Nnˈaⁿ njoomnancue na jnda̱ jluiˈnˈmaaⁿndye nncˈomna cantyja naxuee tsjoomˈñeeⁿ. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿndyeti tsjoomnancue, juu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ joona, nncˈoonˈomna juunaˈ tsjoomˈñeeⁿ ndoˈ nlaˈtˈmaaⁿˈndyena nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ. 	 Un tautas staigās tās gaismā, un zemes ķēniņi nesīs tai savu godu un cieņu.


na nncuˈxeeⁿ chaˈtso nnˈaⁿ ndoˈ na nntˈuiiweeⁿˈeⁿ chaˈtsondye joona cantyja natia na jnda̱ ñelˈana ndoˈ na nntsˈaaⁿ na nntˈuiityeⁿnaˈ nnˈaⁿ na jeeⁿ tia ñejlaˈxmaⁿ cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso nnom natia na jnda̱ ñelˈa, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ chaˈtso ñˈoom wiˈ na jnda̱ ñejlaˈneiⁿna nacjoomˈm.” 	 Tiesāt visus un sodīt visus bezdievjus visu viņu bezdievīgo darbu dēļ, ko tie bezdievīgi darījuši, un visu zaimu dēļ, ko bezdievīgie grēcinieki runājuši pret Dievu.


Seiiˈa nmeiiⁿ laˈxmaⁿnaˈ chaˈcwijom cwii wˈaa na cweˈ cwantindyo chu waanaˈ. Ndoˈ manquiuuya xeⁿ nntyuiiˈ juunaˈ jnda̱ seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom wˈaa na xconaˈ jo cañoomˈluee na ticantycwii na waanaˈ, na nchii nnˈaⁿ lˈa juunaˈ. 	 Kad mūsu šīs dzīves laicīgais miteklis būs nojaukts, mēs zinām, ka mums no Dieva ir mūžīgs mājoklis debesīs, kas nav rokām celts.


na catseicanda̱ˈ ñˈoom na maqua̱ⁿya njomˈ, tintseichuiˈ joonaˈ cha ticaⁿnaˈ na ndiˈtiaˈ. Catseicanda̱ˈ joonaˈ hasta xjeⁿ na nncwjeeˈnndaˈ Jesucristo. 	 Lai tu izpildītu šo uzdevumu nevainojami līdz mūsu Kunga Jēzus Kristus atnākšanai,


Tacˈoomñê ñjaaⁿ, jnda̱ wandoˈxcoom. Cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na seineiiⁿ nda̱a̱ˈyoˈ quia na ndi mˈaaⁿ tsˈo̱ndaa Galilea. 	 Viņa šeit nav, bet Viņš ir augšāmcēlies. Atminieties, ko Viņš jums teica, kamēr vēl bija Galilejā,


Sa̱a̱ cantyja ˈnaⁿya, ticwjaaˈndyo̱ cwenta chiuu waa na ˈo cwitjeiˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na matseixmaⁿya oo chiuu nquiu ntˈomcheⁿ. Meiⁿ ticuˈxa̱ⁿ cheⁿnnco̱ cantyja ˈnaⁿya. 	 Bet tas man nav svarīgi, ka jūs vai kāda cilvēku tiesa mani tiesā, bet arī pats sevi es netiesāju.


Na jndye joo mano̱o̱ⁿya tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, jndye ndiiˈ macoˈwiˈnaˈ ja na cwicwjeeˈ jndaa. Ndoˈ mati teincuuˈ quia na matjomndyo̱ naⁿcantyˈue. Quia waa nquiee nnˈaⁿya nnˈaⁿ judíos cwilˈana na teincuuˈ mˈaaⁿya, ndoˈ quia waa majoˈti cwilˈa nnˈaⁿ na nchii judíos. Quijuˈnaˈ na waa na teincuuˈ cjoya naquiiˈ njoom, ndoˈ mati jo ndoˈ jnda̱a̱. Quia waa teincuuˈ mˈaaⁿnaˈ na mawityˈio̱ya ndaaluee, ndoˈ mati quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cweˈ cwilˈaya na cwilaˈyuˈ. 	 Bieži biju ceļojumos, upju briesmās, laupītāju apdraudēts, briesmas man draudēja no savas tautas, briesmas no pagāniem, biju briesmās pilsētās, briesmās tuksnesī, briesmās uz jūras, briesmas draudēja no viltus brāļiem;


Nchii Tyˈo̱o̱tsˈom mañequiaaⁿ na mˈaaⁿya na nquiaaya. Jom mañequiaaⁿ na laxmaaⁿya najndeii na matseixmaaⁿ ñequio na cˈo̱o̱ⁿya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya nnˈaⁿ ndoˈ mati na queⁿndyo̱ cheⁿncjo̱o̱ xjeⁿ cantyja ˈnaaⁿya. 	 Jo Dievs mums nav devis bailīguma, bet gan spēka un mīlestības, un godprātības garu.


Chaˈtso nnˈaⁿ na nchii judíos na laˈxmaⁿ jnaⁿ na tyoondye chiuu matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés, maxjeⁿ nntsuundyena ncˈe na jnda̱ jlaˈtjo̱o̱ndyena cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ meiiⁿ tyoondyena juunaˈ. Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ judíos na mˈaⁿ nacje ˈnaaⁿˈ ljeiiˈñeeⁿ na laˈxmaⁿ jnaⁿ, majuunaˈ nntˈuiityeⁿnaˈ joona. 	 Jo tie, kam nebija likuma un ir grēkojuši, bez likuma ies pazušanā; bet tie, kam bija likums un ir grēkojuši, pēc likuma tiks tiesāti.


Tsoom nnom Jesús: —Xeⁿ mayuuˈcheⁿ cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, cwa cjuˈndyuˈ jo nacje. Ee luaa matso ñˈoom ˈnaaⁿˈaⁿ: Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nñequiaaⁿ ˈu luee ángeles cwentaaⁿˈaⁿ na calˈana cwenta ˈu. Ndoˈ nntyjeeˈ lueena ˈu cha tincjaacañjom ljo̱ˈ ncˈeˈ. 	 Un sacīja Viņam: Ja Tu esi Dieva Dēls, tad meties zemē! Jo ir rakstīts: Viņš saviem eņģeļiem pavēlējis par Tevi un viņi Tevi nesīs uz rokām, lai Tu kādreiz pie akmens nepiedauzītu savu kāju.


Ndoˈ yocheⁿ na tyˈelaˈjnda naⁿˈñeeⁿ seitye, tyjeeˈcañoom nquii tsaⁿsˈa na macoco. Quia joˈ joo yolcu na mˈaⁿcˈeendye tyˈequieˈna quiiˈ wˈaa ñˈeⁿñê yuu na nleitˈmaaⁿˈ na macocoom. Jnda̱ joˈ ta̱ˈ ndyueelˈa. 	 Bet kamēr viņas gāja pirkt, atnāca līgavainis; un kas bija sagatavojušās, tās kopā ar viņu iegāja kāzās un durvis aizslēdza.


ˈU na cweˈ tsˈaⁿ ˈu, ¿ljoˈ tsˈiaaⁿˈ na ñeˈcatseincjooˈndyuˈ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom? ¿Aa matyˈiomnaˈ na xuaa na tuii ñˈeⁿ tsˈocachu nntsonaˈ nnom tsˈaⁿ na sˈaa juunaˈ: “¿Chiuu tsˈiaaⁿˈ na luaaˈ saˈ ja?” 	 Ak cilvēk, kas tu esi, ka gribi ar Dievu tiesāties? Vai veidols saka tēlniekam: Kāpēc tu mani esi tā veidojis?


Sa̱a̱ meiⁿjom ndiiˈ tyootso Tyˈo̱o̱tsˈom nnom cwii ángel: Cajmaⁿˈ ñjaaⁿñe jo ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ ntyjaya hasta xjeⁿ na nntsa̱ˈa nnˈaⁿ na jndoo ˈu na laˈxmaⁿna tsˈoom na ntyjo ncˈeˈ. 	 Jo kuram no eņģeļiem Viņš kādreiz teicis: Sēdies pie manas labās rokas, kamēr es Tavus ienaidniekus likšu par pameslu Tavām kājām? (Ps 109,1)


Jnda̱ na jluiˈ Judas quiiˈntaaⁿyâ, matso Jesús nda̱a̱yâ: —Jeˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, manntseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja. Ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ljoˈ na manntjo̱ⁿya nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kad viņš bija izgājis, Jēzus sacīja: Tagad Cilvēka Dēls tiek pagodināts, bet Dievs pagodināts Viņā.


Meiⁿ tiquichˈeeⁿ na we waa ñˈeⁿndye joona ndoˈ ñˈeⁿndyo̱ jaa ee seiljoomˈm nˈomna ncˈe na cwilayuˈya nˈomna ñˈeⁿñê. 	 Ticībā šķīstīdams to sirdis, Viņš nešķiroja mūs un viņus.


ee waa ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ naquiiˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: Ja maquia̱ⁿya tsaⁿ na nluiiñe tsjo̱ˈ na nquiee nnˈaⁿ tsjoom Sión nncwityˈuiina cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, jom nluiiñê tsjo̱ˈtyˈa na cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ nntseiquiaanaˈ nnˈaⁿ, sa̱a̱ tsˈaⁿ na nntseiyuˈ ñˈeⁿñê, xocatsˈaanaˈ ntyjeeⁿ ndooˈ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na matseiyoomˈm. 	 Kā rakstīts: Lūk, es nolieku Sionā piedauzības akmeni un apgrēcības klinti, un katrs, kas uz Viņu tic, kaunā nepaliks. (Is 8,14; 23,16)


Ee xeⁿ cwilaˈxmaⁿˈyoˈ chaˈtso nmeiⁿˈ ndoˈ cwileijndye joonaˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, xocatsˈaanaˈ na ticwilˈuendyoˈ meiⁿ ticweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na cwilaxmaⁿˈyoˈ cwentaaˈ Ta Jesucristo. 	 Ja jums tas ir un bagātīgi ir, tad jūs nepaliksiet tukši un neauglīgi mūsu Kunga Jēzus Kristus atzīšanā.


Juu jnaⁿ na laxmaaⁿya waa najndeii na matseixmaⁿnaˈ, joˈ chii cwiwja̱a̱ya. Ndoˈ juu ljeii na tqueⁿ Moisés waa najndeii na matseixmaⁿnaˈ na mañequiaanaˈ na catˈuii jnaⁿ jaa. 	 Bet nāves dzelonis ir grēks, un grēka spēks ir likums.


Ticwii cwii xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ judíos tyocaa Pablo watsˈom ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. Tyotseineiiⁿ nda̱a̱na ñequio nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos ee na lˈue tsˈoom na nlaˈyuˈna ñˈeⁿ Cristo. 	 Un viņš katru sabatu mācīja sinagogā un, runādams par Kunga Jēzus vārdu, pārliecināja jūdus un grieķus.


na cwitaˈxˈeeˈyoˈ nda̱a̱yâ cantyja naya na tuii ñˈeⁿ tsˈaⁿ na ñetˈoom na ntjeiⁿ ncˈee, ¿aa ñeˈcandyeˈyoˈ chiuu tuiiyuu na jnda̱ tcoˈyanaˈ jom? 	 Ja mūs šodien pratina labā darba dēļ, kas slimo cilvēku darīja veselu.


Jluiiˈâ tsjoom Tiroˈñeeⁿ, saayâ squia̱a̱yâ tsjoom Tolemaida. Joˈ joˈ jluiiˈâ wˈaandaa. Saanquiaayâ na xmaⁿndye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tsjoomˈñeeⁿ ndoˈ ljooˈndyô̱ ñˈeⁿndyena cwii xuee. 	 No Tiras nonākuši Ptolemaidā, mēs pabeidzām jūras braucienu un, apsveikuši brāļus, palikām pie viņiem vienu dienu.


Quia joˈ na macanda̱ tyjeeˈcañoom juu moso na ñeˈcwii meiⁿ sˈom toˈñom. Tsoom nnom patrom ˈnaaⁿˈaⁿ: “ˈU ta, mantyjiiya na ˈu tsˈaⁿ na jeeⁿ majñoomˈ ˈndyoˈ moso ˈnaⁿˈ. ˈU cweˈ matseiˈweˈ cantyja na cwiweˈ ntjom ˈnaⁿˈ, meiⁿ na nnomˈ, meiⁿ na nntseicueendyuˈ. Macanda̱ nencjo̱o̱yâ moso ˈnaⁿˈ jeeⁿ cwilajnda̱a̱yâ. 	 Bet atnāca arī tas, kas vienu talentu bija saņēmis, un sacīja: Kungs, es zinu, ka tu esi bargs cilvēks: tu pļauj tur, kur tu neesi sējis, un savāc, kur neesi izkaisījis.


Cwii tsˈaⁿ na maˈmo̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés tyjeeˈcañoom na mˈaⁿ nnˈaⁿ saduceosˈñeeⁿ. Tyondiiñecheeⁿ chaˈtso ñˈoom na tyolaˈneiⁿna ndoˈ tyoqueeⁿ cwenta na jeeⁿ xcwe ñˈoom tˈo̱ Jesús nda̱a̱na. Taxˈeeⁿ nnom Jesús, tsoom: —Quiiˈntaaⁿ chaˈtso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsa̱ˈntjomnaˈ, ¿cwaaⁿ cwii joonaˈ na tˈmaⁿti tseixmaⁿnaˈ? 	 Un pienāca viens no rakstu mācītājiem, kas bija noklausījies viņu sarunā, un, redzēdams to, ka Viņš labi tiem atbildējis, jautāja Viņam: Kurš ir no visiem augstākais bauslis?


ee seitiuuya na ntyˈiaya ˈo na mawino̱o̱ⁿya na majo̱ tsˈo̱ndaa Macedonia, ndoˈ na ntyˈianndaˈa ˈo quia na nndyolcwa̱ˈa na nnaaⁿya joˈ joˈ, ndoˈ na ljoˈ ˈo nnda̱a̱ nnteijndeiˈyoˈ ja na jo̱jo̱tya̱ na nncua̱ ndyuaa Judea. 	 Un no jums aiziet un Maķedoniju, bet no Maķedonijas atkal nākt pie jums, lai jūs mani pavadītu uz Jūdeju.


Ndoˈ naⁿnom na cwiˈoo ñˈeⁿ Saulo, sˈaanaˈ na jeeⁿ tyuena ee jndyena na seineiⁿ tsˈaⁿ sa̱a̱ titquiooˈñe. 	 Bet tie vīri, kas kopā ar viņu ceļoja, stāvēja kā mēmi, jo balsi viņi gan dzirdēja, bet nevienu neredzēja.


sa̱a̱ mati quitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ Nquii na matsa̱ˈntjom ja na tyuaaˈ nncjo̱ cando̱o̱ˈa ˈo. 	 Bet es paļaujos uz Kungu, ka arī pats drīz pie jums aiziešu.


Quia na tjaquieeˈ Jesús Jerusalén jeeⁿ tˈmaⁿ seitsˈeiinaˈ naquiiˈ nˈom chaˈtsondye nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ. Tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: —¿ˈÑeeⁿ tsˈaⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ? 	 Un kad Viņš iegāja Jeruzalemē, uztraucās visa pilsēta un sacīja: Kas tas ir?


Ñeˈcwii waa na taⁿna na calˈaayâ, na cjañjoomˈ nˈo̱o̱ⁿyâ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tsjoom Jerusalén na ntyˈiaandye, ndoˈ joˈ maqueⁿ tsˈo̱o̱ⁿ na matsˈaa na ljoˈ. 	 Tikai mums jārūpējas par trūkumcietējiem, ko arī es esmu centies darīt.


Maja Pedro na cwiluiindyo̱ apóstol, tsˈaⁿ na majñom Jesucristo tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ matseiljeiya ñˈoomwaa na matseicwano̱ⁿya juunaˈ nda̱a̱ˈ ˈo na jnda̱ tˈoomˈndyoˈ, na mˈaⁿˈyoˈ lˈo̱ndaa Ponto, Galacia, Capadocia, Asia ñˈeⁿ Bitinia, 	 Pēteris, Jēzus Kristus apustulis, izredzētajiem svešiniekiem, kas izkaisīti Pontā, Galatijā, Kapadokijā, Āzijā un Bitinijā.


Quia joˈ nquiee nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom tyˈelcweeˈna na mˈaⁿ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseos. Taxˈee naⁿˈñeeⁿ nda̱a̱ nnˈa na cwilˈa cwenta watsˈom: —¿Chiuu na tînquioˈñˈomˈyoˈ jom? 	 Tad kalpi atgriezās pie augstajiem priesteriem un farizejiem; un tie sacīja viņiem: Kāpēc jūs Viņu neatvedāt?


’Tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ juu na nnda̱a̱ nndiˈntjomtyeⁿ nnom we patrom na ñejom. Ee nncˈoom tsˈaⁿ na ticueeˈ tsˈoom cwii patromˈñeeⁿ, ndoˈ nncˈoom na wiˈ tsˈoom cwiicheⁿ. Oo nntsˈaanaˈ na nntseitˈmaaⁿˈñê cwii naⁿˈñeeⁿ, ndoˈ cwiicheⁿ tilˈueñe. Xeⁿ na jeeⁿ cwiqueⁿndyoˈ na nlaˈtjomˈyoˈ ˈnaⁿ na nleityandyoˈ xocjuˈnaaⁿñenaˈ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ee we ntyja nmeiⁿˈ xonda̱a̱ nndyeˈntjomˈyoˈ na ñejom. 	 Neviens nevar diviem kungiem kalpot: vai nu vienu ienīdīs un otru mīlēs, vai pie viena turēsies un otru atmetīs. Jūs nevarat kalpot Dievam un mamonai.


Sa̱a̱ jom tîcwinomˈm, matjaqueeⁿ ñˈoom. Tjoomˈm tsaⁿˈñeeⁿ wˈaancjo hasta na nntiom na chujnaⁿ nnoom. 	 Bet viņš negribēja un gāja, un meta to cietumā, iekams neatdos parādu.


Xeⁿ cweˈ nntso xˈee tsˈaⁿ: “Ncˈe na titseixmaⁿya tsˈo̱ tsˈaⁿ joˈ chii ticatseixmaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ seiiˈ tsˈaⁿ.” 	 Ja kāja sacītu: Tā kā es neesmu roka, es nepiederu ķermenim, vai tāpēc tā nepiederētu ķermenim?


Maxio tsˈaⁿ nñequiaa cwenta jom na cueeⁿˈeⁿ. Ndoˈ majoˈti nntsˈaa tsˈaⁿ ñˈeⁿ ntseinaaⁿ. Ndoˈ nda nnˈaⁿ nlaˈwendyena nacjoo lotyena, londyeena, nlˈueendyena chiuu nncwje naⁿˈñeeⁿ. 	 Bet brālis nodos nāvei brāli un tēvs dēlu; un bērni sacelsies pret vecākiem un nonāvēs viņus.


Quia joˈ Jesús seicoomˈm ndyueena na ticaluena nnom meiⁿcwii tsˈaⁿ ljoˈ tuii. Ndoˈ tsoom na quiana na nlcwaˈ yuscuchjooˈñeeⁿ. 	 Un Viņš tiem stingri piekodināja, lai neviens par to neuzzinātu; un Viņš lika dot tai ēst.


Quia joˈ taxˈeeñenndaˈ Jesús nda̱a̱na: —¿ˈÑeeⁿ juu cwilˈueˈyoˈ? Ndoˈ joona tˈo̱o̱nndaˈna nnoom: —Jesús tsaⁿ na jnaⁿ Nazaret. 	 Tad atkal Viņš tiem jautāja: Ko jūs meklējat? Un tie sacīja: Jēzu Nācarieti.


Quia ntyˈiaaˈ Jesús na ljoˈ cwilˈana, seiliooˈñê ñˈeⁿndyena. Tsoom nda̱a̱na: —Caˈndyeˈyoˈ na quiontyjaaˈ yocanchˈumˈaⁿˈ ja. Tilacuˈyoˈ joona, ee yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom macanda̱ nncˈooquieeˈndye nnˈaⁿ na ntyjaandye ja chaˈna cwilˈa yocanchˈu. 	 Jēzus, tos redzēdams, saīga un sacīja viņiem: Laidiet bērniņus pie manis nākt un neliedziet viņiem, jo tādiem pieder Dieva valstība.


Joˈ chii cwiñˈomtˈmaaⁿˈndyo̱ nˈo̱o̱ⁿya na yocheⁿ na ndicwaⁿ tando̱o̱ˈa ñequio seiiˈa nmeiiⁿ, tyootoˈño̱o̱ⁿya wˈaaya, ñecatsonaˈ na ticˈo̱o̱ⁿya ñequio nqueⁿ na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 Tāpēc mums vienmēr ir stipra pārliecība un zinām, ka mēs, kamēr esam šinī miesā, no Kunga esam tālu,


Ñeˈñeeⁿ ñeˈqui xuee ljooˈñe Festo Jerusalén. Jnda̱ chii tjalcweeⁿˈeⁿ Cesarea. Teincoo cwiicheⁿ xuee tjawacatyeeⁿ yuu na maxjeⁿ quiwacatyeeⁿ na mˈaaⁿ gobiernom. Sa̱ˈntjoom na quioñˈomna Pablo. 	 Palicis ar tiem ne vairāk kā astoņas vai desmit dienas, viņš atgriezās Cēzarejā un otrā dienā, noturēdams tiesas sēdi, lika atvest Pāvilu.


Ndoˈ nquiee nnˈaⁿ na cwiluiindyena na cwitsa̱ˈntjom njoomnancue, tˈaaˈndyena ñequio natia na tseixmaⁿ tsjoomˈñeeⁿ, na tîcalˈana xjeⁿ, jlaˈco̱na ˈnaaⁿna ñˈeⁿ natia na tyolˈana. Naⁿˈñeeⁿ nntyueena ndoˈ nlaˈxuaana quia na nntyˈiaana na cwiˈoowa ndioom na cwico tsjoomˈñeeⁿ. 	 Un raudās un vaimanās par to zemes ķēniņi, kas ar to piekopuši netiklību un dzīvojuši kārībās, kad tie redzēs tās degšanas dūmus.


Jaachˈee xuee cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ chii matsonaˈ na jeˈ cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ ntˈomcheⁿ, sa̱a̱ ˈo ndicwaⁿ macaⁿnaˈ na catseineiⁿxco tsˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ ñˈoomˈm na tijndeiˈtinaˈ na nntseiˈno̱ⁿˈ tsˈaⁿ, ˈo ndaatsuu macaⁿnaˈ nchii nantquie na canda̱a̱ˈ. 	 Jo lai gan laika ziņā jums vajadzētu būt skolotājiem, vēl jums vajaga kādu, kas jūs mācītu Dieva vārdu pirmssākumus. Un jūs esat kļuvuši par tādiem, kam vajag piena, bet ne cietas barības.


Jâ cwitjeiˈyuundyô̱ cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso na tyochˈeeⁿ tsˈo̱ndaa Judea, ndoˈ mati naquiiˈ tsjoom Jerusalén. Jlaˈcueeˈ naⁿˈñeeⁿ jom na tyˈioomna jom cjooˈ tsˈoomˈnaaⁿ, 	 Mēs esam liecinieki visam tam, ko Viņš darīja Jūdu zemē un Jeruzalemē. Viņu tie nonāvēja, piesitot krustā.


Ndoˈ nnˈaⁿ na nndyooˈ mˈaⁿ yuu na macˈeeⁿ ñequio nnˈaⁿ na ñentyˈiaana jom na ñetcaaⁿ ljoˈ tjo̱o̱ñê, taˈxˈeena nda̱a̱ ntyjeena: —¿Aa nchii luaaˈ tsaⁿnchjaaⁿˈ na tacatyeeⁿ na tcaⁿ ljoˈ tjo̱o̱ñe? 	 Tad kaimiņi un tie, kas redzēja viņu iepriekš ubagojam, sacīja: Vai šis nav tas, kas sēdēja un ubagoja? Daži teica: Šis ir tas.


Tyotaⁿna na catsˈaaⁿ cwii nayaˈñeeⁿ na cjaacandyooˈñe Pablo. Taⁿna na ljoˈ ee jnda̱ jlaˈtiuuna na nndo̱o̱na tsaⁿˈñeeⁿ nato na nlaˈcueeˈna juu. 	 Izlūgdamies labvēlību pret to, lai viņš pavēlētu vest to uz Jeruzalemi, jo tiem bija slepens nodoms ceļā viņu nonāvēt.


Nnco̱ Pablo na matseiljei xueya na matsjo̱o̱ya na xmaⁿndyoˈ. 	 Sveiciens ar manu, Pāvila, roku.


Tˈo̱o̱ nnˈaⁿ na jndyendye, jluena: —Majnda̱ macwindya̱a̱ya na matso ñˈoom na sa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeiinaˈ na juu Cristo xocantycwii na mˈaaⁿñê. Quia joˈ ¿chiuu na matsuˈ na matsonaˈ na nlaˈwe nnˈaⁿ juu na cwiluiiñe tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee na nlaˈcueeˈna juu? ¿ˈÑeeⁿ juu luaaˈ na matsuˈ na cwiluiiñe tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee? 	 Ļaudis Viņam atbildēja: Mēs dzirdējām bauslībā, ka Kristus paliek mūžīgi; kā tad Tu saki, ka Cilvēka Dēlam jākļūst paceltam? Kas ir šis Cilvēka Dēls?


ee tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom tyee na tjacantyja na cwiluiitˈmaⁿñe, chaˈna tsˈiaaⁿ na tyotseixmaⁿ juu tyee Melquisedec. 	 Dieva nosauktais augstais priesteris saskaņā ar Melhizedeka iekārtu.


Juu tsaⁿ na wandoˈ na ntyˈiajndya̱a̱, matseijomnaˈ jom chaˈcwijom liom. Ndoˈ tsaⁿ na jnda̱ we, matseijomnaˈ jom chaˈcwijom quiooˈjndyo. Tsaⁿ na jnda̱ ndyee, matseijomnaˈ nnoom chaˈna nnom tsˈaⁿ. Ndoˈ tsaⁿ na jnda̱ ñequiee, matseijomnaˈ jom chaˈcwijom cachi na mantyja. 	 Un pirmais dzīvnieks bija līdzīgs lauvam, otrs līdzīgs vērsim, trešajam dzīvniekam it kā bija cilvēka seja, un ceturtais dzīvnieks bija līdzīgs lidojošam ērglim.


Joˈ jnaⁿ José tsjoom Nazaret, tsˈo̱ndaa Galilea. Tjawaaⁿ tsˈo̱ndaa Judea, tsjoomˈ David na jndyu Belén. Ee juu José cwiluiiñê tsjaaⁿ David. 	 Un arī Jāzeps no Nācaretes pilsētas Galilejā nogāja Jūdejā, Dāvida pilsētā, kas saucās Betlēme, tāpēc ka viņš bija no Dāvida nama un cilts.


’ˈÑeeⁿ juu na ticˈoomñe cantyja ˈnaⁿya, maxjeⁿ mˈaaⁿ nacjoya. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu na ticatseitjom nnˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱, matseilcweeⁿˈeⁿ nnˈaⁿ cha ticalaˈyuˈna ñˈeⁿndyo̱. 	 Kas nav ar mani, tas ir pret mani; un kas ar mani nesakrāj, tas izšķiež.


Sa̱a̱ quia na jnda̱ tquie sondaro ˈndyootsˈa wˈaancjo jliuna na tacˈom naⁿˈñeeⁿ joˈ joˈ. Joˈ chii tyˈelcweeˈna. Tyˈelaˈcandiina na tacˈom naⁿˈñeeⁿ. 	 Bet kad kalpi atnāca un, cietumu atvēruši, tos neatrada, viņi atgriezās un paziņoja,


Nquii Espíritu Santo tˈmo̱o̱ⁿ ñˈoommeiiⁿ nda̱a̱ya, ee jom malˈuetcuuñê chaˈtso, hasta ñˈoom na tˈmaⁿti na matseiˈno̱ⁿˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un Dievs mums to atklāja caur savu Garu, jo Gars izdibina visu, pat Dieva dziļumus.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya, caljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ ñequio ñˈoom na ñetˈmo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ ñequio carta na jlaˈcwano̱o̱ⁿyâ na mˈaⁿˈyoˈ, tintsuuˈ nˈomˈyoˈ joonaˈ. 	 Tāpēc, brāļi, stāviet droši un pastāviet mācībā, kuru jūs mācījāties vai nu no mūsu runām, vai rakstiem.


Ndoˈ na luaaˈ waa, ¿cwaaⁿ cwii nnom na jnda̱a̱ tueˈntyjo̱ sˈaa weloo welooya Abraham cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ? 	 Ko lai sakām? Ko panāca mūsu miesīgais ciltstēvs Ābrahams?


Tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —Candye majndaaˈ lueˈlˈaayoˈ, ndoˈ cantsaa majndaaˈ cantquiaayoˈ, sa̱a̱ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, meiⁿ yuu na nncwajndya̱, tijndaaˈ. 	 Jēzus sacīja viņam: Lapsām ir alas, debess putniem ligzdas, bet Cilvēka Dēlam nav kur nolikt galvu.


Chaˈtso ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom teiljeiinaˈ jndye ñˈoomˈ nqueⁿ ndoˈ tsˈiaaⁿˈnaˈ na maˈmo̱ⁿnaˈ nnom tsˈaⁿ, ndoˈ na nntseitiaˈnaˈ tsˈaⁿ quia tixcwe wjaamˈaaⁿ, ndoˈ na nlcoˈxcwenaˈ tsˈaⁿ, mati na mˈmo̱ⁿnaˈ nnom tsˈaⁿ na cˈoom cantyja na matyˈiomyanaˈ, 	 Katrs Dieva iedvesmots raksts noderīgs mācīšanai, atspēkošanai, labošanai, audzināšanai taisnībā,


Ndoˈ juu sculjaaˈñeeⁿ na tcoˈnaˈ na ntyˈiaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ tsjoom tˈmaⁿˈñeeⁿ na maqueⁿnaˈ xjeⁿ chaˈtso nnˈaⁿ na tˈmaⁿ cwiluiindye tsjoomnancue. 	 Un sieviete, ko tu redzēji, ir lielā pilsēta, kam pieder valdība pār zemes ķēniņiem.


Ndoˈ matsˈia joˈ tjomndyena Jesús. Tquiaaⁿ na xmaⁿndyena. Ndoˈ taˈna cantyena, taˈxcweendyena ncˈeeⁿ na tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. 	 Un, lūk, Jēzus sastapa viņas un sacīja: Esiet sveicinātas! Bet tās piegāja, apskāva Viņa kājas un pielūdza Viņu.


Jeeⁿ ndyaaˈ ncˈuaaˈ saawiˈno̱o̱ⁿyâ nacañoomˈwiˈ tyuaaˈñeeⁿ. Chii squia̱a̱yâ cwii joo na nndyooˈ tsjoom Lasea na jndyunaˈ Buenos Puertos yuu na tjaquieeˈndiiˈñe ndaaluee. 	 Ar grūtībām, garām braukdami, mēs nonācām kādā vieta, ko sauc par Labo ostu. Tās tuvumā atradās Talasas pilsēta.


Ee macwjiiˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ na tijndo̱ˈ nˈom cha catseijnaaⁿˈnaˈ nnˈaⁿ na ndooˈ nquiuna na jndo̱ˈ nˈom nquieena. Ndoˈ macwjiiˈñê cwentaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ na titˈmaⁿ cwiluiindye cha cantseijnaaⁿˈnaˈ nnˈaⁿ na waa na jnda̱ laˈxmaⁿ. 	 Bet pasaules neprātīgos Dievs izredzēja, lai apkaunotu stipros,


Ee seiˈno̱ⁿˈ Pilato na cweˈ na jndoona Jesús joˈ chii jlaˈquioona juu lˈo̱o̱ⁿ nchii ee na waa jnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Jo viņš zināja, ka tie skaudības dēļ Viņu bija nodevuši.


Ee juu na laxmaaⁿya na cwiwiˈndaaˈnaˈ, quia na jnda̱ tcweenaˈ juu na tijoom cwiˈndaaˈ ndoˈ juu seiiˈa na jaaweˈnaˈ quia na jnda̱ tcweenaˈ na tijoom cueˈ, xjeⁿˈñeeⁿ nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: “Jnda̱ seityuiiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom najndeii na machˈee na cwiwje nnˈaⁿ. 	 Bet kad šeit mirstīgais būs tērpies nemirstībā, tad piepildīsies vārdi, kas rakstīti: Nāve ir aprīta uzvarā.


Tsˈoom na ya xocueˈ ta̱ na tisˈa, ndoˈ tsˈoom na tisˈa xocueˈ ta̱ na ya. 	 Labs koks nevar dot nelabus augļus, un nelabs koks nevar dot labus augļus.


Ndicwaⁿ matseineiiⁿ ndoˈ tyjeeˈ tsˈaⁿ na jnaⁿ waaˈ Jairo, tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe watsˈom. Matso tsaⁿˈñeeⁿ: —Tantseicachjuuˈtiˈ Tamˈaaⁿˈ ee jnda̱ tueˈ nomjndaˈ. 	 Viņam vēl runājot, nāca kāds pie sinagogas vecākā un sacīja viņam: Tava meitiņa mirusi, neapgrūtini Viņu!


Ndoˈ lqueeⁿ na tquiaa yuu na jeeⁿ ljo̱ˈ tyuaa, joˈ nnˈaⁿ na ya cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Neiiⁿna cwitoˈñoomna juunaˈ. 	 Un tāpat tie, kas akmenājā sēti; viņi, kad vārdu dzird, tūdaļ to priecīgi pieņem.


Cwiwitquiooˈya ljoˈ na cwilˈa nnˈaⁿ na teincoondye: mˈaⁿna na cweˈ luaaˈndyo ñequio nnˈaⁿ, tiljuˈ ljoˈ mˈaaⁿˈ nˈomna, wiˈndyena ñequio nnˈaⁿ, 	 Bet miesas darbi ir zināmi; tie ir: netiklība, nešķīstība, bezkaunība, baudkāre,


Naⁿmˈaⁿˈ sˈa ñˈoom cwilaneiⁿna na tixocateijndeiinaˈ tsˈaⁿ na cˈoom chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, cantyja ˈnaaⁿˈ natia na cwiluii ndoˈ na queeⁿ nˈom nnˈaⁿ, cwilˈa naⁿmˈaⁿˈ na joo nnˈaⁿ na quia jnaⁿcheⁿnaˈ na cwindyaandye natia na matseixmaⁿ tsjoomnancue, quiandye naⁿˈñeeⁿ cantyja na lˈue nˈomna. 	 Jo, runādami lepnus, tukšus vārdus, tie vilina miesas kārībās un netiklās baudās tos, kas tikko izbēguši no maldu ceļu gājējiem,


Ndoˈ jñomjñeeⁿ nnˈaⁿ na cˈoo cwii tsjoom chjoo, tsjoom nnˈaⁿ samaritanos. Tyˈe naⁿˈñeeⁿ na nlaˈjndaaˈndyena cantyja na nncueeˈcañoom ñequio nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê. 	 Un Viņš sūtīja pirms sevis vēstnešus; un tie gāja un iegāja kādā samariešu pilsētā, lai sagatavotu Viņam (vietu).


Ndoˈ ntˈomcheⁿ cˈoontyjondye cjooˈ lcaaˈ oo cjooˈ lcaaˈntaⁿˈ na tyuiiˈ wˈaandaa. Joˈ na chaˈtsondyô̱ ya squia̱a̱yâ tyuaatcwii. 	 Pārējos viņi novietoja: citus uz dēļiem, citus uz kuģa atliekām. Un tā notika, ka visi ļaudis nokļuva uz sauzemes.


Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, xuee na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ tˈmaⁿti nlcoˈwiˈnaˈ ˈo nchiiti nnˈaⁿ tsjoom Tiro ñˈeⁿ Sidón. 	 Bet es jums saku: Tirai un Sidonai tiesas dienā tiks vieglāk piedots nekā jums.


Quia na ntyˈiayaya ljoˈ njom, joˈ na ndo̱o̱ˈa na njom quiooˈ xiomˈ ñequio quiooˈ jnda̱a̱ ndoˈ quiooˈ na cwiˈootsco̱o̱ˈndye ñequio cantsaa. 	 Tanī ieskatījies, es redzēju zemes četrkājaiņus un zvērus, un rāpuļus, un debess putnus.


¿Ljoˈ ñeˈcatso ñˈoom na matseineiiⁿ luaaˈ na nlˈua̱a̱ya jom sa̱a̱ xocaliuuya jom? Ndoˈ na matsoom yuu na wjaⁿ jaa xocanda̱a̱ nntsquia̱caño̱o̱ⁿya jom. 	 Kas tā par runu, ko Viņš teica: jūs mani meklēsiet un neatradīsiet, un kur es esmu, tur jūs nevarat nākt?


Luaaˈ matsonaˈ cha joo nnˈaⁿ na ticaluiindye nnˈaⁿ judíos, cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús nnda̱a̱ nlaˈxmaⁿna juu ñˈoom na tioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom Abraham, ndoˈ naljoˈ, ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnda̱a̱ nntoˈñoomna Espíritu Santo na tsoom na nñequiaaⁿ. 	 Lai Ābrahama svētība, nāktu pār tautām Kristū Jēzū, tā ka ticībā mēs saņemam Gara apsolījumu.


Joˈ chii cajñomˈ nnˈaⁿ na cˈoona tsjoom Jope na nncˈooqueeⁿˈndyena Simón tsˈaⁿ na mati jndyu Pedro. Jom cweˈ macˈeⁿyaaⁿ waaˈ tcayoomˈm Simón tsˈaⁿ na matseicato̱o̱ˈñe ntjaⁿ, tsˈaⁿ na waa waaˈ ˈndyoo ndaaluee.” 	 Tāpēc sūti uz Jopi un liec ataicināt Sīmani, kas tiek saukts Pēteris; viņš viesojas ādmiņa Sīmaņa namā pie jūras.


Ñˈeⁿ Nicodemo, tsaⁿ na tja na mˈaaⁿ Jesús cwii teijaaⁿ. Jom tjañˈoom chaˈna ntquiuu nchooˈ nqui kilos ncheⁿˈ na tjoomˈnaˈ mirra ñequio áloes na nntyˈoomndyena juunaˈ seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ Jesús. 	 Bet arī Nikodēms atnāca, kas agrāk bija nācis pie Jēzus naktī, un atnesa kādas simts mārciņas mirru un aloes maisījumu.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilajomndyena ñˈoomwaaˈ, quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈomna jo nnoom ñequio juu na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom joona. 	 Un visiem tiem, kas sekos šiem pamatlikumiem, arī Dieva izraēliešiem, lai miers un žēlastība!


Sa̱a̱ tyuaaˈ nncjo̱cando̱o̱ˈa ˈo xeⁿ lˈue tsˈom Ta Jesús, ndoˈ quia ljoˈcheⁿ nljeiya chiuu nˈom naⁿˈñeeⁿ na luaaˈ cwilˈana, nljeiya chiuu tseixmaⁿ ñˈoom na cwilaˈsˈandyena. 	 Ja Dievs gribēs, es drīz nākšu pie jums; un es iepazīšos ne ar uzpūtīgo vārdiem, bet ar viņa spēku.


Luaa nluii, nndeiindyuˈ ndoˈ nntseincuiˈ cwii tyochjoo ndoˈ nntseicajndyuˈ juu Jesús. 	 Lūk, tu kļūsi grūta miesās un dzemdēsi Dēlu, un nosauksi Viņu vārdā Jēzus.


Calaˈjndaaˈndyoˈyaˈyoˈ na tincˈoomˈ nˈomˈyoˈ cwaaⁿ ñˈoom na nntˈo̱ˈyoˈ cha nncwañoomˈnaˈ ˈo, 	 Tad nu apņematies savās sirdīs nedomāt par to, ko jūs atbildēsiet!


Ee cjañjoomˈ nˈomˈyoˈ jaachˈeeti xuee tyomˈaaⁿ Teudas. Tyotsoom na jom tsˈaⁿ na tˈmaⁿ cwiluiiñe, ndoˈ chaˈna ñequiee siaⁿnto naⁿnom jlaˈjomndyena ñˈeⁿñê. Sa̱a̱ jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ jom, ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na jlaˈjomndye ñˈeⁿñê tˈoomˈndyena. Mana ntycwii cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Jo pirms kādām dienām sacēlās Toedass, sacīdams, ka viņš kaut kas esot. Viņam piebiedrojās skaitā ap četri simti vīru. Viņu nonāvēja; un visi, kas viņam ticēja, tika izklīdināti un iznīcināti.


’Quia joˈ ¿chiuu na jeeⁿ jndye mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ cantyja chiuu na nleitsaaⁿˈndyoˈ? Queⁿˈyoˈ cwenta, nˈoom ljaaˈ quiiˈ jnda̱a̱, ya cwiwijnda̱naˈ. Neiⁿncooˈ cwiwaaˈ ljaaˈ. Tiquilˈanaˈ tsˈiaaⁿ, meiⁿ tiquilˈanaˈ tsaⁿ na nluii liaanaˈ. 	 Un ko jūs raizējaties apģērba dēļ? Skatieties lauka lilijās, kā tās aug: ne tās strādā, ne tās vērpj.


Jeˈ nntsjo̱o̱ ljoˈ maˈmo̱ⁿ ñˈoom wantyˈiuuˈwaa cantyja ˈnaaⁿ ntquieeˈ cancjuu na ntyˈiaˈ na tooˈndye tsˈo̱o̱ ntyjaya, ndoˈ ntquieeˈ xjo sˈom cajaⁿ na cwicañjoomˈ nlca. Joo ntquieeˈ cancjuuˈñeeⁿ, joˈ joˈ ntquieeˈ ángeles na cwilˈa cwenta ntquieeˈ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ joo ntquieeˈ xjo sˈom cajaⁿ na cwicañjoomˈ nlca, joˈ joˈ ntquieeˈ ntmaaⁿˈ naⁿˈñeeⁿ na laˈxmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Noslēpums par septiņām zvaigznēm, ko tu redzēji manā labajā rokā, un par septiņiem zelta svečturiem: septiņas zvaigznes ir septiņu baznīcu eņģeļi, un septiņi svečturi ir septiņas baznīcas.


Ee cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, nchii nnˈaⁿ na cweˈ cwindye chiuu matsa̱ˈntjom ljeiiˈñeeⁿ maqueeⁿ joona na tjaa jnaⁿ laˈxmaⁿna, macanda̱ nnˈaⁿ na cwilˈa chiuu na matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Jo ne likuma dzirdētāji ir taisnīgi Dieva priekšā, bet gan likuma izpildītāji būs taisnīgi.


Ndoˈ xeⁿ mˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu na ñecatsˈaa nata̱ˈ wendye naⁿˈñeeⁿ, quia joˈ nluiˈ chom ndyueena na nlcoñe tsaⁿˈñeeⁿ. Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ñeˈcatsˈaa nata̱ˈ joona, majndaaˈ na laaˈtiˈ nncueˈ. 	 Un ja kāds gribētu viņiem kaitēt, tad uguns izies no to mutes un aprīs viņu ienaidniekus; ja kāds tos gribētu aizskart, tam jāiet bojā.


Quia joˈ chaˈtso nnˈaⁿ to̱ˈna na tyotaⁿna nnom Jesús na calueeⁿˈeⁿ ndyuaa tsjoomna. 	 Un tie sāka Viņu lūgt, lai Viņš aizietu no to robežām.


Quia na wiˈ tsiaˈ, nchii ñequiiˈcheⁿ ndaatioo maˈuaˈ. Mati cˈuaˈ chjoowiˈ winom. 	 Nedzer vairs ūdeni vien, bet lieto mazliet vīna tava kuņģa un biežo slimību dēļ!


Mati ˈu re, catsˈaandyuˈ cwenta ñˈeⁿñê ee matseijneiⁿ na wjaⁿ nacjooˈ ñˈoom naya na cwitˈmo̱o̱ⁿya. 	 Arī tu izvairies no viņa, jo viņš ļoti pretojas mūsu mācībai.


Ndoˈ jnda̱ na jndyena ñˈoommeiⁿˈ quia joˈ teitsˈoomndyena ñequio xueeˈ Ta Jesús. 	 To dzirdējuši, viņi tika kristīti Kunga Jēzus vārdā.


Chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ tcwaˈ tjacjoona. Ndoˈ ˈndiicheⁿnaˈ na tîcandyue lcwaˈna. Quia na jnda̱ jlaˈtjomna joˈ, tooˈ canchooˈwe tsquiee. 	 Un visi ēda un paēda; un ar pārpalikušajām druskām viņi pielasīja divpadsmit grozus.


Jnda̱ teinom xuee, José ñequio tsondyee Jesús macwiˈoolcweeˈna. Sa̱a̱ tiqueⁿna cwenta na ljooˈñe tyochjoo Jesús Jerusalén. 	 Un kad viņi, izbeidzoties svētku dienām, atgriezās atpakaļ, bērns Jēzus palika Jeruzalemē, bet Viņa vecāki to nezināja.


Wendye joona meintyjeeˈtyeⁿna jo nnom nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom na matsa̱ˈntjom chaˈwaa tsjoomnancue. Cwiluiindyena we nˈoom olivos ñequio we ˈnaⁿ na cwicañjoomˈ nlca. 	 Viņi ir tie divi eļļas koki un tie divi svečturi, kas stāv zemes kunga priekšā.


Tquioñˈomna cwii tsˈaⁿ na mˈaaⁿ Jesús na jnda̱ tuo̱ naⁿjndii naquiiˈ tsˈom. Tsaⁿˈñeeⁿ nchjaaⁿˈaⁿ ndoˈ tileicatseineiiⁿ lˈa naⁿjndiiˈñeeⁿ. Seinˈmaⁿ Jesús jom. Quia joˈ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matseineiiⁿ ndoˈ teitquiooˈnnaaⁿˈaⁿ. 	 Tad atveda pie Viņa ļaunā gara apsēsto, kas bija akls un mēms; un Viņš to izdziedināja tā, ka tas varēja runāt un redzēt.


Quia na tquiena cwii joo na jndyu Ta Tseiˈxqueⁿ Tsˈoo, tyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ joˈ joˈ ñequio naⁿˈñeeⁿ na wiˈndye, cwii tsaⁿˈñeeⁿ ntyjaaⁿˈaⁿ ntyjaya ndoˈ cwiicheⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ntyjaaⁿˈaⁿ ntyjatymaaⁿˈ. 	 Un kad tie nonāca vietā, kas saucas Kalvārija, tur tie sita Viņu un slepkavas krustā: vienu pa labi, otru pa kreisi.


Juu ñˈoomˈñeeⁿ tixotseijomnaˈ ñequio ñˈoomtyeⁿ na seijndaaˈndyo̱ ñequio weloona, quia na tˈuiya lueena na tjeiiˈa joona ndyuaa Egipto; sa̱a̱ ncˈe na tîcalaˈcanda̱a̱ˈndyena ñˈoomˈñeeⁿ, joˈ chii ˈndiya joona, luaaˈ matso nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom. 	 Ne tādu derību, kādu nodibināju ar viņu tēviem tanī dienā, kad satvēru viņu roku, lai izvestu tos no Ēģiptes zemes, jo viņi paši nav palikuši manā derībā, un es viņus atmetu, saka Kungs.


Ndoˈ quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ na tjaweeˈ nˈom nnˈaⁿ judíos na tueˈ Jacobo mati tˈueeⁿ Pedro. Luaaˈ tuii xcwe ncuee na cwicwaˈ nnˈaⁿ judíos tyooˈ na tjaaˈnaⁿ ndaaljoˈ tjaquieeˈ. 	 Bet viņš, redzēdams, ka tas patika jūdiem, lika apcietināt arī Pēteri. Bija neraudzētās maizes dienas.


Ee ljeii najndyee na matsa̱ˈntjomnaˈ chuunaˈ ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ. Matsonaˈ: “Catseitˈmaaⁿˈndyuˈ tsotyeˈ ñˈeⁿ tsoˈndyoˈ 	 Godā savu tēvu un savu māti, tas ir pirmais bauslis ar apsolījumu:


Jâ manquiuuyayâ na seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Moisés, sa̱a̱ tsaⁿmˈaaⁿˈ meiⁿ cweˈ ticaliuuyâ yuu jnaⁿyom. 	 Mēs zinām, ka Dievs ar Mozu runāja, bet no kurienes Šis, to mēs nezinām.


Ndoˈ joˈ joˈ mˈaaⁿ cwii tsaⁿsˈandyua na tjantyjo̱o̱ⁿ naxeⁿˈ Jesús. Macanda̱ chuˈtyjooñê cwii sábana. Mati jom tˈue naⁿˈñeeⁿ. 	 Bet kāds jauneklis, apjozis audeklā kailo miesu, sekoja Viņam; un viņu satvēra;


Jluena nnoom: —Catseiyuˈ ñequio Ta Jesucristo, quia joˈ nluiˈnˈmaaⁿndyuˈ ˈu ndoˈ mati nnˈaⁿ waˈ. 	 Bet viņi atbildēja: Tici uz Kungu Jēzu, tad tu un tavs nams tiks pestīti.


Nqueⁿ ncˈe na lˈue tsˈoom, tqueeⁿ jaa na tuiindyo̱xco̱o̱ quia jlaˈyuuˈa ñˈoomˈm na cwiluiiñenaˈ na mayuuˈ. Sˈaaⁿ na ljoˈ cha nlqueⁿnaˈ jaa chaˈcwijom ntjom na cwiweˈjndyee quiiˈntaaⁿ chaˈtso na jnda̱ tqueeⁿ. 	 Labprātīgi Viņš mūs dzemdinājis ar patiesības vārdu, lai mēs būtu Viņa radījumu pirmdzimtie.


Sa̱a̱ jom seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ cweˈ na ñeˈcˈomna cwenta jom. Tsoom nda̱a̱na: —¿Chiuu na ñeˈcalˈaˈyoˈ na catˈuiinaˈ ja? 	 Bet Viņš, izpratis to viltību, sacīja viņiem: Kāpēc jūs mani kārdināt?


Juu naya na matseixmaⁿ Jesucristo, cˈoomnaˈ ñequio chaˈtsondyoˈ. Amén. 	 Mūsu Kunga Jēzus Kristus žēlastība lai ir ar jums visiem! Amen.


Jeˈ tacatsjo̱o̱tya̱ya na ˈo cwiluiindyoˈ moso. Ee tsˈaⁿ na mˈaaⁿ moso ticaljeiiⁿ ljoˈ matseijndaaˈñe patrom ˈnaaⁿˈaⁿ. Jeˈ matsjo̱o̱ya na ˈo cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na ya ñˈoom ñˈeⁿndyo̱ ee jnda̱ tquiaya na caliuˈyoˈ chaˈtso ñˈoom na jnda̱ jndiiya ˈndyoo Tsotya̱ya. 	 Es jūs vairs nesaucu par kalpiem, jo kalps nezina, ko viņa kungs dara; bet es jūs saucu par draugiem, jo visu, ko dzirdēju no sava Tēva, es jums pasludināju.


Ndoˈ quia na jnda̱ seicanda̱a̱ˈndyo̱ tsˈiaaⁿmeiⁿˈ, ndoˈ xeⁿ jnda̱ ljo tsjo̱ˈñjeeⁿˈñeeⁿ lueena, quia ljoˈ nncwino̱o̱ⁿya na mˈaⁿˈyoˈ na jo̱ ndyuaa España. 	 To pabeidzis un šos ziedojumus viņiem pasniedzis, es ceļā uz Spāniju iegriezīšos pie jums.


Jndyendye nnˈaⁿ tyˈeñˈeeⁿna ñˈeⁿ Jesús. Ntˈom naⁿˈñeeⁿ tyolaˈnˈmeiiⁿˈna liaana tsˈom nato yuu na wjaⁿ. Ndoˈ ntˈom nnˈaⁿ tyotyje luee nˈoom, tsa̱ˈna joonaˈ tsˈom nato. 	 Bet daudz ļaužu klāja savas drēbes ceļā; bet citi cirta koku zarus un klāja ceļā.


sa̱a̱ ncˈe na ticueˈ Jesús, joˈ chii tjaaˈnaⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ tjaquieeˈ tsˈiaaⁿ tyee na matseixmaaⁿ. 	 Bet Viņam priesterība neiznīcīga, tāpēc ka paliek mūžīgi.


ndoˈ na cˈomxcondyoˈ chaˈcwijom tsˈaⁿ na macwee liaa xco na juu joˈ cwiluiiñenaˈ cantyja na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiwitquiooˈ joˈ quia na machˈee tsˈaⁿ na matyˈiomyanaˈ ndoˈ ljuˈ wjaamˈaaⁿ. 	 Un ietērpieties jaunā cilvēkā, kas radīts pēc Dieva līdzības taisnībā un patiesības svētumā!


Xjeⁿ na ntyˈiaayâ jom tyolatˈmaaⁿˈndyô̱ jom. Sa̱a̱ ñˈeeⁿ cwantindyô̱ na tijndaaˈ nquiuuyâ aa mayuuˈ na jom. 	 Un tie, Viņu ieraudzījuši, pielūdza Viņu, bet daži šaubījās.


Ndoˈ tˈo̱o̱ judíosˈñeeⁿ nnoom, jluena: —Nchii ñeˈcajño̱o̱ⁿyâ ljo̱ˈ ˈu cweˈ cwii tsˈiaaⁿ na ya macheˈ. Nlˈaayâ na luaaˈ ˈu ee matseiˈjnaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee ˈu cweˈ tsˈaⁿ ˈu, sa̱a̱ macheˈ na cwiluiindyuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jūdi atbildēja Viņam: Laba darba dēļ mēs Tevi nenomētājam, bet Dieva zaimošanas dēļ, jo Tu, cilvēks būdams, dari sevi par Dievu.


Jnda̱ na seineiⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ, jlunda̱a̱ñê cañoomˈluee. Matsoom: —Tsotya̱ya, jnda̱ tueˈntyjo̱ na nluii chaˈtso na teijndaaˈ cantyja ˈnaⁿya. Jeˈ catseitˈmaaⁿˈndyuˈ ja na cwiluiindyo̱ Jndaˈ, cha mati ja nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ ˈu. 	 Tā runāja Jēzus un, acis pret debesīm pacēlis, sacīja: Tēvs, stunda ir pienākusi, pagodini savu Dēlu, lai Dēls pagodina Tevi!


Ndoˈ teintyjeeˈ Zaqueo, tsoom nnom Jesús: —Aa ndiˈ, Ta, xcwe ˈnaⁿya na niom manñequiaya nda̱a̱ ndyeñeeⁿˈ ndoˈ xeⁿ na xˈua̱ya ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ, jeˈ manntseilcwa̱ˈa ñequiee ndiiˈ chaˈxjeⁿ na tjeiiˈa. 	 Bet Zahejs piecēlies sacīja Kungam: Lūk, Kungs, pusi no savas mantas es atdodu nabagiem; un es atdošu četrkārtīgi, ja es kādam to būtu nokrāpis.


Seiiˈa nmeiiⁿ na laxmaⁿnaˈ chaˈcwijom wˈaa yuu na cwicˈa̱a̱ⁿya, jaawiˈndaaˈnaˈ, joˈ cwilancjooˈndyo̱ ndoˈ matseiˈndaaˈnaˈ nquiuuya ee nchii cweˈ na ñecaˈndya̱a̱ya seiiˈa na nˈndiinaˈ jaa chaˈcwijom ñecantseiˈndyo̱, sa̱a̱ ncˈe na ñeˈcwa̱a̱ˈa seiiˈa na xconaˈ, cha juu na laxmaaⁿya na cwiwiˈndaaˈ ndoˈ na ˈoowje cwitsuuñˈeⁿnaˈ ncˈe na laxmaaⁿya na ticantycwii na cwitando̱o̱ˈa. 	 Jo mēs, šinī teltī būdami, apgrūtināti nopūšamies, negribēdami, lai mūs izģērbj, bet lai pārģērbj, dzīvei aprijot mirstīgo.


Joˈ chii ¿chiuu na tiqueⁿˈyoˈ cwenta na nchii matseina̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ tyooˈ? Ja tsjo̱o̱ na calˈaˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿˈ ndaaljoˈ ˈnaaⁿ nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ saduceos. 	 Kāpēc jūs nesaprotat, ka es ne par maizi jums sacīju: sargieties no farizeju un saduceju rauga?


Ncˈe na luaaˈ, chaˈwaati xuee calaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ nqueⁿ na ticantycwii na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom, nqueⁿ na wanoomˈm ndoˈ na wanoomˈm, nqueⁿ na leicanda̱a̱ ntyˈiaa tsˈaⁿ jom, na macanda̱ nqueⁿ cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na jndo̱ˈ tsˈoom. 	 Bet mūžības Ķēniņam, nemirstīgajam, neredzamajam vienīgajam Dievam gods un slava mūžīgi mūžos! Amen.


Ee quia na tjo̱tseicaandyo̱ quiiˈ tsjomˈyoˈ, jndye joo ntyˈiaya yuu cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ. Joˈ ljeiya cwii tio na chunaˈ ljeii: “Tiowaaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na ticataˈjnaaⁿˈa.” Majuu Tyˈo̱o̱tsˈom na cweˈ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈtoˈyoˈ meiⁿ ticataˈjnaaⁿˈyoˈ jom, majom na matseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Jo es, apstaigādams un aplūkodams jūsu dievekļus, atradu arī altāri, uz kura bija rakstīts: "Nepazīstamajam Dievam". Ko jūs nepazīdami godinājat, to es jums sludinu.


’ˈÑeeⁿ juu tsˈaⁿ na jndati ntyjii tsotye, tsondyee, nchiiti ja, tsaⁿˈñeeⁿ titseixmaaⁿ na nncˈoomñê cwentaya. Mati juu tsˈaⁿ na jndati ntyjii ñˈeⁿ tiˈjnda, oo nomjnda, nchiiti ñˈeⁿndyo̱ ja, tsaⁿˈñeeⁿ ticatsonaˈ na nncˈoomñe cwentaya. 	 Kas mīl tēvu vai māti vairāk nekā mani, nav manis cienīgs; un kas mīl dēlu vai meitu vairāk nekā mani, nav manis cienīgs.


Jnda̱ na seineiⁿ Pablo jlueeⁿˈeⁿ naquiiˈ watsˈomˈñeeⁿ ñequio nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê. Ndoˈ nnˈaⁿ na nchii judíos tyolˈana tyˈoo nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ na calaˈneiⁿtina ñˈoomˈñeeⁿ nda̱a̱na cwiicheⁿ xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ judíos. 	 Viņiem izejot, tie lūdza, lai nākošajā sabatā tiem runā šos vārdus.


Ee chaˈxjeⁿ nquii Tsotya̱ya matseixmaaⁿ na wanoomˈm cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ, malaaˈtiˈ jnda̱ tquiaaⁿ no̱o̱ⁿ na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ, na matseixmaⁿya na wando̱ˈa cantyja ˈnaⁿ nnco̱. 	 Jo kā Tēvam ir dzīvība pašam sevī, tā Viņš arī Dēlam devis, lai Viņam būtu dzīvība pašam sevī.


Tsoom: —Tyomˈaaⁿya tsjoom Jope. Yocheⁿ na matseina̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom waa na tcoˈnaˈ no̱o̱ⁿya. Ntyˈiaya cwii ˈnaⁿ chaˈcwijom cwii liaa tscaˈndyuˈ tmeiⁿ na chuˈtyeⁿ ñequiee nquinaˈ. Cañoomˈluee jnaⁿnaˈ, tioonaˈ xjeⁿ yuu na mˈaaⁿya. 	 Jopes pilsētā būdams, es lūdzu Dievu un, garā aizrauts, redzēju parādību: kāds trauks nonāca it kā liels palags aiz četriem stūriem no debesīm, nolaidās, un tas nonāca pie manis.


ndoˈ ncˈe na matseixmaaⁿ na ljoˈ, joˈ chii matseicueⁿˈeⁿ quiooˈ na mañequiaaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaa jnaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ mati cwentaa nnˈaⁿ tmaaⁿˈ na matseixmaaⁿ. 	 Tādēļ Viņam jāupurē kā par tautas, tā arī par saviem grēkiem.


¿Aa ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ quia na matseitjoomˈñe tsˈaⁿ ñequio sculjaaˈ, ñeˈcwii seiˈ laxmaⁿna? Ee ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsonaˈ: “Wendye joona, ñeˈcwii seiˈ laˈxmaⁿna.” 	 Vai jūs nezināt, ka tas, kas ar netikli saietas, ir viena miesa ar to? Jo ir sacīts: Tie abi būs viena miesa.


Ee quia ñetˈo̱o̱ⁿyâ quiiˈntaaⁿˈyoˈ tquia̱ⁿtya̱a̱ⁿyâ ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ juu tsˈaⁿ na tiñeˈcatsˈaa tsˈiaaⁿ, meiⁿ ticatsonaˈ na nlcwaaⁿˈaⁿ. 	 Jo arī tad, kad bijām pie jums, mēs jums aizrādījām, ka, ja kāds negrib strādāt, tas lai neēd.


Ndoˈ naquiiˈ tsjoomˈñeeⁿ tajom nndiinndaˈ tsˈaⁿ na cˈuaa cwitjo̱o̱ˈ música, chaˈna arpa, tsmaaⁿ, ntu. Mati tajom nleitquiooˈñenndaˈ cwii tsˈaⁿ na seiˈnaaⁿˈya cwii nnom tsˈiaaⁿ, meiⁿ tajom nleicˈuaanndaˈ na nntua ñˈeⁿ tsjo̱ˈmolinom. 	 Un tevī vairs nedzirdēs koklētāju un spēlētāju, un stabulnieku, un bazūnētāju skaņas; un nevienā mākslā nebūs vairs atrodams neviens mākslinieks, un nedzirdēs vairs tevī dzirnakmens dūkoņas.


Matseicwanom Aristarco na xmaⁿndyoˈ. Mˈaaⁿñê wˈaancjo ñˈeⁿndyo̱. Mati Marcos tyjee Bernabé matseicwanoom na xmaⁿndyoˈ. Jnda̱ jndyeˈyoˈ ñˈoom xeⁿ na aa nncueˈcañoom ˈo catoˈñoomˈyoˈ jom na xcweeˈ nˈomˈyoˈ. 	 Jūs sveicina mans līdzgūsteknis Aristarhs un Barnabas brāļa dēls Marks par viņu jūs jau saņēmāt norādījumus; kad viņš ieradīsies pie jums, uzņemiet to!


Ndoˈ chaˈwaati xuee na cwii mˈaaⁿtya̱a̱ya, nncˈo̱o̱ⁿya naquiiˈ na jnda̱ tqueⁿljoomˈm jaa. Nndya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nnoom cantyja na matyˈiomyanaˈ. 	 Svētumā un taisnībā Viņa priekšā visās mūsu mūža dienās.


Chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ na jnaⁿ cwii cwii joo, jeeⁿ ndyaˈ tyojaaweeˈ nˈomna ndoˈ seiñˈeeⁿˈnaˈ joona. Tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: —¿Ljoˈ ñecaˈmo̱ⁿnaˈ na luaaˈ cwiluii? 	 Un visi pārsteigti brīnījās, viens otram sacīdami: Ko tas nozīmē?


Ndoˈ jlaˈcwanomna cwii carta ñequio naⁿˈñeeⁿ. Cartaˈñeeⁿ matsonaˈ: “Jâ apóstoles ñequiondyo̱ jâ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendyô̱ quiiˈntaaⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tsjoom Jerusalén, cwilacwano̱o̱ⁿyâ cartawaa na mˈaⁿˈ ˈo nnˈaⁿ na nchii judíos na mˈaⁿˈyoˈ tsjoom Antioquía ñequio ndyuaa Siria ñˈeⁿ Cilicia. Cwilˈuuyâ na xmaⁿndyoˈ ˈo nnˈaaⁿya na cwilayuˈyoˈ. 	 Viņu rokām rakstīdami: Apustuļi un vecākie brāļi sūta sveicienu tiem brāļiem no pagāniem, kas Antiohijā, Sīrijā un Kilikijā.


Ee matso Moisés: “Catseitˈmaaⁿˈndyuˈ tsotyeˈ ñˈeⁿ tsoˈndyoˈ”, ndoˈ mati matsoom: “ˈÑeeⁿ juu na matso ñˈoomwiˈ nacjooˈ tsotye oo tsondyee, calaˈcueeˈ nnˈaⁿ juu.” 	 Jo Mozus saka: Godā savu tēvu un māti! Un kas nolād tēvu un māti, tam būs mirt.


Ncˈe na ljoˈ, jndye nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ tyomˈaⁿna na jeeⁿ neiiⁿna. 	 Un liels prieks bija tanī pilsētā.


Sa̱a̱ quia na jnda̱ jlaˈyuˈna ñˈoom na tyotseineiⁿ Felipe cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ xueeˈ Jesucristo, quia joˈ naⁿnom ndoˈ naⁿlcu teitsˈoomndyena. 	 Bet kad tie noticēja Filipam, kas sludināja Dieva valstību, vīrieši un sievietes tika kristīti Jēzus Kristus vārdā.


Ja Judas matseiljeiya cartawaañe. Cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na mandiˈntjomtyeⁿ nnom Jesucristo. Tiˈxio̱o̱ya jndyu Jacobo. Cartawaañe matseicwano̱ⁿya juunaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na maˈmaⁿ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom na macwjiˈño̱o̱ⁿ joona na macwjaaˈñê cwentaaⁿˈaⁿ, ncˈe na matseitjoomˈnaˈ joona ñequio Jesucristo. 	 Jūda, Jēzus Kristus kalps un Jēkaba brālis, Dieva Tēva mīlētajiem, Jēzū Kristū pasargātajiem un aicinātajiem:


Waa ñˈoom na cwilue nnˈaⁿ: “Wanaaⁿ na nntsˈaa tsˈaⁿ meiⁿquia na ñeˈcatsˈaa.” Ñˈoom na mayuuˈ joˈ, sa̱a̱ tichaˈtso mateijndeiinaˈ jom. Mayuuˈ wanaaⁿ na nntsˈaa tsˈaⁿ ljoˈ na lˈue tsˈoom, sa̱a̱ tichaˈtso mateijndeiinaˈ na nncjaanajneiⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Viss man ir atļauts, bet ne viss ceļ.


Mati toˈñoom cwii waso na ñjom ndaa winom, tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ chii tquiaaⁿ juunaˈ nda̱a̱yâ, tsoom: —Luaa cweˈyoˈ. Caluiˈ cjaanaˈ. 	 Un Viņš, paņēmis biķeri, pateicās un deva viņiem, sacīdams: Dzeriet visi no tā!


Tˈo̱ Jesús: —¿Aa cweˈ ncˈe na tsjo̱o̱ya na ntyˈiaya ˈu xˈee tsˈoom higuera ˈnaⁿˈ, aa cweˈ joˈ na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱? Maxjeⁿ maniom na jndati laˈxmaⁿnaˈ cantyja ˈnaⁿya na quia wjaˈntyˈiaˈ. 	 Jēzus atbildēja viņam, sacīdams: Tu tici tāpēc, ka es tev sacīju: es redzēju tevi zem vīģes koka. Tu redzēsi lielākas lietas par šīm.


Ndoˈ tso patrom nda̱a̱ ntˈomcheⁿ mosoomˈm: “Catjeiˈyoˈ cwii meiⁿwaaˈ lˈo̱o̱ⁿ ndoˈ quiaˈyoˈ juunaˈ lˈo̱ juu tsˈaⁿ na maleiñˈoom qui meiⁿ. 	 Tāpēc atņemiet viņam talentu un dodiet tam, kam desmit talentu!


Ndoˈ jom na mañequiaaⁿ na wandoˈ añmaaⁿˈ tsˈaⁿ, teitquiooˈñê ndoˈ jnda̱ ntyˈiaa nda̱a̱yâ jom ndoˈ cwitjeiˈyuuˈndyô̱ nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na matseixmaaⁿ. Cwiñequiaayâ ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ na mañequiaaⁿ na ticantycwii na wandoˈ añmaaⁿˈ tsˈaⁿ. Tyomˈaaⁿ ñequio Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tyjeeˈcañoom jaa. 	 - Un dzīvība parādījās, un mēs redzējām, un apliecinām, un pasludinām jums mūžīgo dzīvību, kas bija pie Tēva un mums parādījās, -


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom, cantyja ˈnaaⁿˈ najndeii na cwiluiiñê, mañequiaaⁿ na cwicandaaya chaˈtso na macaⁿnaˈ jaa cha nnda̱a̱ nncˈo̱o̱ⁿya jo nnoom ndoˈ cha nnda̱a̱ nlajomndyo̱ cantyja na cwiluiiñê. Machˈeeⁿ na ljoˈ ncˈe nqueⁿ na maqueeⁿˈñê ˈo na jeeⁿ ndyaˈ tˈmaⁿ cwiluiiñe ndoˈ mati ñequio chaˈtso naya na tˈmaⁿ na machˈeeⁿ. 	 Mums Viņa dievišķā vara dāvinājusi visu vajadzīgo dzīvei un dievbijībai caur Viņa atzīšanu, kas mūs aicinājis ar savu godu un spēku,


Mati calaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿya na cateijneiⁿ ja ñˈoom na nntseina̱ⁿya nnda̱a̱ nnˈaⁿ meiⁿ tintseicatyˈuenaˈ ja na nñequiaya na caliu nnˈaⁿ chiuu waa ñˈoom na jeeⁿ wantyˈiuuˈ waa na nluiˈnˈmaaⁿñe tsˈaⁿ. 	 Arī par mani, lai man tiktu doti vārdi, kad atdarīsies mana mute, un es drošsirdīgi sludinātu evaņģēlija noslēpumu!


Ee tseixmaaⁿ na nntsa̱ˈntjoom hasta xjeⁿ na jnda̱ tjuˈcje Tsotyeeⁿ nacjeeˈ ncˈeeⁿ chaˈtso na cwiˈoo nacjoomˈm. 	 Bet Viņam jāvalda, kamēr Viņš noliks visus ienaidniekus zem Viņa kājām.


Ndoˈ ncˈe na mawaa xjeⁿ na nncˈooquieˈ nnˈaⁿ judíos xuee sauroˈ, joˈ chii joˈ joˈ tyˈecatjaaˈndyena tsˈoo Jesús. Ee tseiˈtsuaaˈñeeⁿ nndyooˈ waanaˈ yuu na tyˈioom nnˈaⁿ Jesús tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Jūdu sagatavošanās dienas dēļ tur viņi guldīja Jēzu, jo kaps bija tuvu.


Sa̱a̱ tiñeˈcalaˈjomndyoˈ cantyja ˈnaⁿya cha nnda̱a̱ nlaxmaⁿˈyoˈ na ticantycwii na cwitandoˈyoˈ. 	 Bet jūs negribat nākt pie manis, lai iegūtu dzīvību.


Sa̱a̱ ñˈeⁿ cartaˈñeeⁿ nchii ñeˈcatsjo̱o̱ya na catjeiˈndyoˈñˈeⁿˈyoˈ ñequio nnˈaⁿ tsjoomnancue na cweˈ mˈaⁿyana ñequio nnˈaⁿ oo na mˈaⁿna na cwilaˈqueeⁿ nˈomna ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, oo na jeeⁿ ya cwinquioˈnnˈaⁿna ncˈiaana cha nnda̱a̱ ntjeiiˈna ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ oo ñˈeⁿ joo nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ lˈa. Ee xeⁿ tilajomndyoˈ ñequio nnˈaⁿ na laxmaⁿ nmeiⁿˈ, nlcaⁿnaˈ na caluiˈyoˈ tsjoomnancue. 	 Ne ar visiem šīs pasaules netikļiem vai mantraušiem, vai laupītājiem, vai elku kalpiem, jo tad jums būtu jāaiziet no šīs pasaules.


Matioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom ˈu. Ee matseiˈyuˈ na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na seicañeeⁿ ˈu, na tso ángel njomˈ. 	 Un svētīga tu esi ticēdama, ka tas izpildīsies, ko Kungs tev sacījis.


Sa̱a̱ xeⁿ nntso cwii tsˈaⁿ njomˈ: “Seiˈwaañe jnda̱ tacatyeeⁿnaˈ cwentaaˈ cwii na cweˈ nnˈaⁿ lˈa”, joˈ chii ˈu jeˈ tinlquiˈ juunaˈ. Ee meiiⁿ na xocatseiˈndaaˈnaˈ ˈu xeⁿ na nlquiˈ juunaˈ sa̱a̱ nntseiˈndaaˈnaˈ tsˈom tsˈaⁿ na tˈmo̱ⁿ njomˈ ee mˈaaⁿˈ tsˈoom na ticatsonaˈ na nlquiˈ juunaˈ. 	 Bet ja kāds jums sacītu: Tas tika upurēts elkiem, tad neēdiet tā dēļ, kas jums aizrādīja, un sirdsapziņas dēļ.


Ndoˈ sa̱ˈntjoom na meiⁿcwii ˈnaⁿ ticˈooñˈomna nato, meiⁿ chetsjaˈ, meiⁿ tyooˈ, meiⁿ tsjo̱ˈñjeeⁿ. Macanda̱ tsˈoom lˈeii wanaaⁿ na nncˈooñˈomna, 	 Un Viņš pavēlēja tiem nekā neņemt ceļā līdz: ne somu, ne maizi, ne naudu jostā, bet tikai spieķi,


Tsˈiaaⁿ na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na calˈaaya, tiñecwii xjeⁿ joonaˈ. Nqueⁿ matseijndaaˈñê cwaaⁿ tsˈiaaⁿ nntseixmaⁿ cwii cwiindyo̱. Sa̱a̱ macaⁿnaˈ na calacanda̱a̱ˈndyo̱ cwii cwii nnom tsˈiaaⁿ na mañequiaaⁿ. Xeⁿ na jnda̱ tquiaaⁿ na ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ na nnda̱a̱ nntseiteincooˈ ñˈoomˈm nda̱a̱ nnˈaⁿ, cwa catseicanda̱a̱ˈñe tsaⁿˈñeeⁿ juunaˈ. 	 Bet mums ir dāvanas, kas mums dotas attiecīgi žēlastībai, un tās ir dažādas: paraviešu dāvanas, kuras izmantojamas saskaņā ar ticību,


Ndoˈ na luaaˈ sˈaaⁿ, seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na seiljeii profeta Jeremías. Ee seineiiⁿ ñˈoom tjañoomˈ chiuu seichjooˈnaˈ nˈom yolcu judías tsjoom Belén na jlaˈcwjee sondaro ndana. 	 Tad izpildījās, ko bija teicis pravietis Jeremijs, kas sacīja:


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ cwitsjoom tyoquiena watsˈom tˈmaⁿ na nndyena ñˈoom na nñequiaaⁿ. 	 Bet visa tauta rīta agrumā steidzās pie Viņa, lai svētnīcā Viņu klausītos.


Taxˈeeñe Natanael nnoom: —¿Chiuu ljeiˈyuˈ Ta na ljoˈ matseixmaⁿya? Tˈo̱ Jesús, matsoom nnom: —Cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncjaacwaⁿ Felipe ˈu, ntyˈiaya ˈu quia mˈaaⁿˈ waˈ xˈee tsˈoom higuera ˈnaⁿˈ. 	 Natanaēls sacīja Viņam: No kurienes Tu mani pazīsti? Jēzus atbildēja viņam, sacīdams: Pirms Fillips tevi aicināja, tu biji zem vīģes koka.


Sa̱a̱ ˈu jeˈ, quia na macheˈ naya tsˈaⁿ, ticaˈmo̱ⁿˈ na nljeii cwiicheⁿ tsˈaⁿ, meiiⁿ tsˈaⁿ na jeeⁿ ya ñˈoom ñˈeⁿndyuˈ. 	 Bet kad tu dosi nabagiem dāvanas, tad lai nezina tava kreisā roka, ko dara labā.


Ndoˈ tquiena tsjoom Jericó. Jnda̱ joˈ majaacaluiˈ Jesús ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê ndoˈ ñequio cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na jndyendye. Juu xjeⁿˈñeeⁿ wacatyeeⁿ tsaⁿnchjaaⁿˈ Bartimeo ˈndyoo nato. Jom jnda Timeo. Macaaⁿ ljoˈ na nleilˈueeˈñê. 	 Un tie nonāca Jērikā; un Viņam ar saviem mācekļiem un daudz ļaudīm no Jērikas izejot, Bartimejs, Timeja dēls, būdams neredzīgs, sēdēja ceļmalā un ubagoja.


Joˈ chii xeⁿ nchii tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tsotya̱ matsˈaa, ticalayuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 Ja es sava Tēva darbus nedaru, neticiet man!


Ndoˈ na ljoˈ nlˈaˈyoˈ, nchii macanda̱ na matseijndaaˈñenaˈ ljoˈ na macaⁿnaˈ naⁿˈñeeⁿ, mati nlaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom na nluena na quianlˈuaaⁿˈaⁿ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Jo šis palīdzības darbs ne tikai aizpildīs to, kas trūkst svētajiem, bet pārpilnībā radīs arī daudz pateicības Dievam.


Joˈ chii tilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ cwii na cweˈ nnˈaⁿ lˈa chaˈxjeⁿ ñelˈa ntˈomndye joona ee tso ñˈoom na teiljeii: “Tyˈewindyuaandye nnˈaⁿ na nlcwaˈ ndoˈ na nncwe, jnda̱ joˈ teicantyjana na lˈana chaˈxjeⁿ nnˈaⁿ na ticˈom nacje ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 Un netopiet elku kalpi kā daži no viņiem, kā ir rakstīts: Šī tauta apsēdās, lai ēstu un dzertu, un piecēlās, lai dejotu. (2.Moz.32,6)


ˈU ta Agripa, ¿aa matseiˈyuˈ ñˈoom na tyolaˈljeii profetas? Ja ntyjii na matseiˈyuˈ ñˈoom na tyolue naⁿˈñeeⁿ. 	 Ķēniņ Agripa, vai tu tici pravoešiem? Es zinu, ka tu tici.


Tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —Joo canndye maniom lueˈwˈaayoˈ ndoˈ cantsaa na cwimaˈntyja mati maniom cantquiaayoˈ, sa̱a̱ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee meiⁿ yuu na nncwajndya̱, tjaaˈnaⁿ. 	 Un Jēzus sacīja viņam: Lapsām ir alas, debesu putniem - ligzdas, bet Cilvēka Dēlam nav kur nolikt galvu.


Ee meiiⁿ cwilue nnˈaⁿ na jnda̱ teintjeiⁿndyô̱, luaaˈ laxmaaⁿyâ ncˈe Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ xeⁿ laxmaaⁿyâ tsˈaⁿ na yaaˈ, luaaˈ waa chaˈ cateijndeiinaˈ ˈo. 	 Ja aizraujamies līdz neprātam, tas Dievam; ja rīkojamies apdomīgi, tas jūsu labā.


Saacuo̱o̱yâ wˈaandaa. Ndoˈ tjañˈeⁿ Aristarco ñˈeⁿndyô̱. Jom tsˈaⁿ tsjoom Tesalónica ndyuaa Macedonia. Ndoˈ wˈaandaaˈñeeⁿ jnaⁿnaˈ tsjoom Adramitio na wjaanaˈ njoom na mˈaⁿ ˈndyoo ndaaluee ndyuaa Asia. Jnda̱ tuo̱o̱yâ, mana saayâ. 	 Iekāpuši kādā Andrumetijas kuģī, mēs aizbraucām, sākdami ceļojumu gar Āzijas piekrasti. Maķedonietis Aristarhs no Tesalonīkes bija pie mums.


Ja Pablo, ncˈe Cristo mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa ndoˈ tˈmaⁿ tsˈoom ñˈeⁿndyo̱ waa na matsˈaa tyˈoo nda̱a̱ˈyoˈ. Ee waa ñˈoom quia na mˈaaⁿya ñˈeⁿndyoˈ, jeeⁿ nioomˈ tsˈo̱o̱ⁿ sa̱a̱ quia na tquia mˈaaⁿya ñˈeⁿndyoˈ, jeeⁿ sˈandyo̱. 	 Bet es, Pāvils, kas jūsu klātbūtnē esot pazemīgs, bet prombūtnē drošsirdīgs pret jums, lūdzu jūs Kristus lēnprātības un laipnības dēļ.


¿Chiuu nlˈuuyo̱o̱ jeˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ? Joo nnˈaⁿ na nchii judíos cwiluiindyena tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom joona na tjaa jnaⁿ cwicolaˈxmaⁿna, ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿñê. Ndoˈ majootona na nchii ñelˈueena na nluiˈnˈmaaⁿndyena. 	 Ko tad lai sakām? Pagāni, kas necentās pēc attaisnošanas, iemantoja attaisnošanu, proti, attaisnošanu, kas iziet no ticības.


Mancˈe joˈ chii quia wiˈ machˈeenaˈ cwii joo na tjacañjoomˈñe tsˈaⁿ, wiˈ machˈeenaˈ chaˈwaañê. Ndoˈ quia ya cwii joonaˈ, chaˈwaañê yaaⁿˈaⁿ. 	 Un kad viens loceklis cieš, tad visi locekļi cieš līdz; vai kad viens loceklis tiek godāts, tad visi locekļi priecājas līdz.


Sˈom cajaⁿ ndoˈ sˈom xuee ˈnaⁿˈyoˈ jnda̱ tˈoom ntsa̱a̱naˈ, ndoˈ joo tsa̱a̱ˈñeeⁿ nntjeiˈyuuˈndyenaˈ na tia na cwilˈaˈyoˈ, ndoˈ nlaˈtyuiiˈñˈeⁿnaˈ ˈo chaˈxjeⁿ machˈee chom. Ñejlaˈtˈueˈyoˈ ˈnaⁿˈyoˈ na ñˈeⁿ cwileityandyoˈ cwentaaˈ ndyumeiiⁿñe. 	 Jūsu zelts un sudrabs ir sarūsējis, un to rūsa būs liecība pret jums un saēdīs jūsu miesas kā uguns. Jūs esat sev sakrājuši dusmas pēdējās dienās.


Tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom na cueeⁿˈeⁿ cwentaa jnaaⁿ jaa cha meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseiyuˈya tsˈom ñˈeⁿñê matseicanduuˈnaˈ jnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Laaˈtiˈ seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom cha caˈmo̱ⁿnaˈ na machˈeeⁿ yuu na matyˈiomyanaˈ. Ee teiyoticheⁿ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na nncueˈ Cristo, ncˈe na mˈaaⁿ nioomcheeⁿ, tîcwjaaˈñê cwenta jnaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Viņu Dievs nolicis tiem, kas tic, par grēku izpircēju Viņa asinīs un, piedodams iepriekšējos grēkus, parāda savu taisnību


Ñˈeeⁿˈndyo ˈo na tyocaluiˈjnaaⁿˈndyoˈ lˈa nnˈaⁿ ndoˈ na tyotaˈwiˈna ˈo jo nda̱a̱ ntˈomcheⁿ, ndoˈ ntˈomndyoˈ ˈo tyoteijndeiˈyoˈ nnˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈ na teinomna nawiˈñeeⁿ. 	 Arī jūs atklātībā bijāt nodoti zaimiem un mokām, arī bijāt līdzdalībnieki tiem, kam tāpat notika.


Jnda̱ jaachˈee xuee mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ na caluaˈñe na jndyu Simón. Tyonquiuˈnnˈaaⁿ nnˈaⁿ tsˈo̱ndaa Samaria, na tyotsoom nda̱a̱na na jom jeeⁿ tˈmaⁿ tseixmaaⁿ. 	 Bet kāds vīrs, vārdā Sīmanis, kas agrāk pilsētā bija burvis, krāpa Samarijas ļaudis, sacīdams, ka viņš esot kas liels.


Jnda̱ na jndii Pilato ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Galilea, taxˈeeⁿ: —¿Aa tsˈaⁿ tsˈo̱ndaa Galilea tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ? 	 Bet Pilāts, dzirdēdams par Galileju, jautāja, vai šis cilvēks ir galilejietis.


Tueⁿˈeⁿ na mˈaaⁿya. Matsoom no̱o̱ⁿ: “ˈU re nnˈaⁿya Saulo cantyˈiaˈnndaˈ.” Ndoˈ majuu xjeⁿˈñeeⁿ teitquionndaˈa, mana teitquiooˈñê ntyˈia. 	 Atnāca un, nostājies pie manis, sacīja man: Brāli Saul, topi redzīgs! Un es tanī pat stundā uzlūkoju viņu,


Quia joˈ seitiaˈ Jesús jndyetiaˈñeeⁿ, joˈ chii jluiˈ naquiiˈ tsˈom tyochjoo. Mañoomˈ nˈmaⁿ juu. 	 Tad mācekļi vieni piegāja pie Jēzus un jautāja: Kāpēc mēs nevarējām to izdzīt?


Sa̱a̱ nchii cantyja na jndo̱ˈ tsˈom nqueⁿ na luaaˈ ñˈoom tjeiiⁿˈeⁿ. Jom ncˈe na cwiluiiñê tyee na cwiluiitˈmaⁿñê nda̱a̱ jaa nnˈaⁿ judíos chuˈñeeⁿ, joˈ chii seijndo̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈoom na nncueˈ Jesús cwentaa nnˈaⁿ judíos. 	 Bet to viņš sacīja ne pats no sevis, bet, būdams augstais priesteris tanī gadā, pareģoja, ka Jēzus nomirs par tautu;


Quia joˈ tjañˈoom Pedro Jesús cwii ntyja, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matsoom nnom na ticatsa̱ˈntjomnaˈ na nntjom na luaaˈ. Tsoom: —Tijoom quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nntjomˈ na luaaˈ. Tixoquiaaⁿ na nluii naljoˈ. 	 Un Pēteris, ņēmis Viņu savrup, sāka Viņam aizrādīt, sacīdams: Nost to no Tevis, Kungs! Lai tas ar Tevi nenotiek!


Mancjoˈyoˈ nquiuˈyoˈ na ñetsjo̱o̱ cantyja ˈnaⁿya, ja nchii Cristo cwiluiindyo̱. Tyˈo̱o̱tsˈom tyˈioom tsˈiaaⁿ ja na catseijndo̱ˈa nˈom nnˈaⁿ na calaˈjndaaˈndyena naquiiˈ nˈomna na calaˈljona Cristo. 	 Jūs paši man liecināt par to, ko sacīju: Es neesmu Kristus, bet esmu sūtīts pirms Viņa.


sˈaaⁿ na tandoˈxco Cristo na tueˈ, ndoˈ sˈaaⁿ na tjacjoo ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ ntyjaya laˈñeⁿ cañoomˈluee, 	 To Viņš parādīja Kristū, uzmodinādams Viņu no miroņiem un novietodams pie savas labās rokas debesīs


Ndoˈ jeˈ ˈu nomnnˈaⁿya na matseiyuˈ, macaⁿˈa njomˈ na cˈo̱o̱ⁿya na jnda nquiuuya nnˈaaⁿya na cwilayuˈ. Ñˈoomwaaˈ na matseiljeiya nchii ñˈoom xco na matsa̱ˈntjomnaˈ, ñecwii xjeⁿ juunaˈ chaˈxjeⁿ ñˈoom na ñejndya̱a̱ najndyee. 	 Un tagad es tevi lūdzu, kundze, ne tā kā jaunu bausli tev rakstīdams, bet to, kas mums bija no sākuma, lai mēs viens otru mīlētu.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na tyondye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyoñeˈquiana, jndyendye naⁿˈñeeⁿ jlaˈyuˈna. Ndoˈ chaˈtsoñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tueˈntyjo̱ chaˈna ˈom meiⁿndyena na cweˈ naⁿnom. 	 Bet daudzi, kas šos vārdus bija dzirdējuši, ticēja; un šo vīriešu skaits bija pieci tūkstoši.


Quia na jndii Pilato ñˈoomwaaˈ, seijneiⁿ na nntseicandyaañê Jesús. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos jlaˈxuaana: —Xeⁿ nntseicandyaandyuˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ, tiñeˈcatseixˈiaaˈndyuˈ ñequio César, tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ, ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ñeˈcaluiiñe rey chaˈna tsaⁿmˈaaⁿˈ, mawjaa nacjooˈ César. 	 Un no šī laika Pilāts meklēja Viņu atlaist. Bet jūdi kliedza, sacīdami: Ja tu Viņu atlaid, tu neesi ķeizara draugs, jo ikviens, kas sevi ceļ par ķēniņu, pretojas ķeizaram.


Tˈo̱ Jesús nnoom: —Juu na cwiluiindyo̱ na catsa̱ˈntjo̱ⁿya, nchii cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancuewaañe na matseixmaⁿnaˈ. Ee xeⁿ cwiluiiñenaˈ na ljoˈ, quia joˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿndyo̱ nlˈana tiaˈ cha na tiñequiaa tsˈaⁿ cwenta ja luee nnˈaⁿya nnˈaⁿ judíos, sa̱a̱ nchii cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue tseixmaⁿya na catsa̱ˈntjo̱ⁿ. 	 Jēzus atbildēja: Mana valstība nav no šīs pasaules. Ja mana valstība būtu no šīs pasaules, tad mani kalpi cīnītos par to, lai es netiktu nodots jūdiem. Bet tagad mana valstība nav no šejienes.


Meiiⁿ nnco̱ Pablo, oo nquii Apolos, oo nquii Pedro, chaˈtsondyô̱ cwiluiindyô̱ na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ. Ee chaˈtso na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿnaˈ cwentaaya. Cantyja na cwitando̱o̱ˈa tsjoomnancuewaañe matseixmaⁿnaˈ naya ˈnaaⁿya ee na cwitoˈño̱o̱ⁿya na cwitando̱o̱ˈa ñˈeⁿñê. Mati cantyja na cwiwja̱a̱ya matseixmaⁿnaˈ naya ˈnaaⁿya, ncˈe cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cwitsaaquia̱a̱ˈa cañoomˈluee. Chaˈtso na cwiwino̱o̱ⁿya jeˈ ñequio na quia wjaaweˈcañoomnaˈ cwilaˈxmaⁿnaˈ na nnteijndeiinaˈ jaa. 	 Jo viss ir jūsu: vai tas būtu Pāvils, vai Apolls, vai Kēfa, vai pasaule, vai dzīvība, vai nāve, vai tagadne, vai nākotne, viss pieder jums;


Luaaˈ tsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Ee joona tyoluena na jom tseixmaaⁿ tsaⁿjndiitquiee. 	 Jo viņi sacīja: Viņā ir nešķīstais gars.


Titˈmaⁿti nntˈuiinaˈ naⁿmˈaⁿˈ xeⁿ tyootajnaaⁿˈna ñˈoom na mayuuˈ, sa̱a̱ ncˈe na taˈjnaaⁿˈna juunaˈ ndoˈ nda̱quia tjeiiˈlcweˈndyena, tyeⁿti ntˈuiinaˈ joona ncˈe taˈjnaaⁿˈna ñˈoom na ljuˈ na matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Tiem būtu labāk, ja tie nebūtu pazinuši patiesības ceļu, nekā, to pazīstot, novērsties no viņiem dotā svētā baušļa.


Quia na jluiiˈa tsˈo̱ndaa Macedonia na to̱ˈa na mañequia ñˈoom naya na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, macanda̱ ˈo tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿˈyoˈ Filipos jlaˈcwanomˈyoˈ tsjo̱ˈñjeeⁿ na teijndeiˈyoˈ ja na jnduˈyoˈ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teijndeii ñˈoomˈñeeⁿ ˈo. 	 Bet arī jūs, filipieši, ziniet, ka no evaņģēlija sludināšanas sākuma kā aizgāju no Maķedonijas, neviena draudze nav vienojusies ar mani došanā un ņemšanā, kā jūs vieni.


Sa̱a̱ Jesús seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na nˈmaⁿ cwii tsˈaⁿ ñequio najndeii na matseixmaaⁿ. Quia joˈ taqueeⁿ, ntyˈiaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ. Taxˈeeñê nda̱a̱na: —¿ˈÑeeⁿ cwii ˈo tyenquiuuˈ liaya? 	 Un Jēzus tūdaļ, sevī nomanīdams, ka spēks no Viņa izgājis, pagriezās pret ļaudīm un sacīja: Kas skāra manas drēbes?


Quia joˈ tjatjatyeeⁿ chjoowiˈ. Tjawanquioom na matseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom. Tyochˈeeⁿ tyˈoo nnom, tsoom: —Tsotya̱ya, xeⁿ aa waa na nnda̱a̱ nluii, quiaaˈ na tincwino̱o̱ⁿya nawiˈwaa na matseijomnaˈ cwii na jeeⁿ ja. Sa̱a̱ meiiⁿ na luaaˈ macaⁿˈa, caluii chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈomˈ nncuˈ, nchii chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ ja. 	 Un, nedaudz pagājis uz priekšu, Viņš krita uz sava vaiga, lūdza Dievu un sacīja: Mans Tēvs, ja tas ir iespējams, tad lai šis biķeris iet man secen, tomēr ne kā es vēlos, bet kā Tu!


Nlaˈwendye nnˈaⁿ cwii ndyuaa nacjoo nnˈaⁿ cwiicheⁿ ndyuaa. Ndoˈ cwii tsaⁿmatsˈiaaⁿ tˈmaⁿ nntseiweñê nacjooˈ cwiicheⁿ tsaⁿmatsˈiaaⁿ. Jndye joo nncˈoom jndoˈ tˈmaⁿ ndoˈ nnconom ntycu na wjaatcuuñenaˈ ndoˈ jndye jo jndeii nntsˈeii. 	 Jo tauta celsies pret tautu un valsts pret valsti, un būs mēris, bads un vietvietām zemestrīces.


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye jndye jnaaⁿˈaⁿ tquiana. 	 Un augstie priesteri Viņu apsūdzēja daudzās lietās.


Mañoomˈ tquiaa chaˈcwijom luaˈtsja nˈom nnom Saulo. Jnda̱a̱ na ntyˈiaaˈnnaaⁿˈaⁿ. Quia joˈ teicantyjaaⁿ, teitsˈoomñê. 	 Un tūdaļ no viņa acīm nokrita it kā zvīņas; un viņš kļuva redzīgs. Viņš piecēlās un tika kristīts.


Juu tsˈaⁿ na macoˈñom ñˈoom na macwjiˈyuuˈñê, matseijomñe tsaⁿˈñeeⁿ na Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñe na mayuuˈ. 	 Kas Viņa liecību pieņēmis, tas apzīmogojis, ka Dievs ir patiesīgs.


Ee waa ñˈoom nacjooˈ libro Salmos na matsonaˈ: Caljo waⁿˈaⁿ na ñeⁿnquiinaˈ. Tincˈom nnˈaⁿ juunaˈ. Mati matsonaˈ: Cwiicheⁿ tsˈaⁿ coñom tsˈiaaⁿ na ñeseixmaaⁿ. 	 Jo psalmu grāmatā rakstīts: Lai viņu mājvieta paliek tukša un lai neviens tanī nedzīvo; un viņa bīskapa pilnvaras lai saņem cits. (Ps 68; 108)


Judas ñˈeⁿ Silas tyomˈaⁿna joˈ joˈ cwantindyo xuee. Xjeⁿ na macwiˈoolcweeˈna Jerusalén yuu mˈaⁿ nnˈaⁿ na jñoom joona, nnˈaⁿ na cwilayuˈ tsjoom Antioquía tioo joona lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom na cˈoona na tjaa ñomtiuu cˈomna. 	 Kad viņi kādu laiku tur bija palikuši, brāļi tos atlaida mierā pie tiem, kas viņus bija sūtījuši.


Mati matso ljeiiˈñeeⁿ: “Macweˈ joˈ nˈndii tsaⁿsˈa tsotyeeⁿ, tsoñeeⁿ ndoˈ nncˈoomtyeeⁿ ñˈeⁿ scoomˈm. Wendye naⁿˈñeeⁿ ñeˈcwii seiˈ nlaˈxmaⁿna.” 	 Un sacīja: Tāpēc cilvēks atstās tēvu un māti un paliks pie savas sievas; un būs divi vienā miesā.


Jndye ndyu na jnda̱ teinom, ñetˈoomntyˈiu juu ñˈoom nayaˈñeeⁿ sa̱a̱ jeˈ maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom juunaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Noslēpums, kas no mūžiem un no paaudžu paaudzēm bija apslēpts, tagad ir atklāts Viņa svētajiem.


Cristo meiⁿcwii jnaⁿ tîcatseixmaaⁿ, sa̱a̱ ncˈe na candyaˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jaa, joˈ na sˈaa na matseixmaaⁿ jnaⁿ cha jaa na matseitjoomˈnaˈ ñˈeⁿñê nnda̱a̱ nlaˈxmaaⁿya cantyja na matyˈiomyanaˈ chaˈxjeⁿ na macaⁿnaˈ. 	 To, kas grēka nepazina, Viņš mūsu dēļ padarīja par grēku, lai mēs caur Viņu kļūtu Dieva taisnība.


Ntyjiiyaya na queeⁿ nˈomˈyoˈ na nnteiˈjndeiˈyoˈ. Jnda̱ ñetjeiiˈsˈaya ˈo nda̱a̱ nnˈaⁿ ñjaaⁿ tsˈo̱ndaa Macedonia na ˈo na mˈaⁿˈyoˈ tsˈo̱ndaa Acaya, machuˈ jlaˈjndaaˈndyoˈ na nnteiˈjndeiˈyoˈ. Ndoˈ majndye nnˈaⁿ tsˈo̱ndaa Macedonia mati ñeˈcateiˈjndeiina ncˈe ˈo jeeⁿ queeⁿ nˈomˈyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Jo es pazīstu jūsu centīgo garu, par ko es jūs cildināju maķedoniešiem. Arī Ahaja no pagājuša gada bijusi sagatavota, bet jūsu centība pamudinājusi daudzus citus.


Joˈ chii ˈo, calˈueˈyoˈ cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ntoˈñoomˈyoˈ chaˈtso ˈnaⁿmeiⁿˈ. 	 Labāk cenšaties vispirms pēc Dieva valstības un Viņa taisnības, un viss tas tiks jums piedots klāt.


Ncˈe na luaaˈ, tyˈioom tsˈiaaⁿ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na mañequiaa ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ndoˈ tsˈaⁿ na majñoom tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ, na caˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos ñˈoom na xcweti na calaˈyuˈya nˈomna, ñˈoom na mayuuˈ matseina̱ⁿ, nchii cweˈ cantu. 	 Tāpēc es esmu iecelts sludinātājs un apustulis (es saku patiesību, es nemeloju), tautu mācītājs ticībā un patiesībā.


Ndoˈ jnda̱ na jluiˈna watsˈom, tyˈena waaˈ Simón ñˈeⁿ Andrés, ndi ñˈeⁿ Jacobo ñˈeⁿ Juan. 	 Un nekavējoties viņi izgāja no sinagogas un kopā ar Jēkabu un Jāni gāja Pētera un Andreja namā.


Tjaaⁿ tsjomˈm Nazaret, sa̱a̱ taticaljooˈñê joˈ joˈ. Tjaaⁿ na nljooˈñê tsjoom Capernaum na mˈaaⁿnaˈ ˈndyoo ndaaluee. Joˈ joˈ ndyuaa cwentaa nnˈaⁿ tmaaⁿˈ Zabulón ñequio Neftalí. 	 Un Viņš, atstājis Nācaretes pilsētu, aizgāja dzīvot Kafarnaumā pie jūras, Zabulona un Neftalima robežās,


Yocheⁿ na ñjomndyena nato, tso cwii tsˈaⁿ nnoom: —Ta, ja nntseijomndyo̱ ñˈeⁿndyuˈ meiⁿyuucheⁿ na wjaˈ. 	 Bet notika, ka tiem ejot pa ceļu, kāds sacīja Viņam: Es sekošu Tev, kurp vien Tu iesi.


Ndoˈ jluiˈ naⁿˈñeeⁿ tsjoomna, tyˈena yuu na mˈaaⁿyâ ñˈeⁿ Jesús. 	 Tad tie aizgāja no pilsētas un nogāja pie Viņa.


Naxuee ndoˈ natsjom quia na matseina̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ñequiiˈcheⁿ quijaañjoomˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈu. Mandiˈntjo̱ⁿya nnoom ñequio na meiⁿcwii titia ntyjii chaˈxjeⁿ tyolˈa nnˈaⁿ tsjaaⁿ na tuiindyo̱. 	 Es pateicos Dievam, kam, tāpat kā mani vectēvi, kalpoju skaidrā sirdsapziņā, ka es nemitīgi tevi pieminu savās lūgšanās dienu un nakti.


Quia joˈ jndeii tyolaxuaana na jmeiⁿˈndyena. Jlacuˈna luaˈquina ndoˈ ñejom tyˈenomna nacjoomˈm. 	 Bet tie, stiprā balsī kliegdami, aizbāza savas ausis un vienprātīgi uzbruka viņam.


Ndoˈ tˈom ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈwaa ndyuaa Siria. Naⁿˈñeeⁿ tquiochona chaˈtso nnˈaⁿwii na mˈaaⁿ na cwitjoom jndye nnom ntycu ñequio na maquiinaˈ joo. Mati ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na cwileiˈcho jndyetia joo, ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na maleiñˈoom tycuweeˈ, ndoˈ ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na cwitjoom tycutqueeⁿ. Seinˈmaaⁿ joona. 	 Un Viņa slava izpaudās visā Sīrijā; un tie nesa pie Viņa visus neveselos, dažādu slimību un ciešanu pārņemtos un ļaunā gara apsēstos, un triekas skartos, un mēnessērdzīgos; un Viņš tos izdziedināja.


Ee chaˈtsondyo̱ nncwintyja̱a̱ˈa jo nnom Cristo na nncuˈxeeⁿ jaa, cha cwii cwiindyo̱ nntoˈño̱o̱ⁿya cantyjati na jnda̱ ñelˈaa xjeⁿ na ñetˈo̱o̱ⁿya ñequio seiiˈa, aa na matyˈiomyanaˈ ndoˈ aa na tia. 	 Jo mums visiem jāstājas Kristus soģa krēsla priekšā, lai katrs saņemtu attiecīgi tam, ko viņš, būdams savā miesā, labu vai ļaunu darījis.


Quia joˈ quia na nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, ¿ˈñeeⁿ cwiindye joona na saaⁿˈaⁿ? Ee chaˈtso ntquieeˈndye naⁿˈñeeⁿ scuuna jom. 	 Kā sieva viņa būs augšāmcelšanās brīdī, jo septiņiem viņa bijusi sieva?


Maluaaˈ matseijomnaˈ nnˈaⁿ chaˈna nˈoom ntjom. Juu tsˈaⁿ na ya tsˈaⁿñe, machˈeeⁿ yuu na ya, ee naquiiˈ tsˈoom cwinaⁿ na ya na matseitioom. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na wiˈñe, machˈeeⁿ yuu na tisˈa, ee naquiiˈ tsˈoom cwinaⁿ nawiˈ na matseitioom. Ticwii cwii tsˈaⁿ cantyjati na matseitiuu naquiiˈ tsˈom, maxjeⁿ joˈ matseineiⁿ. 	 Labs cilvēks no savas sirds labajiem krājumiem sniedz labu; bet ļauns cilvēks no ļaunajiem krājumiem sniedz ļaunu, jo no sirds pārpilnības mute runā.


Cwiicheⁿ xuee jndyotseicandyooˈñe cwii tsˈaⁿ na titquieeñe na mˈaaⁿ Jesús. Taxˈee tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —ˈU Maestro na ya tsˈaⁿndyuˈ, ¿aa waa cwii nnom na yati na tseixmaⁿya na catsˈaa cha nncoˈño̱ⁿ na ticantycwii na wando̱ˈa? 	 Un, lūk, viens piegāja un sacīja: Labais Mācītāj, kas man labs jādara, lai es iemantotu mūžīgo dzīvi?


Ndoˈ majuu xjeⁿˈñeeⁿ, tsˈaⁿ na ljo nacjooˈ waaˈ yuu na su, ticandyocueeⁿ na nncjaaqueⁿˈeⁿ na nncwjeeⁿˈeⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Catseityuaaⁿˈaⁿ, caleiˈnoom. 	 Un kas uz jumta, tas lai nenokāpj namā un lai neieiet kaut ko paņemt savās mājās!


Joˈ chii ncˈe na cwilaˈqueeⁿ nˈomˈyoˈ na nñequiaa Espíritu Santo na nlaxmaⁿˈyoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ, cjooˈya nˈomˈyoˈ na jndye nnom tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ na nlaˈxmaⁿˈyoˈ na nñequiaanaˈ na nncˈoonajnda̱nnˈaⁿ tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tā arī jūs, cenzdamies pēc gara dāvanam, rūpējieties, lai jūs būtu bagāti ar tām draudzes celšanai!


Ndoˈ nchii macanda̱ joˈ, mati joo yolcu na ñˈeeⁿ tmaaⁿˈ na laxmaaⁿyâ, tquioñˈomna ñˈoom na jeeⁿ seiñˈeeⁿˈnaˈ jâ. Ee mateincooquiuuˈ tyˈena yuu waa tseiˈtsuaⁿˈaⁿ, 	 Bet arī dažas no mūsu sievietēm, kas pirms gaismas bijušas pie kapa, izbiedēja mūs.


Quia joˈ tjañˈoom Andrés xioom na mˈaaⁿ Jesús. Ntyˈiaaˈ Jesús juu, ndoˈ matsoom: —ˈU re, Simón, jnda Jonás ˈu. Jeˈ nntseicajndyuya ˈu Cefas. (Ñˈoomwaaˈ matsonaˈ Pedro.) 	 Un atveda to pie Jēzus. Bet Jēzus, uzlūkojis viņu, sacīja: Tu esi Sīmanis, Jonas dēls; tu sauksies Kēfa, kas tulkojumā - Pēteris.


Ndoˈ Saulo cwiteiñê na macatyˈueeⁿ. Matsoom: —¿Chiuu lˈue tsˈomˈ Ta na catsˈaa? Quia joˈ matso Jesús nnoom: —Quicantyjaˈ, cjaˈquieˈ quiiˈ tsjoom. Joˈ joˈ nntso tsˈaⁿ njomˈ ljoˈ macaⁿnaˈ na nntsaˈ. 	 Un viņš trīcēdams izbrīnā sacīja: Kungs, ko Tu gribi, lai es daru? Un Kungs sacīja viņam: Celies un ej pilsētā; un tur tev pateiks, kas tev jādara.


Tˈo̱o̱ naⁿˈñeeⁿ nnoom, jluena: —Abraham cwiluiiñê tsotya̱a̱ya. Matso Jesús nda̱a̱na: —Xeⁿ ˈo na mayuuˈcheⁿ cwiluiindyoˈ ntseinda Abraham na jndyowicantyjooˈ, quia joˈ nlˈaˈyoˈ chaˈxjeⁿ sˈaaⁿ. 	 Tie atbildēja Viņam, sacīdami: Mūsu tēvs ir Ābrahams. Jēzus viņiem sacīja: Ja jūs esat Ābrahama bērni, tad dariet Ābrahama darbus!


Nquii tsˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿñe ñˈeⁿ gobiernom tˈo̱ ˈndyoo Jesús. Tso: —Jeeⁿ ˈu Ta, majeˈndyo cjaˈ wˈaya, cwii tyooweˈ tiˈjndaaya. 	 Galminieks sacīja Viņam: Kungs, nāc, iekams mans dēls nav miris!


Canduˈyoˈ nndii. ¿Aa toˈñoomˈyoˈ Espíritu Santo ncˈe na jlaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ chiuu matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés, oo aa ncˈe na jlaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈoom na tyondyeˈyoˈ? 	 Vienīgi to es gribētu no jums dabūt zināt: vai jūs Garu saņēmāt ar likuma darbiem vai ar ticības atzīšanu?


Ndoˈ jeˈ jeˈ ˈu Ta, queⁿˈ cwenta ñˈoom wiˈ na jndeiˈnaˈ na cwiluena nda̱a̱yâ, ndoˈ cateijndeiˈ jâ na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿyâ njomˈ na calana̱a̱ⁿyâ ñˈoom naya ˈnaⁿˈ ñequio na tˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Bet tagad, Kungs, skaties viņu draudos un dod saviem kalpiem pilnā paļāvībā runāt Tavu vārdu!


Tˈo̱ cwiindye naⁿˈñeeⁿ na maˈmo̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Tso nnoom: —Jeeⁿ ˈu Ta, ñˈoom na matsuˈ luaaˈ, mati matseijnaaⁿˈnaˈ jâ. 	 Bet kāds no bauslības pratējiem atbildēja Viņam, sacīdams: Mācītāj, tā runādams, Tu dari arī mums negodu.


Jeeⁿ seitsaⁿˈnaˈ Pilato quia na jñeeⁿ na tyuaaˈ tueˈ Jesús. Ee ntyjeeⁿ yo cwiñom nnˈaⁿ noomˈnaaⁿ ndoˈ cwiwjena. Joˈ chii tqueeⁿˈñê capeitaⁿ, taxˈeeñê ˈndyoo tsaⁿˈñeeⁿ aa maxjeⁿ jnda̱ tueˈ Jesús. 	 Bet Pilāts brīnījās, ka Viņš jau ir nomiris. Un viņš, simtnieku pieaicinājis, jautāja tam: Vai Viņš jau miris.


Ndoˈ ticwii chu na cwiweeˈ xuee pascua waa costumbre na matseicandyaañe Pilato meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ pra̱so na lˈue nˈom nnˈaⁿ. 	 Bet svētkos viņš mēdza tiem atlaist vienu cietumnieku, kuru tie prasīja.


Quia joˈ tjatyeeⁿ, tjañˈoom Pedro ñequio we ntseinda Zebedeo. Jnaⁿnaˈ na tˈmaⁿ matseiˈndaaˈnaˈ ntyjeeⁿ, ndoˈ jeeⁿ matseichjooˈnaˈ tsˈoom. 	 Un Viņš ņēma sev līdz Pēteri un divus Zebedeja dēlus un iesāka skumt un baiļoties.


Majoˈti tuii ñequio sculjaaˈ na jndyu Rahab, tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom na tacatseixmaaⁿ jnaⁿ ncˈe ljoˈ na sˈaaⁿ, na tquiaaⁿ waⁿˈaⁿ na ljooˈndye nnˈaⁿ na tyˈequeⁿ cwenta chiuu mˈaⁿ nnˈaⁿ tsjomˈm, ndoˈ jñoom joona cwiicheⁿ nato. 	 Līdzīgi arī Rahaba, netikle, vai ne darbos tika taisnota, uzņemdama sūtņus un pa citu ceļu izlaizdama?


Ndoˈ tyˈeñˈom sondaroˈñeeⁿ Jesús naquiiˈcheⁿ watsˈiaaⁿ cwentaaˈ gobiernom. Joˈ joˈ tjomndye chaˈtso ncˈiaana. 	 Bet kareivji ieveda Viņu tiesas pagalmā un sasauca kopā visu pulku.


Jnaaⁿ na seincuii yuscu na tyondiˈntjomtyeⁿ nda̱a̱na, tuiiñe chaˈxjeⁿ cwiluiindye meiⁿnquia yoˈndaa, sa̱a̱ jnaaⁿ na tuiiñe jnda scuuˈ nqueⁿ, tuiiñe ncˈe ñˈoom na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ. 	 Tas, kas no kalpones, piedzima miesīgi, bet tas, kas no brīvās, saskaņā ar apsolījumu.


Tueˈntyjo̱ xuee na teitquiooˈñe Juan, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyotseitsˈoomñê nnˈaⁿ. Tyoñequiaaⁿ ñˈoom nda̱a̱na tsˈo̱ndaa Judea jo ndoˈ yuu tjaa nnˈaⁿ cˈom. 	 Tanīs dienās nāca Jānis Kristītājs, mācīdams Jūdejas tuksnesī


Ndoˈ na luaaˈ nlˈana, nntseicano̱o̱ⁿnaˈ ñˈomtiuu ˈnaaⁿna. Ndoˈ ˈu jeˈ, quia na nntyˈiaˈ na ljoˈ, nntseiˈndaaˈnaˈ ntyjiˈ chaˈcwijom na nncwicandiˈ espada ˈu. 	 Un tavas pašas dvēseli pārdurs zobens, lai atklātos daudzu siržu domas.


’Ñˈoomwaaˈ ticaˈmo̱ⁿnaˈ na jnda̱ ntyˈiaaˈ tsˈaⁿ Tsotya̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom. Macanda̱ ja na jñoom quiiˈntaaⁿˈyoˈ, ja jnda̱ ntyˈiano̱o̱ⁿya jom. 	 Nevis ka Tēvu kāds būtu redzējis. Tikai Tas, kas no Dieva ir, Tas Tēvu ir redzējis.


ˈO na cwilaˈtiuuˈyoˈ na tjaa jnaⁿ cwicolaˈxmaⁿˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe na cwilaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ chiuu tˈmaⁿ ljeiiˈñeeⁿ jnda̱ seitquio̱o̱ˈnaˈ ˈo cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo. Ndoˈ jnda̱ to̱ⁿˈnaˈ ˈo ñequio na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na candyaˈ tsˈoom ˈo. 	 Jūs, kuri likumā meklējat attaisnošanu, no Kristus esat atšķirti un žēlastībai zuduši.


cha cantyjati xuee na wañoomˈm nncˈoom chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, nchii chaˈxjeⁿ na queeⁿ tsˈom seiiˈ tsˈaⁿ. 	 Lai atlikušo laiku miesīgi vairs nedzīvotu cilvēku kārībām, bet Dieva gribai.


Joona mañoomˈ ˈndyena lquiˈ ˈnaaⁿna. Tyˈena ñˈeⁿñê. 	 Un tūdaļ tie atstāja tīklus un sekoja Viņam.


Manquiuuya juu na ñejlaˈxmaaⁿya na tyolˈaaya jnaⁿ, tyˈioomnaˈ joˈ tsˈoomˈnaaⁿ ñˈeⁿ Cristo, cha juu na machˈeenaˈ na cwilaˈtjo̱o̱ndyo̱ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, catyuiiˈ najndeii na matseixmaⁿnaˈ na nndyaandyo̱ na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nnom jnaⁿ chaˈxjeⁿ mandiˈntjomtyeⁿ cwii tsˈaⁿ nnom tsˈaⁿ na seijnda jom. 	 To mēs zinām, ka mūsu vecais cilvēks ticis līdzi krustā sists, lai grēcīgā miesa tiktu iznīcināta un mēs vairs nekalpotu grēkam.


Ndoˈ tso Pedro nnom Jesús: —Aa ndiˈ Ta, jâ jnda̱ ˈndya̱a̱yâ chaˈtso ˈnaaⁿyâ na cwitsaantyjo̱o̱yâ naxeⁿˈ. 	 Un Pēteris sāka Viņam runāt: Lūk, mēs visu atstājām un sekojām Tev. (Mt.19,27;Lk.18,28)


Nnˈaⁿ na cwiteiˈxˈee calcuˈñeeⁿ, jnda̱ na ntyˈiaana na luaaˈ tuii, jleiˈnomna, tyolaˈneiⁿna ñˈoomwaaˈ naquiiˈ tsjoom ndoˈ jo jnda̱a̱. 	 Kad gani redzēja notikušo, viņi aizskrēja un izstāstīja par to pilsētā un ciemos.


Sa̱a̱ ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo, tintsuuˈ nˈomˈyoˈ na ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom cwii xuee matseijomnaˈ chaˈna cwii meiⁿ ndyu ndoˈ cwii meiⁿ ndyu laxmaⁿnaˈ ntyjeeⁿ chaˈcwijom cwii xuee. 	 Bet tomēr viens, vismīļie, lai nebūtu jums noslēpts, ka viena diena Kungam ir kā tūkstoš gadi un tūkstoš gadi kā viena diena.


Jaa na cwilayuuˈa ñetˈo̱o̱ⁿya nacje ˈnaaⁿˈ na cwitsuundye nnˈaⁿ sa̱a̱ jeˈ laxmaaⁿya na ticantycwii na cwitando̱o̱ˈa. Cwilaˈno̱o̱ⁿˈa na ljoˈ ncˈe na jnda nquiuuya nnˈaaⁿya na cwilayuˈ. Tsˈaⁿ na ticajnda ntyjii xˈiaaˈ na matseiyuˈ, ndicwaⁿ mˈaaⁿ nacje ˈnaaⁿˈ na cwitsuundye añmaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Mēs zinām, ka esam pārnesti no nāves dzīvībā, jo mēs mīlam brāļus. Kas nemīl, paliek nāvē.


Quia joˈ jndeii seixuaa jndyetia. Sˈaaⁿ na jeeⁿ tyocoˈñoomñenaˈ tyochjoo, mana jlueeⁿˈeⁿ. ˈNdiinaˈ juu chaˈcwijom tsˈoo. Joˈ chii majndyeti nnˈaⁿ jluena na jnda̱ tueˈ tyochjoo. 	 Bet Jēzus, satvēris viņu aiz rokas, pacēla to; un viņš piecēlās.


Ntˈom naⁿnom na jeeⁿ xcweeˈ nˈom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom tyˈecatˈiuuna Esteban. Jeeⁿ tyotyueena na jnda nquiuna jom. 	 Tad dievbijīgie vīri apbedīja Stefanu un ļoti viņu apraudāja.


Tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoomˈm: —Manncueˈntyjo̱ xuee na nntseiqueeⁿnaˈ nˈomˈyoˈ na ñeˈcantyˈiaˈnndaˈyoˈ ja na cwiluiindyo̱ nquii na jnaⁿ cañoomˈluee, sa̱a̱ taxocantyˈiaˈyoˈ ja. 	 Un Viņš sacīja saviem mācekļiem: Nāks dienas, kad jūs alksiet redzēt vienu Cilvēka Dēla dienu, bet neredzēsiet.


Jaa manquiuuya na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ na tqueⁿ Moisés nda̱a̱ jaa nnˈaⁿ judíos. Sˈaaⁿ na ljoˈ cha catseicheⁿnaˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na mˈaaⁿ nacje ˈnaaⁿˈ ljeiiˈñeeⁿ na ñeˈcatso na tjaa jnaaⁿˈ. Ee cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ matseijndaaˈñê na chaˈtsondye nnˈaⁿ laˈxmaⁿna jnaⁿ. 	 Bet mēs zinām, ka viss, ko saka likums, ir teikts tiem, kas ir zem likuma, lai apklustu ikviena mute un lai visa pasaule kļūtu Dievam padevīga,


Ñˈeⁿ Tito cwijño̱o̱ⁿyâ cwiicheⁿ nnˈaaⁿya na matseiyuˈ. Quiiˈntaaⁿ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ waa ñˈoom na jeeⁿ ya mañequiaa tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Reizē ar viņu mēs nosūtījām brāli, kā gods evaņģēlija sludināšanā izpaudies visās draudzēs.


Ndoˈ teicˈuaa jndeii seixuaⁿ, tsoom: —Jnda̱ tyuiiˈ, jnda̱ tyuiiˈ tsjoom tˈmaⁿ Babilonia. Tsjoomˈñeeⁿ tseixmaⁿnaˈ wˈaa naⁿjndii ñequio yuu cwicˈeeⁿ chaˈtso espíritu na cwajndiindye. Ndoˈ tseixmaⁿnaˈ yuu cwentaaˈ ticwii cwii nnom cantsaa na cwajndiindye ndoˈ tsˈiaaⁿndye. 	 Un viņš spēcīgi sauca, sacīdams: Kritusi, kritusi lielā Babilona! Tā kļuvusi ļauno garu mājoklis, visu nešķīsto garu un visu netīro un riebīgo putnu miteklis,


Chaˈtso nmeiⁿˈ tuii cha catseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio ñˈoom ˈndyoo profeta. 	 Bet tas viss ir noticis, lai piepildītos, ko Kungs runājis caur pravieti, kas saka:


Najndyee tso Cristo na tineiiⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom quiooˈ na cwilaˈcwjeena na cwilaˈcona nnom tio, ñequio ntˈomcheⁿ nnom na cwilˈana naya jom meiiⁿ juu ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ ñequio najndeiˈnaˈ matsonaˈ na calˈana naljoˈ. 	 Agrāk Viņš sacīja: Upurus un dāvanas, un dedzināmos upurus par grēkiem, un upurus, kas saskaņā ar bauslību tiek upurēti, Tu negribēji, un tie Tev nepatika.


Ee quia ljoˈcheⁿ tyocwaˈna, tyowena. Tyoˈuncona, tyoñequiana ndana na nncˈunco hasta xuee quia na tuo̱ Noé tsˈom wˈaandaa. Quia joˈ jnaⁿnaˈ na tuaˈntyˈa, tja̱ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ. 	 Tie ēda un dzēra; precēja sievas un izdeva pie vīra līdz pat tai dienai, kad Noass iegāja šķirstā; un tad nāca ūdensplūdi un iznīcināja visu.


Quia joˈ taxocatseijomnndaˈnaˈ jaa chaˈna yocanchˈu na tiyo yo cwilaˈchuiiˈ chiuu waa na mˈaaⁿˈ nˈom. Meiⁿ taxonquiandyo̱ na nleichuunaˈ jaa cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom xco na cweˈ cantu na cwiñeˈquia nnˈaⁿ na jeeⁿ jndo̱ˈ nˈom na joo ñˈoomˈñeeⁿ cwiˈoochoondyenaˈ nnˈaⁿ nato na tixcwe. 	 Lai tad vairs mēs nebūtu mazgadīgi bērni, kas, pateicoties cilvēku viltībai, viņu viltīgās rīcības piekrāpti, svaidās šurp un turp, padodamies katram mācības vējam,


Mana ˈndii Jesús joona, jlueeⁿˈeⁿ tsjoom Jerusalén, tjaaⁿ tsjoom chjoo Betania. Joˈ joˈ ljooˈñê natsjom. 	 Un Viņš atstāja tos, izgāja ārā no pilsētas uz Betāniju un palika tur.


Juu cwiluiiñe naxuee na mˈmo̱ⁿ ñˈoom na mayuuˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos. Ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ ˈnaⁿˈ, nnˈaⁿ Israel, nntsˈaaⁿ na nluiitˈmaⁿndyena cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Gaismu pagānu apgaismošanai un Tavas Izraēļa tautas godu.


Macweˈ joˈ ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, ncˈe na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na jeeⁿ wiˈ tsˈoom jaa, macaⁿˈa nda̱a̱ˈyoˈ yocheⁿ na cwitsaamˈaⁿtiˈyoˈ na nñequiandyoˈñˈeⁿˈyoˈ na nlaˈxmaⁿˈyoˈ chaˈcwijom quiooˈ na cwilaˈcwjee nnˈaⁿ judíos, cwii nnom na ljuˈ, na cjaaweeˈ tsˈoom. Na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ jeeⁿ xcwe nlaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ jom. 	 Tāpēc, brāļi, Dieva žēlsirdības dēļ es jūs lūdzu: nododiet savas miesas par dzīvu, svētu, Dievam patīkamu upuri, lai tas būtu jūsu garīgais dievkalpojums!


Ja mˈmo̱o̱ⁿ ˈñeeⁿ na nncˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ. Cˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee jom waa najneiⁿ na nncjoomˈm ˈo naquiiˈ bˈio quia na jnda̱ tjeiiⁿˈeⁿ na cwitandoˈyoˈ. Mayuuˈ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, jom cˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ. 	 Bet es jums rādīšu, no kā jums jābaidās: bīstieties no tā, kam vara pēc nonāvēšanas iemest ellē. Tiešām, es saku jums: tā baidieties!


Maˈmo̱ⁿjndaaˈñe Espíritu Santo na ncuee na macanda̱ ntˈom nnˈaⁿ nntjeiiˈndye cantyja na matseiyuˈya tsˈom tsˈaⁿ ñˈeⁿ Cristo, na nlaˈjomndyena ñequio jndye espíritu na cwinquioˈnnˈaⁿ, ndoˈ ñˈeⁿ ñˈoom na cwilaˈcwanom naⁿjndii. 	 Bet gars saka skaidri, ka vēlākos laikos daži atkritīs no ticības un pievienosies maldu gariem un ļauno garu mācībām. (2.Tim.3,1; 2.Pēt.3,3)


Asa tsotye Josafat, Josafat tsotye Joram, Joram tsotye Uzías. 	 Azs dzemdināja Jozafatu; Jozafats dzemdināja Joramu; Jorams dzemdināja Oziju;


Sa̱a̱ ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈ na jnda ntyjiiya ˈo, cjaanjoomˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na jaachˈee xuee tyoñequia apóstoles cwentaaˈ Ta Jesucristo, 	 Bet jūs, vismīļie, atcerieties vārdus, ko jums mūsu Kunga Jēzus Kristus apustuļi iepriekš sacījuši!


Sa̱a̱ nnˈaⁿ judíos na tyoolayuˈ tyolaˈndaaˈna nˈom nnˈaⁿ na nchii judíos. Tyolˈana na calancjooˈndye naⁿˈñeeⁿ nacjoo nnˈaⁿ na cwilayuˈ. 	 Bet neticīgie jūdu kūdīja un pamudināja pagānu sirdis uz naidu pret brāļiem.


’ˈO jnda̱ jndyeˈyoˈ ñˈoom na tyoñeˈquia nnˈaⁿ na matsonaˈ: “Tijoom xuee nncˈoomˈyaˈ ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ.” 	 Jūs esat dzirdējuši, ka senčiem ir sacīts: tev nebūs laulību pārkāpt.


Quia joˈ ntyˈiaya cwiicheⁿ ˈnaaⁿ tˈmaⁿ cañoomˈluee na seicatyˈuenaˈ ja. Ntyˈiaya ntquieeˈ ángeles na cwileiˈcho ntquieeˈ nnom nawiˈ na nntjoom nnˈaⁿ. Joonaˈ laˈxmaⁿnaˈ nawiˈ na macanda̱ ee quia na jnda̱ teinom cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ, mana cwintycwii na matseiwˈii Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. 	 Es redzēju citu lielu un brīnišķīgu zīmi debesīs: septiņus eņģeļus, kam bija septiņas pēdējās mocības, kurās izbeidzās Dieva dusmas.


Matat jnda Leví, Leví jnda Simeón, Simeón jnda Judá, Judá jnda José, José jnda Jonán, Jonán jnda Eliaquim, 	 Tas bija Simeona, tas Jūdas, tas Jāzepa, tas Jona, tas Eliakīma dēls,


Ndoˈ cwii tmaaⁿˈ tˈmaⁿ nnˈaⁿ tyˈentyjo̱ naxeⁿˈ Jesús, ndii ñˈeeⁿ yolcu na jeeⁿ cwityuee ndoˈ cwilaˈxuaa na matseiˈndaaˈnaˈ nˈom na cwintyˈiaa na luaaˈ matjoom. 	 Bet Viņam sekoja liels pulks ļaužu un sieviešu, kas Viņu apraudāja un nožēloja.


Nquii na cwiluiiñe ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tuiiñe na tsˈaⁿ, tyomˈaaⁿñe quiiˈntaaⁿna. Canda̱a̱ˈya mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈom nnˈaⁿ, ndoˈ cwiluiiñe na mayuuˈ. Ntyˈiaanda̱a̱yâ quia seitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom juu. Quia tuii na ljoˈ saaliuuyâ na ñenquii cwiluiiñe Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un Vārds kļuva miesa un dzīvoja starp mums; un mēs redzējām Viņa godību, Tēva Vienpiedzimušā godību, pilnu žēlastības un patiesības.


Nmeiiⁿˈ tsoom cantyja ˈnaaⁿˈ ángeles, sa̱a̱ nnom Jnaaⁿ tsoom: ˈU Tyˈo̱o̱tsˈom, juu cantyja na matsa̱ˈntjomˈ, mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿnaˈ juu joˈ mˈaaⁿnaˈ cantyja na matyˈiomyanaˈ. 	 Bet Dēlam: Tavs tronis, Dievs, mūžīgi mūžos; un taisnības zizlis ir Tavas valsts zizlis.


—Jâ jndya̱a̱yâ na tso tsaⁿmˈaaⁿˈ na jom nntseityueeⁿˈeⁿ watsˈom tˈmaⁿwaa na lˈa nnˈaⁿ, ndoˈ ñendyee xuee nntsˈaaxcoom cwiicheⁿ na nchii nnˈaⁿ nlˈa. 	 Mēs dzirdējām Viņu runājam: Es šo rokām celto dievnamu noplēsīšu un trijās dienās uzcelšu citu, ne rokām celtu.


Ncˈe na luaaˈ waa, cˈoomˈya nˈomˈyoˈ cwanti na wiˈti nntjom cwii tsˈaⁿ na matseiyuˈ na machˈeeya jnaaⁿˈ. Chaˈcwijom macandyueeⁿ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. Machˈeeⁿ na ticueeˈ tsˈoom na juu nioomˈ Jesús na maqueⁿtyeⁿnaˈ ñˈoom xco na matseijndaaˈñê, sˈaaⁿ na cweˈ cwantindyo niomˈñeeⁿ ndoˈ juunaˈ maqueⁿnaˈ jom na tseixmaaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Matseijnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ nquii Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom na jom jeeⁿ wiˈ tsˈoom juu. 	 Kā jums šķiet, cik gan smagāku sodu pelna tas, kas Dieva Dēlu kājām mītu un derības asinis, kurās tas svētīts, turētu par nesvētām, un žēlastības Garu nievātu?


Ticatsonaˈ na cwilaˈtiuuˈyoˈ na tiyuuˈ na matseilcwinndaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ xeⁿ jnda̱ tja̱. 	 Kāpēc jums šķiet neticami, ka Dievs uzmodina mirušos?


Chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom cwentaaˈ gobiernom Roma ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja na nquiu nnˈaⁿ fariseos, jlaˈcandyooˈndyena namˈaaⁿ Jesús na nndyena ñˈoom na nntseineiiⁿ. 	 Bet muitnieki un grēcinieki pulcējās ap Viņu, lai Viņu dzirdētu.


Ndoˈ Pedro tooˈ quiiˈ tsˈoom mˈaaⁿ Espíritu Santo, matsoom nda̱a̱na: —ˈO re nnˈaⁿ na mˈaⁿˈyoˈ nˈiaaⁿ ñequio ˈo nnˈaⁿ na cwiluiitquiendyoˈ joo nda̱a̱ jaa nnˈaⁿ Israel, 	 Tad Pēteris, Svētā Gara piepildīts, sacīja viņiem: Tautas priekšnieki un vecākie, klausieties:


Sa̱a̱ tso Abraham nnoom: “Joona macwileiˈñˈomna ñˈoom na tyoñequiaa Moisés ñequio profetas. Ñˈoommeiⁿˈ candyena.” 	 Un Ābrahams sacīja tam: Tiem ir Mozus un pravieši, lai viņi klausa tos!


Ndoˈ ncˈe na matseitjoomˈnaˈ ˈo ñˈeⁿñe, mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na laˈxmaⁿˈyoˈ chaˈtso nnom na mateijndeiinaˈ ˈo jo nnoom, chaˈtso na cwicanda̱a̱ na cwilaˈteincoˈyoˈ ñˈoomˈm nda̱a̱ nnˈaⁿ ndoˈ ñequio na cwilaˈno̱ⁿˈyaˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Jo Viņā jūs visā kļuvāt bagāti: katrā mācībā un ikvienā atziņā,


Joˈ chii mati ˈo macwitsantyjo̱ˈyoˈ chaˈxjeⁿ na cwilˈaayâ. Ndoˈ maluaaˈ, macwitsantyjo̱ˈyoˈ naxeⁿˈ nquii Ta Jesucristo. Ncˈe joˈ na tquiaa Espíritu Santo na jeeⁿ neiⁿˈyoˈ meiiⁿ wiˈ ñelˈa nnˈaⁿ tsjomˈyoˈ jnda̱ na toˈñoomˈyoˈ ñˈoom naya na tyoñequiaayâ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Svētā Gara priekā pieņemdami vārdu daudzās apspiešanās, jūs kļuvāt mūsu un Kunga sekotāji.


Tsoti Esteban: —ˈO maxjeⁿ quieˈ nˈomˈyoˈ. Matseijomnaˈ ˈo chaˈna nnˈaⁿ na tyoolatˈmaaⁿˈndye Tyˈo̱o̱tsˈom ee tiñeˈcandyeˈyoˈ meiⁿ tiñeˈcalacanda̱ˈyoˈ. Ñequiiˈ na cwitsaˈyoˈ nacjooˈ Espíritu Santo. Chaˈna tyolˈa weloˈyoˈ na ñetˈom teiyo majoˈti cwilˈaˈ ˈo. 	 Jūs, stūrgalvji, ar neapgraizītajām sirdīm un ausīm! Jūs vienmēr pretojaties Svētajam Garam: kā jūsu tēvi, tā arī jūs.


Xcwe quiiˈntaaⁿ ncjoˈñeeⁿ ntyˈiaya meintyjeeˈ nqueⁿ na matseijomnaˈ chaˈcwijom tsˈaⁿ jom. Cweⁿ cwii liaatco xjeⁿ nomtyuaacheⁿ. Ndoˈ tseiˈjñaaⁿ chuˈtyeⁿ cwii ˈnaⁿ na tuii ñˈeⁿ sˈom cajaⁿ. 	 Un septiņu zelta svečturu vidū kādu Cilvēka Dēlam līdzīgu, apģērbtu garos svārkos un apjoztu ar zelta jostu ap krūtīm.


Jlaˈcueˈyoˈ nqueⁿ na mañequiaaⁿ na cwitandoˈ nnˈaⁿ. Sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom tquiaa na tandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ ndoˈ jâ cwitjeiˈyuuˈndyô̱ na ljoˈ. 	 Un dzīvības devēju jūs nonāvējāt, bet Dievs Viņu uzmodināja no miroņiem. Tam mēs esam liecinieki.


Ee cantyja ˈnaaⁿˈ jom cwitando̱o̱ˈa, cwimaˈno̱o̱ⁿya ndoˈ cwicˈa̱a̱ⁿya chaˈxjeⁿ tyolue ntˈom nnˈaⁿˈyoˈ na jndo̱ˈ nˈom. Tyoluena: “Jaa laxmaaⁿya ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 Jo Viņā mēs dzīvojam un kustamies, un esam, kā arī daži jūsu dzejnieki sacījuši: Mēs arī esam Viņa cilts.


’Nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancue na tquiaaˈ joona lˈo̱o̱, jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿya chiuu cwiluiindyuˈ. Tyomˈaⁿna cwentaˈ, ndoˈ tquiaaˈ na cwilaˈxmaⁿna cwentaya. Joona cwilaˈwena ñˈoom naya ˈnaⁿˈ ndoˈ cwilaˈcanda̱na juunaˈ. 	 Es Tavu vārdu atklāju cilvēkiem, ko Tu man no pasaules devi. Viņi bija Tavi, un Tu devi tos man, un viņi turēja Tavus vārdus.


Sa̱a̱ xeⁿ titseiˈno̱ⁿˈa ljoˈ maˈmo̱ⁿ ñˈoom na matseineiⁿ tsˈaⁿ cwii ñˈoomˈñeeⁿ, nntseijomnaˈ ja chaˈcwijom tsˈaⁿ cwiicheⁿ ndyuaa ndoˈ maljoˈyu ntyjeeⁿ ñˈeⁿ ja. 	 Un ja es vārdu nozīmi nesaprotu, tad es esmu svešinieks tam, kam runāju, un tas, kas runā, ir man svešinieks.


Luaa nntsjo̱o̱ nndyeˈyoˈ, maluaaˈ na tˈmaⁿti neiiⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ cañoomˈluee cantyja ˈnaaⁿˈ cwii tsˈaⁿjnaⁿ na cwilcweˈ tsˈom, nchiiti ñequieenˈaaⁿ nchooˈ nqui nchooˈ ñjeeⁿ tsˈaⁿ na mamachˈee yuu na matyˈiomyanaˈ na ticaⁿnaˈ na nlcweˈ tsˈom. 	 Es jums saku: tāpat debesīs būs lielāks prieks par vienu grēcinieku, kas gandara par grēkiem, nekā par deviņdesmit deviņiem taisnīgajiem, kam gandarīšanas nevajag.


Sa̱a̱ Pedro tjawintyjeeⁿˈeⁿ ˈndyootsˈa tatiom. Joˈ chii ja na mawajnaaⁿˈ tyee na cwiluiitquieñe, jluiiˈa chˈeⁿ, seina̱ⁿ nnom yuscu na machˈee cwenta ˈndyootsˈaˈñeeⁿ. Ndoˈ juu tquiaa ñˈoomˈ na jndyoquieeˈ Pedro tachˈeⁿ wˈaa. 	 Bet Pēteris stāvēja ārā pie durvīm. Tad otrs māceklis, kas bija pazīstams augstajam priesterim, iznāca, pateica durvju sargātājai un ieveda Pēteri iekšā.


’Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. ˈÑeeⁿ juu na mandii ñˈoom ˈndyo̱ ndoˈ matseiyuˈ ñequio nqueⁿ na jñoom ja, juu tsaⁿˈñeeⁿ matseixmaⁿ na ticantycwii na wandoˈ, meiⁿ ticatuˈxeⁿñe cantyja jnaaⁿˈ. Ñeseixmaⁿ na tsˈoo juu sa̱a̱ jeˈ matseixmaⁿ na ticantycwii na wandoˈ. 	 Patiesi, patiesi es jums saku: Kas manus vārdus klausa un tic uz To, kas mani sūtījis, tam ir mūžīgā dzīvība; un viņš tiesā nenāk, bet no nāves pāriet dzīvībā.


Jeˈ nncˈo̱ya ñˈoom na cwitaˈxeˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿ seii quiooˈ na cwilaˈcwjee nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ lˈa. Ñˈoom na mayuuˈ na chaˈtsondyo̱ cwiluiindyo̱ nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈo̱o̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ, ndoˈ juu joˈ wjanˈoomnaˈ jaa na cˈo̱o̱ⁿya na sˈandyo̱, lcundyo̱. Sa̱a̱ juu na mˈaaⁿya na jnda nquiuuya nnˈaⁿ, mateijndeiinaˈ na tsaanajnda̱a̱ya na cwilaˈyuuˈa. 	 Bet attiecēbā uz elkupuriem mēs zinām, ka mums visiem ir atziņa. Zināšanas dara uzpūtīgus, bet mīlestība ceļ.


Sa̱a̱ María meintyjeeˈcheeⁿ nacañoomˈ tseiˈtsuaa, matyˈioom. Yocheⁿ na matyˈioom joˈ joˈ, seintyjanquioñê na ntyˈiaaⁿˈaⁿ naquiiˈcheⁿ tseiˈtsuaa. 	 Bet Marija stāvēja ārā pie kapa un raudāja. Un, vēl raudādama, viņa noliecās un paskatījās kapā.


’Xeⁿ mˈaaⁿ cwii xˈiaˈ na matseiyuˈ na matseiˈtjo̱o̱ñê njomˈ, cwa cjaˈcwaⁿˈyaˈ jom. Catseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ yuu matseitjo̱o̱ñê njomˈ ndoˈ calantycwiiˈyoˈ ñˈoom na ñeˈwendyoˈ. Ndoˈ xeⁿ na nñeeⁿ ñˈoom na matsuˈ quia joˈ jnda̱ teijndeiˈ xˈiaˈ na tcoˈxcwenaˈ jom. 	 Bet ja tavs brālis sagrēko pret tevi, ej un aizrādi viņam savā un viņa klātbūtnē vien! Ja viņš tevi paklausīs, būsi savu brāli ieguvis.


Jnda̱ teinom na nmeiiⁿˈ, teityˈio̱o̱ˈâ ndaaluee Galilea ñˈeⁿ Jesús na mati jndyu juunaˈ Tiberias. 	 Pēc tam Jēzus pārcēlās pāri Galilejas, tas ir, Tibērijas jūrai.


Ee candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, taxocwaˈnndaˈa juunaˈ hasta xjeⁿ na jnda̱ seicanda̱a̱ˈñenaˈ yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo es jums saku, ka no šī laika to vairs neēdīšu, iekams tās izpildīsies Dieva valstībā.


Manquiuuya na cwiluiindyo̱ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na laxmaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue mˈaⁿna nacje ˈnaaⁿˈ tsaⁿjndii. 	 Mēs zinām, ka esam no Dieva, bet visa pasaule atrodas ļaunumā.


Jnda̱ na jndii Pilato ñˈoommeiⁿˈ, seicatyˈuetinaˈ jom. 	 Pilāts, dzirdēdams šos vārdus, vēl vairāk nobijās.


Tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Jesús joˈ joˈ. Jlaˈjndaaˈndyena cwii nantquie na tcwaaˈâ. Marta tyondiˈntjoom nda̱a̱yâ ndoˈ juu Lázaroˈñeeⁿ tacatyeeⁿ ñˈeⁿndyô̱ na meindyuaandyô̱ nacañoomˈ meiⁿsa ñˈeⁿ Jesús. 	 Tur sarīkoja Viņam mielastu; un Marta apkalpoja, bet Lācars bija viens no tiem, kas atradās ar Viņu pie galda.


Mˈaaⁿ joˈ joˈ ndoˈ tyjeeˈ na ñeˈjnoomˈm, sa̱a̱ yocheⁿ na cwilaˈñˈoomˈndyena na nlcwaaⁿˈaⁿ waa na tcoˈnaˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ. 	 Un viņš izsalka un gribēja ēst. Kamēr tie sagatavoja, viņš tika garā aizrauts.


Ee tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Abraham chiuu na nntsˈaaⁿ, luaa matsonaˈ: “Tiempomeiiⁿ nndyo̱o̱nndaˈa na mˈaⁿˈyoˈ, ndoˈ nquii scuˈ Sara nnleiñˈoom cwii tyochjoo ndaˈyoˈ.” 	 Jo šie ir apsolīšanas vārdi: Ap šo laiku es nākšu, un Sārai būs dēls. (1.Moz.18,10)


Mañoomˈ teicantyja yuscuchjooˈñeeⁿ. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na manoom ee tsˈaⁿ na canchooˈwe chuuˈ jom. Ndoˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ mañoomˈ tquiaanaˈ na jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna, hasta tyueneiiⁿna. 	 Un meitiņa tūlīt uzcēlās un staigāja, jo tā bija divpadsmit gadus veca. Un tos pārņēma liels izbrīns.


Juu tsˈaⁿ na jnda ntyjii nnˈaⁿ, ticatiom tsˈom ñˈeⁿ naⁿˈñeeⁿ, malˈueeⁿ chiuu nnteijneiⁿ nnˈaⁿ, tita̱a̱ˈ tsˈoom, titseisˈañê titseiscuñê cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, 	 Mīlestība ir pacietīga, laipna; mīlestība nav skaudīga, tā nerīkojas nekautrīgi, nav uzpūtīga,


Xcwe na cwintyˈiaana ndoˈ seichuiiˈnaˈ jom jo nda̱a̱na. Sˈaanaˈ na jeeⁿ caxuee nnoom chaˈcwijom nnom ñeˈquioomˈ. Ndoˈ seicwaqueⁿnaˈ liaⁿˈaⁿ na canchiiˈ chaˈna nntyˈiaaˈ tsˈaⁿ chom lámpara. 	 Un tika apskaidrots viņu priekšā. Un Viņa seja mirdzēja kā saule, bet Viņa drēbes kļuva baltas kā sniegs.


—¿Ljoˈ lˈue tsˈomˈ na catsˈaa ñˈeⁿndyuˈ? Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —Jeeⁿ ˈu Ta, lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na nleitquioya. 	 Sacīdams: Ko tu gribi, lai es tev daru? Bet viņš sacīja: Kungs, lai es redzu!


Quia joˈ tjachuu Jesús tsˈoomˈnaaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ cwii joo na jndyunaˈ Tseiˈxqueⁿ Tsˈoo. Ñequio ñˈoom na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ judíos jndyunaˈ Gólgota. 	 Un Viņš, nesdams savu krustu, gāja uz to vietu, kas saucās Kalvārija, bet ebrejiski Golgota.


Ndoˈ tjatseilcwiiñenaˈ tsjo̱ˈluee chaˈna matseilcwiiñe cheⁿnquii tsuee mana teindyo̱o̱naˈ. Ndoˈ chaˈtso ntsjo̱ ñequio ndyuaaxeⁿncwe, teiˈndyo̱o̱naˈ. 	 Un debess atkāpās kā satīta grāmata, un katrs kalns un salas tika izvirzīti no savām vietām.


Jeeⁿ neiiⁿˈ tsˈaⁿ na tajom catso Tyˈo̱o̱tsˈom na chujnaⁿti nnoom. 	 Svētīgs tas vīrs, kuram Kungs grēku nepieskaita.


Ja mañequia na ticantycwii na cwitaˈndoˈna, meiⁿ tajom catsuundyena. Ndoˈ tjaa meiⁿcwii tsˈaⁿ na nnda̱a̱ nncwjiˈ joona lˈo̱o̱. 	 Un es tām dodu mūžīgo dzīvi, un viņas ne mūžam bojā neies, un neviens tās no manas rokas neizraus.


Ndoˈ nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿndyo̱ ntyˈiaana chomˈñeeⁿ ndoˈ tyuena, sa̱a̱ tîcandyena ñˈoom na seineiⁿ tsˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱. 	 Un tie, kas bija kopā ar mani, gaismu gan redzēja, bet Viņa balsi, kas ar mani runāja, nedzirdēja.


Ncˈe na cwilayuˈya cwii nˈo̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿ xueeˈ Jesús, joˈ na tquiaanaˈ najnda̱ ncˈee tsaⁿmˈaaⁿˈ na cwintyˈiaˈyoˈ ndoˈ na cwitaˈjnaⁿˈyoˈ. Ee ncˈe juu na cwilayuuˈyâ nˈo̱o̱ⁿyâ ñequio Jesús, joˈ na chaˈtsondyoˈ cwintyˈiaˈyoˈ na canda̱a̱ˈ tcoˈyanaˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 Un ticības dēļ Viņa vārdam šo, kuru jūs redzat un pazīstat, Viņa vārds stiprināja; un ticība, kas no Viņa ir, dāvāja tam pilnīgu veselību visu jūsu priekšā.


Joˈ chii lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom na nleitquiooˈya nda̱a̱ nnˈaⁿ na mantoˈñoomna juu na nndaana na jnda̱ tsoom na nntoˈñoomna, ee na nntseicanda̱a̱ˈñê ñˈoom na jnda̱ tqueⁿtyeeⁿ, meiⁿ xocatseichueeⁿˈeⁿ ñˈoom na jnda̱ tsoom. Joˈ chii cha na mˈmo̱ⁿnaˈ na mayuuˈ juu ñˈoomˈñeeⁿ, seityeⁿñê cheⁿnqueⁿ ñˈoomtyeⁿ nacjoomˈm. 	 Un tā kā Dievs gribēja vēl vairāk parādīt apsolījuma mantiniekiem sava lēmuma negrozāmību, Viņš lietoja zvērestu,


Quia joˈ tsotye tyochjooˈñeeⁿ seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na mañejuu xjeⁿˈñeeⁿ tso Jesús nnoom na nlcoˈyanaˈ tyochjoo jnaaⁿ. Ndoˈ seiyoomˈm ñˈeⁿ Jesús, mati chaˈtsondye nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ. 	 Tad tēvs noprata, ka tā bija tā stunda, kad Jēzus sacīja viņam: Tavs dēls dzīvo. Un viņš ticēja pats un viss viņa nams.


Jnda̱ joˈ teiˈcantyja ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na tquia cwiicheⁿ ñˈoom na tiyuuˈ nacjoomˈm, jluena: 	 Un daži cēlās un nepareizi liecināja pret Viņu, sacīdami:


Tacwaˈyoˈ nantquie na jnda̱ tsa̱ˈ nnˈaⁿ jo nda̱a̱ ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ lˈa. Tantquieˈyoˈ niomˈ meiiⁿ seii quiooˈ na cweˈ cwiˈuo̱o̱ cantyoˈ. Ndoˈ meiⁿ tancˈomˈyoˈ na cweˈ nncˈomˈyaˈyoˈ ñˈeⁿ nnˈaⁿ. Xeⁿ cwilacanda̱ˈyoˈ nmeiⁿˈ quia joˈ maleiˈtyeⁿ, ya cwilˈaˈyoˈ. Macanda̱ ñˈoommeiiⁿ cwilˈuuyâ nda̱a̱ˈyoˈ. Xmaⁿndyoˈ na chaˈtsondyoˈ.” 	 Lai jūs sargātos no elku upuriem un asinīm, un nožņaugtā, un netiklības. No tā sargādamies, jūs labi darīsiet. Palieciet veseli!


Maluaaˈ nntjom tsˈaⁿ na tomti ñjom tsˈom na matseitˈue ˈnaaⁿˈ. Sa̱a̱ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom tseixmaⁿ na jñeeⁿˈñe. 	 Tā iet tiem, kas krāj sev mantu, bet nav bagāts pie Dieva.


Ee cweˈ jnaaⁿˈ nmeiⁿˈ, juu na jeeⁿ cwajndii matseiwˈii Tyˈo̱o̱tsˈom nntˈuiinaˈ nnˈaⁿ na cwilaquieˈ nˈomna. 	 Tā visa dēļ nāk Dieva dusmas pār netiklības bērniem.


Hasta quiiˈntaaⁿ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ cwilana̱a̱ⁿyâ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. Cwitjeiˈsˈaayâ ˈo na mˈaⁿˈ nioomˈcheⁿ nˈomˈyoˈ meiiⁿ na jndye nnom nawiˈ na cwiwinomˈyoˈ ndoˈ na cwintyjo̱ nnˈaⁿ ˈo sa̱a̱ cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tā ka mēs paši lepojamies ar jums citās Dieva draudzēs par jūsu pacietību un ticību visās jūsu vajāšanās un bēdās, ko jūs panesat


Quia joˈ ntˈom nnˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseos jluena: —¿Chiuu na cwilˈaˈyoˈ cwii na ticatsa̱ˈntjomnaˈ xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ? 	 Bet kādi no farizejiem sacīja viņiem: Kāpēc jūs darāt to, kas sabatā aizliegts?


Quia joˈ cwii naⁿˈñeeⁿ na cwiluiitquiendye, tso no̱o̱ⁿ: —Joo naⁿmˈaⁿˈ na cweeˈ liaa canchiiˈ teincoo, ¿aa matseiˈno̱ⁿˈ ljoˈ cwiluiindyena, ndoˈ yuu jnaⁿna? 	 Un viens no sentēviem jautādams sacīja man: Kas ir tie, kas tērpti baltās drānās, un no kurienes viņi nākuši?


Tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿsˈa na jñom Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaⁿ nnˈaⁿ judíos. Juan jndyu tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Bija cilvēks, Dieva sūtīts, vārdā Jānis.


Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ tyoluena: —Caˈndiiˈ jom. Ñeˈcantyˈiaayâ aa nncwjeˈcañoom Elías na nncwjiˈnˈmaaⁿñe jom. 	 Bet citi sacīja: Pagaidi, redzēsim, vai Elijs nāks Viņu glābt.


Macanda̱ juu tsaⁿmˈaaⁿ na nchii tsˈaⁿ judío, jndyotseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Nav neviens atradies, kas būtu atgriezies un Dievam godu devis, kā vien šis svešinieks.


Nnˈaⁿ na cwiluiindye canmaⁿ ntsmeiⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom calˈaˈyoˈ cwenta joona, nchii ñequio najndeiˈnaˈ na nlˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿˈñeeⁿ, meiⁿ nchii na queeⁿ nˈomˈyoˈ sˈom, sa̱a̱ ñequio na xcweeˈya nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom lˈue tsˈoom, 	 Ganiet Dieva ganāmpulku, kas pie jums, rūpēdamies par to nepiespiesti, bet labprātīgi saskaņā ar Dievu, ne negodīgas peļņas dēļ, bet pašaizliedzīgi,


Titseixmaⁿya na nncuˈxa̱ⁿya nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ. Ncjoˈyoˈ laˈxmaⁿˈyoˈ na nntuˈxeⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Jo kāda man daļa tiesāt tos, kas ārpusē? Vai jums nav jātiesā tie, kas iekšpusē?


Jâ tyojndo̱o̱ˈâ ˈo ñequio na jnda nquiuuyâ ñˈeⁿndyoˈ chaˈxjeⁿ cwii yuscu na jeeⁿ wiˈ tsˈom ntseinda, ya cwenta machˈee joona. 	 Būdami Kristus apustuļi, mēs drīkstējām jūs apgrūtināt, bet starp jums mēs bijām pilni pazemības kā māte, kas rūpējas par saviem bērniem.


Yocheⁿ na mawinom Jesús ˈndyoo ndaaluee Galilea, ntyˈiaaⁿˈaⁿ Simón ñequio tyjee tsaⁿˈñeeⁿ Andrés. Cwitueeˈna tsquiˈ ˈnaaⁿna tsˈom ndaaluee ee joona tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿna na cwitjeiiˈna calcaa. 	 Un Viņš, iedams gar Galilejas jūru, redzēja Sīmani un tā brāli Andreju, tīklus jūrā metam, jo tie bija zvejnieki.


Mati matsonaˈ lcuu naⁿˈñeeⁿ cuaa ñˈoom ya cantyja ˈnaaⁿna, nchii laˈxmaⁿna nnˈaⁿ na cwilaˈtjom cantu, xcwe cantyja ˈnaaⁿna ndoˈ cwilaˈcanda̱a̱ˈndyena cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso. 	 Tāpat sievietēm jābūt cienījamām, ne mēlnesīgām, sātīgām, visā uzticīgām.


Chaˈtso nnˈaⁿ tyolue ñˈoom ya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Tjaweeˈ nˈomna na jeeⁿ cajnda ñˈoom na tyotseineiiⁿ. Tyoluena: —Cwa cweˈ jnda José tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 Un visi Viņam piekrita un brīnījās par Viņa žēlastības vārdiem, kas nāca no Viņa mutes, un sacīja: Vai šis nav Jāzepa dēls?


Sa̱a̱ tsjo̱o̱ nda̱a̱na na tiquilˈa nnˈaⁿ romanos na cweˈ nncueˈto tsˈaⁿ. Najndyee nntjomndye nnˈaⁿ watsˈiaaⁿ nluena ljoˈ sˈaa tsˈaⁿ. Ndoˈ mati nquii tsˈaⁿ nntsoom ljoˈ sˈaaⁿ. 	 Es tiem atbildēju, ka romiešiem nav paraduma notiesāt kādu cilvēku, pirms apsūdzētajam nav stājušies pretim sūdzētāji un tas nav dabūjis iespēju aizstāvēties un pierādīt savu nevainību.


Sa̱a̱ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ntyˈiaana tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na matseinˈmaaⁿ nnˈaⁿ. Ndoˈ mati tyondyena na tyolaxuaa yocanchˈu na tyolue: “Matseitˈmaaⁿˈñenaˈ nquii rey na cwiluiiñe jndacantyjo David.” Quia joˈ tˈmaⁿ jlaˈwjee naⁿˈñeeⁿ jom. 	 Bet kad augstie priesteri un rakstu mācītāji redzēja brīnumus, ko Viņš darīja, un bērnus svētnīcā kliedzam un saucam Viņam: Hozanna Dāvida Dēlam, tad tie saniknojās.


Sa̱a̱ nda̱a̱ ˈo na jnda̱ tmaˈcoˈyoˈ, luaa waa ñˈoom na matsa̱ˈntjomnaˈ, nchii cweˈ ñˈoom ˈndyo̱ ja, ñˈoom ˈndyoo nquii Ta Jesús joˈ: juu scuuˈ tsˈaⁿ ticato̱ⁿˈñê ñequio saaⁿˈaⁿ. 	 Bet laulātajiem pavēlu ne es, bet Kungs: sieva lai nešķiras no vīra!


Joˈ chii ncˈe na jnda̱ jno̱o̱ⁿˈâ tsjaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu naquiiˈ ntaaⁿˈyoˈ, ticwinomˈnaˈ na nñequiaˈyoˈ na cwitaaⁿyâ nda̱a̱yoˈ chjoowiˈ ˈnaⁿˈyoˈ chaˈcwijom cwii na jnda̱ tueˈ. 	 Ja mēs esam jums sējuši garīgo, vai tad ir kas liels, ka mēs pļaujam jūsu laicīgo?


Luaaˈ tsoom ee jnda̱ seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na joo ntyee na cwiluiitquiendye ta̱a̱ˈ nˈomna Jesús, joˈ na tyˈecatioona tsaⁿˈñeeⁿ lˈo̱o̱ⁿ. 	 Jo viņš zināja, ka augstie priesteri aiz skaudības Viņu nodevuši.


Mati nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom cwentaaˈ gobiernom tquiona namˈaaⁿ na nleitsˈoomndyena. Jluena nnoom: —Ta, ¿chiuu macaⁿnaˈ na calˈaayâ? 	 Bet nāca arī muitnieki kristīties; un tie sacīja viņam: Mācītāj, ko lai mēs darām?


Sa̱a̱ tsˈaⁿ na ticatseixmaⁿ nmeiⁿˈ, cwiluiiñe tsˈaⁿ na tsa̱ mantyˈiaaˈ oo nchjaaⁿˈ. Jnda̱ tsuuˈ tsˈoom na seiljuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jom jnaaⁿˈaⁿ na ñeseixmaaⁿ. 	 Kam tā nav, tas akls un taustās ar roku, aizmirstot, ka viņš šķīstīts no visiem vecajiem grēkiem.


Nchii matsjo̱o̱ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ ee ticalˈue tsˈo̱o̱ⁿ na nncˈuncoˈyoˈ sa̱a̱ cha na nnteijndeiinaˈ ˈo ndoˈ cha na xcweeˈ nˈomˈyoˈ na nndyeˈntjomˈyoˈ nnom Ta Jesús. 	 Es to saku jūsu labā, ne cilpu jums apmezdams, bet tājā nolūkā, lai dotu jums iespēju godīgā dzīvē un bez traucējuma pielūgt Kungu.


ˈO nnˈaⁿya, cwitaaⁿyâ na calaˈtmaaⁿˈndyoˈ nnˈaⁿ na cwilˈa tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom quiiˈntaaⁿˈyoˈ na cwijndooˈna tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ ndoˈ na cwilaˈjndo̱ˈna nˈomˈyoˈ. 	 Bet mēs jūs lūdzam, brāļi, esiet atzinīgi pret tiem, kas jūsu labā strādā, kas Kunga vārdā ir jūsu priekšnieki un kas jūs pamāca.


Ndoˈ mantyja teicantyja tsaⁿˈñeeⁿ, seilcwiiñê tsuee ˈnaaⁿˈaⁿ. Jlueeⁿˈeⁿ na jndooˈ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ. Jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna na luaaˈ tuii. Tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom, tyoluena: —Meiⁿjom ndiiˈ tyoontyˈiaaya na nluii na luaaˈ. 	 Un tas tūlīt uzcēlās un, gultu paņēmis, aizgāja, visiem redzot, tā ka visi brīnījās un godināja Dievu, sacīdami: To mēs vēl nekad neesam redzējuši.


Quia na nndyoˈ candyoˈñˈoomˈ liaatco ˈnaⁿya na ˈndiya waaˈ Carpo tsjoom Troas. Mati candyoˈchuˈ libro ˈnaⁿya majndeiiticheⁿ nom ˈnaⁿya na chuˈlcwiinaˈ. 	 Nākdams paņem līdz mēteli, ko atstāju Troadā pie Karpa, un grāmatas, bet visvairāk pergamentu!


Quia joˈ matso Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ. Ja na cwiluiindyo̱ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, ticalatiuuˈyoˈ na ñequiiˈ cantyja na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ nntsˈaa. Ja ñequiiˈcheⁿ cantyja na mantyˈia na machˈee Tsotya̱, joˈ na matsˈaa. Ee ja na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ, ñequiiˈcheⁿ matsˈaa chaˈxjeⁿ na mantyˈiaya na machˈeeⁿ. 	 Patiesi, patiesi es jums saku: Dēls no sevis neko nevar darīt, ja neredzēs Tēvu darām; jo, ko Viņš dara, to tāpat dara arī Dēls.


Quia joˈ tˈo̱ ángel nnoom, tso: —Juu Espíritu Santo nntsˈaaⁿ cwii tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ ñˈeⁿndyuˈ. Ndoˈ juu na jndeii na matseixmaⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ nandyeticheⁿ, nncˈoomnaˈ ñˈeⁿndyuˈ. Ee joˈ na nluiiñe yuˈndaa na ljuˈ tsˈom, ndoˈ nntseicajndyunaˈ juu Jnda nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un eņģelis atbildēja un sacīja viņai: Svētais Gars nāks pār tevi, un Visaugstākā spēks tevi apēnos. Tāpēc arī Svētais, kas no tevis dzims, sauksies Dieva Dēls.


Ndoˈ na luaaˈ waa, ˈñeeⁿ juu na lˈue tsˈoom na nncˈoom na wiˈ tsˈoom maxjeⁿ joˈ nntsˈaaⁿ, ndoˈ ˈñeeⁿ juu na nntsˈaaⁿ na nntseiquieˈ tsˈom, maxjeⁿ joˈ nluii. 	 Tātad, kuru Viņš grib, to Viņš apžēlo, un kuram grib, tam nocietina sirdi.


Tyomˈaaⁿ wenˈaaⁿ xuee ndoˈ wenˈaaⁿ tsjom tîcwaaⁿˈaⁿ, jnda̱ chii jndyo na ñejnoomˈm. 	 Un Viņš pēc tam, kad četrdesmit dienas un četrdesmit naktis bija gavējis, izsalka.


Ndoˈ njño̱o̱ⁿya ángeles ˈnaⁿya na jndeii ntjo̱ˈna ndu na nncˈoona chaˈwaa tsjoomnancue, na nlaˈtjomna nnˈaⁿ na jnda̱ tjeiiˈndyo̱ cwentaya. 	 Un Viņš sūtīs savus eņģeļus ar bazūnēm un stipru skaņu; un tie savāks Viņa izredzētos no četriem vējiem, no vienas debesu malas līdz otrai.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, matsoom: —Majnda̱ tsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, sa̱a̱ ticalañˈoomˈndyoˈ. Ndoˈ jeˈ ¿chiuu na ñeˈcandyeˈnndaˈyoˈ? ¿Aa mati ˈo ñeˈcalajomndyoˈ ñˈoom na mañequiaaⁿ? 	 Viņš tiem atbildēja: Es jums jau sacīju, un jūs dzirdējāt. Kāpēc jūs to vēlreiz gribat dzirdēt? Vai arī jūs gribat kļūt Viņa mācekļi?


Joˈ chii ñeˈom oo yom kilómetros jnda̱ tjacaa wˈaandaaˈñeeⁿ na cwicantyjaandyô̱ nˈoom palaˈ. Xjeⁿˈñeeⁿ ntyˈiaayâ na mandyocaa Jesús nnom ndaaluee na matseicandyooˈñê na mˈaaⁿyâ. Jeeⁿ ndyaˈ jlaˈcatyuendyô̱. 	 Kad viņi divdesmit piecas vai trīsdesmit stadijas bija noairējuši, tie redzēja Jēzu pa jūru staigājam un laivai tuvojamies, un viņi izbijās.


Jnda̱ joˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ cañoomˈluee, ndoˈ tcom tsˈoom na jnda ntyjeeⁿ, tsoom: —Efata. (Ñˈoomwaaˈ matsonaˈ: Catseicanaaⁿñenaˈ.) 	 Un Viņš, pacēlis acis pret debesīm, nopūtās un sacīja tam: Efeta, tas ir: atveries!


Quia joˈ tjaaⁿ, tjaquieeˈtoom na nntsˈaaⁿ tsˈiaaⁿ moso ˈnaaⁿˈ cwii tsˈaⁿ ndyuaaˈñeeⁿ. Jñom tsaⁿˈñeeⁿ jom na nnteixˈeeⁿ calcu jo jnda̱a̱. 	 Un viņš aizgāja un salīga pie kāda tās zemes pilsoņa; un tas aizsūtīja viņu savā saimniecībā ganīt cūkas.


Sa̱a̱ xeⁿ ˈo ticalatˈmaⁿ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nda̱a̱ˈyoˈ, quia joˈ mati Tsotyeˈyoˈ xocatseitˈmaⁿ tsˈoom ˈo jnaⁿˈyoˈ na waa. 	 Bet ja jūs nepiedosiet cilvēkiem, jūsu Tēvs nepiedos jums jūsu grēkus.


Jluena: —Quia na squia̱a̱yâ ˈndyootsˈa wˈaancjo tyeⁿ ta̱ˈnaˈ ndoˈ mˈaⁿ sondaro na cwilˈa cwenta, sa̱a̱ quia na jlaˈcanaaⁿndyô̱ joˈ jliuuyâ tjaaˈñeeⁿ cˈoom. 	 Sacīdami: Mēs cietumu gan atradām visā rūpībā aizslēgtu un sargus durvju priekšā stāvot, bet, atvēruši to, mēs iekšā nevienu neatradām.


Nqueⁿ tquiaañe cheⁿnqueⁿ na cueeⁿˈeⁿ cwentaa jnaaⁿya chaˈxjeⁿ na seijndaaˈñe nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom cha nndyaandyo̱ natia na tseixmaⁿ tsjoomnancuewaañe. 	 Kas sevi atdeva par mūsu grēkiem, lai saskaņā ar Dieva, mūsu Tēva, prātu izglābtu mūs no tagadējās ļaunās pasaules.


Mannco̱ Pablo, cwiluiindyo̱ apóstol, tsˈaⁿ na matyˈiom Jesucristo tsˈiaaⁿ. Matseicwano̱ⁿya cartawaa ñequio Timoteo na mˈaⁿˈ oˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿˈyoˈ tsjoom Corinto ndoˈ mati nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilayuˈ ñˈeⁿñê na mˈaⁿ tsˈo̱ndaa Acaya. 	 Pāvils, saskaņā ar Dieva prātu Jēzus Kristus apustulis, un brālis Timotejs Dieva draudzei, kas ir Korintā, un visiem svētajiem visā Ahajā:


Jnda̱ na tcwaˈna tyooˈñeeⁿ, majoˈti sˈaaⁿ, toˈñoom waso. Tsoom: —Juu ndaa winom na ñjom wasowaa tseixmaⁿnaˈ ñˈoom xco na maqua̱ⁿtya̱ⁿ ñequio nioomˈa na nnquioo cwentaˈyoˈ. 	 Tāpat Viņš ņēma biķeri pēc vakarēdiena, sacīdams: Šis biķeris ir jaunā derība manās Asinīs, kas par jums top izlietas.


Manncˈooñˈom sondaro Pablo naquiiˈ wˈaa ndoˈ tsoom nnom tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro: —¿Aa wanaaⁿ na nntsjo̱o̱ cwii ñˈoom njomˈ? Matso tsaⁿˈñeeⁿ: —¿Aa ˈnaⁿˈ ñˈoom griego? 	 Pirms Pāvilu ieveda kareivju mītnē, viņš sacīja priekšniekam: Vai man atļauts tev ko teikt? Tas sacīja: Vai tu grieķiski proti?


Sa̱a̱ manncueˈntyjo̱ xjeⁿ, ndoˈ jeˈ mamaweˈntyjo̱ na joo nnˈaⁿ na mayuuˈcheⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye Tsotya̱ya, macaⁿnaˈ na calaˈtmaaⁿˈndyena jom cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu na cwiluiiñê ndoˈ ñequio na mayoona. Ee lˈue tsˈom Tsotya̱ya na luaaˈ calaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ jom. 	 Nāk stunda, un tagad tā ir, kad īstie dievlūdzēji pielūgs Tēvu garā un patiesībā, jo arī Tēvs meklē tādus, kas Viņu pielūdz.


ˈO patrom na mˈaⁿ moso ˈnaⁿˈyoˈ na cwindyeˈntjomtyeⁿna nda̱a̱ˈyoˈ, calˈaˈyoˈ ñˈeⁿndyena ljoˈ na matyˈiomyanaˈ ee manquiuˈyaˈyoˈ cañoomˈluee mˈaaⁿ cwii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom ˈo na nñequiaˈyoˈ cwenta nnoom. 	 Kungi, dariet saviem kalpiem taisnīgi un pareizi, zinot, ka arī jums ir Kungs debesīs!


’Ñequiiˈcheⁿ cataⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom quia joˈ nndaˈyoˈ juu na cwitaⁿˈyoˈ. Ñequiiˈcheⁿ calˈueˈyoˈ chiuuya jo nnoom quia joˈ nliuˈyoˈ. Ñequiiˈcheⁿ caˈmaⁿˈyoˈ jom quia joˈ nnaaⁿ chaˈcwijom ˈndyootsˈa jo nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Lūdziet, un jums tiks dots, meklējiet, un jūs atradīsiet, klauvējiet, un jums tiks atvērts!