juu. Ee ticataˈjnaaⁿˈyoˈ jndyeeˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ na nchii tyˈoyoˈ. 	 Idegent pedig nem követnek, hanem elfutnak attól: mert nem ismerik az idegenek hangját.


Nquii na cwiluiiñe ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, tyomˈaaⁿñe tsjoomnancue, sa̱a̱ meiiⁿ na jom tqueeⁿ juunaˈ, maxjeⁿ tîcalaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ ˈñeeⁿ cwiluiiñê. 	 A világban volt és a világ általa lett, de a világ nem ismerte meg õt.


Cwii xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ, tjatseijomñe Jesús waaˈ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ fariseos, na nlcwaaⁿˈaⁿ joˈ joˈ. Ndoˈ ñˈeeⁿ nnˈaⁿ fariseos na tyoqueⁿ cwenta ljoˈ nntsˈaaⁿ. 	 És lõn mikor a fõfarizeusok közül egynek házához ment szombatnapon kenyeret enni, azok leselkednek vala õ utána.


Ee ñequio juu ñˈoom naya na tyoñequiaayâ nda̱a̱ˈyoˈ, joˈ na tcwaaⁿ ˈo cha nnda̱a̱ nlaˈjomndyoˈ cantyja na cwiluiitˈmaⁿñe Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 A mire elhívott titeket a mi evangyéliomunk által, a mi Urunk Jézus Krisztus dicsõségének elvételére.


Quia na jnda̱ tsoom na nmeiiⁿˈ, jlaˈntjaˈndye nnˈaⁿ fariseos ñˈeⁿ saduceos. Taticatjoomˈ jlaˈneiⁿna. 	 A mint pedig õ ezt mondta, meghasonlás támada a farizeusok és a sadduczeusok között, és a sokaság megoszlott.


Ndoˈ Cornelio quia na jnda̱ tja ángel na seineiⁿ ñˈeⁿñê tcwaaⁿ we mosoomˈm ndoˈ cwii sondaro. Sondaroˈñeeⁿ matseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mandiˈntjoom nnom Cornelio. 	 A mint pedig elment az angyal, a ki Kornéliussal beszélt, szólíta kettõt az õ szolgái közül, és egy kegyes vitézt azok közül, kik rendelkezésére állnak vala.


ˈÑeeⁿ juu na ticajnda ntyjii ja, tsaⁿˈñeeⁿ tiñeˈcatseicana̱a̱ⁿ ñˈoom na mañequiaya. Ndoˈ ñˈoom na matseina̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ nchii ñˈoom ˈndyo̱ nnco̱ya. Matseixmaⁿnaˈ ñˈoom ˈndyoo Tsotya̱ya ee jom jñoom ja quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 A ki nem szeret engem, nem tartja meg az én beszédeimet: és az a beszéd, a melyet hallotok, nem az enyém, hanem az Atyáé, a ki küldött engem.


Jnda̱ joˈ tso ángelˈñeeⁿ no̱o̱ⁿ: —Chaˈtso ñˈoommeiiⁿ tjacantyja na mayuuˈnaˈ, jo chii nnda̱a̱ ntyjaaˈtyeⁿ tsˈom tsˈaⁿ joonaˈ. Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñê na matseijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈom nnˈaⁿ na cwiñeˈquia ñˈoomˈm. Joˈ chii jnda̱ jñoom ángel cwentaaⁿˈaⁿ na caˈmo̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomna nnoom ljoˈ na mawaaxjeⁿ na nluii. 	 monda nékem: E beszédek hívek és igazak: és az Úr, a szent próféták Istene bocsátotta el az õ angyalát, hogy megmutassa az õ szolgáinak [azokat,] a miknek meg kell lenni hamar.


Ndoˈ joˈ joˈ jluiˈ ntquieeˈ ángeles. Cwileiˈchona ntquieeˈ nnom nawiˈ na nntjoom nnˈaⁿ. Cweeˈna liaa lino na canchiiˈ, na jeeⁿ caxueenaˈ. Ndoˈ cwii cwiindyena chuˈtyeⁿ tseiˈjndya cwii ˈnaⁿ na tuii ñˈeⁿ sˈomcajaⁿ. 	 És kijöve a templomból a hét angyal, a kinél a hét csapás vala, tiszta és fehér gyolcsba öltözve, és mellöknél arany övekkel körülövezve.


Jnda̱ chii ntyˈiaya jndye ndio na meindyuaandye nnˈaⁿ na jnda̱ toˈñoom tsˈiaaⁿ na nntuˈxeⁿna nnˈaⁿ. Ndoˈ mati ntyˈiaya añmaaⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ jno̱ⁿ cantyoˈ cweˈ ncˈe na tjeiˈyuuˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús, ndoˈ na tyoñeˈquiana ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Naⁿˈñeeⁿ tîcalaˈtˈmaaⁿˈndyena quiooˈjndii, meiⁿ juu na jluiˈtsjaaⁿˈñeyoˈ. Tînquiandyena na nluii ljeii ˈnaaⁿˈyoˈ cantaana meiⁿ lueena. Naⁿˈñeeⁿ ntyˈiaya na tandoˈnndaˈna na jnda̱ tja̱na ndoˈ sa̱ˈntjomna ñequio Cristo cwii meiⁿ ndyu. 	 láték királyiszékeket, és leülének azokra, és adaték nékik ítélettétel; és [látám] azoknak lelkeit, a kiknek fejöket vették a Jézus bizonyságtételéért és az Isten beszédéért, és a kik nem imádták a fenevadat, sem annak képét, és nem vették annak bélyegét homlokukra és kezeikre; és éltek és uralkodtak a Krisztussal ezer esztendeig.


Sa̱a̱ xeⁿ ntˈom lˈo̱ tsˈoom olivo xiomˈ, jnda̱ jndiiˈnaˈ ndoˈ ˈu jeˈ na matseijomnaˈ ˈu chaˈna tsˈoom olivo jnda̱a̱, jnda̱ ñjoomˈndyuˈ quiiˈntaaⁿ lˈo̱ tsˈoom olivo xiomˈ, ndoˈ na ljoˈ macwjaaˈñenaˈ ˈu cantyja ˈnaaⁿˈ nchˈiooˈ tsˈoomˈñeeⁿ ndoˈ ndaaˈ juunaˈ mañequiaanaˈ na wjaanajnduˈ. 	 Ha pedig némely ágak kitörettek, te pedig vadolajfa létedre beoltattál azok közé, és részese lettél az olajfa gyökerének és zsírjának;


Ntˈomndye joona jluena: —Majom luaaˈ. Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ jlue: —Nchii jom, cweˈ na jeeⁿ tseijomnaˈ. Sa̱a̱ nqueⁿ matsoom: —Maja luaa. 	 melyek azt mondák, hogy: Ez az; mások pedig, hogy: Hasonlít hozzá. Õ azt mondá, hogy: Én vagyok [az].


Cornelio tsoñˈeeⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ chiuu waa na tcoˈna na ntyˈiaaⁿˈaⁿ. Jnda̱ chii jñoom naⁿˈñeeⁿ tsjoom Jope. 	 És elmondván nékik mindent, elküldé õket Joppéba.


Quia joˈ jlaˈwendye nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ nacjooˈ Pablo ñˈeⁿ Silas ndoˈ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ sa̱ˈntjomna na caluiˈ liaa naⁿˈñeeⁿ ndoˈ cachoˈna nˈoomjneiⁿ. 	 [velök] egyben feltámada a sokaság õ ellenök. A bírák pedig letépetvén ruháikat, megvesszõzteték [õket.]


Sa̱a̱ quia cwiñeˈquiandyoˈ na wjaaˈmo̱ⁿ Espíritu nda̱a̱ˈyoˈ chiuu waa na calˈaˈyoˈ, quia joˈ cwindyaandyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Ha azonban a Lélektõl vezéreltettek, nem vagytok a törvény alatt.


Cwii tsˈaⁿ na matseiyuˈ, quia nljeii cwii xˈiaaˈ na matseiyuˈ na matseitjo̱o̱ñe tsaⁿˈñeeⁿ cwii nnom jnaⁿ na nchii wjaañˈoomnaˈ juu na nntsuuñe, macaⁿnaˈ na caⁿ tsaⁿˈñeeⁿ cwii naya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ jom nñequiaaⁿ na nncwandoˈ añmaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Waa jnaⁿ na wjaañˈoomnaˈ tsˈaⁿ na nntsuuñe, tjaaˈnaⁿ nasei meiⁿ cwii caⁿ tsˈaⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 valaki látja, hogy az õ atyjafia vétkezik, [de] nem halálos bûnt, könyörögjön, és [az] [Isten] életet ad annak, a ki nem halálos bûnnel vétkezik. Van halálos bûn; nem az ilyenért mondom, hogy könyörögjön.


Seiljeiya cartaˈñeeⁿ na seicwano̱ⁿya na mˈaⁿˈyoˈ cha nleitquiooˈ aa nlaˈcanda̱ˈyoˈ ñˈoom na maqua̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Mert azért írtam is, hogy bizonyosan megtudjam felõletek, ha mindenben engedelmesek vagytok-é?


Sa̱a̱ mayuuˈcheⁿ, nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, ntˈom nnˈaⁿ na mˈaⁿ ñjaaⁿ xocwjena hasta xeⁿ jnda̱ ntyˈiaanda̱a̱na cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mondom pedig néktek bizonnyal, hogy vannak az itt állók közül némelyek, kik a halált meg nem kóstolják, mígnem meglátják az Istennek országát.


Sa̱a̱ tso Jesús: —Caˈndyeˈyoˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ. ¿Chiuu na cwilaˈliooˈndyoˈ ñˈeⁿñê? Ee jeeⁿ tjacañjoomˈ nayawaaˈ na sˈaaⁿ ñˈeⁿndyo̱. 	 Jézus pedig monda: Hagyjatok békét néki; miért bántjátok õt? jó dolgot cselekedett én velem.


’Cwii tsaⁿcanchˈue xonda̱a̱ nncjaaqueⁿˈeⁿ waaˈ tsˈaⁿ na waa najndeii na nncwjeeⁿˈeⁿ ˈnaaⁿˈ. Sa̱a̱ xeⁿ nntseityeⁿjñeeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ quia joˈ nnda̱a̱ na nncwjiˈñˈeeⁿ ˈnaaⁿˈ. 	 Avagy mi módon mehet be valaki a hatalmasnak házába és rabolhatja el annak kincseit, hanemha megkötözi elõbb a hatalmast és akkor rabolja ki annak házát?


Matsonaˈ na cwii tsaⁿsˈa na mandiˈntjom, ñecwii scoomˈm ndoˈ ya maqueeⁿ xjeⁿ ntseinaaⁿ ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ. 	 A diakónusok egy feleségû férfiak legyenek, a kik gyermekeiket és tulajdon házaikat jól igazgatják.


Sa̱a̱ ñejomto mana ntycwii cantyja na tyandye naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na cwileiˈcho lˈaandaa, ñequio nnˈaⁿ na cwiˈooñjomndye joonaˈ, ñequio naⁿntjom na cwilˈa tsˈiaaⁿ naquiiˈ lˈaandaa, ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwitaˈntjom cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ, tquia tyomeiˈntyjeeˈ naⁿˈñeeⁿ. 	 És minden hajósmester és a hajókon levõk mind, a sokaság és az evezõk, és valakik a tengeren kereskednek, távol állának.


Majuu na jnda̱ tqueⁿˈ jo nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 A melyet készítettél minden népeknek szeme láttára;


Luaa waa na nntsˈaaya. Mˈaⁿ nnˈaⁿ tsjomˈyoˈ na cwiluena na joona na mayuuˈcheⁿ judíos na wiˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ cantyja na cwilˈana machˈeenaˈ na tiyuuˈ na ljoˈ. Ñenquiiˈcheⁿ cantu cwilaˈneiⁿna, ee laˈxmaⁿna tmaaⁿˈ cwentaaˈ Satanás. Joˈ chii queⁿˈyoˈ cwenta, nntsˈaaya na nncˈoontyjaaˈna ˈo na nntaˈna cantyena jo nda̱a̱ˈyoˈ. Ndoˈ na nncˈoolaˈno̱ⁿˈna na ja mˈaaⁿya na candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo. 	 Ímé én adok a Sátán zsinagógájából, azok közül, a kik zsidóknak mondják magukat és nem azok, hanem hazudnak; ímé azt mívelem, hogy azok eljõjjenek és leboruljanak a te lábaid elõtt, és megtudják, hogy én szerettelek téged.


Calaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ Israel. Nnˈaⁿ na cwitquiina seii quiooˈ na cwitioona nacjooˈ tio watsˈom tˈmaⁿ, xjeⁿˈñeeⁿ cwilajomndyena cantyja ˈnaaⁿˈ quiooˈ na cwilaˈcwjeena. 	 Tekintsétek meg a test szerint való Izráelt! A kik az áldozatokat eszik, avagy nincsenek-é közösségben az oltárral?


Sa̱a̱ seiˈno̱ⁿˈ Jesús na luaaˈ ñecalˈana ñˈeⁿñê. Joˈ chii jlueeⁿˈeⁿ joˈ joˈ ndoˈ jndye nnˈaⁿ tyˈentyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ. Seinˈmaaⁿ chaˈtso nnˈaⁿwii. 	 Jézus pedig észrevévén ezt, eltávozék onnan. És követé õt nagy sokaság, és õ meggyógyítja vala mindnyájokat;


Ndoˈ jndeii seineiiⁿ, tsoom: —Quiiˈntaaⁿ chaˈtsondye tyja̱a̱lcuuya, ˈu na matioˈnaaⁿñeti Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ matioˈnaaⁿñê yuˈndaa na njom tsˈom tsiaˈ. 	 És fennszóval kiálta, mondván: Áldott vagy te az asszonyok között, és áldott a te méhednek gyümölcse.


Ja ñequio Tsotya̱ ñeˈcwii cwiluiindyo̱ ñˈeⁿñê. 	 Én és az Atya egy vagyunk.


Joˈ chii cwii cwii tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈeⁿñê, tiquichˈeeya jnaⁿ, sa̱a̱ tsˈaⁿ na machˈeeya jnaⁿ, meiⁿ tyoontyˈiaaˈ jom, meiⁿ ticwajnaaⁿˈ jom. 	 A ki õ benne marad, egy sem esik bûnbe; a ki bûnbe esik, egy sem látta õt, sem meg nem ismerte õt.


Jnda̱ teinom xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ judíos ndoˈ jnda̱ jaawixuee xuee najndyee smanaⁿ, quia joˈ tja María Magdalena ñequio cwiicheⁿ María, tyˈecajndooˈna tseiˈtsuaa. 	 A szombat végén pedig, a hét elsõ napjára virradólag, kiméne Mária Magdaléna és a másik Mária, hogy megnézzék a sírt.


Ndoˈ quia na squia̱a̱yâ Galilea ñˈeⁿñê nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ jeeⁿ neiiⁿna jom, jlaˈljona jom. Ee mati joona tyˈena Jerusalén quia tueeˈ ncuee Pascua, ndoˈ ntyˈiaana chaˈtso ˈnaaⁿ tˈmaⁿ na tyochˈeeⁿ joˈ joˈ. 	 Mikor azért beméne Galileába, befogadták õt a Galileabeliek, mivelhogy látták vala mindazt, a mit Jeruzsálemben cselekedett az ünnepen; mert õk is elmentek vala az ünnepre.


Ee quia na nntsquia̱a̱ya na mˈaⁿˈyoˈ ñequio nnˈaⁿ Macedonia na nncˈoo ñˈeⁿndyo̱, ndoˈ xeⁿ nleitquiooˈ na ticˈomcˈeendyoˈ ñequio sˈomˈñeeⁿ, jeeⁿ tˈmaⁿ nluiˈjnaaⁿˈndyo̱, ndoˈ mati ˈo. 	 Hogy aztán, ha a macedónok velem együtt odajutnak és titeket készületlenül találnak, valamiképen szégyent ne valljunk mi, hogy ne mondjam ti, ebben a dologban.


chaˈtsoti na tqueⁿˈ, tjuˈcjeˈ joonaˈ nacje ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ. Ndoˈ na tjuˈcjeeⁿ chaˈtsoti tjaaˈnaⁿ na ˈñeeⁿ na quia nncˈomnaˈ nacje ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ. Sa̱a̱ meiⁿ na luaaˈ tsoom, tyoontyˈiaaya chaˈtsoti na mˈaⁿnaˈ nacjee ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ. 	 Mindent lábai alá vetettél. Mert azzal, hogy néki mindent alávetett, semmit sem hagyott alávetetlenül: de most még nem látjuk, hogy néki minden alávettetett.


Ndoˈ quia na jnda̱ tsoom na luaaˈ, tjoomˈm jndye nda̱a̱yâ. Tsoom: —Catoˈñoomˈyoˈ Espíritu Santo. 	 És mikor ezt mondta, rájuk lehelle, és monda nékik: Vegyetek Szent Lelket:


Tijoom jndaa. Ee juu tsˈaⁿ na jnda̱ tueˈ xocanda̱a̱ nntsa̱ˈntjomti natia jom. Ndoˈ jaa nnˈaⁿ na cwilaˈyuuˈa ñˈeⁿ Cristo cwiluiindyo̱ lˈoo jo nnom jnaⁿ. Joˈ chii ¿chiuu nluiiyuu na nlˈaatya̱a̱ya natia? 	 Távol legyen: a kik meghaltunk a bûnnek, mimódon élnénk még abban?


¿Cwaaⁿ ñˈoom cwilaˈtiuuˈyoˈ na tijndeiˈtinaˈ na nntsjo̱o̱ nnom tsaⁿmˈaaⁿ, aa nchii chaˈna jnda̱ tsjo̱o̱ nnoom na matseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya jnaaⁿˈaⁿ na waa? Oo ¿aa nchii nquiuˈyoˈ na jndeiˈtinaˈ na nntsjo̱o̱ quicantyjaaⁿ, cjaacaⁿ? 	 Mert mi könnyebb, ezt mondani-é: Megbocsáttattak néked a te bûneid; vagy ezt mondani: Kelj föl és járj?


Ñˈeeⁿˈndyoˈ ˈo na ñejlaˈxmaⁿˈyoˈ nmeiⁿˈ cwitjo̱o̱cheⁿ na nlaˈyuˈyoˈ, sa̱a̱ jeˈ jnda̱ tmaⁿndyoˈ, jnda̱ tqueⁿndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo, jnda̱ tqueeⁿ ˈo na tjaa jnaⁿ laˈxmaⁿˈyoˈ ñequio xueeˈ Ta Jesucristo ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nquii Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaya. 	 Ilyenek voltatok pedig némelyek, de megmosattattatok, de megszenteltettetek, de megigazíttattatok az Úr Jézusnak nevében és a mi Istenünk Lelke által.


Sa̱a̱ quia na jndii tsaⁿˈñeeⁿ na luaaˈ, seichjooˈnaˈ tsˈoom ee jeeⁿ tyañê. 	 Az pedig ezeket hallván, igen megszomorodék; mert igen gazdag vala.


Ee jnda̱ teicantoˈ jnaaⁿna hasta cañoomˈlueecheⁿ ndoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ñjom tsˈoom natia na laˈxmaⁿna. 	 Mert az õ bûnei az égig hatottak, és megemlékezett az Isten az õ gonoszságairól.


ndoˈ quia cwilaxmaⁿˈyoˈ joˈ cˈomˈyoˈ na queⁿndyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ xjeⁿ, ndoˈ ñequio juu joˈ, cˈomˈyoˈ na nioomˈcheⁿ nˈomˈyoˈ, ndoˈ ñequio juu joˈ, quiandyoˈ na nleitquiooˈ na mˈaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 A tudomány mellé pedig mértékletességet, a mértékletesség mellé pedig tûrést, a tûrés mellé pedig kegyességet,


Quia joˈ jndyolcweˈ Jesús na mˈaⁿ ndyee naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ ljeiiⁿ na cwindana. Tsoom nnom Pedro: —Aa ndiˈ Simón, ¿aa waˈtsuˈ? ¿Aa maxjeⁿ tîcanda̱a̱ nntsaˈ na ticatsuˈ meiⁿ ñeˈcwii hora? 	 Azután visszatére és aluva találá õket, és monda Péternek: Simon, alszol? Nem bírtál egy óráig vigyázni?


Ee manquiuuya nnˈaⁿ na jnda nquiu Tyˈo̱o̱tsˈom, chaˈtso nnom na cwiwiˈnomna cwiteiˈjndeiinaˈ joona, nquiee nnˈaⁿ na maqueeⁿˈñê chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈom nqueⁿ. 	 djuk pedig, hogy azoknak, a kik Istent szeretik, minden javokra van, mint a kik [az] [õ] végzése szerint hivatalosak.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, tsoom: —Juu tsˈaⁿ na jndyu Jesús sˈaaⁿ tsooˈ, tyˈoomñê juunaˈ luaˈno̱o̱ⁿ. Jnda̱ joˈ matso na cjo̱ya Siloé na cjo̱camaaⁿ no̱o̱ⁿ. Ndoˈ tjo̱ joˈ, tmaaⁿ no̱o̱ⁿ, ndoˈ jeˈ xuee mantyˈiaya. 	 Felele az és monda: Egy ember, a kit Jézusnak mondanak, sarat készíte és rákené a szemeimre, és monda nékem: Menj el a Siloám tavára és mosódjál meg; miután pedig elmenék és megmosakodám, megjöve látásom.


Ee xjeⁿˈñeeⁿ tyoojuˈ Herodes jom wˈaancjo. 	 Mert János még nem vetteték a tömlöczbe.


Tso Jesús nnom: —Matsuˈ xeⁿ nnda̱a̱ ntsˈaa. Chaˈtso nnda̱a̱ nluii quia na matseiyuˈ tsˈaⁿ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jézus pedig monda néki: Ha hiheted azt, minden lehetséges a hívõnek.


Ndoˈ matsˈia joˈ tjomndyena Jesús. Tquiaaⁿ na xmaⁿndyena. Ndoˈ taˈna cantyena, taˈxcweendyena ncˈeeⁿ na tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. 	 Mikor pedig mennek vala, hogy megmondják az õ tanítványainak, ímé szembe jöve õ velök Jézus, mondván: Legyetek üdvözölve! Azok pedig hozzá járulván, megragadák az õ lábait, és leborulának elõtte.


na nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na nndyaandye joonaˈ na tyeⁿ mˈaⁿnaˈ nacje ˈnaaⁿˈ na cwiwiˈndaaˈnaˈ ndoˈ cwiwjenaˈ, cha nlaˈjomndye joonaˈ ñequio juu na cwindyaandye ntseinaaⁿ, cwii na jeeⁿ ndyaˈ jnda tseixmaⁿnaˈ. 	 Azzal a reménységgel, hogy maga a teremtett világ is megszabadul a rothadandóság rabságától az Isten fiai dicsõségének szabadságára.


Ja cwiluiindyo̱ tyooˈ na jnaaⁿya cañoomˈluee. Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nlcwaˈ, tixocatsuuñe. 	 Ez az a kenyér, a mely a mennybõl szállott alá, hogy kiki egyék belõle és meg ne haljon.


Ndoˈ nandye cañoomˈluee teicˈuaa na seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tsoom: —Luaañe Jndaaya na jeeⁿ candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿ. Cantyja ˈnaaⁿˈ jom mañequiaanaˈ na neiⁿya. 	 És ímé egy égi hang ezt mondja vala: Ez amaz én szerelmes fiam, a kiben én gyönyörködöm.


Quia joˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio chaˈtsondye naⁿmanˈiaaⁿ cwentaa nnˈaⁿ judíos tyolˈueena nnˈaⁿ na calue ñˈoom cantu nacjooˈ Jesús cha nnda̱a̱ nleijndaaˈ jnaaⁿˈaⁿ na cueeⁿˈeⁿ. Sa̱a̱ tileicaliuna. 	 A fõpapok pedig és az egész tanács bizonyságot keresnek vala Jézus ellen, hogy megölhessék õt; de nem találnak vala.


Ee mantyjiijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na jeeⁿ jnda ntyjiiya ˈo ncˈe juu na mˈaaⁿ Jesucristo na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom ˈo chaˈxjeⁿ na jeeⁿ wiˈ tsˈom yuscu jnaaⁿ na ˈndaañe. 	 Mert bizonyságom az Isten, mely igen vágyakozom mindnyájatok után a Krisztus Jézus szerelmében.


Matsoticheⁿ Jesús: —Tso Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos na matseijomnaˈ joona chaˈna nqueⁿ. Ndoˈ manquiuuya na tixocatsˈaanaˈ na cweˈ cantu ñˈoom na tsoom. 	 Ha azokat isteneknek mondá, a kikhez az Isten beszéde lõn (és az írás fel nem bontható),


ˈO yolcu na mˈaⁿ sˈaaˈyoˈ calˈaˈyoˈ ljoˈ na lˈue nˈomna chaˈcwijom cwindyeˈntjomˈyoˈ nnom nquii Ta Jesucristo. 	 Ti asszonyok a ti saját férjeteknek engedelmesek legyetek, mint az Úrnak.


Ndoˈ tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom: “Ja nncuˈxa̱ⁿ nnˈaⁿ ndyuaaˈñeeⁿ yuu na nndyeˈntjomtyeⁿ nnˈaⁿ na nluiindyena tsjaaⁿ ˈnaⁿˈ na wjaawicantyjooˈ, jnda̱ chii nluiˈna joˈ joˈ. Tyuaawaañe nncˈomna nlatˈmaaⁿˈndyena ja.” 	 De azt a népet, melynek szolgálnak, én megítélem, monda az Isten: és ezek után kijõnek, és szolgálnak nékem e helyen.


Meiⁿcwii ñˈoom na cweˈ cantu ticaljeiiˈ ndyueena. Ndoˈ meiⁿcwii tyoolaˈtjo̱o̱ndyena nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És az õ szájokban nem találtatott álnokság; mert az Istennek királyiszéke elõtt feddhetetlenek.


Ee ¿ˈñeeⁿ sondaro na cweˈ nquii matseicatsuu ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ juu na macaa ndiaˈ? Ndoˈ ¿ˈñeeⁿ tsˈaⁿ na manomˈ cwii ntjom lˈo̱o̱ uva na tiquii ta̱a̱ˈnaˈ? Ndoˈ ¿ˈñeeⁿ tsˈaⁿ na mateixˈe canmaⁿ na ticˈuu ndaatsuuyoˈ? 	 Kicsoda katonáskodik valaha a maga zsoldján? Kicsoda plántál szõlõt, és nem eszik annak gyümölcsébõl? Vagy kicsoda legeltet nyájat, és nem eszik a nyájnak tejébõl?


Quia joˈ cweˈ seiñˈeeⁿˈtonaˈ nnˈaⁿ chaˈwaa naquiiˈ tsjoomˈñeeⁿ. Mantyja tˈuena Gayo ñequio Aristarco, nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿ Pablo na jnaⁿ ndyuaa Macedonia. Tyˈechona naⁿˈñeeⁿ, tyˈequieˈna naquiiˈ wˈaa yuu cwitjomndye nnˈaⁿ quia na waa jomta. 	 És betelék az egész város háborúsággal; és egyakarattal a színházba rohanának, megfogván Gájust és Aristárkhust, kik Maczedóniából valók és Pálnak útitársai valának.


Quia joˈ saayâ ta na jndyu Olivos. Ndoˈ quia jnda̱ tacatyeeⁿ Jesús joˈ joˈ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê saantyjaaˈâ jom cha nnda̱a̱ nlana̱a̱ⁿyâ ñˈeⁿñê na ñencjo̱o̱yâ. Lˈuuyâ: —Catsuˈ nda̱a̱yâ cwaaⁿ nluii na nmeiiⁿˈ. Ndoˈ ¿cwaaⁿ ˈnaaⁿ na nleitquiooˈ na mˈmo̱ⁿnaˈ na manndyoˈnndaˈ ndoˈ na nntycwii tsjoomnancue? 	 Mikor pedig az olajfák hegyén ül vala, hozzá menének a tanítványok magukban mondván: Mondd meg nékünk, mikor lesznek meg ezek? és micsoda jele lesz a te eljövetelednek, és a világ végének?


Ljoˈ na jnda̱ ñentyˈiaya na ñetˈo̱o̱ⁿya ñequio Tsotya̱, joˈ matseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ. Sa̱a̱ ˈo jeˈ, cantyja na jnda̱ ñejndyeˈyoˈ ñˈoom ˈndyoo tsotyeˈyoˈ, joˈ cwilˈaˈyoˈ. 	 Én azt beszélem, a mit az én Atyámnál láttam; ti is azt cselekszitek azért, a mit a ti atyátoknál láttatok.


Tsjoom Éfeso seijndo̱ya cwii tsˈo̱o̱ⁿ ñequio quiooˈ wje sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ ¿yuu waa na mawantjo̱ⁿ? Ee xeⁿ na mayuuˈ na ticataˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ yati calˈaaya chaˈxjeⁿ cwilue nnˈaⁿ: “Cwa cwaaˈa ndoˈ cwa̱a̱ya ee ˈiocha luaaˈ nncwja̱a̱ya.” 	 Ha csak emberi módon viaskodtam Efézusban a fenevadakkal, mi a hasznom abból, ha a halottak fel nem támadnak? Együnk és igyunk, holnap úgyis meghalunk!


Quia joˈ tˈo̱ Pedro nda̱a̱na: —Ticwiindyoˈ ˈo calcweˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ cwitsˈoomndyoˈ ñequio xueeˈ Jesucristo, cha nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaⁿˈyoˈ. Quia joˈ nntoˈñoomˈyoˈ Espíritu Santo naquiiˈ nˈomˈyoˈ. 	 Péter pedig monda nékik: Térjetek meg és keresztelkedjetek meg mindnyájan a Jézus Krisztusnak nevében a bûnöknek bocsánatjára; és veszitek a Szent Lélek ajándékát.


Joˈ chii cwilˈuuyâ nda̱a̱ˈyoˈ ñˈoom na tˈmo̱ⁿ nquii na cwiluiiñe na catsa̱ˈntjom jaa na ndicwaⁿ cwitando̱o̱ˈa hasta xjeⁿ na nndyonnaaⁿˈaⁿ, xocwino̱o̱ⁿˈa nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. 	 Mert ezt mondjuk néktek az Úr szavával, hogy mi, a kik élünk, a kik megmaradunk az Úr eljöveteléig, épen nem elõzzük meg azokat, a kik elaludtak.


Jndeii seixuaⁿ chaˈna matseixuaa liom. Quia na jnda̱ seixuaⁿ, quia joˈ teicˈuaa ndyuee ntquieeˈ ntsuee. 	 És kiálta nagy szóval, mint mikor az oroszlán ordít; és mikor kiálta, megszólaltatá a hét mennydörgés az õ szavát.


Ndoˈ teintyjeeˈ Zaqueo, tsoom nnom Jesús: —Aa ndiˈ, Ta, xcwe ˈnaⁿya na niom manñequiaya nda̱a̱ ndyeñeeⁿˈ ndoˈ xeⁿ na xˈua̱ya ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ, jeˈ manntseilcwa̱ˈa ñequiee ndiiˈ chaˈxjeⁿ na tjeiiˈa. 	 Zákeus pedig elõállván, monda az Úrnak: Uram, ímé minden vagyonomnak felét a szegényeknek adom, és ha valakitõl valamit patvarkodással elvettem, négy annyit adok helyébe.


Tˈo̱ Jesús nnom: —Chiuu sa ˈu Felipe, jaachˈee xuee mˈaaⁿya ñˈeⁿndyoˈ, ¿aa maxjeⁿ ticwajnaⁿˈ ja? Tsˈaⁿ na jnda̱ ntyˈiaaˈ ja, mati jnda̱ ntyˈiaaⁿˈaⁿ Tsotya̱. ¿Chiuu na matsuˈ: “Quiaaˈ na nntyˈiaanda̱a̱yâ Tsotyeˈ”? 	 Monda néki Jézus: Annyi idõ óta veletek vagyok, és még sem ismertél meg engem, Filep? a ki engem látott, látta az Atyát; mimódon mondod azért te: Mutasd meg nékünk az Atyát?


Cwilˈana na ndooˈ jeeⁿ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena sa̱a̱ cantyja na cwilˈana macwjiˈnaˈ na waa najndeii ñˈoom na cwilaˈjomndyena. Tintseiquiiˈndyuˈ ñequio nnˈaⁿ na nmeiiⁿˈ cwilˈa. 	 Kiknél megvan a kegyességnek látszata, de megtagadják annak erejét. És ezeket kerüld.


Quia na jnda̱ teixuee, nnˈaⁿ na cwileiˈñˈom wˈaandaa tîcataˈnaaⁿˈna ndyuaaˈñeeⁿ. Sa̱a̱ jliuna cwii joo yuu na tjaquieeˈndiiˈ na mˈaaⁿ ndaaluee yuu ñequiiˈ tsˈoteiˈ. Jlaˈtiuuna ya xeⁿ nnda̱a̱ nlˈana na nncjaaquieeˈ wˈaandaa joˈ joˈ. 	 Mikor pedig megvirradt, a szárazföldet nem ismerik vala fel; hanem egy tengeröblöt sajdítanak vala, melynek síma partja van, melyre végezék, hogy kihajtják a hajót, ha bírják.


—Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ fariseo ndoˈ mati tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿquiñom sˈom cwentaaˈ gobiernom. We naⁿˈñeeⁿ mañejuu xjeⁿ tyˈena watsˈom tˈmaⁿ na nlaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Két ember méne fel a templomba imádkozni; az egyik farizeus, és a másik vámszedõ.


Nagai jnda Maat, Maat jnda Matatías, Matatías jnda Semei, Semei jnda José, José jnda Judá, 	 z] Maáté, [ez] Matthatiásé, [ez] Sémeié, [ez ]Józsefé, [ez] Júdáé,


Xuee na jnda̱ we na tuii na luaaˈ, ntyˈiaaˈ Juan na ndyowindyooˈ Jesús na mˈaaⁿ. Matsoom nda̱a̱ jâ na mˈaaⁿyâ ñˈeⁿñê joˈ joˈ: —Queⁿˈyoˈ cwenta, luaaˈ tsˈaⁿ na cwiluiiñe catsmaⁿ tsmeiⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na juu matseicanduuˈ jnaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Másnap látá János Jézust õ hozzá menni, és monda: Ímé az Istennek ama báránya, a ki elveszi a világ bûneit!


Ee ticwii cwii tsˈoom na ya, cwiweˈ ta̱ na ya, ndoˈ ticwii cwii tsˈoom na tisˈa, cwiweˈ ta̱ na tisˈa. 	 Ekképen minden jó fa jó gyümölcsöt terem; a romlott fa pedig rossz gyümölcsöt terem.


Luaa tsˈaⁿ na jnda̱ tjeiiˈndyo̱ cwentaya na cwiluiiñê na mandiˈntjoom no̱o̱ⁿ. Jnda ntyjiiya jom ndoˈ jeeⁿ neiⁿya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Nñequiaya Espíritu Santo na juu nncˈoomñe ñˈeⁿñê. Ndoˈ nñequiaaⁿ ñˈoomya chiuu waa na matyˈiomyanaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Ímé az én szolgám, a kit választottam; az én szerelmesem, a kiben az én lelkem kedvét lelé; lelkemet adom õ belé, és ítéletet hirdet a pogányoknak.


Yocheⁿ na cwicwaaˈâ toˈñom Jesús tyooˈ, seitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. Tyjeeⁿ juunaˈ, tquiaaⁿ nda̱a̱yâ. Tsoom: —Catoˈñoomˈyoˈ cwaˈyoˈ tyooˈwaa, ee cwiluiiñenaˈ seiiˈa. 	 Mikor pedig evének, vevé Jézus a kenyeret és hálákat adván, megtöré és adá a tanítványoknak, és monda: Vegyétek, egyétek; ez az én testem.


Quia na macwjiˈyuuˈndyuˈ cwii ñˈoom ndoˈ matsuˈ na mayuuˈ juunaˈ, catsˈaanaˈ na mayuuˈ ñˈoomˈñeeⁿ. Ndoˈ quia na matsuˈ na tiyuuˈ, catsˈaanaˈ na tiyuuˈ ñˈoomˈñeeⁿ. Ee cantyjati ñˈoom na nntseicwaljoˈtiˈ na nntseijndeiiˈ ˈndyoˈ hasta nntseitiuuˈ na nntsuˈ jiiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ñˈoomˈñeeⁿ cwinaⁿnaˈ na mˈaaⁿ nquii tsaⁿjndii. 	 Hanem legyen a ti beszédetek: Úgy úgy; nem nem; a mi pedig ezeken felül vagyon, a gonosztól vagyon.


Ndoˈ nnˈaⁿ na nda jom quia na ntyˈiaana, jeeⁿ seiñˈeeⁿˈnaˈ joona. Tso tsoñeeⁿ nnoom: —ˈU jndaaya, ¿chiuu na luaaˈ saˈ? Ja ñˈeⁿ tsotyeˈ ñequio na chjooˈ nˈo̱o̱ⁿyâ cwilˈua̱a̱yâ ˈu. 	 És meglátván õt, elcsodálkozának, és monda néki az õ anyja: Fiam, miért cselekedted ezt velünk? Ímé atyád és én nagy bánattal kerestünk téged.


Jeˈ jeˈ na jnda̱ tueˈ Cristo, jnda̱ tqueⁿnaˈ jaa na tjaa jnaⁿ cwicolaˈxmaaⁿya jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ chii cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, majndaaˈya na taxocatˈuiinaˈ jaa quia na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ xuee na macanda̱. 	 Minekutána azért most megigazultunk az õ vére által, sokkal inkább megtartatunk a harag ellen õ általa.


Naquiiˈ lˈaaˈñeeⁿ tyomaⁿˈ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿwii, ñˈeⁿ nnˈaⁿ na nchjaaⁿ, ñˈeⁿ nnˈaⁿ na tileicˈoocaˈ, ñequio nnˈaⁿ na jnda̱ teintjeiⁿ luee, ncˈeeˈ. Tyomeindooˈna na nleiwo̱o̱ ndaatioo na ñjom peilaˈñeeⁿ. 	 Ezekben feküvék a betegek, vakok, sánták, aszkórosok nagy sokasága, várva a víznek megmozdulását.


’Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ntsˈaa na catseitjo̱o̱ñe cwii tsˈaⁿ na cachjoo matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱, juu tsaⁿˈñeeⁿ yati xeⁿ cwityeⁿ cwii tsjo̱ˈsuu xtyoomˈm, ndoˈ catueeˈ nnˈaⁿ jom tsˈom ndaaluee. 	 A ki pedig megbotránkoztat egyet ama kicsinyek közül, a kik én bennem hisznek, jobb annak, ha malomkövet kötnek a nyakára, és a tengerbe vetik.


Ndoˈ mati tsoom: —Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, ¿ljoˈ ñˈeⁿ matseijomnaˈ? Ndoˈ ¿ljoˈ ñˈeⁿ nlajo̱o̱ⁿˈa na mˈmo̱ⁿnaˈ chiuu jaawitˈmaⁿ cantyja na matsa̱ˈntjoom? 	 És monda: Mihez hasonlítsuk az Isten országát? Avagy milyen példában példázzuk azt?


Cantyja na tueeⁿˈeⁿ joˈ chii cwiljoya tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyo̱ ndoˈ nchii macanda̱ cwentaa jnaaⁿ jaa, mati cwentaa jnaaⁿ nnˈaⁿ chaˈwaa tsjoomnancue. 	 És õ engesztelõ áldozat a mi vétkeinkért; de nemcsak a mienkért, hanem az egész világért is.


Quia joˈ Jesús tyˈoom na wiˈ tsˈoom joona. Tyeⁿnquioomˈm luaˈnda̱a̱na. Mañoomˈ teitquioona. Tyˈentyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ. 	 Jézus pedig megszánván õket, illeté az õ szemeiket; és szemeik azonnal megnyíltak; és követék õt.


Tyotseineiiⁿ chaˈcwijom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, tsoom: —Toom cweˈ xuee jeˈ cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ na macaⁿnaˈ cha nnda̱a̱ ljoya tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyoˈ. Sa̱a̱ jeˈ cweˈ wantyˈiuuˈ mˈaaⁿnaˈ jo nda̱a̱ˈyoˈ. 	 ndván: Vajha megismerted volna te is, csak e te mostani napodon is, a mik néked a te békességedre [valók]! de most elrejtettek a te szemeid elõl.


Sa̱a̱ macaⁿnaˈ na caljooˈñe Jesucristo cañoomˈluee hasta quia na jnda̱ seicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈtso ñˈoom na seineiiⁿ ñequio ndyuee profetas na tyoñequia ñˈoomˈm tandyo xuee. 	 Kit az égnek kell magába fogadnia mind az idõkig, míglen újjá teremtetnek mindenek, a mikrõl szólott az Isten minden õ szent prófétájának szája által eleitõl fogva.


Matsjo̱o̱ na luaaˈ cha catseijnaaⁿˈnaˈ oˈ. ¿Aa nntsˈaacheⁿnaˈ na tjaaˈnaⁿ meiⁿñecwii tsˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na jndo̱ˈ tsˈom na nntseijndaaˈñê ñˈoom na maleichuunaˈ ˈo? 	 Megszégyenítéstekre mondom: Hát nincs ti köztetek egy bölcs ember sem, a ki ítéletet tehetne az õ atyjafiai között?


Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ na tqueeⁿˈ tsˈaⁿ fariseo na nlcwaˈ ñˈeⁿñê, tqueⁿ Jesús cwenta ljoˈ lˈana. Jlaˈyuu nda̱a̱na ntsula̱ nacañoomˈticheⁿ nacañoomˈ meiⁿsa. Joˈ chii seineiiⁿ ñˈoom tjañoomˈ nda̱a̱na. 	 És egy példázatot monda a hivatalosoknak, mikor észre vevé, mimódon válogatják a fõ helyeket; mondván nékik:


Tyoluena: Cwiñeˈquiaayâ na quianlˈuaˈ ˈu Ta Tyˈo̱o̱tsˈom na matseiˈxmaⁿˈñˈeⁿˈ chaˈtso nnom najnda̱. ˈU mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿndyuˈ, nacjeeˈ na jnaⁿjndyeenaˈ mamˈaaⁿndyuˈ ndoˈ ticantycwii cantyja ˈnaⁿˈ. Mamaˈmo̱o̱ⁿˈ chiuu waa najnduˈ na matseiˈxmaⁿˈ, ndoˈ jeˈ jnda̱ tˈmo̱ⁿnaˈ na matsa̱ˈntjomˈ. 	 Ezt mondván: Hálát adunk néked Uram, mindenható Isten, a ki vagy és a ki valál és a ki eljövendõ vagy; mert a te nagy hatalmadat kezedhez vetted, és a te országlásodat elkezdetted.


Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ lˈaandaa nchˈu na jnaⁿ Tiberias, tquieˈcañomnaˈ yuu na tcwaˈ naⁿˈñeeⁿ ntyooˈñeeⁿ na jnda̱ tquiaa Ta Jesús na quianlˈuaaˈ Tsotyeeⁿ. 	 jöttek [más] hajók Tiberiásból közel ahhoz a helyhez, a hol a kenyeret ették, miután hálákat adott az Úr:


Tueˈntyjo̱ xuee na tueˈ tsaⁿjñeeⁿˈ, ndoˈ tyˈeñˈom ángeles añmaaⁿˈaⁿ paraíso na mˈaaⁿ Abraham. Mati tueˈ tsaⁿtya ndoˈ tjacantyˈiuuˈñê. 	 Lõn pedig, hogy meghala a koldus, és viteték az angyaloktól az Ábrahám kebelébe; meghala pedig a gazdag is, és eltemetteték.


Ndoˈ ljeii Jesús cwii snom chjoo. Tjaljoom juuyoˈ. Ndoˈ na ljoˈ sˈaaⁿ seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiyo teiljeii. 	 Találván pedig Jézus egy szamarat, felüle arra, a mint meg van írva:


Sa̱a̱ jlaˈcˈo̱ⁿ nnˈaⁿ ja cwii mantana tatsiaⁿ nnom tsjoom na waˈnjo̱o̱ⁿya cwii tsquieelˈo̱o̱. Ndoˈ laaˈtiˈ jluiˈnˈmaaⁿndyo̱ naquiiˈ lˈo̱ tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 És az ablakon át, kosárban bocsátottak le a kõfalon, és megmenekültem kezei közül.


Maluaaˈ matseijomnaˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, xeⁿ ñˈoom na cwilaneiⁿˈyoˈ tijndaaˈ joonaˈ na cwindye nnˈaⁿ, ¿chiuuya na nlaˈno̱ⁿˈna ljoˈ na cwinduˈyo? Nntseijomnaˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ chaˈcwijom tsˈaⁿ cweˈ matseixuaato quiiˈ jndye. 	 Azonképen ti is, ha érthetõ nyelven nem beszéltek, mimódon értik meg, a mit szóltok? Csak a levegõbe fogtok beszélni.


Ndoˈ ˈo jeˈ, na mˈaⁿ ndaˈyoˈ tilˈaˈyoˈ cwii nnom na nlaˈliooˈndyena, ˈo calaˈquieˈyoˈ joona ñequio ñˈoom na matseijndo̱ˈnaˈ nˈomna chiuu nncˈomna ndoˈ catˈmo̱ⁿˈyoˈ nda̱a̱na na candyaˈ tsˈom Ta Jesucristo joona. 	 Ti is atyák ne ingereljétek gyermekeiteket, hanem neveljétek azokat az Úr tanítása és intése szerint.


’Cweˈ joˈ calaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom cañoomˈluee. Matseijomnaˈ jom chaˈna cwii patrom na seitioom na nntyjo̱o̱ⁿ mosoomˈm na choˈjnaⁿ nnoom. 	 Annakokáért hasonlatos a mennyeknek országa a királyhoz, a ki számot akar vala vetni az õ szolgáival.


Ndoˈ lqueeⁿ na tquiaa yuu na jeeⁿ ljo̱ˈ tyuaa, joˈ nnˈaⁿ na ya cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Neiiⁿna cwitoˈñoomna juunaˈ. 	 És hasonlóképen a köves helyre vetettek azok, a kik mihelyst hallják az ígét, mindjárt örömmel fogadják,


Sa̱a̱ taqueⁿ Jesús, tsoom: —ˈO yolcu Jerusalén, tandyueeˈyoˈ cantyja ˈnaⁿ ja luaa, catyueeˈyoˈ cantyja ˈnaⁿˈ ncjoˈyoˈ ñˈeⁿ ndaˈyoˈ. 	 Jézus pedig hozzájok fordulván, monda: Jeruzsálem leányai, ne sírjatok én rajtam, hanem ti magatokon sírjatok, és a ti magzataitokon.


Sa̱a̱ xeⁿ tiñeˈcandiˈ ñˈoom na mayuuˈ, matseijomnaˈ ˈu chaˈna tsˈaⁿ na tisˈa nˈomnnom na mˈaaⁿ na nchjaaⁿˈ. Ee meiiⁿ na mandiˈ ñˈoomˈñeeⁿ sa̱a̱ xeⁿ tixocatseiˈno̱ⁿˈ na mayuuˈ juunaˈ, naquiiˈ tsˈomˈ matseiˈxmaⁿˈ chaˈcwijom na jaaⁿñeñˈeⁿ. 	 Ha pedig a te szemed gonosz, a te egész tested sötét lesz. Ha azért a benned lévõ világosság sötétség: mekkora akkor a sötétség?!


Ndoˈ joˈ joˈ nndyooˈ waa cwii ta yuu na mˈaaⁿ cwii tmaaⁿˈ calcu na cwicwaˈ. 	 Vala pedig ott a hegynél egy nagy disznónyáj, a mely legel vala.


Tcwaˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ hasta tjacjoona. 	 Evének azért mindnyájan, és megelégedének;


Cantyja na tyotsˈaa ñequiiˈcheⁿ tyoˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ na tsˈiaaⁿ calˈaˈyoˈ cha nnda̱a̱ nnteiˈjndeiˈyoˈ nnˈaⁿ na matseiˈtjo̱o̱naˈ. Cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na tyotseineiⁿ Ta Jesús. Tyotsoom: “Matˈmaⁿti matioˈnaaⁿñenaˈ tsˈaⁿ na mañequiaa nchiiti tsˈaⁿ na macoˈñom.” 	 Mindenestõl megmutattam néktek, hogy ily módon munkálkodva kell az erõtlenekrõl gondot viselni, és megemlékezni az Úr Jézus szavairól, mert õ mondá: Jobb adni, mint venni.


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio nnˈaⁿ fariseos, jeeⁿ tyoqueⁿna cwenta xeⁿ na nntseinˈmaⁿ Jesús tsˈaⁿwiiˈ xuee na cwitaˈjndyeena, cha quia joˈ nnda̱a̱ nñeˈquiana jnaaⁿˈaⁿ. 	 Az írástudók és farizeusok pedig leselkedének õ utána, ha vajjon gyógyít-e majd szombatnapon, hogy vádat találjanak ellene.


’Mati candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, xeⁿ wendyoˈ ˈo ñeˈcwii mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na cwitaⁿˈyoˈ nnom Tsotya̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ cañoomˈluee, quia joˈ nñeeⁿ ndoˈ nñequiaaⁿ ñˈoom na cwitaⁿˈyoˈ. 	 Ismét, mondom néktek, hogy ha ketten közületek egy akaraton lesznek a földön minden dolog felõl, a mit csak kérnek, megadja nékik az én mennyei Atyám.


Sa̱a̱ teijndeii tyuaa yuscuˈñeeⁿ ee seintquiooñenaˈ ˈndyoonaˈ ndoˈ tˈuunaˈ jndaaˈñeeⁿ na tjuˈ catsoomjndii ñequio ˈñom. 	 De segítségül lõn a föld az asszonynak, és megnyitá a föld az õ száját, és elnyelé a folyóvizet, a melyet a sárkány az õ szájából bocsátott.


Pedro jndye ntˈomcheⁿ ñˈoom tyocwjiˈyuuˈñetyeeⁿ nda̱a̱na. Ndoˈ tyotseijndo̱ˈtyeeⁿ nˈomna. Tsoom: —Catjeiˈndyoˈ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ na quieˈ nˈom cha nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ. 	 Sok egyéb beszéddel is buzgón kéri és inti vala õket, mondván: Szakaszszátok el magatokat e gonosz nemzetségtõl!


Quia joˈ ntyˈiano̱o̱ⁿ tsjo̱ˈluee xco ñequio tsjoomnancue xco. Ee jnda̱ ntycwii cantyja ˈnaaⁿˈ tsjo̱ˈluee najndyee ñequio tsjoomnancue najndyee. Ndoˈ tatjaaˈnaⁿ ndaaluee cwii cuaa. 	 Ezután láték új eget és új földet; mert az elsõ ég és az elsõ föld elmúlt vala; és a tenger többé nem vala.


Tilˈaˈyoˈ cwii nnom na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nntseilcweˈnaˈ tsˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesús, meiiⁿ na tsˈaⁿ judío, meiiⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos, ndoˈ meiiⁿ joo nnˈaⁿ na laxmaⁿ tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Meg ne botránkoztassátok se a zsidókat, se a görögöket, se az Isten gyülekezetét.


’ˈO quia na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, talˈaˈyoˈ chaˈna joo nnˈaⁿ na cweˈ cwilˈaya na ya nnˈaⁿndye. Ee joona jeeⁿ ya nquiuna na jndooˈcheⁿ nnˈaⁿ cwimeintyjeeˈna, cwilaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ lanˈom ndoˈ jo nqui nantaa. Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, cweˈ tomti juu na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ joona joˈ na cwitaˈntjomna. 	 És mikor imádkozol, ne légy olyan, mint a képmutatók, a kik a gyülekezetekben és az utczák szegeletein fenállva szeretnek imádkozni, hogy lássák õket az emberek. Bizony mondom néktek: elvették jutalmukat.


Ndoˈ quia na jnda̱ teinom cwantindyo xuee na tyomˈaaⁿ tsjoomˈñeeⁿ jlueeⁿˈeⁿ joˈ joˈ. Tcuu tcuu tyomanoom ndyuaa Galacia ñequio ndyuaa Frigia, ndoˈ ñˈoom na tyoñequiaaⁿ, tquiaanaˈ na tyˈenajnda̱ti chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 miután [ott] bizonyos idõt eltöltött, elméne, eljárván renddel Galácia tartományát és Frigiát, erõsítve a tanítványokat mind.


Cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena ja, ee cwitˈmo̱o̱ⁿna ñˈoom na cweˈ cwilˈueendye nnˈaⁿ, tachii ñˈoomya. 	 Pedig hiába tisztelnek engem, ha oly tudományokat tanítanak, a melyek embereknek parancsolatai.


Cwiicheⁿ xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ, tjaquieeˈ Jesús watsˈom chjoo. Tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Ndoˈ joˈ joˈ mˈaaⁿ cwii tsaⁿsˈa na jnda̱ tjateii tsˈo̱ ntyjaya. 	 Lõn pedig más szombaton is, hogy õ a zsinagógába méne és taníta, és vala ott egy ember, a kinek a jobb keze száradt volt.


Ee ja jeeⁿ nquiaya ˈu na jeeⁿ jnda̱ ñˈoom tseineiⁿˈ. Ee ˈu macoˈñomˈ yuu na nchii cwentaˈ, ndoˈ quitseiˈweˈ yuu na nchii ˈu jnomˈ.” 	 rt féltem tõled, mivelhogy kemény ember vagy; elveszed a mit nem [te] tettél el, és aratod, a mit nem [te] vetettél.


Matseineiiⁿˈñe patrom mosoomˈm quia na nncwjeˈcañoom na nljeiiⁿ na ya cwenta cwilˈana. Mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, nntseijndaaˈñê na nntseiñˈoomˈñê ljoˈ nlcwaˈna. Ndoˈ nntsˈaaⁿ na cwindyuaandyena nacañoomˈ meiⁿsa na nndiˈntjoom nda̱a̱na. 	 Boldogok azok a szolgák, kiket az úr, mikor haza megy, vigyázva talál: bizony mondom néktek, hogy felövezvén magát, leülteti azokat, és elõjövén, szolgál nékik.


Joˈchii cajñomˈ nnˈaⁿ na cˈoona tsjoom Jope na cˈooqueeⁿˈndyena Simón tsaⁿ na mati jndyu Pedro. 	 Most azért küldj Joppéba embereket, és hivasd magadhoz Simont, ki neveztetik Péternek;


Tˈo̱o̱na nnoom, jluena: —Quia jnda̱ mamˈaaⁿˈ yuu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ˈu, quiaaˈ na cwii jâ nncwacatyeeⁿ ntyjaˈ ntyjaya ndoˈ cwiicheⁿ jâ nncwacatyeeⁿ ntyjatymaaⁿˈ. 	 Azok pedig mondának néki: Add meg nékünk, hogy egyikünk jobb kezed felõl, másikunk pedig bal kezed felõl üljön a te dicsõségedben.


Ndoˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, mayuuˈcheⁿ manntjo̱ⁿ chaˈxjeⁿ na jnda̱ teijndaaˈ cantyja ˈnaⁿya, sa̱a̱ nntˈuiiwiˈnaˈ juu tsˈaⁿ na mañequiaa cwenta ja. 	 És az embernek Fia jóllehet, elmegy, mint elvégeztetett: de jaj annak az embernek, a ki által elárultatik!


Manda̱ nqueⁿ mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿ na tijoom cueeⁿˈeⁿ. Mˈaaⁿ yuu caxuee yuu na leicanda̱a̱ nntseindyooˈñe tsˈaⁿ. Tjaa ˈñeeⁿ juu na jnda̱ ntyˈiaaˈ jom meiⁿ xonda̱a̱ ntyˈiaaˈ tsˈaⁿ jom. Tseixmaaⁿ na ñequiiˈcheⁿ catseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom ndoˈ najndeii na matsa̱ˈntjoom. Amén. 	 Kié egyedül a halhatatlanság, a ki hozzáférhetetlen világosságban lakozik; a kit az emberek közül senki nem látott, sem nem láthat: a kinek tisztesség és örökké való hatalom. Ámen.


Nda̱a̱ naⁿnom na titquiendye catsuˈ na calˈa cheⁿnquieena xjeⁿ cantyja ˈnaaⁿna, 	 Az ifjakat hasonlóképen intsed, hogy legyenek mértékletesek:


Ee najndyee sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom Adán, jnda̱ chii sˈaaⁿ Eva, 	 Mert Ádám teremtetett elsõnek, azután Éva.


Sa̱a̱ tjaa na tˈo̱ti Jesús hasta tquiaanaˈ na jeeⁿ tyomˈaaⁿˈ tsˈom Pilato. 	 Jézus pedig semmit sem felele, annyira hogy Pilátus elcsudálkozék.


Najndyee seina̱a̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoom Damasco. Tsjo̱o̱ na calcweˈ nˈomna jnaaⁿna, cˈoontyjo̱na naxeⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Mati tsjo̱o̱ na calˈana yuu na matyˈiomyanaˈ cha caˈmo̱ⁿnaˈ na mayuuˈ na jnda̱ lcweˈ nˈomna. Jnda̱ joˈ majoˈti seina̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ Jerusalén ñequio chaˈwaa tsˈo̱ndaa Judea. Mati seina̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Hanem elõször a Damaskusbelieknek és Jeruzsálembelieknek, majd Júdeának egész tartományában és a pogányoknak hirdettem, hogy bánják meg bûneiket és térjenek meg az Istenhez, a megtéréshez méltó cselekedeteket cselekedvén.


Cweˈ seiñˈeeⁿˈtonaˈ naⁿˈñeeⁿ, jluena: —¿ˈÑeeⁿ cwiluiiñe tsaⁿmˈaaⁿˈ na jeeⁿcheⁿ ndyaˈ waljooˈ? Jndaˈjom meiiⁿ jndye, meiiⁿ ndaaluee cwilaˈcanda̱naˈ ñˈoom na matsa̱ˈntjoom. 	 Az emberek pedig elcsodálkozának, mondván: Kicsoda ez, hogy mind a szelek, mind a tenger engednek néki.


Sa̱a̱ joona tîcalaˈno̱ⁿˈna ñˈoommeiⁿˈ ee seicuˈna na nliuna joonaˈ. Ndoˈ nquiaana na nntaˈxˈeena ˈñom chiuu maˈmo̱ⁿnaˈ. 	 De õk nem érték e mondást, és el vala rejtve elõlük, hogy ne értsék azt; és féltek õt megkérdezni e mondás felõl.


Cristo meiⁿcwii jnaⁿ tîcatseixmaaⁿ, sa̱a̱ ncˈe na candyaˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jaa, joˈ na sˈaa na matseixmaaⁿ jnaⁿ cha jaa na matseitjoomˈnaˈ ñˈeⁿñê nnda̱a̱ nlaˈxmaaⁿya cantyja na matyˈiomyanaˈ chaˈxjeⁿ na macaⁿnaˈ. 	 Mert azt, a ki bûnt nem ismert, bûnné tette értünk, hogy mi Isten igazsága legyünk õ benne.


Ndoˈ juu tsˈoo Lázaro, jlueeⁿˈeⁿ na chuˈtyjoo liaa na tintmeiⁿ ncˈeeⁿ ndoˈ lˈo̱o̱ⁿ. Ndoˈ ta̱ˈ nnoom payom. Matso Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Calacano̱ⁿˈyoˈ liaameiⁿˈ cha nnda̱a̱ nncjaⁿ. 	 És kijöve a megholt, lábain és kezein kötelékekkel megkötözve, és az orczája kendõvel vala leborítva. Monda nékik Jézus: Oldozzátok meg õt, és hagyjátok menni.


Sa̱a̱ nncueˈntyjo̱ xuee na nncwjiˈnaˈ jom quiiˈntaaⁿna, ncueeˈñeeⁿ nlaˈcwejndoˈndyena. 	 De eljõnek a napok, és mikor a võlegény elvétetik õ tõlök, akkor majd bõjtölnek azokban a napokban.


Ndoˈ tjantyˈee ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ na luaaˈ sˈaa Jesús chaˈwaa tsˈo̱ndaa Judea ñequio njoom na niom ndiocheⁿ joˈ joˈ. 	 És kiméne õ felõle e hír az egész Júdeába, és a körül való minden tartományba.


Joˈ chii naⁿmaⁿnˈiaaⁿ tyˈecataⁿna ñˈoom tˈmaⁿ tsˈom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. Jnda̱ chii tjeiiˈna joo wˈaancjo. Jlaˈtyˈoondyena na caluiˈ naⁿˈñeeⁿ tsjoomna. 	 És odamenvén, megkérlelék õket: és kivezetvén, kérék, hogy menjenek ki a városból.


Ee nquii Tsotya̱ na tquiaaⁿ joona lˈo̱o̱, jom cwiluiitˈmaⁿñetyeeⁿ na chaˈtso, ndoˈ meiⁿcwii tjaa ˈñeeⁿ juu nnda̱a̱ nncwjiˈ joona lˈo̱o̱ⁿ. 	 én Atyám, a ki [azokat] adta nékem, nagyobb mindeneknél; és senki sem ragadhatja ki [azokat] az én Atyámnak kezébõl.


Nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Ta Jesucristo quiana na canda̱a̱ˈya nntoˈñoomˈyoˈ naya na laˈxmaⁿna ñequio juu na tjaa ñomtiuu cˈoom tsˈaⁿ jo nda̱a̱na. 	 Kegyelem néktek és békesség Istentõl, a mi Atyánktól és az Úr Jézus Krisztustól.


Tjaaⁿ Nazaret yuu na tjawijneiⁿ. Xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ, tjaaⁿ watsˈom chaˈxjeⁿ na quichˈeeⁿ. Ndoˈ teicantyjaaⁿ na nntseiˈnaⁿˈaⁿ. 	 És méne Názáretbe, a hol felneveltetett: és beméne, szokása szerint, szombatnapon a zsinagógába, és felálla olvasni.


Ja cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ, matseijomnaˈ cantyja ˈnaⁿya chaˈcwijom tsˈoo, mañejuu ljeiiˈñeeⁿ na tqueⁿnaˈ tsˈoo ja cha nnda̱a̱ nncwando̱ˈa jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mert én a törvény által meghaltam a törvénynek, hogy Istennek éljek.


Ndoˈ Maríaˈñeeⁿ tjatseicañeeⁿ nquiee nnˈaⁿ na tyocañˈeeⁿ ñˈeⁿ Jesús. Xjeⁿˈñeeⁿ jeeⁿ xcwe na mˈaⁿna na chjooˈ nˈomna ndoˈ cwityueena. 	 elmenvén, megjelenté azoknak, a kik vele valának [és] keseregnek és sírnak vala.


Chaˈxjeⁿ na matseicandii ñˈoomˈm na teiljeii: “Xeⁿ na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na ñeˈcatseisˈaañe cheⁿnquii, cwjiˈsˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja na machˈee ñˈeⁿñê.” 	 Hogy, a mint meg van írva: A ki dicsekedik, az Úrban dicsekedjék.


Ndoˈ ncˈe na ljoˈ, quia matseijaaˈñenaˈ nawiˈ na cwiwino̱o̱ⁿyâ, luaaˈ waa cha nntseiñjoomˈnaˈ ˈo ndoˈ na nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ ee quia matseiñjoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jâ, machˈeeⁿ na ljoˈ cha mati nntseiñjoomˈnaˈ ˈo nawiˈ na cwiwinomˈyoˈ ndoˈ na nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ ndoˈ ncˈe joˈ ñequio na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ nnda̱a̱ nlaˈquii nˈomˈyoˈ na cwitjomˈyoˈ nawiˈ chaˈxjeⁿ cwiwino̱o̱ⁿyâ. 	 akár nyomorgattatunk, a ti vígasztalástokért és üdvösségtekért [van az], mely hathatós ugyanazon szenvedések elviselésére, a melyeket mi is szenvedünk; akár megvígasztaltatunk a ti vígasztalástokért és üdvösségtekért [van az.] És a mi reménységünk erõs felõletek.


Sa̱a̱ seijoomˈñê na juu seiiⁿˈeⁿ cwiluiiñenaˈ watsˈom. 	 Õ pedig az õ testének templomáról szól vala.


Tso Jesús: —Tjaaˈnaⁿ tsˈaⁿ na ntseicwˈaa lámpara, jnda̱ joˈ nncwjaaˈñeyom juunaˈ yuu na wantyˈiuuˈ oo nacjeeˈ castom. Maxjeⁿ nntseintyjaaⁿ juunaˈ yuu na ndye cha xuee nncˈooquieˈ nnˈaⁿ. 	 Senki pedig, ha gyertyát gyújt, nem teszi rejtekbe, sem a véka alá, hanem a gyertyatartóba, hogy a kik bemennek, lássák a világosságot.


Tacatseixmaⁿya na nntsuˈ na jndaˈ ja. Catsaˈ cweˈ chaˈna cwii mosoˈ ja.” 	 És nem vagyok immár méltó, hogy a te fiadnak hivattassam; tégy engem olyanná, mint a te béreseid közül egy!


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaa jaa nnˈaⁿ Israel tjeiiˈñê welooya na ñetˈom teiyo cwentaaⁿˈaⁿ. Sˈaaⁿ na teitˈmaⁿ tmaaⁿˈ joona yocheⁿ na tyomˈaⁿyana ndyuaa Egipto, ndoˈ jnda̱nquiacheⁿ ñequio najneiⁿ tañomˈm joona, tjeiiⁿˈeⁿ joona ndyuaaˈñeeⁿ. 	 Ennek a népnek, Izráelnek Istene kiválasztotta a mi atyáinkat, és e népet fölemelte, mikor Égyiptomnak földében jövevények valának, és onnét kihozá õket hatalmas karja által.


Ee nqueⁿ mantyjeeⁿ chiuu cwilaˈxmaⁿ nnˈaⁿ naquiiˈ nˈom. Ndoˈ jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ na mati macoˈñoom nnˈaⁿ na nchii judíos laxmaⁿ ee tquiaaⁿ Espíritu Santo na nncˈoomñe naquiiˈ nˈomna chaˈxjeⁿ tquiaaⁿ juu na nncˈoomñe naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿ jaa. 	 És a szíveket ismerõ Isten bizonyságot tett mellettük, mert adta nékik a Szent Lelket, miként nékünk is;


Xeⁿ cwilˈaaya na ljoˈ, macanda̱ meiⁿndooˈnaˈ na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jaa, ee waa cwii na matseicatyˈuenaˈ ee ncuaa chom na jeeⁿ wˈii na nntˈuiinaˈ nnˈaⁿ na cwiˈoo nacjoomˈm. 	 Hanem az ítéletnek valami rettenetes várása és a tûznek lángja, a mely megemészti az ellenszegülõket.


Ndicwaⁿ wanaaⁿ na ntˈom nnˈaⁿ nncˈooquieeˈndyena yuu na nntaˈjndyeena ee nnˈaⁿ na tyondye jndyee ñˈoom na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ tîcˈooquieeˈndyena joˈ joˈ ncˈe na tyolaˈtjo̱o̱ndyena. 	 Mivelhogy annakokáért áll az, hogy némelyek bemennek abba, és a kiknek elõször hirdettetett az evangyéliom, nem mentek be engedetlenség miatt:


Ticwii chu tyocaa José ñˈeⁿ María Jerusalén quia cwiweeˈ xuee pascua. 	 Az õ szülei pedig évenként feljártak Jeruzsálembe a húsvét ünnepére.


Jâ cwitjeiˈyuuˈndyô̱ cantyja ˈnaaⁿ ñˈoommeiiⁿ, ndoˈ majoˈti machˈee Espíritu Santo, nquii na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ na cwilaˈcanda̱ ñˈoom na matsoom. 	 És mi vagyunk néki bizonyságai ezen beszédek felõl, és a Szent Lélek is, kit Isten adott azoknak, a kik néki engednek.


Jndeii tyolaˈxuaana. Tjeiiˈna liaana, tyolaˈcaandyena joonaˈ na jeeⁿ ndyaˈ lioona. Ndoˈ tyotjuˈndyeendyena tsˈojnda̱a̱ na ticueeˈ nˈomna. 	 Mikor pedig azok kiabáltak, és köntösüket elhányák, és port szórának a levegõbe,


Sa̱a̱ jom taqueeⁿ, seitiaaⁿˈaⁿ joona, tsoom: —ˈO ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ cwii nnom cwilaxmaⁿˈyoˈ. 	 [Jézus] megfordulván, megdorgálá õket, mondván: Nem tudjátok minémû lélek van ti bennetek:


Ndoˈ jluiˈ nnˈaⁿ na jñom Jesús. Tyˈenquiana ñˈoom na calcweˈ nˈom nnˈaⁿ jnaaⁿna. 	 Kimenvén azért, prédikálják vala, hogy térjenek meg.


Calaˈno̱ⁿˈyoˈ naljoˈ ndoˈ cˈoomˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tiempo na mˈaaⁿya jeˈ. Matseijomnaˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ chaˈcwijom na cwindaˈyoˈ. Joˈ chii calcwiˈyoˈ ee jeˈ mandyooˈti mˈaaⁿnaˈ na nluiˈnˈmaaⁿndyo̱, nchiiti quia jlayuuˈjndya̱a̱ ñˈoomˈm. 	 Ezt pedig cselekedjétek, tudván az idõt, hogy ideje már, hogy az álomból felserkenjünk; mert most közelebb van hozzánk az idvesség, mint a mikor hívõkké lettünk.


Ndoˈ juu ljeiiˈñeeⁿ na tsˈiaaⁿˈnaˈ na nñequiaanaˈ na nndaya na ticantycwii na wando̱ˈa, teijndaaˈyuu na nntsuundyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Én pedig meghalék; és úgy találtaték, hogy az a parancsolat, mely életre való, nékem halálomra van.


Tyolˈua̱a̱yâ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tsjoomˈñeeⁿ ndoˈ quia jliuuyâ joona ljooˈndyô̱ ñˈeⁿndyena cwii ntquieeˈ xuee. Joona jnda̱ tˈmo̱ⁿ Espíritu Santo nda̱a̱na ljoˈ nntjom Pablo, joˈ chii tyoluena nnoom na tincjaⁿ Jerusalén. 	 És ott maradánk hét napig, miután feltaláltuk a tanítványokat, kik Pálnak mondják vala a Lélek által, hogy ne menjen fel Jeruzsálembe.


Ndoˈ naquiiˈ ljeii na tqueⁿ Moisés matsa̱ˈntjomnaˈ na catua̱a̱ˈa ljo̱ˈ cjoo yolcu na cwilˈa na luaaˈ. Sa̱a̱ ˈu jeˈ, ¿chiuu matsuˈ? 	 A törvényben pedig megparancsolta nékünk Mózes, hogy az ilyenek köveztessenek meg: te azért mit mondasz?


Nqueⁿ tquiaañe cheⁿnqueⁿ na tueeⁿˈeⁿ cwentaaya cha na nncwjiˈnˈmaaⁿñê jaa quiiˈ chaˈtso nnom natia, ndoˈ cha na canda̱a̱ˈñˈeⁿ nntseiljoomˈm naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya, na nlqueeⁿ jaa na cwilaxmaaⁿya cwentaaⁿˈaⁿ, na queeⁿ nˈo̱o̱ⁿya na nlˈaaya yuu na ya. 	 A ki önmagát adta mi érettünk, hogy megváltson minket minden hamisságtól, és tisztítson önmagának kiváltképen való népet, jó cselekedetekre igyekezõt.


Ndoˈ quia na cwinquiolcweeˈna na tyˈena tsˈua ticwaˈna xeⁿ nchii na cwiqueⁿljuˈndyejndyeena. Mati jndye ntˈomcheⁿ costumbre cwilaˈwena na matseijndaaˈñenaˈ chiuu waa na nntmaaⁿ waso, ñequio caseito, ñequio xjo casuela, ñequio jnduu. 	 És piaczról jövén sem esznek, ha meg nem mosakodnak; és sok egyéb is van, a minek megtartását átvették, poharaknak, korsóknak, rézedényeknek és nyoszolyáknak megmosását.


Joˈ chii taxˈeenndaˈ Pilato nda̱a̱ nnˈaⁿ na jndyendye, tsoom: —Cwa canduˈyoˈ, ¿cwaaⁿ cwii na wendye joona lˈue nˈomˈyoˈ na catseicandyaandyo̱? Joona tˈo̱o̱na, jluena: —Juu Barrabás. 	 Felelvén pedig a helytartó, monda nékik: A kettõ közül melyiket akarjátok, hogy elbocsássam néktek? Azok pedig mondának: Barabbást.


Ee jnda̱ seitiuu Pablo na ticjaameintyjeeⁿˈeⁿ tsjoom Éfeso ndyuaa Asia ee ntyjeeⁿ xeⁿ nncwinoom joˈ joˈ nntseiyooˈnaˈ jom ndoˈ matseityuaaⁿˈaⁿ cha xeⁿ na aa nnda̱a̱ mamˈaaⁿ Jerusalén ndoˈ nncueeˈ xuee Pentecostés. 	 Mert elvégezé Pál, hogy Efézus mellett elhajózik, hogy ne kelljen néki idõt múlatni Ázsiában; mert siet vala, hogy ha lehetne néki, pünkösd napjára Jeruzsálemben legyen.


Ee nchii ñeˈqua̱a̱ⁿyâ xjeⁿ ˈo cantyja na cwilaˈyuˈyoˈ ee ˈo xcweti waa na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ ncˈe na ñeˈcateijndeiiyâ ˈo na cˈomˈyoˈ na neiiⁿˈti nˈomˈyoˈ. 	 Nem hogy uralkodnánk a ti hiteteken, hanem munkatársai vagyunk a ti örömeteknek; mert hitben állotok.


Sa̱a̱ tsjo̱o̱: “Xoquia̱ Ta, ee ja tijoom ñetquia̱a̱ meiⁿnquia nnom na cweˈ cwantindyo oo na tiljuˈ tseixmaⁿnaˈ.” 	 Mondék azonban: Semmiképen sem, Uram; mert soha semmi közönséges vagy tisztátalan nem ment be az én számba.


Sa̱a̱ naxeⁿˈ tatiom nnom tsjoomˈñeeⁿ cwiljooˈndye nnˈaⁿ na tiljuˈ laxmaⁿ ñequio naⁿcaluaˈ, nnˈaⁿ na cweˈ cwimˈaⁿya ñequio ncˈiaa, nnˈaⁿ na cwilaˈcwjee ncˈiaa, nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ nlˈa, ndoˈ ticwii cwii tsˈaⁿ na neiiⁿˈ cantu ndoˈ majoˈto machˈee. 	 kinn [maradnak] az ebek és a bûbájosok, és a paráznák és a gyilkosok, és a bálványimádók és mind a ki szereti és szólja a hazugságot.


Quia joˈ to̱ˈna na tyolaˈneiⁿ cheⁿnquieena, tyolaˈñˈeeⁿˈ ndyueena. Jluena: —¿Chiuu lˈuuyo̱o̱? Xeⁿ nlˈuuya juu najndeii na tyotseixmaaⁿ jnaⁿnaˈ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, quia joˈ majoˈto nntso Jesús nda̱a̱ya: “¿Chiuu na ticalayuˈyoˈ ñˈoom na tyoñequiaaⁿ?” 	 Azok pedig tanakodnak vala maguk között, mondván: Ha azt mondjuk: Mennybõl, azt fogja mondani: Miért nem hittetek tehát néki?


Jnda̱ seichuiiˈxcoˈnaˈ oˈ cantyja na tsamˈaⁿˈyoˈ, cwii na laxmaⁿˈyoˈ ncˈe na tuiindyoˈxcoˈyoˈ, cha nluiiˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom, nqueⁿ na sˈaaⁿ jaa, cha na ya ndoˈ canda̱a̱ˈ nlaˈno̱o̱ⁿˈa cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 felöltöztétek amaz új [embert,] melynek újulása van Annak ábrázatja szerint való ismeretre, a ki teremtette azt:


Jnda̱ na tsoom na luaaˈ, tjoomˈm ndaajnaⁿˈ nomtyuaa. Sˈaaⁿ tsooˈ ñequio juunaˈ, jnda̱ joˈ tyˈoomñê tsooˈñeeⁿ luaˈnnom tsaⁿnchjaaⁿˈ. 	 Ezeket mondván, a földre köpe, és az õ nyálából sárt csinála, és rákené a sarat a vak szemeire,


Quia na jnda̱ tyˈelcweeˈ nnˈaⁿ na jñom capeitaⁿ, jliuna na jnda̱ nˈmaⁿ moso na wiiˈ. 	 a küldöttek visszatérvén a házhoz, a beteg szolgát [már] egészségben találák.


Sa̱a̱ Jesús tsoom nnom: —Tinduˈyoˈ na ticwanaaⁿ ee juu tsˈaⁿ na ticˈoom nacjooya, maxjeⁿ matseijomñê ñˈeⁿndyo̱ jaa. 	 És monda néki Jézus: Ne tiltsátok el: mert a ki nincs ellenünk, mellettünk van.


Macweˈ joˈ quia jndyo Cristo tsjoomnancue, tsoom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom: Tileiquiaanaˈ na nljoya ntyjiˈ na cweˈ quiooˈ cwilaˈcwjee nnˈaⁿ, ñequio ˈnaⁿ na cwiñeˈquiana na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena ˈu. Joˈ chii tquiaaˈ na tsˈaⁿ ja cha nncˈio̱ cwentaa nnˈaⁿ cha nntseitˈmaⁿ tsˈomˈ jnaⁿ na laˈxmaⁿna. 	 Azért a világba bejövetelekor így szól: Áldozatot és ajándékot nem akartál, de testet alkottál nékem,


Quia joˈ juu tsaⁿˈñeeⁿ mˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ cwii cuarto tˈmaⁿ, wˈaa nandye na maniomcanda̱a̱ˈ ˈnaⁿ. Joˈ joˈ calajndaaˈndyoˈyaˈyoˈ. 	 És õ mutat néktek egy nagy vacsoráló helyet, berendezve, ott készítsétek el.


’Quia na mandiˈ ñˈoom na mayuuˈ, matseijomnaˈ ˈu chaˈna tsˈaⁿ na tquiooˈya na xuee mantyˈiaaˈ. Ee quia matseiˈno̱ⁿˈ ñˈoom na mayuuˈñeeⁿ quia joˈ mateijndeiinaˈ chaˈwaa na mˈaaⁿˈ. 	 A test lámpása a szem. Ha azért a te szemed tiszta, a te egész tested világos lesz.


Tsotyeeⁿ no̱o̱ⁿ: “Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaa welooya na ñetˈom teiyo majnda̱ seijndaaˈñê na ˈu nljeiˈ chiuu waa na lˈue tsˈoom. ˈU nntyˈiaˈ nquii Jnaaⁿ tsaⁿ na tja jnaⁿ tseixmaⁿ, ndoˈ na nndiˈ ñˈoom na nntseineiiⁿ njomˈ. 	 Õ pedig monda: A mi atyáinknak Istene választott téged, hogy megismerd az õ akaratát, és meglásd amaz Igazat, és szót hallj az õ szájából.


Mati ˈo cˈomˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ cwintyjeˈtyeⁿˈyoˈ, ee mandyooˈ nncwjeeˈnndaˈ Ta Jesucristo. 	 gyetek ti is béketûrõk, [és] erõsítsétek meg szíveteket, mert az Úrnak eljövetele közel van.


Ja ljoˈwaayu ntyjaaˈya tsˈo̱o̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ na ntyjaaˈya nˈom naⁿmˈaⁿˈ. Ntyjaaˈya tsˈo̱o̱ⁿya na chaˈtso nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ nntaˈndoˈnndaˈ meiiⁿ laxmaⁿna nnˈaⁿ na jnda̱ jluiˈya oo meiiⁿ nnˈaⁿ na waa jnaaⁿ. 	 Reménységem lévén az Istenben, hogy a mit ezek maguk is várnak, lesz feltámadásuk a halottaknak, mind igazaknak, mind hamisaknak.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Cristo, macaⁿˈa nda̱a̱ˈyoˈ na calcweˈyoˈ na ntyjaaˈ nˈomˈyoˈ ñˈoommeiⁿˈ chaˈxjeⁿ mˈaaⁿ candyaandyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ joonaˈ. Meiiⁿ na mayuuˈ tyootaˈwiˈyoˈ ja sa̱a̱ matseijomnaˈ na ljoˈ cwilˈaˈyoˈ. 	 Legyetek olyanok, mint én; mert én is olyanná lettem, mint ti: atyámfiai, kérlek titeket, semmivel sem bántottatok meg engem.


Ee tsoom nnom Moisés: “ˈÑeeⁿ juu na matseitiuuya na nnteijndeiya maxjeⁿ nnteijndeiya tsaⁿˈñeeⁿ, ndoˈ ˈñeeⁿ juu na matseitiuuya na nncˈo̱o̱ⁿya na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya maxjeⁿ joˈ nntsˈaaya.” 	 Mert Mózesnek ezt mondja: Könyörülök azon, a kin könyörülök, és kegyelmezek annak, a kinek kegyelmezek.


Ndoˈ juu tycuˈñeeⁿ na tjo̱ⁿya, cwajndii tyochˈeenaˈ ja, sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, tîcalˈaˈyoˈ na tyˈaaˈyoˈ ja. ˈO toˈñoomˈyoˈ ja na chaˈcwijom cwiluiindyo̱ cwii ángel, chaˈcwijom nquii Cristo Jesús ja. 	 És megkísértetvén testemben, nem vetettetek meg, sem nem útáltatok meg engem, hanem úgy fogadtatok, mint Istennek angyalát, mint Krisztus Jézust.


Ee ñˈoom na teiljeii naquiiˈ libro Salmos, matsonaˈ: Ncˈe na cwiluiindyô̱ nnˈaⁿ cwentaˈ, joˈ chii meinchaaˈ xuee na ñeˈcalaˈcwjee nnˈaⁿ jâ. Cwilˈana ñˈeⁿndyô̱ chaˈna cwitjoom canmaⁿ na jnda̱ teijndaaˈ na nncwje. 	 A mint megvan írva, hogy: Te éretted gyilkoltatunk minden napon; olybá tekintenek mint vágó juhokat.


Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱na: —Meiⁿ ja, xocatsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ ˈñeeⁿ mañequiaa najndo̱ na matsˈaa nmeiiⁿˈ. 	 És Jézus monda nékik: Én sem mondom meg néktek, micsoda hatalommal cselekszem ezeket.


Jnda̱ tuii nmeiⁿˈ, Jesús seicaˈmo̱ⁿñennaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê. Sˈaaⁿ na ljoˈ yocheⁿ na mˈaaⁿyâ xndyaaˈ ndaaluee Tiberias. Luaa waa na seicaˈmo̱ⁿñê nda̱a̱yâ. 	 Ezek után ismét megjelentette magát Jézus a tanítványoknak a Tibériás tengerénél; megjelentette pedig ekképen:


Cwiicheⁿ cwii ndiiˈ tˈmaⁿ Jesús nnˈaⁿ na jndyendye na mˈaaⁿ, tsoom nda̱a̱na: —Candyeˈyoˈ chaˈtsondyoˈ ndoˈ calaˈno̱ⁿˈyoˈ: 	 És elõszólítván az egész sokaságot, monda nékik: Hallgassatok reám mindnyájan és értsétek meg:


’Ndoˈ nchii macanda̱ macaⁿˈa cantyja ˈnaaⁿ joo naⁿmˈaⁿˈ. Mati macaⁿˈa na cateijndeiˈ joo nnˈaⁿ na quia nlaˈyuˈ ñˈeⁿndyo̱ ncˈe ñˈoom na quia nntjeiˈyuuˈndyena 	 De nemcsak õ érettök könyörgök, hanem azokért is, a kik az õ beszédökre hisznek majd én bennem;


Xeⁿ mˈaaⁿ ˈñeeⁿ cwiindyoˈ ˈo na matseitiuu na cwiluiiñe tsˈaⁿ na mañequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom oo na waa cwii nnom tsˈiaaⁿ na mañequiaa Espíritu na matseixmaⁿ, catseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na ñˈoomwaaˈ na matseiljeiya, ñˈoom na matsa̱ˈntjom Ta Jesús juunaˈ. 	 Ha valaki azt hiszi, hogy õ próféta, vagy lelki ajándék részese, vegye eszébe, hogy a miket néktek írok, az Úr rendeletei azok.


Ndoˈ jnaaⁿˈaⁿ na teiljeii luaa matsonaˈ: “Rey cwenta nnˈaⁿ judíos.” 	 Az õ kárhoztatásának oka pedig így vala fölébe felírva: A zsidók királya.


Jluiiˈâ joˈ joˈ ndoˈ cwiicheⁿ xuee teiˈno̱o̱ⁿyâ ndyuaaxeⁿncwe na jndyu Quío. Cwiicheⁿ xuee squia̱a̱yâ ndyuaaxeⁿncwe Samos. Jnda̱ chii saayâ taˈjndya̱a̱yâ ndyuaa Trogilio. Cwiicheⁿ xuee saatya̱a̱yâ squia̱a̱yâ tsjoom Mileto. 	 És onnét elevezvén, másnap eljutánk Khius ellenébe; a következõn pedig áthajózánk Sámusba; és Trogilliumban megszállván, másnap mentünk Milétusba.


Joˈ chii xeⁿ juu ñˈoomˈñeeⁿ na ticwiyooˈ meiiⁿ tˈmaⁿ tyotseixmaⁿnaˈ na caxuee na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ jeˈ juu ñˈoom na cwiljotyeⁿ tˈmaⁿticheⁿ na caxuee na cwiluiiñê tseixmaⁿnaˈ. 	 Mert ha dicsõséges az elmulandó, sokkal inkább dicsõséges, a mi megmarad.


Cweˈ ncˈe na tueˈ Cristo cjooˈ tsˈoomˈnaaⁿ, joˈ tjuˈcje Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtsondye joo na waa najnda̱ na mˈaⁿ jo nandye ndoˈ jluiˈjnaaⁿˈndye joo jo nda̱a̱ chaˈtso na sˈaaⁿ. Tjachuu Cristo joona nawiˈ ee na jnda̱ tantjoom. 	 Lefegyverezvén a fejedelemségeket és a hatalmasságokat, õket bátran mutogatta, diadalt vévén rajtok abban.


Quia joˈ sondaroˈñeeⁿ ñequio capeitaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱na ñequio naⁿˈñeeⁿ na cwindyeˈntjom nda̱a̱ ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos, tˈuena Jesús, jlaˈtyeⁿna jom. 	 A csapat azért és az ezredes és a zsidók szolgái megfogák Jézust, és megkötözék õt,


Jaa manquiuuya na neiⁿnco nˈom nnˈaⁿ na cwinaⁿndye nawiˈ na cwitjoom. ˈO manquiuˈyoˈ chiuu jnaⁿñe Job nawiˈ na tyotjoom ndoˈ manquiuˈyoˈ chiuu sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿñê na cwimacanda̱, ee Tyˈo̱o̱tsˈom matseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ljoˈ cwitjo̱o̱ⁿya ndoˈ mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom jaa. 	 Ímé, boldogoknak mondjuk a tûrni tudókat. Jóbnak tûrését hallottátok, és az Úrtól való végét láttátok, hogy igen irgalmas az Úr és könyörületes.


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, jndye nnˈaⁿ na nchii nnˈaⁿ Israel nnaⁿ naⁿˈñeeⁿ jo ntyja na macaluiˈ ñeˈquioomˈ ñequio ntyja na mawjaacue ñeˈquioomˈ. Ndoˈ yuu na mˈaⁿ Abraham ñˈeⁿ Isaac ñˈeⁿ Jacob yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, ñequio na neiiⁿna nncwindyuaandyena na nlcwaˈna ñˈeⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 De mondom néktek, hogy sokan eljõnek napkeletrõl és napnyugatról, és letelepednek Ábrahámmal, Izsákkal és Jákóbbal a mennyek országában:


Matsjo̱o̱nndaˈa tilaˈtiuuˈyoˈ na ja ntjeiⁿndyo̱, sa̱a̱ xeⁿ na ljoˈ cwilˈaˈyoˈ, quiandyoˈ na nntseina̱ⁿ chaˈna tsˈaⁿ na ntjeiⁿñe cha nncjuˈnaaⁿñenaˈ na nncwjiˈsˈandyo̱ cantyja ˈnaⁿya. 	 Ismét mondom: ne tartson engem senki esztelennek; de ha mégis, fogadjatok be mint esztelent is, hogy egy kicsit én is dicsekedhessem.


Ndoˈ ncˈe na mawaa xjeⁿ na nncˈooquieˈ nnˈaⁿ judíos xuee sauroˈ, joˈ chii joˈ joˈ tyˈecatjaaˈndyena tsˈoo Jesús. Ee tseiˈtsuaaˈñeeⁿ nndyooˈ waanaˈ yuu na tyˈioom nnˈaⁿ Jesús tsˈoomˈnaaⁿ. 	 A zsidók péntekje miatt azért, mivelhogy az a sír közel vala, abba helyhezteték Jézust.


’Tjaa na nnda̱a̱ nntsˈaa cantyja na matseixmaⁿ nnco̱. Chaˈxjeⁿ na matseijndo̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈo̱o̱ⁿya, joˈ na macuˈxa̱ⁿ. Ndoˈ macuˈxa̱ⁿya chaˈxjeⁿ na matyˈiomyanaˈ. Ee nchii malˈueeˈndyo̱ na nluii yuu na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ nnco̱. Malˈueeˈndyo̱ na nntsˈaa yuu na lˈue tsˈom Tsotya̱ na jñom ja quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Én semmit sem cselekedhetem magamtól; a mint hallok, úgy ítélek, és az én ítéletem igazságos; mert nem a magam akaratát keresem, hanem annak akaratát, a ki elküldött engem, az Atyáét.


Jaa na cwilayuuˈa ñetˈo̱o̱ⁿya nacje ˈnaaⁿˈ na cwitsuundye nnˈaⁿ sa̱a̱ jeˈ laxmaaⁿya na ticantycwii na cwitando̱o̱ˈa. Cwilaˈno̱o̱ⁿˈa na ljoˈ ncˈe na jnda nquiuuya nnˈaaⁿya na cwilayuˈ. Tsˈaⁿ na ticajnda ntyjii xˈiaaˈ na matseiyuˈ, ndicwaⁿ mˈaaⁿ nacje ˈnaaⁿˈ na cwitsuundye añmaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Mi tudjuk, hogy általmentünk a halálból az életbe, mert szeretjük a mi atyánkfiait. A ki nem szereti az õ atyjafiát, a halálban marad.


Catseiˈno̱ⁿˈ na ncuee na macanda̱ wiˈti nntjoom nnˈaⁿ. 	 Azt pedig tudd meg, hogy az utolsó napokban nehéz idõk állanak be.


Mati mawaa cwiicheⁿ ñˈoom na teiljeii na matsonaˈ: Chaˈtsondyoˈ ˈo nnˈaⁿ na nchii judíos cwiluiindyoˈ, calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És ismét: Dícsérjétek az Urat minden pogányok, és magasztaljátok õt minden népek.


Matsoom nnom Jesús: —Mayuuˈ Ta, matseiyuˈa na ˈu cwiluiindyuˈ Cristo, Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. Maˈu joˈ na tseixmaⁿˈ na nncwjeˈcañoomˈ tsjoomnancue. 	 Monda néki: Igen Uram, én hiszem, hogy te vagy a Krisztus, az Istennek Fia, a ki e világra jövendõ vala.


’Xeⁿ mˈaⁿˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ cweˈ tomti nnˈaⁿ na mati wiˈ nˈom ˈo, quia joˈ ¿yuu waa na yaticheⁿ cwilˈaˈyoˈ? Ee nnˈaⁿ na tyoolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaⁿna na wiˈ nˈomna ncˈiaana na wiˈ nˈom joona. 	 rt ha [csak] azokat szeretitek, a kik titeket szeretnek, mi jutalmatok van? Hiszen a bûnösök is szeretik azokat, a kik õket szeretik.


Ñˈoomˈñeeⁿ “cwiicheⁿ cwii ndiiˈ” maˈmo̱ⁿnaˈ na nquiño̱o̱ⁿ tsjoomnancue ñequio tsjo̱ˈluee na tqueeⁿ cha nljooˈndyetyeⁿ chaˈtso na maqueeⁿ na tixocateincwiiˈnaˈ. 	 Az a "még egyszer" pedig jelenti az állhatatlan dolgoknak mint teremtményeknek megváltozását, hogy a rendíthetetlen dolgok maradjanak meg.


Mˈmo̱o̱ⁿ na laˈxmaⁿ nnˈaⁿ jnaⁿ cweˈ ncˈe na tiñeˈcalaˈyuˈna ñˈeⁿndyo̱. 	 Bûn tekintetében, hogy nem hisznek én bennem;


Jnda̱ na tquiena jliuna na jnda̱ teindyo̱ tsjo̱ˈ na ta̱ˈ ˈndyoo tsueˈtsjo̱ˈ. 	 És a követ a sírról elhengerítve találák.


Ndoˈ nquiee nnˈaⁿ na cwiluiindyena na cwitsa̱ˈntjom njoomnancue, tˈaaˈndyena ñequio natia na tseixmaⁿ tsjoomˈñeeⁿ, na tîcalˈana xjeⁿ, jlaˈco̱na ˈnaaⁿna ñˈeⁿ natia na tyolˈana. Naⁿˈñeeⁿ nntyueena ndoˈ nlaˈxuaana quia na nntyˈiaana na cwiˈoowa ndioom na cwico tsjoomˈñeeⁿ. 	 És siratják õt, és jajgatnak õ rajta a föld királyai, a kik vele paráználkodtak és dobzódtak, mikor az õ égésének füstjét látják,


Ndoˈ jñom Jesús Pedro ñequio Juan, tsoom nda̱a̱na: —Catsaˈyoˈ, nlajndaaˈndyoˈ yuu na nlcwaaˈa cantyja ˈnaaⁿˈ ncuee pascua. 	 És elküldé Pétert és Jánost, mondván: Elmenvén, készítsétek el nékünk a husvéti bárányt, hogy megegyük.


Luaa waa ñˈoom na wantyˈiuuˈ ñetuaanaˈ: Nnˈaⁿ na nchii judíos joona, juu na nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nndaa nnˈaⁿ judíos, mati nntoˈñoomna. Matseitjoomˈnaˈ joona ñequio seiiˈ Cristo, mati mañˈoomnaˈ joona naquiiˈ ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús. 	 gy [tudniillik] a pogányok örökös társak és egyugyanazon test tagjai és részesei az õ ígéretének a Krisztus Jézusban az evangyéliom által.


Jnda̱ wjaawindyooˈ na nntycwii chaˈtso. Ncˈe na ljoˈ catjeiˈyaˈyoˈ cwenta chiuu cwitsamˈaⁿˈyoˈ, ndoˈ calaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na xcweeˈ nˈomˈyoˈ. 	 A vége pedig mindennek közel van. Annakokáért legyetek mértékletesek és józanok, hogy imádkozhassatok.


Mañejuu xueeˈñeeⁿ tquieˈcañom nnˈaⁿ saduceos na mˈaaⁿ Jesús. Nnˈaⁿ saduceos cwilaˈyuˈtyeⁿna na xocatandoˈnndaˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. Joˈ chii jluena cwii ñˈoom nnoom: 	 Ugyanazon a napon menének hozzá a sadduczeusok, a kik a feltámadást tagadják, és megkérdezék õt,


Joona jeeⁿ ñeˈcwindyuaandyena ntsula̱ nacañoomticheⁿ naquiiˈ lanˈom ndoˈ majoˈti cwilˈana quia na cwicwaˈna na waa xuee. 	 És a gyülekezetekben az elõlüléseket, és a lakomákon a fõhelyeket:


Tquieˈcañom nnˈaⁿ fariseos na mˈaaⁿ Jesús, to̱ˈna na cwilaˈncjooˈndyena ñˈeⁿñê. Ndoˈ cha na nlqueⁿna xjeⁿ jom, taⁿna na caˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na cwii ˈnaaⁿ na nnaⁿnaˈ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 És kijövének a farizeusok, és kezdék õt faggatni, mennyei jelt kívánván tõle, hogy kísértsék õt.


Naquiiˈ tsjoomˈñeeⁿ tajom nleixueenndaˈ chom lámpara. Ndoˈ tajom nleicˈuaanndaˈ na cwiwitˈmaaⁿˈ na macoco tsˈaⁿ. Nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ na tyolaˈjnda ndoˈ tyonda̱a̱ ñetˈoomnaˈ na tyoluiitˈmaⁿndyetina quiiˈntaaⁿ chaˈtso nnˈaⁿ tsjoomnancue. Ndoˈ tsˈiaaⁿ caluaˈ na lˈa nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ, tquiuˈnnˈaⁿnaˈ nnˈaⁿ chaˈwaa tsjoomnancue. 	 És szövétneknek világossága többé te benned nem fénylik; és võlegénynek és menyasszonynak szava sem hallatik többé te benned; mert a te kalmáraid valának a földnek fejedelmei; mert a te bûvöléseidtõl eltévelyedtek mind a népek.


’Jeˈ taxocˈo̱o̱ⁿtya̱ tsjoomnancue, sa̱a̱ joo naⁿmˈaⁿˈ cwiljooˈndyena juunaˈ, ee ja jo̱nlcwa̱ˈa na mˈaaⁿˈ. ˈU Tsotya̱ya na ljuˈ cwiluiindyuˈ, catsaˈ cwenta naⁿmˈaⁿ na jnda̱ tquiaaˈ lˈo̱o̱ ñequio juu najndeii na matseiˈxmaⁿˈ cha nntsˈaanaˈ ñeˈcwii nlaˈxmaⁿna chaˈxjeⁿ jaa ñeˈcwii cwilaxmaaⁿya. 	 És nem vagyok többé e világon, de õk a világon vannak, én pedig te hozzád megyek. Szent Atyám, tartsd meg õket a te nevedben, a kiket nékem adtál, hogy egyek legyenek, mint mi!


Ee cantyjati na squia̱a̱yâ tsˈo̱o̱ndaa Macedonia, tileiquiaanaˈ na nntaˈjndya̱a̱yâ ee lomañjaaⁿ jndye nnom na tyocoˈwiˈnaˈ jâ, tyolawendye nnˈaⁿ nacjooyâ ndoˈ macatyˈua̱ya. 	 Mert mikor Macedóniába jöttünk, sem volt semmi nyugodalma a mi testünknek, sõt mindenképen nyomorogtunk; kívül harcz, belõl félelem.


Ee chaˈtso na cwitaⁿˈyoˈ na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, xeⁿ tyeⁿ cwilayuˈyoˈ, maxjeⁿ nntoˈñoomˈyoˈ chaˈxjeⁿ na cwitaⁿˈyoˈ. 	 És a mit könyörgéstekben kértek, mindazt meg is kapjátok, ha hisztek.


Majndye nnˈaⁿ na tyolaˈjomndye ñˈoom na tyoñequiaaⁿ, quia jndyena ñˈoomwaaˈ jluena: —Jeeⁿ jndeiˈnaˈ ñˈoom na matseineiiⁿ, tixocanda̱a̱ nlajomndyo̱ juunaˈ. 	 kan azért, a kik hallák [ezeket] az õ tanítványai közül, mondának: Kemény beszéd ez; ki hallgathatja õt?


Juu Jesús cwiluiine tsjo̱ˈ na ˈo na cwiluiitquiendyoˈ jo nda̱a̱ya jnda̱ tquieˈyoˈ. Sa̱a̱ jnda̱ tacatyeeⁿtyeⁿ tsjo̱ˈñeeⁿ nquii tsiaⁿtsjo̱ˈ yuu na tˈmaⁿti matseixmaⁿnaˈ na chaˈtso ljo̱ˈ. 	 Ez ama kõ, melyet ti építõk megvetettetek, mely lett a szegeletnek fejévé.


Quia joˈ seiñˈoomˈñe Pedro joona na caljooˈndyena joˈ joˈ. Ndoˈ teincoo cwiicheⁿ xuee tjaaⁿ ñˈeⁿndyena. Ndoˈ ntˈom nnˈaⁿ tsjoom Jope na cwilayuˈ tyˈena ñˈeⁿñê. 	 Behíván azért õket, szállására fogadá. Másnap pedig elméne Péter õ velök, és a Joppébeli atyafiak közül is némelyek együtt menének õ vele.


Luaa tuii, jndyontyjo̱ cwii yuscu naxeⁿˈ Jesús na nioom wiiˈ. Yuscuˈñeeⁿ jnda̱ canchooˈwe chu na tyoocameintyjeeˈ na cwicaa nioomˈm. Jndyotseicandyooˈñê, tˈueeⁿ ˈndyoo liaaˈ Jesús. 	 És ímé, egy asszony, a ki tizenkét év óta vérfolyásban szenved vala, hozzájárulván hátulról, illeté az õ ruhájának szegélyét.


Ñˈoomwaaˈ jndati tseixmaⁿnaˈ ndoˈ tˈmaⁿti matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Ez az elsõ és nagy parancsolat.


Tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nntseincuii Elisabet, quia joˈ seincueⁿ cwii tyochjoo. 	 Erzsébetnek pedig betelék az õ szülésének ideje, és szûle fiat.


Quia joˈ tsoti Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Cˈoomˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaa na tjañoomˈ na manntsjo̱o̱. Tˈoom cwii tsˈaⁿ. Tyomˈaⁿ we ntseinaaⁿ yonom. Tjantyjaaⁿˈaⁿ tsˈaⁿ na tuiiñejndyee, tsoom nnom: “ˈU re jndaaya, cjaˈ jeˈ catsaˈ tsˈiaaⁿ na waa ntjoomya.” 	 De mit gondoltok ti? Vala egy embernek két fia, és odamenvén az elsõhöz, monda: Eredj fiam, munkálkodjál ma az én szõlõmben.


Mˈaⁿ we nnˈaⁿ ˈnaⁿya na cwitjeiˈyuuˈndye cantyja ˈnaⁿya. Joona nlqua̱a̱ⁿya na nñeˈquiana ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ cwii meiⁿ xuee waljooˈ we siaⁿnto waljooˈ ndyeenˈaaⁿ xuee. Ndoˈ nlcweeˈna liaa ntom na cwantindyo. 	 És adom az én két tanúbizonyságomnak, hogy prófétáljanak, gyászruhákba öltözve, ezer kétszáz hatvan napig.


Nqueⁿ cwiluiiñê xqueⁿ tmaaⁿˈ jaa nnˈaⁿ na cwilaˈyuuˈa ndoˈ cwiluiindyo̱ seiiⁿˈeⁿ. Cwitando̱o̱ˈa ncˈe jom, nqueⁿ na tquiaa jndyee Tyˈo̱o̱tsˈom na tandoˈxcoom quiiˈntaaⁿ lˈoo. Cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso nmeiⁿˈ maqueⁿnaˈ jom na tjacantyja na cwiluiitˈmaⁿñê na chaˈtso na chaˈtso. 	 És Õ a feje a testnek, az egyháznak: a ki a kezdet, elsõszülött a halottak közül; hogy mindenekben Õ legyen az elsõ;


Sa̱a̱ tsˈaⁿ na jndooˈ cwii nnˈaaⁿˈ na matseiyuˈ ndicwaⁿ mˈaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ najaaⁿñe, matseijomñê ñˈeⁿ juunaˈ, meiⁿ ticaljeiiⁿ yuu wjaⁿ, ee juu najaaⁿ matseinchjaaⁿˈnaˈ jom. 	 A ki pedig gyûlöli az õ atyjafiát, a sötétségben van, és a sötétségben jár, és nem tudja hová megy, mert a sötétség megvakította az õ szemeit.


ˈO calaxmaⁿˈyoˈ na tycwiˈndyoˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ, na juu na neiⁿncooˈndyoˈ xocantycwiinaˈ, na nleitquiooˈ joˈ laxmaⁿˈyoˈ quia na ya nnˈaⁿndyoˈ meiⁿ titseiˈndaaˈnaˈ ˈo ljoˈ na cwitjomˈyoˈ. 	 Hanem a szívnek elrejtett embere, a szelíd és csendes lélek romolhatatlanságával, a mi igen becses az Isten elõtt.


cwjiˈnˈmaaⁿndyuˈ cheⁿnncuˈ. Candyoˈcueˈ na ñoomˈ tsˈoomˈnaaⁿwaaˈ. 	 Szabadítsd meg magadat, és szállj le a keresztrõl!


Herodes jeeⁿ lioomˈm nnˈaⁿ tsjoom Tiro ñequio tsjoom Sidón. Joˈ chii joona jlajndaaˈndyena na nncˈoona na mˈaaⁿ. Sa̱a̱ tyˈecalˈueendye jndyeena ñˈoom nnom Blasto tsˈaⁿ na wjaañoomˈñe nacañomˈm. Tyolˈana tyˈoo nnom tsaⁿˈñeeⁿ na cateijneiⁿ joona na cantycwii tiaˈñeeⁿ na liooˈ Herodes ñˈeⁿndyena ee nantquie na macaⁿnaˈ joona cwinaⁿnaˈ yuu na matsa̱ˈntjom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Heródes pedig ellenséges indulattal vala a tirusiak és sidoniak iránt; de azok egyakarattal eljövének õ hozzá, és Blástust, a király kamarását megnyervén, békességet kérének, mivelhogy az õ tartományuk a királyéból élelmeztetik vala.


Luaa waa na ñeˈcatsjo̱o̱ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ, ñˈeeⁿˈndyoˈ ˈo na cwinduˈyoˈ: “Ja matseijomndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Pablo”; ntˈomndyoˈ ˈo: “Ja ñˈeⁿ Apolos”; ndoˈ ntˈomndyoˈ: “Ja ñˈeⁿ Pedro”; ndoˈ ntˈomndyoˈ: “Ja ñˈeⁿ Cristo”. 	 Azt értem pedig, hogy mindenitek ezt mondja: Én Pálé vagyok, én meg Apollósé, én meg Kéfásé, én meg Krisztusé.


Sa̱a̱ meiⁿcwiindye joona tîcanda̱a̱ nncˈo̱ ˈñom meiⁿ ñeˈcwii ˈndyoo ñˈoom. Ndoˈ xuee na tja tjatinaˈ meiⁿcwii tsˈaⁿ tîcanda̱a̱ˈ tsˈom na nncwaxˈeeti ñˈoom ˈñom. 	 És senki egy szót sem felelhet vala néki; sem pedig nem meri vala õt e naptól fogva többé senki megkérdezni.


Quia na jnda̱ squia̱a̱yâ Jerusalén, nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ toˈñoomna jâ ñequio na neiiⁿna. 	 Mikor azért Jeruzsálembe jutottunk, örömmel fogadának minket az atyafiak.


Quia na jnda̱ teijndaaˈ chaˈtso nmeiⁿˈ, nquiee ntyee ˈio ndi ˈio tyoˈooquieˈna cuarto na weˈyandyo na tyolˈana tsˈiaaⁿ na laˈxmaⁿna. 	 Ezek pedig ekképen levén elrendezve; az elsõ sátorba ugyan mindenkor bejárnak a papok az istentisztelet elvégzésére,


Ndoˈ na jo̱ na nntseijndaaˈndyo̱ yuu na nncˈomˈyoˈ, nndyo̱lcwa̱ˈnndaˈa na nncjo̱cho̱ ˈo yuu na mˈaaⁿya, cha yuu na macˈa̱ⁿya, majoˈ nncˈomˈyoˈ. 	 És ha majd elmegyek és helyet készítek néktek, ismét eljövök és magamhoz veszlek titeket; hogy a hol én vagyok, ti is ott legyetek.


Cwilˈueeˈndyoˈ chaˈtso nnom lˈo̱ tsˈiaaⁿ ndiaˈ na jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ, cha na nnda̱a̱ nnaⁿndyoˈ nacjooˈ chaˈtso nnom na manquiuˈnnˈaⁿ tsaⁿjndii ˈo. 	 Öltözzétek föl az Isten minden fegyverét, hogy megállhassatok az ördögnek minden ravaszságával szemben.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñê Tsotya̱a̱ya ñequio Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, quiana na nndaˈyoˈ na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na ndoˈ na catoˈñoomˈyoˈ na mˈaⁿna na wiˈ nˈomna ˈo ee cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿndyena, 	 Békesség az atyafiaknak és szeretet hittel egybe az Atya Istentõl és az Úr Jézus Krisztustól!


Joˈ chii ˈo nnˈaaⁿya, calaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoom na cwiñequiaayâ nda̱a̱ˈyoˈ, ee cantyja ˈnaaⁿˈ jom joˈ na matseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaⁿˈyoˈ. 	 Azért legyen néktek tudtotokra, atyámfiai, férfiak, hogy ez által hirdettetik néktek a bûnöknek bocsánata:


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —Catiomˈyoˈ tsˈiaaⁿnda̱a̱ˈyoˈ nnom César yuu na tseixmaⁿnaˈ cwentaaⁿˈaⁿ, ndoˈ quiaˈyoˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom yuu na tseixmaⁿnaˈ cwentaaˈ nqueⁿ. 	 Õ pedig monda nékik: Adjátok meg azért a mi a császáré, a császárnak, és a mi az Istené, az Istennek.


Sa̱a̱ ˈo cwiluiindyoˈ tmaaⁿ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, cwii tmaaⁿˈ ntyee na cwindyeˈntjomˈyoˈ nnom nqueⁿ na tjacantyja cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom, cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ cwii tsjoomnancue na ljuˈ tsˈom, cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿˈyoˈ cwentaaⁿˈaⁿ, nmeiiⁿˈ laxmaⁿˈyoˈ cha nntjeiˈyuuˈndyoˈ na jeeⁿ tˈmaⁿ tsˈiaaⁿ machˈeeⁿ ñˈeⁿndyoˈ, nqueⁿ na tˈmaaⁿ ˈo na caluiˈyoˈ naquiiˈ najaaⁿ ndoˈ na nlajomndyoˈ ñequio na neiⁿncooˈ naxuee na cwiluiiñê. 	 Ti pedig választott nemzetség, királyi papság, szent nemzet, megtartásra való nép vagytok, hogy hirdessétek Annak hatalmas dolgait, a ki a sötétségbõl az õ csodálatos világosságára hívott el titeket;


Ee ntyjiiyaya quia na nncua̱ya na mˈaⁿˈyoˈ, jeeⁿ ya nntioˈnaaⁿñe Cristo ˈo na nñequiaya ñˈoomˈm nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Tudom pedig, hogy mikor hozzátok megyek, a Krisztus evangyélioma áldásának teljességével megyek.


Tˈo̱o̱yâ nnoom, lˈuuyâ: —Tjaaˈnaⁿ na cwileiˈñˈo̱o̱ⁿyâ ñjaaⁿ, macanda̱ ñeˈom taⁿˈ tyooˈ ñequio we catscaa. 	 Azok pedig mondának néki: Nincsen itt, csupán öt kenyerünk és két halunk.


Sa̱a̱ ticatˈo̱o̱na ˈñom. 	 És nem felelhetnek vala õ ellene semmit ezekre.


Teiˈnomna chaˈwaa ndyuaaxeⁿncweˈñeeⁿ. Tquiena hasta tsjoom Pafos. Joˈ joˈ jliuna cwii tsaⁿcaluaˈ, tsˈaⁿ judío na tyochˈee na profeta juu sa̱a̱ tiyuuˈ ñˈoom tyoñequiaa. Jndyu tsaⁿˈñeeⁿ Barjesús. 	 eljárván a szigetet mind Páfusig, találkozának egy ördöngõs hamispróféta zsidóra, kinek neve [vala] Barjézus;


Tˈo̱ Jesús nnoom: —Ticatsjo̱o̱ na ñeˈntquieeˈ ndiiˈ. Matsjo̱o̱ na catseitˈmaⁿ tsˈomˈ jom ndyeenˈaaⁿ nchooˈ qui ndiiˈ na ntquieeˈ ntquieeˈ. Maxjeⁿ ñequiiˈcheⁿ catseitˈmaⁿ tsˈomˈ jom. 	 Monda néki Jézus: Nem mondom néked, hogy még hétszer is, hanem még hetvenhétszer is.


Nchii matsjo̱o̱ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ ee ticalˈue tsˈo̱o̱ⁿ na nncˈuncoˈyoˈ sa̱a̱ cha na nnteijndeiinaˈ ˈo ndoˈ cha na xcweeˈ nˈomˈyoˈ na nndyeˈntjomˈyoˈ nnom Ta Jesús. 	 Ezt pedig a ti hasznotokra mondom; nem hogy tõrt vessek néktek, hanem hogy illendõképen és állhatatosan ragaszkodjatok az Úrhoz háboríthatatlanul.


Joˈ chii taˈxˈeetina nnoom: —¿Aa profeta Elías ˈu? Jom tˈo̱o̱ⁿ: —Nchii joˈ ja. Taˈxˈeenndaˈna nnoom: —Quia joˈ, ¿aa cwiluiindyuˈ profetaˈñeeⁿ na matso Moisés na nñequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ya? Sa̱a̱ tˈo̱o̱ⁿ: —Nchii joˈ ja. 	 És kérdezék õt: Kicsoda tehát? Illés vagy-é te? És monda: Nem vagyok. A próféta vagy-é te? És õ felele: Nem.


Ee juu na matseicandyaˈ tsˈom tsˈaⁿ sˈom, tseixmaⁿnaˈ xˈee chaˈtso nnom natia. Ndoˈ mˈaⁿ nnˈaⁿ ncˈe na queeⁿ nˈomna sˈom jnda̱ majuˈtaaⁿñenaˈ joona cantyja na cwilaˈyuˈya cwii nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ jndye nnom nawiˈ jnda̱ mamanchjenaˈ joona. 	 Mert minden rossznak gyökere a pénz szerelme: mely után sóvárogván némelyek eltévelyedtek a hittõl, és magokat általszegezték sok fájdalommal.


Sa̱a̱ meiiⁿ na jluena ñˈoommeiⁿˈ jeeⁿ ncˈuaaˈ tjawitsaaⁿˈ na ñeˈcalacwjee nnˈaⁿ quiooˈ jo nda̱a̱na na nlatˈmaaⁿˈndye naⁿˈñeeⁿ joona. 	 És ezeket mondván, nagynehezen lecsendesíték a sokaságot, hogy nékik ne áldozzék.