¿Aa ticaliuˈyoˈ na joo nnˈaⁿ na cwiñequiandye cantyja ˈnaaⁿˈ natia ticalaxmaⁿna cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom? Tiñeˈquioˈnnˈaⁿndyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaañe. Nnˈaⁿ na cweˈ cwitjomndyeyana ñˈeⁿ nnˈaⁿ na tyooˈuncona, tixocalaˈxmaⁿna cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, meiⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ lˈa, meiⁿ nnˈaⁿ na cweˈ mˈaⁿya ñˈeⁿ nnˈaⁿ, meiⁿ naⁿnom na cweˈ ñˈeⁿ ntyjenom mˈaⁿ, 	 Vai jūs nezināt, ka netaisnīgie debesvalstību neiemantos? Nepievilieties! Ne netikļi, ne elku kalpi, ne laulības pārkāpēji,


Quia ljoˈ nlquie nnˈaⁿ na nnaⁿ ndiocheⁿ tsjoomnancue. Ñequio na neiiⁿ naⁿˈñeeⁿ nncwindyuaandyena nacañoomˈ meiⁿsa yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom na nlcwaˈna. 	 Un nāks no austrumiem un rietumiem, no ziemeļiem un dienvidiem un ieņems vietu Dieva valstībā!


Cwii ñˈoom na titˈmaⁿ sa̱a̱ nlaˈcueeˈna xˈiaana. 	 Viņu kājas steidzīgas asins izliešanai;


Tyoluena: —¿Chiuu nlˈaayo̱o̱ ñequio tiˈmˈaⁿˈ? Ee chaˈtsondye nnˈaⁿ tsjoom ñjaaⁿ Jerusalén manquiuyana na jnda̱ lˈa naⁿmˈaⁿˈ cwii tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na xocanda̱a̱ nntsˈaa na cweˈ na jndeii nquii tsˈaⁿ ndoˈ jaa xonda̱a̱ nlˈuuya na tiyuuˈ na ljoˈ. 	 Sacīdami: Ko lai darām ar šiem cilvēkiem? Jo, ka brīnums caur viņiem noticis, tas zināms visiem Jeruzalemes iedzīvotājiem. Tas zināms, un mēs to nevaram noliegt.


Quia joˈ naquiiˈ wˈaacheⁿ nncˈo̱o̱ⁿ, nntsoom: “Jeeⁿ sa ˈu, tañeˈquicantyja, ee jnda̱ seicuˈtya̱ⁿ ˈndyootsˈa, ndoˈ jnda̱ mawaya cjooˈ jnduu. Mati ntseindaaya jnda̱ jndana. Joˈ chii xonda̱a̱ na nnteijndei na maco̱ⁿˈ.” 	 Bet tas atbildēs, sacīdams: Neapgrūtini mani, jo durvis jau aizslēgtas, un mani bērni ir pie manis guļamistabā; es nevaru celties un tev dot.


Joˈ chii ˈndiito Tyˈo̱o̱tsˈom na calˈatona meiⁿquia na ntjeiⁿ na ñeˈcalˈana na cwajndii na queeⁿ nˈom seiina na cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ ñelˈana cwii na jeeⁿ jnaaⁿˈ ñequio ntyjeena. 	 Tāpēc Dievs viņus atstājis viņu siržu kārībām un nešķīstībai, lai tie paši apgānītu savas miesas.


Quia joˈ tja Ananías wˈaa na mˈaaⁿ Sauloˈñeeⁿ. Jnda̱ na tjaqueⁿˈeⁿ, tioom lˈo̱o̱ⁿ nacjooˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Matsoom: —ˈU re nnˈaⁿya Saulo, nquii Ta Jesús na teitquiooˈñê njomˈ nato na jndyoˈ, jñoom ja na mˈaaⁿˈ. Lˈue tsˈoom na nntyˈiaˈnndaˈ ndoˈ na tooˈ nntseixmaⁿˈ Espíritu Santo naquiiˈ tsˈomˈ. 	 Un Ananija aizgāja un iegāja namā, un, uzlicis rokas, sacīja: Brāli, Saul, Kungs Jēzus, kas tev parādījās ceļā, pa kuru tu nāci, sūtīja mani, lai tu kļūtu redzīgs un Svētā Gara pilns.


Salmón ñequio yuscu Rahab, ndana Booz, Booz ñequio scoomˈm Rut, ndana Obed, Obed tsotye Isaí. 	 Salmons dzemdināja Boozu no Rahabas; Boozs dzemdināja Obedu no Rutes; Obeds dzemdināja Jesi; Jese dzemdināja ķēniņu Dāvidu;


nnom Nqueⁿ na ñequiiˈcheⁿ cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo na jom cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa calaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ jom, jom cwitaaˈjndya̱a̱ya jo nda̱a̱ya, jom chaˈtso najndeii matseixmaaⁿ, ndoˈ na maqueeⁿ xjeⁿ chaˈtso, chaˈxjeⁿ tyoontycwii na ñejndyowanaˈ, na waa na jeˈ, ndoˈ na ticantycwii na cwiwjaatinaˈ. Amén. 	 Vienīgajam Dievam, mūsu Pestītājam, caur Jēzu Kristu, mūsu Kungu, lai gods, varenība, spēks un vara no mūžības, tagad un visos mūžu mūžos! Amen.


Quia joˈ jluiˈna wˈaancjo, tyˈena waaˈ Lidia. Joˈ joˈ tyolaˈneiⁿna ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Tyoñeˈquiana na tˈmaⁿ nˈom naⁿˈñeeⁿ. Jnda̱ joˈ jluiˈna tsjoom Filiposˈñeeⁿ. 	 Tad viņi, izgājuši no cietuma, aizgāja pie Līdijas un, apmeklējuši un iepriecinājuši brāļus, devās ceļā.


Cwii xuee mˈaaⁿ Jesús waaˈ Leví ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Joˈ joˈ wacatyeeⁿ nacañoomˈ meiⁿsa ñequio naⁿˈñeeⁿ na cwicwaˈna. Ndoˈ mati majndye nnˈaⁿ na cwitoˈnoom tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ cwentaaˈ gobiernom ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja na nquiu nnˈaⁿ fariseos, teindyuaandyena ñˈeⁿñê. Ee jndye nnˈaⁿ tyˈentyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ. 	 Un notika, ka Viņam, tā mājā esot pie galda, daudzi muitnieki un grēcinieki bija pie galda līdz ar Jēzu un Viņa mācekļiem, jo to bija daudz, kas arī Viņam gāja līdz.


Ñequiiˈcheⁿ caluiitˈmaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nqueⁿ Tsotya̱a̱ya. Caluii na ljoˈ. 	 Dievam un mūsu Tēvam lai gods mūžīgi mūžos! Amen.


Quia joˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, taˈxˈeena nnoom, jluena: —Nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, cwitˈmo̱o̱ⁿna na macaⁿnaˈ na cwjeeˈjndyee Elías. Ñeˈcandya̱a̱yâ ¿chiuu na luaaˈ cwitˈmo̱o̱ⁿna? 	 Un mācekļi Viņam jautāja, sacīdami: Ko tad rakstu mācītāji saka, ka vispirms jānāk Elijam?


Quia joˈ we nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoomˈm, Jacobo ñˈeⁿ Juan, quia na ntyˈiaana na luaaˈ, jluena: —Aa ndiˈ Ta, ¿aa nncwancueˈ na nlˈaayâ chaˈna sˈaa Elías? Nntaaⁿyâ na quioo chom na nnaⁿ cañoomˈluee nacjoo naⁿmˈaⁿˈ cha nntseicwjeenaˈ joona. 	 Bet, to redzot, viņa mācekļi Jēkabs un Jānis sacīja: Kungs, ja tu vēlies, mēs teiksim, lai uguns nāk no debesīm un iznīcina viņus.


Mˈaaⁿya quiiˈntaaⁿˈyoˈ ñequio xueeˈ Tsotya̱ya, sa̱a̱ ˈo ticalaˈljoˈyoˈ ja. Sa̱a̱ xeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ nncwjeeˈ ñequio xueeˈ nquii, maxjeⁿ nlaˈljoˈyoˈ juu. 	 Es atnācu sava Tēva vārdā, un jūs mani nepieņēmāt; ja atnāks cits savā vārdā, to jūs pieņemsiet.


Cwitjo̱o̱cheⁿ na nncuaa ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ, maxjeⁿ cwilaˈtjo̱o̱ndye nnˈaⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ tîcatsoom na waa jnaaⁿˈ tsˈaⁿ quia na tjaaˈnaⁿ ljeii na maqueⁿnaˈ xjeⁿ. 	 Jo līdz likumam pasaulē bija grēks, bet grēks netika pieskaitīts, jo nebija likuma.


Meiⁿcwii tyoochˈeenaˈ na wandiiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿndyoˈ. Sa̱a̱ xeⁿ laxmaⁿˈyoˈ na wandiiˈ nˈomˈyoˈ ñˈeⁿndyô̱ quia joˈ ncjoˈyoˈ waa chiuu cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Mēs pret jums neesam šaursirdīgi, bet jūs pret mums esat šaursirdīgi.


Wendye joona nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nlaˈxmaⁿna najnda̱na na nlaˈcata̱ˈna tsjo̱ˈluee cha tincuaˈ chaˈtsoti xuee na cwiñequiana ñˈoom ˈnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ mati nñequiaaⁿ najndeii na nlaˈxmaⁿna na nlaˈcwaqueⁿna ndaatioo na nntsˈaanaˈ niomˈ. Ndoˈ cwanti ndiiˈ na lˈue nˈomna nnda̱a̱ nlaˈquioona meiⁿnquia nnom nawiˈ nacjoo nnˈaⁿ tsjoomnancue. 	 Viņiem vara aizslēgt debesis, lai nelītu viņu pravietošanas laikā; tiem vara ūdeņus pārvērst asinīs un sist zemi visādām mocībām, kad vien viņi gribēs.


Joˈ joˈ ljeiiⁿ cwii tsaⁿsˈa na jndyu Eneas. Jnda̱ ñeeⁿ chu na ljo tsaⁿˈñeeⁿ cjooˈ jnduu na wiiˈ na ntjeiⁿ ncˈee. 	 Tur viņš atrada kādu cilvēku, vārdā Aineju, kas astoņus gadus, triekas skarts, gulēja gultā.


Jeˈ tacˈoomñê ñjaaⁿ, ee na jnda̱ mawandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ chaˈxjeⁿ ñˈoom ñetsoom. Quiocantyˈiaˈyoˈ yuu ñetacatyeeⁿ. 	 Viņa šeit nav, jo Viņš ir augšāmcēlies, kā bija sacījis. Nāciet un aplūkojiet to vietu, kur Kungs bija nolikts!


Ndoˈ majuu xjeⁿˈñeeⁿ to̱ˈ Jesús na matseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, tsoom: —Matseitˈmaaⁿˈndyo̱ ˈu Tsotya̱ya na cwiluiindyuˈ na matsa̱ˈntjomˈ cañoomˈluee ñequio nnom tsjoomnancue. Ee ˈu jnda̱ tantyˈiuuˈndyuˈ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom ñequio nnˈaⁿ na jeeⁿ tˈmaⁿ cwilaˈno̱ⁿˈ, sa̱a̱ jnda̱ seicano̱o̱ⁿˈ joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cje cwilˈa. 	 Tanī laikā Jēzus atbildēdams sacīja: Es godinu Tevi, Tēvs, debess un zemes Kungs, ka Tu noslēpi to mācītiem un gudriem, bet atklāji to mazajiem.


’Yocheⁿ na ndicwaⁿ wanaaⁿ, queⁿndyuˈ na caljondyoˈyaˈyoˈ ñˈoom na maleichuunaˈ ˈo ñˈeⁿ xˈiaˈ cha tintsˈaanaˈ na juu tsˈaⁿ na mˈaⁿˈntiaaˈndyoˈ ñˈeⁿñe nntseiquioom ˈu lˈo̱ jwe. Ndoˈ jweˈñeeⁿ nñequiaaⁿ cwenta ˈu luee sondaro, Ndoˈ joona mana nntueeˈna ˈu wˈaancjo. 	 Esi piekāpīgs savam pretiniekam bez kavēšanās, kamēr tu vēl esi ceļā ar viņu, lai pretinieks nenodod tevi tiesnesim, un tiesnesis nenodod tevi tiesas izpildītājam un tevi neiemet cietumā.


Ndoˈ tsotyeeⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —ˈO jeeⁿ cwilˈaˈyoˈ na tilˈue ljeii na sa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, cha nnda̱a̱ nntsantyjo̱ˈyoˈ costumbre na cwilˈueeˈndyoˈ ncjoˈyoˈ. 	 Un Viņš tiem sacīja: Vai labi, ka jūs Dieva bausli padarāt nesaistošu, lai pildītu savas ieražas?


ˈO nnˈaaⁿya na jeeⁿ candyaˈ tsˈom Ta Jesús, jeeⁿ matyˈiomyanaˈ na ñequiiˈcheⁿ nñequiaayâ na quialˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ ee cwitjo̱o̱cheⁿ na nncuaa tsjoomnancue tjeiiˈñê ˈo na nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ. Ndoˈ tqueⁿño̱o̱ⁿ ˈo cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ncˈe Espíritu, ndoˈ teilˈueeˈñê ñˈoom na mayuuˈ na jnda̱ macwilaˈyuˈyoˈ. 	 Bet mums vienmēr jāpateicas Dievam par jums, Dieva mīlētie brāļi, ka Dievs jūs pirmos, garu svētdarīdams, izvēlējis pestīšanai un patiesības ticībai.


Naⁿˈñeeⁿ tyomeindooˈna, jlaˈtiuuna na nncwjaaˈñenaˈ tcooˈ Pablo oo na matsˈia joˈ cweˈ nnquiooñetoom mana nncueeⁿˈeⁿ. Sa̱a̱ jnda̱ tjawiquiuuˈ na meindooˈna, cwintyˈiaana na tjaa na teinioomˈm, joˈ chii cwiicheⁿ ljo jlaˈtiuuna. Jluena na jom cwii tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tie domāja, ka viņš uztūks, piepeši pakritīs un nomirs. Bet pēc ilgas gaidīšanas, redzēdami, ka viņam nekas ļauns nenotiek, tie pārdomāja un sacīja: Viņš ir dievs. (Apd.14,10-11)


Sa̱a̱ quia nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na nncuˈxa̱ⁿ, nncuˈxa̱ⁿ chaˈxjeⁿ na matyˈiomyanaˈ. Ee nchii mˈaaⁿya na ñenco̱ na nntsˈaa tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. Nquii Tsotya̱ na jñoom ja, mˈaaⁿñê ñˈeⁿndyo̱. 	 Un ja es tiesāju, mans lēmums ir pareizs, jo es neesmu viens, bet es un Tēvs, kas mani sūtījis.


Ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈ tsjoom tquiana jnaaⁿˈaⁿ nnom Pilato. Ndoˈ meiiⁿ na cwiqueⁿna ñˈoom nacjoomˈm sa̱a̱ jom meiⁿcwii ñˈoom tîcˈo̱o̱ⁿ. 	 Un kad augstie priesteri un vecākie Viņu apsūdzēja, Viņš nekā neatbildēja.


Chaˈwaa tsjoomnancue nncˈoo nnˈaⁿ na nñeˈquiana ñˈoom nayawaañe cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Juunaˈ nncwjiˈyuuˈñenaˈ chiuu calˈa nnˈaⁿ cwii cwii ndyuaa, quia ljoˈcheⁿ nncueˈntyjo̱ na nntycwii tsjoomnancue. 	 Un šīs valstības evaņģēlijs tiks sludināts visā pasaulē, visām tautām par liecību; un tad nāks gals.


Ee cwitjo̱o̱cheⁿ na tajnaⁿˈyoˈ Cristo, ñeseijomnaˈ ˈo chaˈna canmaⁿ na jnda̱ tsuundyeyooˈ, sa̱a̱ jeˈ na jnda̱ lcweˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, machˈeeⁿ cwenta añmaaⁿˈyoˈ chaˈxjeⁿ mateixˈee sto quiooˈñeeⁿ ndoˈ na mawañoomˈm ˈo. 	 Jo jūs maldījāties kā avis, bet tagad esat atgriezti pie sava dvēseļu gana un bīskapa. (Is 53,4-5)


Ñˈoommeiⁿˈ seicanda̱a̱ˈñenaˈ quia na to̱ˈ Juan na tyotseitsˈoomñê nnˈaⁿ ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈom. Tyoñequiaaⁿ ñˈoom na calcweˈ nˈomna jnaaⁿna cha nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom joona ndoˈ nleitsˈoomndyena. 	 Jānis bija tuksnesī. Viņš kristīja un sludināja grēku nožēlošanas kristību grēku piedošanai.


Jeeⁿ tyoqueⁿ nnˈaⁿ fariseos cwenta ljoˈ nntsˈaaⁿ, aa nntseinˈmaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ juu xuee na cwitaˈjndyeena, ee jeeⁿ queeⁿ nˈomna na nnda̱a̱ nlqueⁿna ñˈoom nacjoomˈm. 	 Un tie Viņu uzmanīja, vai Viņš sabatā nedziedinās, lai Viņu apsūdzētu.


Joˈ chii catˈmo̱ⁿˈndyeyuˈyoˈ na mayuuˈcheⁿ jnda nquiuˈyoˈ naⁿmˈaⁿˈ cha caliu ticwii cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. Ee na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ, chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ nliuna na ticantundyô̱ na cwitjeiiˈâ ñˈoom na jeeⁿ ya cwilaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ. 	 Tātad parādiet viņiem savu mīlestību un attaisnojiet mūsu labo atsauksmi par jums visu draudžu priekšā!


Joˈ joˈ tˈomna hasta na tueˈ Herodes. Na tuii na luaaˈ seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyoñequiaa profeta. Matsonaˈ: “Tjeiiˈa Jndaaya na mˈaaⁿ ndyuaa Egipto.” 	 Un viņš bija tur līdz Heroda nāvei, lai izpildītos, ko Kungs ir sacījis caur pravieti, kas priekšsludināja: No Ēģiptes es aicināju savu Dēlu.


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê taˈxˈeena nnoom chiuu maˈmo̱ⁿ ñˈoom tjañoomˈwaaˈ. 	 Bet Viņa mācekļi jautāja, ko šī līdzība nozīmē?


ee lˈue tsˈoom na chaˈtsondye nnˈaⁿ nluiˈnˈmaaⁿndye ndoˈ na nntaˈjnaaⁿˈna ñˈoom na mayuuˈ. 	 Kas grib, lai visi cilvēki tiktu izpestīti un atzītu patiesību.


Mati juu tsˈaⁿ na toˈñom we meiⁿ, tyochˈeeⁿ tsˈiaaⁿ ñˈeⁿ joonaˈ ndoˈ tantjoom cwiicheⁿ we meiⁿ. 	 Tāpat tas, kas divus bija saņēmis, ieguva citus divus.


Ndoˈ mati waa na cwileiñˈo̱o̱ⁿya na majndaaˈya, juu ñˈoom na tyolaneiⁿ profetas na tyoñequia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tandyo xuee, ˈo jeeⁿ xcwe nlˈaˈyoˈ xeⁿ cwilañˈoomˈndyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ na laxmaⁿnaˈ chaˈcwijom lámpara na matseixueeñenaˈ yuu na jaaⁿñe, hasta nquii na cwiluiiñe caxjuuncoo matseixueeñe naquiiˈ nˈomˈyoˈ. 	 Un pravieša vārds ir mums jo stiprāks, un jūs labi darāt, ievērodami to kā sveci, kas spīd tumšā vietā, kamēr uzausīs diena un rīta zvaigzne uzlēks jūsu sirdīs.


Na chaˈtso na cwilˈaayâ cwijooˈya nˈo̱o̱ⁿyâ na mˈmo̱ⁿnaˈ na cwiluiindyô̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomtyeⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, na jndye nnom nawiˈ na cwiwino̱o̱ⁿyâ, mˈaaⁿyâ na tˈmaⁿya nˈo̱o̱ⁿyâ, ñequio na matseitjo̱o̱naˈ na nleilˈueeˈndyô̱ ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ cwii cwii nnom najndeiˈnaˈ na matˈuiinaˈ jâ, 	 Bet ka visā esam Dieva kalpi, mēs pierādām lielā pacietībā, bēdās, trūkumā un bailēs,


Seineiⁿti Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Tsoom: —Sa̱a̱ jeeⁿ matioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo na cwintyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ tsˈiaaⁿ na matsˈaa ndoˈ mati ñˈoom na cwindyeˈyoˈ cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ juunaˈ. 	 Svētīgas ir jūsu acis, jo tās redz, un jūsu ausis, jo tās dzird.


Quia jndii Jesús na jnda̱ mamˈaaⁿ Juan pra̱so, tjalcweeⁿˈeⁿ tsˈo̱ndaa Galilea. 	 Bet kad Jēzus dzirdēja, ka Jānis ir nodots, Viņš atgriezās Galilejā.


Ndoˈ waa cwiicheⁿ ñˈoomˈm na teiljeii na matsonaˈ: “Nqueⁿ na cwiluiiñê na catsa̱ˈntjoom jaa mantyjeeⁿ joo ñomtiuu ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na jeeⁿ jndo̱ˈ nˈom, cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo joonaˈ.” 	 Un atkal: Kungs zina gudro domas, ka tās ir tukšas.


Meiⁿ ñˈoomˈm ticˈoomnaˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ, ee ˈo tiñeˈcalaˈyuˈyoˈ ñequio ja na jñoom. 	 Un Viņa vārds jūsos nav palicējs, jo jūs neticat tam, ko Viņš sūtījis.


Sa̱a̱ joona yacheⁿ tˈuena mosoˈñeeⁿ, cwajndii tyotjaaˈna juu. Jñoomna juu na meiⁿcwii tjaa ljoˈ tjañˈoom. 	 Tie, satvēruši viņu, sita un aizsūtīja tukšā.


’Cweˈ joˈ calaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom cañoomˈluee. Matseijomnaˈ jom chaˈna cwii patrom na seitioom na nntyjo̱o̱ⁿ mosoomˈm na choˈjnaⁿ nnoom. 	 Tāpēc debesvalstība pielīdzināma cilvēkam, ķēniņam, kas gribēja norēķināties ar saviem kalpiem.


Macweˈ joˈ na cwitiomˈyoˈ tsˈiaaⁿnda̱a̱ˈyoˈ, ee nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ, ñequio tsˈiaaⁿmeiⁿˈ cwitaˈntjomna cha nlˈana tsˈiaaⁿ na maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 Tāpēc jūs arī maksājat nodokļus, jo viņi, būdami Dieva kalpi, kalpo šim nolūkam.


Juu ljeii na tqueⁿ Moisés matseijomnaˈ juunaˈ cweˈ cwii ncwaaⁿˈ joo naya na tseixmaⁿ Cristo na quia nntoˈño̱o̱ⁿya, nchii tseixmaⁿnaˈ cwii na nlqueⁿnaˈ tsˈaⁿ na canda̱a̱ˈñe jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ncˈe na luaaˈ, juu ljeiiˈñeeⁿ tijoom canda̱a̱ nlqueⁿnaˈ na canda̱a̱ˈ laˈxmaⁿ nnˈaⁿ na chu ndoˈ chu cwilacandyooˈndyena na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo bauslība aptver tikai nākamo labumu ēnu, ne pašas īstenības tēlu. Tāpēc, tā nekad nespēj ik gadus ar tiem pašiem upuriem, ko nepārtraukti upurē, padarīt pilnīgus tos, kas tuvojas.


Ee cwii tsˈaⁿ na waa na macaaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, maxjeⁿ nncoˈñoom juunaˈ. Ndoˈ mati tsˈaⁿ na malˈue yuu na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, maxjeⁿ nljeiiⁿ. Ndoˈ juu tsˈaⁿ na maˈmaⁿ, maxjeⁿ nntseicanaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈcwijom ˈndyootsˈa jo nnom. 	 Jo katrs, kas lūdz, saņem, kas meklē - atrod, un kas klauvē, tam tiek atvērts.


ˈO jeˈ tilˈaˈyoˈ chaˈna cwilˈa joona. Ee Tsotyeˈyoˈ ntyjiijndaaˈñê cwaaⁿ ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ ˈo cwii tjo̱o̱cheⁿ na cwitaⁿˈyoˈ nnoom. 	 Nekļūstiet viņiem līdzīgi, jo jūsu Tēvs, pirms jūs lūdziet Viņu, zina, kas jums vajadzīgs!


Chaˈxjeⁿ tileicantyˈiaaˈ tsˈaⁿ na nchjaaⁿˈ, maluaaˈ sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom quiiˈ nˈomna, ndoˈ tquiaaⁿ na jlaˈquieˈ nˈomna jo nnoom. Nmeiiⁿˈ tuii cha tixocaliuna chiuu lˈue tsˈoom ñˈeⁿndyena, meiⁿ na nlaˈno̱ⁿˈna quiiˈ nˈomna. Ee xeⁿ nncˈooliuna chiuu lˈue tsˈoom ndoˈ nlaˈno̱ⁿˈna, maxjeⁿ nlcweˈ nˈomna ndoˈ nncwjiˈnˈmaaⁿñê joona. 	 Viņš to acis aptumšoja un viņu sirdis nocietinaja, lai acīm neredzētu un sirdīm nesaprastu, un neatgrieztos, ka es tos dziedinātu.


Naⁿˈñeeⁿ maxjeⁿ jndeiˈnaˈ na nncwena winom ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na juu joˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na matseiwˈiiyayaaⁿ joona. Nntseicatomˈm waso ñˈeⁿ winomˈñeeⁿ na meiⁿchjoo tjaa ljoˈ tjoomˈ ncˈe na tyeⁿ waa na matseiwˈeeⁿ. Ndoˈ tˈmaⁿ nlcoˈwiˈnaˈ joona naquiiˈ chom ñequio sufra̱ na cwico. Joo ángeles na ljuˈ nˈom ñequio Catsmaⁿ nntyˈiaana na wiˈ nntjoom naⁿˈñeeⁿ. 	 Tam būs jādzer Dieva dusmu vīns, kas neatšķaidīts ieliets Viņa dusmības biķerī, un to mocīs ugunī un sērā, svēto eņģeļu un Jēra priekšā.


Tjo̱ˈ Pedro ˈndyootsˈa wˈaaˈñeeⁿ. Cwii yuscu na mandiˈntjom na jndyu Rode tjacantyˈiaaˈ ˈñeeⁿ cacjo̱ˈ. 	 Kad Pēteris pieklauvēja pie sētas vārtiem, tad kalpone, vārdā Rode, iznāca klausīties;


—Jee jndoˈcheⁿˈyoˈ ˈo nnˈaⁿ tsjoom Corazín. Jee jndoˈcheⁿˈyoˈ ˈo nnˈaⁿ tsjoom Betsaida. Ee quiiˈntaaⁿˈyoˈ jndye tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ sˈaa sa̱a̱ tîcalcweˈ nˈomˈyoˈ. Xeⁿ sˈaa tsˈiaaⁿmeiⁿˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tsjoom Tiro ñˈeⁿ Sidón, tyuaaˈti jnda̱ tcweeˈna liaa tsjaˈ ndoˈ jnda̱ tioona tsjaaˈ nqueⁿna na cwitˈmo̱o̱ⁿna na cwilcweˈ nˈomna. 	 Bēdas tev, Horacina! Bēdas tev, Betsaida! Jo, ja Tirā un Sidonā būtu notikuši tie brīnumi, kas tika darīti jūsos, viņi sen jau maisos un pelnos nožēlotu grēkus.


Ndoˈ tsoom nda̱a̱na: “Cantyja ˈnaaⁿˈ niomˈwaa maˈmo̱ⁿnaˈ na cwiljotyeⁿ ñˈoom na matsa̱ˈntjomnaˈ na matseijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyoˈ.” 	 Sacīdams: Šīs ir derības asinis, ko Dievs jums pavēlējis.


Sa̱a̱ teijaaⁿ tyjeeˈ cwii ángel cwentaaˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. Seicanaaⁿñê ndyueelˈa wˈaancjo. Tjeiiⁿˈeⁿ naⁿˈñeeⁿ chˈeⁿ. 	 Bet Kunga eņģelis naktī atvēra cietuma durvis, izveda viņus ārā un sacīja:


’Oo calˈuu na mˈaaⁿ cwii yuscu na maleiñˈoom qui xjeⁿ sˈom xuee, ndoˈ xeⁿ nntsuuñê cwii joonaˈ naquiiˈ wˈaa, ¿aa nchii nntseicanaaⁿñê chom, ndoˈ ya ya nlcaañe, tcuutcuu nlˈueeⁿ juunaˈ hasta xjeⁿ na nljeiiⁿcheⁿ? 	 Vai atkal: kura sieviete, kam desmit drahmas, pazaudējusi vienu drahmu, neiededzinās sveci un neizslaucīs māju, rūpīgi meklēdama, kamēr to neatradīs?


Luaaˈ matsoom na maˈmo̱o̱ⁿ Judas Iscariote, jnda Simón. Ee tsaⁿˈñeeⁿ nñequiaa cwenta jom. Mati juu cwii jâ na canchooˈwendyô̱. 	 Jēzus atbildēja viņiem: Vai ne divpadsmit es jūs esmu izredzējis? Bet viens no jums ir velns.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —Calatyuiˈyoˈ watsˈomwaañe ndoˈ ñeˈndyee xuee nntseiwa̱nndaˈa juunaˈ. 	 Jēzus atbildēja viņiem: Nojauciet šo svētnīcu, un es trijās dienās to uzcelšu.


Ndoˈ Tíquico jño̱o̱ⁿya jom tsjoom Efeso. 	 Tihiku es aizsūtīju uz Efezu.


Ja Santiago na cwiluiindyo̱ mosooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ Ta Jesucristo. Matseicwano̱ⁿya na xmaⁿndyoˈ ˈo nnˈaⁿ na canchooˈwe ntmaaⁿˈ jaa nnˈaⁿ Israel na jnda̱ tˈoomˈndyoˈ chaˈwaa tsjoomnancue. 	 Jēkabs, Dieva un mūsu Kunga Jēzus Kristus kalps, sveicina divpadsmit ciltis, kas dzīvo izklīdinātas.


’Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, mayuuˈcheⁿ na xocwjeñˈeⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ hasta xjeⁿ na jnda̱ seicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ. 	 Patiesi es jums saku: Šī cilts neizzudīs, iekams viss tas notiks.


Ja ljoˈwaayu ntyjaaˈya tsˈo̱o̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ na ntyjaaˈya nˈom naⁿmˈaⁿˈ. Ntyjaaˈya tsˈo̱o̱ⁿya na chaˈtso nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ nntaˈndoˈnndaˈ meiiⁿ laxmaⁿna nnˈaⁿ na jnda̱ jluiˈya oo meiiⁿ nnˈaⁿ na waa jnaaⁿ. 	 Un man ir cerība uz Dievu un uz taisnīgo un netaisnīgo augšāmcelšanos, kādu arī viņi paši gaida.


Tˈo̱ Jesús nnoom: —Ticatsjo̱o̱ na ñeˈntquieeˈ ndiiˈ. Matsjo̱o̱ na catseitˈmaⁿ tsˈomˈ jom ndyeenˈaaⁿ nchooˈ qui ndiiˈ na ntquieeˈ ntquieeˈ. Maxjeⁿ ñequiiˈcheⁿ catseitˈmaⁿ tsˈomˈ jom. 	 Jēzus sacīja viņam: Es nesaku tev: līdz septiņkārt, bet līdz septiņdesmitkārt septiņi.


Manquiuuya na jeeⁿ lˈue ljeii na tqueⁿ Moisés xeⁿ mawilˈueeˈñe tsˈaⁿ juunaˈ chaˈxjeⁿ na seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet mēs zinām, ka likums ir labs, ja to pareizi pielieto.


Matyˈiomnaˈ na calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ naⁿˈñeeⁿ ñequio na jnda nquiuˈyoˈ joona, ee joona jeeⁿ cwilaˈjnda̱na naquiiˈ tsˈiaaⁿwaaˈ. Cˈomˈyoˈ na tjoomˈ ñˈoom ñequio ncˈiaaˈyoˈ na tjaa ndiaˈ cachoˈyoˈ ñˈeⁿndyena. 	 Viņu darbu dēļ mīliet tos vissirsnīgāk un dzīvojiet ar viņiem mierā!


Sa̱a̱ cwii cwii tsˈaⁿ na nncwjiˈ xueya na cwiluiindyo̱ na matsa̱ˈntjo̱ⁿ, juu tsaⁿˈñeeⁿ nluiinˈmaaⁿñe.” Luaaˈ ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio ˈndyoo Joel. 	 Un notiks, ka ikviens, kas Kunga vārdu piesauks, kļūs pestīts. (Jl.2,28-31)


Jnda̱ na jlacanda̱a̱ˈndyeñˈeⁿna chaˈtso ñˈoom chaˈxjeⁿ na matso ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na nntjom Jesús, tyjeendye nnˈaⁿ jom tsˈoomˈnaaⁿ. Chii tyˈecatˈiuuna jom quiiˈ tseiˈtsuaa. 	 Kad tie visu bija izpildījuši, kas par Viņu rakstīts, noņēmuši Viņu no krusta, tie ielika Viņu kapā.


Jom catseitˈmaaⁿˈñenaˈ naquiiˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ncˈe Cristo Jesús chaˈtso ndyu ndoˈ chaˈwaati xuee na cwii wjaatinaˈ. Amén. 	 Lai gods Baznīcā un Kristū Jēzū paaudžu paaudzēs mūžīgi mūžos. Amen.


Yocheⁿ na tyooquiena, jâ nnˈaⁿ na tˈmaaⁿ na calaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê lˈuuyâ nnoom: —ˈU Maestro, cwa sa, cwaˈ. 	 Tanī laikā mācekļi lūdza Viņu, sacīdami: Rabbi, ēd!


ˈÑeeⁿ ˈo na ñexˈuee, jeˈ tanchˈueeti, jeˈ catsˈaayaaⁿ tsˈiaaⁿ na yati cha nncuaa ljoˈ na nnda̱a̱ nnteijneiⁿ ntˈomcheⁿ na matseitjo̱o̱naˈ joona. 	 Kas zadzis, lai vairs nezog, bet labāk lai strādā, darīdams savām rokām kaut ko labu, lai būtu iespēja palīdzēt trūkumcietējiem.


Ee na mˈaⁿˈ ˈo jnaⁿnaˈ na tjantyˈee ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Ta Jesucristo. Ndoˈ jeˈ tachii macanda̱ ndyuaaˈyoˈ Macedonia ñequio Acaya sa̱a̱ mati jndye joo jnda̱ manquiu nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom. Joˈ chii meiⁿ tacaⁿtinaˈ na nlˈuuyâ ñˈoom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. 	 Jo no jums izpaudās Kunga mācība ne tikai Maķedonijā un arī Ahajā, bet jūsu ticība uz Dievu izplatījusies visur, tā ka mums nekas vairs nav jāstāsta.


¿Aa ticatseiyuˈ na ljoˈyu cwiluiindyo̱ ñequio Tsotya̱ya, ndoˈ jom ljoˈyu cwiluiiñê ñˈeⁿndyo̱ ja? Ñˈoom na matseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ, nchii matseina̱ⁿya joonaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na jndo̱ˈ tsˈo̱o̱ⁿ nnco̱. Nquii Tsotya̱ na ñequiiˈcheⁿ mˈaaⁿñê ñˈeⁿndyo̱, nqueⁿ machˈeeⁿ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ cantyja ˈnaⁿya. 	 Vai jūs neticat, ka es Tēvā, un Tēvs manī? Vārdus, kurus es jums runāju, es nerunāju no sevis, bet Tēvs, kas manī atrodas, Viņš dara darbus.


Quia joˈ yuu waa jeˈ na mateijndeiinaˈ tsˈaⁿ meiiⁿ chaˈwaa tsjoomnancue cuaanaˈ na ˈnaaⁿˈaⁿ xeⁿ nntsuu añmaaⁿˈaⁿ ndoˈ matseityuiiˈñe cheⁿnqueⁿ. 	 Jo ko tas cilvēkam līdz, ja viņš iemantos visu pasauli, bet pats sevi pazudinās un sev darīs zaudējumus?


Ndoˈ mati cantyja ˈnaaⁿˈ tsjo̱ˈwaaˈ na seina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ, meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na tileicatseiˈno̱ⁿˈ cantyja ˈnaⁿya, nlcoˈwiˈnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈcwijom tsˈaⁿ na toomñe na tiooñe nacjooˈ tsjo̱ˈ. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na tiñeˈcatseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱ maxjeⁿ nlcoˈwiˈnaˈ jom quia na nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. Quia joˈ nntseijomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈcwijom tsˈaⁿ na tioo cwii tsjo̱ˈ tˈmaⁿ nacjooˈ na seitiuujnda̱a̱naˈ juu. 	 Un kas uz šo akmeni kritīs, tas sašķīdīs; un uz ko tas kritīs, to tas satrieks.


Malaaˈtiˈ matseijomnaˈ ˈo ee na ticaliuˈyoˈ ˈñeeⁿ xjeⁿ na nncwjeeˈ nquii na matsa̱ˈntjom ˈo. ¿Aa nncwjeeⁿˈeⁿ natmaaⁿ, oo aa nateijaaⁿ? ¿Aa nncwjeeⁿˈeⁿ xcwe tsjom, oo aa na jaancoo? Joˈ chii cˈomˈcˈeendyoˈ. 	 Tāpēc esiet nomodā, jo jūs nezināt, kad nama Kungs nāks: vakarā vai nakts vidū, vai gaiļiem dziedot, vai agri no rīta.


Jnda̱ chii jluiˈ Jesús joˈ joˈ. Tjaaⁿ, tjaqueⁿˈeⁿ watsˈom ˈnaaⁿna. 	 Un Viņš aizgāja no turienes un iegāja viņu sinagogā.


Nquii Jesús Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñê tyee na tjacantyja cwentaaya. Jnda̱ tjaqueⁿˈeⁿ cañoomˈluee, joˈ chii macaⁿnaˈ na caljooˈndyo̱tya̱a̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿñê. 	 Bet mums ir augstais priesteris Jēzus, Dieva Dēls, kas debesis caurstaigājis, tad turēsimies pie apliecināšanas.


ee juu naxueeñe quia na matseixueeñenaˈ naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ, machˈeenaˈ na yatsˈaⁿñê, xcwe machˈeeⁿ ndoˈ mayomˈm ñˈoom na nntseineiiⁿ. 	 Gaismas augļi ir labums un taisnība, un patiesība.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ ndyuaa tsjomˈm, jndoona jom. Joˈ jñoomna nnˈaⁿ ndyuaa yuu na tjaaⁿ, tyˈecalue naⁿˈñeeⁿ: “Jâ ticalˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na tsaⁿmˈaaⁿˈ nluiiñê rey cwentaaya.” 	 Bet viņa pilsoņi ienīda to; un tie sūtīja sūtņus viņam pakaļ un sacīja: Mēs nevēlamies, ka šis valdītu pār mums.


Quia na jnda̱ seineiⁿ Jesús, cwii tsˈaⁿ fariseo tso nnoom na cjaⁿ, nlcwaaⁿˈaⁿ waaˈ. Jnda̱ tueⁿˈeⁿ, tjaqueⁿˈeⁿ quiiˈ wˈaa ndoˈ tyˈewindyuaandyena nacañoomˈ meiⁿsa. 	 Un kad Viņš tā runāja, kāds farizejs lūdza Viņu pie sevis pusdienot. Un Viņš iegājis novietojās.


Mati maluaaˈ matseijomnaˈ jaa nnˈaⁿ na cwilaˈyuuˈa. Ee cwii tjo̱o̱cheⁿ na jndya̱a̱ya ñˈoom na catseiyuˈ tsˈaⁿ ñequio Cristo, tyomˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿ chaˈtso nnom na quitˈmaⁿ nˈom nnˈaⁿ na cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ ntyjaaˈya nˈomna na nluiˈnˈmaaⁿndyena. 	 Tā arī mēs, kamēr nebijām pieauguši, bijām pasaules pamatvielu kalpībā.


Joˈ joˈ weloo weloˈyoˈ tyoqueⁿna xjeⁿ ˈnaaⁿna ja meiiⁿ wennˈaaⁿ ndyu tyontyˈiaana tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na tyotsˈaaya quiiˈntaaⁿna, 	 Kur jūsu tēvi kārdināja mani pārbaudīdami, kaut gan redzēja manus darbus


Cantyjati na tyolaˈtˈmaaⁿˈndye cheⁿnquiee nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ ndoˈ ticalˈana xjeⁿ cantyja na ya tyomˈaⁿna, malaaˈtiˈ calˈaˈyoˈ na nlquiinaˈ joona ndoˈ na cwajndii nntjoomna. Ee na jlaˈtiuuna naquiiˈ nˈomna: “Jaa mˈaaⁿtya̱a̱ⁿya na cwitsa̱ˈntjo̱o̱ⁿya. Tyooˈndiinaˈ jaa na nncˈo̱o̱ⁿya chaˈna cwii yuscu na jnda̱ ljoñe. Jaa xocatjo̱o̱ⁿya na nncˈo̱o̱ⁿya na cwityua̱a̱ya.” 	 Cik tā sevi godināja un greznojās, tikpat dodiet tai moku un bēdu! Jo tā saka savā sirdī: Es sēžu kā ķēniņiene un neesmu atraitne, un bēdu neredzēšu!


cha catseiˈno̱ⁿˈ na mayuuˈ ñˈoom na jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ njomˈ. 	 Lai tu pārliecinātos tās mācības patiesībā, kurā tu esi mācīts.


Jnda̱ joˈ juu ángel na jnda̱ ntquieeˈ tjacuˈnquioom nawiˈ na ñjom waso ˈnaaⁿˈaⁿ nacjooˈ jndye. Ndoˈ naquiiˈcheⁿ watsˈom cañoomˈluee teicˈuaa jndyeeˈ nqueⁿ na wacatyeeⁿ tio ˈnaaⁿˈaⁿ. Tsoom: —Chaˈtso jnda̱ tuii. 	 Un septītais eņģelis izlēja savu kausu gaisā; un no svētnīcas troņa nāca stipra balss, kas sacīja: Ir noticis!


Ntyee cwentaa nnˈaⁿ judíos na ñetˈom nacje ˈnaaⁿˈ ñˈoom najndyee na tacatyeeⁿtyeⁿ, ˈio ndi ˈio mañeˈjoo mañeˈjoo tsˈiaaⁿ tyolˈana na tyolaˈcwjeena quiooˈ cha nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom joona. Sa̱a̱ tijoom canda̱a̱ na nntseicanduuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿ joˈ. 	 Un katrs priesteris gan ik dienas stāv kalpodams un bieži tos pašus upurus upurēdams, kas nekad nespēj izdeldēt grēkus.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilˈa tsˈiaaⁿ quia ntyˈiaana jnda nquii patromˈñeeⁿ, jluena nda̱a̱ ncˈiaana: “Luaaˈ jnda nquii patrom. Tsaⁿmˈaaⁿˈ nnaaⁿˈaⁿ tyuaawaa. Cwa nlacua̱a̱ˈa jom cha nljo ˈnaaⁿˈaⁿ lua̱a̱ jaa.” 	 Bet strādnieki, ieraudzījuši dēlu, sacīja viens otram: Šis ir mantinieks; iesim, nogalināsim viņu un paturēsim viņa mantojumu!


Ntˈomndye joona cwicandaana na nnda̱a̱ nlˈana tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na ticaluiinaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ najndeii nquii tsˈaⁿ. Ndoˈ ntˈom joona cwicandaana na jeeⁿ ya cwiñequiana ñˈoom na maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱na. Ntˈom joona cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nnda̱a̱ ntjeiiˈna cwenta quia tiyuuˈ cwii ñˈoom na cwiñequia nnˈaⁿ ndoˈ quia na mayuuˈ juunaˈ. Ntˈom cwicanda̱a̱ cwilaˈneiⁿ ntˈomcheⁿ nnom ñˈoom ndoˈ wandyo̱o̱ˈ nnˈaⁿ na mañequiaaⁿ na cwicanda̱a̱ cwilaˈteincooˈna chiuu maˈmo̱ⁿ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Citam darīt brīnumus, citam pravietot, citam pazīt garus, citam dažādas valodas, citam valodu tulkošana.


Quia jnda̱ seityuiiˈ Cristo chaˈtsoñˈeⁿ na cwilaˈxmaⁿ na cwiqueⁿ xjeⁿ, ñequio chaˈtso na cwitsa̱ntjom, quia joˈ nntycwii chaˈtsoñˈeⁿ. Nda̱ joˈ nquii na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom, nñequiaaⁿ cwenta joˈ lˈo̱ Tsotyeeⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kad Viņš būs nodevis valstību Dievam un Tēvam, kad būs iznīcinājis katru valdību un varu, un spēku, pēc tam būs gals.


Alejandro, tsaⁿ na macwjaˈ ncjo jeeⁿ tˈmaⁿ nawiˈ sˈaaⁿ ja. Sa̱a̱ nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom nntsˈaaⁿ na nnjoom na ljoˈ sˈaaⁿ. 	 Varkalis Aleksandrs man nodarīja daudz ļauna; Kungs viņam atmaksās saskaņā ar tā darbiem.


ˈO cwilacajndyuˈyoˈ ja Maestro ndoˈ na cwiluiindyo̱ na matsa̱ˈntjo̱ⁿya ˈo. Ndoˈ matyˈiomyanaˈ na ljoˈ cwinduˈyoˈ, ee maxjeⁿ joˈ ja. 	 Jūs mani saucat par Mācītāju un Kungu, un jūs labi darāt, jo es tas esmu.


ˈO manquiujndaaˈndyoˈ quia mañequiaañe tsˈaⁿ na nndiˈntjomtyeeⁿ nnom cwiicheⁿ na nntseicana̱a̱ⁿ ljoˈ na matsa̱ˈntjom, cwiluiiñe tsaⁿˈñeeⁿ tsˈaⁿ na tyeⁿ mandiˈntjom nnom patrom ˈnaaⁿˈ ndoˈ jndeiˈnaˈ na catseicana̱a̱ⁿ ljoˈ na matsa̱ˈntjom tsaⁿˈñeeⁿ. Joˈ chii xeⁿ mandiˈntjom tsˈaⁿ nnom jnaⁿ, wjaanˈomnaˈ juu na nntsuuñe, oo aa nntseicana̱a̱ⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nncˈoom chaˈxjeⁿ na maˈmo̱ⁿnaˈ. 	 Vai jūs nezināt, ka jūs esat tā kalpi, kam jūs paklausībā apņematies kalpot un arī kalpojat, vai tas būtu grēkam uz nāvi, vai paklausībai uz taisnību?


Cantyja na tyojooˈ tsˈo̱o̱ⁿ naquiiˈ ñˈoom cwileinˈom nnˈaⁿ judíos, tyontyjo̱ya tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. Cantyja ˈnaaⁿˈ na matseicanda̱a̱ˈñe tsˈaⁿ jo nnom ljeii na tqueⁿ Moisés, tjaa ˈñeeⁿ juu na nnda̱a̱ mˈmo̱ⁿ na tyootseicanda̱a̱ˈndyo̱ jo nnom juunaˈ. 	 Savā tieksmē Dieva Baznīcas vajātājs un tās taisnības, kas balstās uz bauslību, nevainojams pildītājs.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na jeeⁿ jnda ntyjiiya, quia ñetˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ, jlaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ chiuu ñetsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, majndeiiticheⁿ jeˈ na ticˈo̱o̱ⁿndyo̱ ñˈeⁿndyoˈ calaˈcanda̱ˈyoˈ. Cantyja na cwitsamˈaⁿˈyoˈ ñequio na xcweeˈ nˈomˈyoˈ catˈmo̱ⁿˈyoˈ na cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 Tāpēc, mani vismīļie, (kā jūs vienmēr bijāt paklausīgi) strādājiet savas pestīšanas labā bailēs un drebēšanā ne tikai manā klātbūtnē, bet vēl vairāk manā prombūtnē!


na catseineiⁿˈ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ. Cˈomcˈeendyuˈ na nntsaˈ tsˈiaaⁿwaaˈ meiiⁿ naaⁿ ticanaaⁿndyuˈ, cwilˈueeˈndyuˈ juunaˈ cha nñeˈquiandye nnˈaⁿ, cha nntseitiaˈnaˈ tsˈaⁿ na tixcwe mˈaaⁿ, ndoˈ na nñequiaanaˈ na tˈmaⁿ tsˈom tsˈaⁿ ndoˈ na mˈmo̱ⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ ñequio na nioomˈcheⁿ tsˈomˈ. 	 Sludini vārdu, uzstājies laikā un nelaikā, pārliecini, pamudini, norāj visā pacietībā un pamācībā!


Jnda̱ tuii na luaaˈ, tja Jesús tsjoom na jndyu Naín. Ndoˈ jndye nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaaⁿ tyˈena ñˈeⁿñê ñequio jndye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. 	 Un notika, ka Viņš pēc tam gāja uz pilsētu, kuru sauc par Nainu; un Viņa mācekļi un daudz ļaužu gāja Viņam līdz.


Jeeⁿ ndyaˈ quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na macanda̱ jom nnda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñê ja ncˈe Taya Jesucristo. Jeˈ jeˈ matseiˈno̱ⁿˈa na tseixmaⁿya na cjuˈndyo̱ cja̱ jo nnom ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsa̱ˈntjomnaˈ. Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ na tsˈaⁿ jnaⁿ ja ndicwaⁿ mˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ jnaⁿ. 	 Dieva žēlastība caur mūsu Kungu Jēzu Kristu! Tātad ar prātu es kalpoju Dieva likumam, bet ar miesu - grēka likumam.


Ndoˈ meiⁿˈntyjeeˈ chaˈtso ángeles ndiocheⁿ nacañoomˈ tio yuu na meindyuaandye nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye ñequio ñequiee naⁿˈñeeⁿ na taˈndoˈ. Tyˈetanquio ángeles nnomtyuaa jo nnom tio na wacatyeeⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. 	 Un visi eņģeļi stāvēja apkārt tronim un sentēviem, un četriem dzīvniekiem, un metās uz sava vaiga troņa priekšā un pielūdza Dievu,


Jnda̱ na jndyena ñˈoomwaaˈ, seitsaⁿˈnaˈ joona. Quia joˈ tsonnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱na: —ˈO nnˈaⁿya, joo nnˈaⁿ na quitˈmaⁿ nˈom ˈnaⁿ jeeⁿ jndeiˈnaˈ na nñeˈquiandyena na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 Bet mācekļi iztrūkās par Viņa vārdiem. Bet Jēzus atkal atbildēdams, sacīja tiem: Bērniņi, cik grūti ieiet Dieva valstībā tiem, kas paļaujas uz naudu!


Quia joˈ seijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈomna na ticjaañˈoomnaˈ joona cantyja ˈnaaⁿ ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ fariseos. Ndoˈ seijoomˈñê ñˈoomˈñeeⁿ ñequio ndaaljoˈ na cwiluii tyooˈ. Tsoom nda̱a̱na: —Cˈomˈcˈeendyoˈ na calˈaˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿˈ tyooˈ ˈnaaⁿ nnˈaⁿ fariseos ñequio Herodes ee ndaaljoˈ ˈnaaⁿna tisˈa laxmaⁿnaˈ. 	 Un Viņš tiem piekodināja un sacīja: Skatieties un sargieties no farizeju rauga un Heroda rauga!


Macaⁿnaˈ na cjaanjoomˈ nˈo̱o̱ⁿya na nchii teijndaaˈ ljeii na qui cwentaa nnˈaⁿ na cwilˈa na matyˈiomyanaˈ. Teijndaaˈ juunaˈ cwentaa nnˈaⁿ na quieˈ nˈom, cwentaa nnˈaⁿ na ticatueeˈndyecje, cwentaa nnˈaⁿ na tia cwilˈa, nnˈaⁿ na laxmaⁿ jnaⁿ, cwentaa nnˈaⁿ na ticalaˈtˈmaaⁿˈndye Tyˈo̱o̱tsˈom oo cwiicheⁿ nnom na matseitˈmaaⁿˈñe tsˈaⁿ, teijndaaˈ juunaˈ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈcwjee tye ndyeena ndoˈ mati cwentaa chaˈtsondye nnˈa na cwilaˈcwjee nnˈaⁿ, 	 Jāapzinās tas, ka bauslība taisnīgajiem nav dota, bet netaisnīgajiem un nepadevīgajiem, bezdievīgajiem un grēciniekiem, izvirtīgajiem un apgānītājiem, tēva un mātes slepkavām, cilvēku slepkavām,


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaaⁿ na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈo̱o̱ⁿya jo nnoom, mawaa xjeⁿ na nntsˈaaⁿ na nntseicachquiaañenaˈ Satanás nacjeeˈ ncˈeeˈyoˈ. Juu naya na tseixmaⁿ Jesucristo, cˈomnaˈ ñˈeⁿndyoˈ. 	 Bet miera Dievs lai satriec sātanu visā drīzumā zem jūsu kājām! Mūsu Kunga Jēzus Kristus žēlastība lai ir ar jums!


Ndoˈ juu liaa na ñeta̱ˈ xqueⁿ Jesús ljeiiⁿ na ticwacatyeeⁿnaˈ ñequio ntˈomcheⁿ liaa na ñechuˈtyjooñê. Wacatyeeⁿnaˈ na ñenquiinaˈ, chiˈlcwiinaˈ. 	 Un sviedrauts, kas bijis uz Viņa galvas, nebija nolikts pie audekla, bet atsevišķi satīts savā vietā.


Quia joˈ ˈndii Jesús nnˈaⁿ na jndyendye, tjaqueⁿˈeⁿ quiiˈ wˈaa. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê taˈxˈeendyena cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom tjañoomˈ na seineiiⁿ. 	 Un kad Viņš aizgāja no ļaudīm namā, Viņa mācekļi jautāja Viņam par šo līdzību.


Ee xeⁿ cwityeⁿnquiendyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ, calˈandyoˈ cwenta na nchii nlaˈtyuiˈyoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Bet ja jūs savā starpā kožaties un ēdaties, tad pielūkojiet, ka jūs viens otru neaprijat!


Manquii Espíritu Santo na tjameiⁿntyjeeˈ nnom ñˈoom na cwiljotyeⁿ na maxjeⁿ nntoˈño̱o̱ⁿya ljoˈ na nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ya quia na jnda̱ seicandyaañeñˈeeⁿ nnˈaⁿ na nlaˈxmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ, cha na catseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom na jeeⁿ tˈmaⁿ cwiluiiñê. 	 Viņš ir mūsu mantojuma ķīla, lai atpestītu savu īpašumu savas godības slavai.


Tyomˈaaⁿ Jesús cwii joo na matseineiiⁿ nnom Tsotyeeⁿ. Quia na jnda̱ jnda̱ seineiiⁿ, cwiindye joo nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, tso nnoom: —Ta, caˈmo̱ⁿˈ nda̱a̱yâ chiuu nlana̱a̱ⁿyâ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, chaˈxjeⁿ na tˈmo̱ⁿ Juan nda̱a̱ nnˈaⁿ na tyolaˈjomndye ñˈeⁿñê. 	 Un notika, ka Viņš kādā vietā lūdza Dievu; un kad beidza, viens no Viņa mācekļiem sacīja Viņam: Kungs, māci mūs Dievu lūgt, tāpat kā Jānis arī savus mācekļus mācīja!


Ndoˈ cwii cwiindye joona toˈñoomna liaa canchiiˈ na teiˈncoonaˈ. Ndoˈ matsoom nda̱a̱na na cwindoˈyana chjootindyo hasta quia nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ na nncwje ntˈom nnˈaaⁿna na cwindyeˈntjom nnoom, ee majndaaˈ na nlaˈcwjee nnˈaⁿ naⁿˈñeeⁿ chaˈxjeⁿ na tja̱ joona. 	 Un katram no viņiem tika dotas baltas drānas un sacīts, lai apmierinās vēl neilgu laiku, kamēr pilns būs viņu līdzstrādnieku un brāļu skaits, kas nonāvējami tāpat kā viņi.


Ee ja matsjo̱o̱ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na nntseicwano̱ⁿya cwii pra̱so ndoˈ ticatsjo̱o̱ya chiuu waa jnaaⁿˈaⁿ. 	 Jo, man šķiet, būtu neprātīgi sūtīt cietumnieku, neminot viņa vainas.


Sa̱a̱ Jesús ticwancueⁿˈeⁿ. Tsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Cjaˈlcweˈ waˈ na mˈaⁿ nnˈaⁿˈ. Catsuˈ nda̱a̱na cwanti na jeeⁿ tˈmaⁿ naya na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyuˈ, ndoˈ chiuu na tyˈoom na wiˈ tsˈoom ˈu. 	 Un Viņš tam neatļāva, bet sacīja tam: Ej savās mājās pie savējiem un pasludini viņiem, kādas lielas lietas Kungs tev darījis un ka Viņš par tevi apžēlojies!


Ee jeeⁿ tˈmaⁿ majuˈnaaⁿñenaˈ na matsˈaa tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Ta Jesús ndoˈ jeeⁿ ticweˈ tsˈiaaⁿˈndyo meiiⁿ jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ na jndoo ja. 	 Jo durvis man atvērušās lielas un plašas, bet arī pretinieku daudz.


ˈo ñjomlˈuandyoˈ ñequio nioomˈ Cristo na jeeⁿ ndyaˈ jnda, na tquiaañe cheⁿnqueⁿ na jlaˈcueeˈna jom chaˈcwijom cwii catsmaⁿ na cwiñeˈquia nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom, na meiⁿcwii ticatseixmaaⁿ na ticanda̱a̱ˈñê, chaˈcwijom catsmaⁿ na canchiiˈñeñˈeⁿ. 	 Bet ar Kristus, neaptraipītā un nevainojamā Jēra, dārgajām asinīm,


Calaˈno̱ⁿˈyoˈ na nquii Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee malaaˈtiˈ jeeⁿ xueeⁿ ˈo. Tilˈue tsˈoom na nntsuundye meiⁿcwiindye joo nnˈaⁿ na titˈmaⁿti cwiluiindye. 	 Tas nav jūsu Debestēva prāts, ka viens no šiem mazajiem pazustu.


Quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ Pedro ñˈeⁿ Juan na macwiˈooquieˈna naquiiˈ watsˈomˈñeeⁿ tcaaⁿ sˈom nda̱a̱na. 	 Viņš, redzēdams Pēteri un Jāni pirms ieiešanas dievnamā, lūdza no tiem kādu dāvanu.


Tˈo̱ Jesús, tsoom: —Cˈomˈyoˈ na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un Jēzus atbildēja un sacīja viņam: Ticiet Dievam!


Quia joˈ jndiiya na matseineiⁿ ángelˈñeeⁿ na machˈee cwenta ndaa. Matsoom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom: —ˈU Ta cwiluiindyuˈ na ljuˈ tsˈomˈ, mˈaaⁿˈ ndoˈ mˈaaⁿˈ, ndoˈ nacjeeˈ na jnaⁿjndyeenaˈ maxjeⁿ mˈaaⁿˈ. Macheˈ cantyja na matyˈiomyanaˈ na laaˈtiˈ macuˈxeⁿˈ nnˈaⁿ na tîcatueeˈndyecje njomˈ. 	 Un es dzirdēju ūdens eņģeli sakām: Taisnīgs Tu esi, Kungs, kas Tu esi un kas biji svēts, un kas tā tiesāji.


Taqueⁿ Jesús ndoˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ na cwitsaantyjo̱o̱yâ naxeeⁿˈeⁿ. Taxˈeeñê nda̱a̱yâ, tsoom: —¿Aa waa na nlˈaˈyoˈ ja? Ndoˈ lˈuuyâ nnoom: —Rabí, ¿cwaaⁿ wˈaa nncjaˈmeintyjeˈ jeˈ? Ñˈoom rabí matsonaˈ tsˈaⁿ na maˈmo̱ⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet Jēzus, pagriezies un redzēdams viņus sekojam, sacīja tiem: Ko jūs meklējat? Tie Viņam atbildēja: Rabbi (kas tulkojumā nozīmē: Mācītāj), kur Tu mājo?


—Catsuˈ nda̱a̱yâ, ¿aa ˈu cwiluiindyuˈ Cristo? Jom tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na: —Meiiⁿ xeⁿ na nntsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, sa̱a̱ xocalaˈyuˈyoˈ. 	 Un Viņš tiem sacīja: Ja es jums teikšu, jūs man neticēsiet.


Tjaaⁿ na mˈaⁿ ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ judíos, ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwijndooˈ tsˈiaaⁿ na cwiluii watsˈom. Tjatseijndaaˈñê chiuu ya nntsˈaaⁿ na nñequiaaⁿ cwenta Jesús lueena. 	 Un viņš nogāja un sarunājās ar augstajiem priesteriem un priekšniekiem, kā Viņu tiem nodot.


Quia joˈ tsjo̱o̱: “¿ˈÑeeⁿ ˈu Ta?” Ndoˈ matsoom no̱o̱ⁿ: “Ja Jesús tsaⁿ na macoˈwiˈ. 	 Tad es sacīju: Kungs, kas Tu esi? Kungs teica: Es esmu Jēzus, ko tu vajā.


ˈO cwilaˈcandyooˈndyoˈ na mˈaaⁿ Jesús na seijndaaˈñê ñˈoomtyeⁿ xco, ˈo cwilaˈcandyooˈndyoˈ na mˈaaⁿ niomˈ na maqueⁿljuˈnaˈ jaa, na juunaˈ yati waa ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, nchiiti nioomˈ Abel na tcweˈ. 	 Un Jaunās derības vidutājam Jēzum, un apslacīšanai asinīm, kas spēcīgāk runā nekā Ābela.


Joˈ chii tˈuena tsaⁿˈñeeⁿ, jlaˈcueeˈna jom. Tyˈecatquieeˈna jom tquia nnom ntjomˈñeeⁿ. 	 Un tie, satvēruši viņu, to nogalināja un izmeta no vīna dārza ārā.


Ndoˈ tijoom cwje canti meiⁿ na nnduuˈ chom. 	 Un ja tava acs tevi apgrēcina, izrauj to: labāk tev ir kā vienacim ieiet Dieva valstībā, nekā tev divas acis un tu tiec iemests elles ugunī,


Ndoˈ tjaquieeˈnnaaⁿˈaⁿ watsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Taxˈeeñê ˈndyoo Jesús: —¿ˈU yuu jnaⁿˈyuˈ? Sa̱a̱ Jesús meiⁿcwii ñˈoom tîcˈo̱o̱ⁿ. 	 Un viņš, atkal iegājis tiesas namā, sacīja Jēzum: No kurienes Tu esi? Bet Jēzus nedeva vīņam atbildi.


Ndoˈ cwii ndoˈ cwiindyena tyˈena wˈaana. 	 Un tie atgriezās katrs savās mājās.


Ticatsonaˈ na nlaˈsˈandyo̱ nlaˈscundyo̱ na nlˈaaya na nlaˈlio̱o̱ˈa nnˈaⁿ, meiⁿ na nncˈo̱o̱ⁿya na ta̱a̱ˈ nˈo̱o̱ⁿya ntˈomcheⁿ ncˈiaaya. 	 Nekārosim tukšu godu, viens otru izaicinādami, cits citu apskauzdami.


Tjaaⁿ ñequio María, tsaⁿ na waa ñomca ñˈeⁿñê na nleiljeii ncueena. Ndoˈ juu majndeiiñe, jnda̱ teinndyooˈ na nntseincuii. 	 Lai pierakstītos ar Mariju, savu saderināto sievu, kas bija grūta.


Yocheⁿ na cwinquiocuena sjo̱ˈñeeⁿ, sa̱ˈntjom Jesús na meiⁿcwii ñˈoom ticaluena nda̱a̱ nnˈaⁿ chiuu waa na ntyˈiaana na seichuiiˈnaˈ jom. Ñequiiˈcheⁿ na nlaˈneiⁿna ñˈoomwaaˈ quia jnda̱ mawandoˈxcoom xeⁿ jnda̱ jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ jom. 	 Un viņi vārdu paturēja sevī, savā starpā pārrunādami, kas tas ir, kad Viņš būs no miroņiem augšāmcēlies.


Nlcoˈwiˈnaˈ naⁿmˈaⁿˈ ee cwiˈoontyjo̱na chaˈxjeⁿ na sˈaa Caín. Cha na nntaˈntjomna sˈom cwilaˈjomndyena na tisˈa sˈaa Balaam ndoˈ cwilawendyena nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ seiweñe Coré ndoˈ ncˈe na ljoˈ sˈaaⁿ seicueeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jom. 	 Bēdas viņiem, jo tie aizgājuši Kaina ceļu, peļņas dēļ padevušies Balaama maldiem un gāja bojā, pretodamies kā Kore.


Ee juu ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu na mañequiaa na wando̱ˈa jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe na matseijomndyo̱ ñequio Cristo Jesús, ljeiiˈñeeⁿ jnda̱ seicandyaañenaˈ ja jo nnom ljeii na maˈmo̱ⁿnaˈ na matseixmaⁿya jnaⁿ na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nntsuundyo̱. 	 Jo dzīvības gara likums Kristū Jēzū mani atbrīvojis no grēka un nāves likuma.


Joˈ chii cwilˈuuyâ nda̱a̱ˈyoˈ ñˈoom na tˈmo̱ⁿ nquii na cwiluiiñe na catsa̱ˈntjom jaa na ndicwaⁿ cwitando̱o̱ˈa hasta xjeⁿ na nndyonnaaⁿˈaⁿ, xocwino̱o̱ⁿˈa nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. 	 To mēs jums sakām Kunga vārdā, ka mēs, kas dzīvojam, kas paliekam pāri līdz Kunga atnākšanai, neaizsteigsimies priekšā tiem, kas aizmiguši.


Quia joˈ jlueeⁿˈeⁿ wˈaa yuu na tcwaˈna, tjaaⁿ ta na jndyu Olivos yuu na maxjeⁿ quicaⁿ. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoomˈm, mandiˈntyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ. 	 Un izgājis, Viņš pēc ieraduma gāja uz Olīvkalnu; un mācekļi sekoja Viņam.


Tsjoom Cesarea tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿsˈa na jndyu Cornelio. Tsaⁿˈñeeⁿ tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom cwii tmaaⁿˈ sondaro na jndyunaˈ Italiano. 	 Bet Cēzarejā bija kāds vīrs, vārdā Kornēlijs. Viņš bija simtnieks tā sauktajā itāliešu karaspēka daļā;


Ee quia na jnda̱ seiˈnaaⁿˈ Moisés chaˈtso ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ Israel, quia joˈ seityeeⁿ soo wee cwii tsˈoom hisopo, seicanaⁿˈaⁿ sooˈñeeⁿ quiiˈ nioom catsondyenchˈu ñequio nioom canchˈioo na tjoomˈnaˈ ñˈeⁿ ndaatioo, jnda̱ joˈ seicanda̱a̱ñê niomˈñeeⁿ tsom na chuu ljeiiˈñeeⁿ ndoˈ mati nnˈaⁿ Israel. 	 Jo Mozus, nolasījis visai tautai visu bauslības likumu, paņēma teļu un āžu asinis kopā ar ūdeni, un purpursārtu vilnu, un izapu un apslacīja pašu grāmatu un visu tautu,


ndoˈ jnda̱ na tajnaaⁿˈna chaˈtso nmeiⁿˈ, xeⁿ cwitjeiiˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, xonda̱a̱ nlcweˈnndaˈ nˈomna, ee na luaaˈ lˈana cwityˈioomxcona Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈoomˈnaaⁿ na cwiluiˈjnaaⁿñê nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ. 	 Bet atkrituši, vest atkal pie atgriešanās; tie Dieva Dēlu, no jauna izzobodami, sit sev krustā.


Jluiiˈâ joˈ joˈ. Saasaatya̱a̱yâ saawiˈno̱o̱ⁿyâ cañoomˈwiˈ ndyuaa hasta xjeⁿ na squia̱a̱yâ tsjoom Regio. Teincoo cwiicheⁿ xuee jndyo jndye na jnaⁿnaˈ jo ndoˈ cantyja na macaluiˈ caxjuu tsˈoomˈnaaⁿ. Tjantquie jndyeˈñeeⁿ wˈaandaa jo cantyja na cwitsaayâ. Ndoˈ xuee jnda̱ we squia̱a̱yâ tsjoom Puteoli. Joˈ joˈ jluiiˈâ wˈaandaa na macanda̱. 	 No turienes, gar piekrasti braucot, mēs nonācām Rēgijā; un kad pēc vienas dienas sacēlās dienvidu vējš, mēs otrā dienā nonācām Puteolos.


Joˈ chii meiⁿquia tsˈaⁿ na mantyjii na catsˈaa yuu na matyˈiomyanaˈ, ndoˈ ticatsˈaa, maxjeⁿ jnaⁿ tseixmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Kas zina labu darīt, bet to nedara, tam ir grēks.


Ee chaˈxjeⁿ juu na seitjo̱o̱ñe Adán seijndaaˈñenaˈ na matˈuiinaˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ, maluaaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu na seicanda̱a̱ˈñe Jesucristo, maqueⁿnaˈ jndye nnˈaⁿ na cwiluiindyena nnˈaⁿ na tjaa jnaⁿ laˈxmaⁿ. 	 Tātad, kā viena vainas dēļ pār visiem cilvēkiem nākusi pazudināšana, tā Viena taisnības dēļ pār visiem cilvēkiem nācis attaisnojums dzīvībai.


’ˈO ñequiiˈcheⁿ ñˈeⁿˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ chaˈtsoti na maqueⁿnaˈ xjeⁿ ja. 	 Bet jūs esat tie, kas pastāvējuši pie manis manos pārbaudījumos.


Mañequiaya na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ nnˈaaⁿya Tito. Ee chaˈxjeⁿ na mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ chiuu nnteijndeitya̱ ˈo, maluaaˈ mˈaaⁿˈ tsˈoom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Bet lai pateicība Dievam, kas Titam sirdī devis tādu pat rūpību par jums.


Ee laxmaⁿˈyoˈ lˈoo ndoˈ juu na cwitaˈndoˈyoˈ jeˈ, wantyˈiuuˈ mˈaaⁿnaˈ ñˈeⁿ Cristo ncˈe mˈaaⁿ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo jūs mirāt, bet jūsu dzīvība līdz ar Kristu apslēpta Dievā.


Ndoˈ tˈo̱o̱ⁿ: —¿ˈÑeeⁿ ˈu Ta? Matso nnoom: —Ja Jesús tsˈaⁿ na mantyjo̱ˈ. 	 Viņš sacīja: Kas tu esi, Kungs? Un Viņš: Es esmu Jēzus, ko tu vajā. Grūti tev pret dzenuli spert.


Joˈ chii matyuaaˈti majño̱o̱ⁿya jom na mˈaⁿˈyoˈ cha na nñequiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ na nntyˈiaˈnndaˈyoˈ jom ndoˈ cha ticˈo̱o̱ⁿya na chjooˈ tsˈo̱o̱ⁿ. 	 Tāpēc jo steidzīgāk es viņu sūtīju, lai jūs, viņu redzēdami, priecātos un man nebūtu rūpju.


Ndoˈ majndye nnˈaⁿ judíos jnda̱ tquieˈcañom Marta ñequio María. Tquiolaˈjomndyena na cwiñeˈquiana na tˈmaⁿ nˈom naⁿˈñeeⁿ na tueˈ Lázaro. 	 Bet daudz jūdu bija atnākuši pie Martas un Marijas, lai mierinātu tās par viņu brāli.


Ee queⁿˈyoˈ cwenta, manncueˈntyjo̱ xuee na nlue nnˈaⁿ: “Jeeⁿ teijnoom yolcu na tileicˈom nda, na tîcandeiindye, meiⁿ tjaa yoˈndaa jlaˈcanteiˈ.” 	 Jo nāks dienas, kad sacīs: Svētīgas neauglīgās un tā miesas, kas nav dzemdējušas, un krūtis, kas nav barojušas.


Sa̱a̱ meiiⁿ jluena ñˈoomwaaˈ, maxjeⁿ ticatjoomˈ ñˈoom. 	 Bet viņu liecībā nebija saskaņas.


Ndoˈ ncˈe na cwiluiindyoˈ cwentaaˈ Cristo, quia joˈ mati cwiluiindyoˈ tsjaaⁿ Abraham na jndyowicantyjooˈ ndoˈ maxjeⁿ nndaˈyoˈ naya na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ. 	 Bet ja jūs piederat Kristum, tad jūs esat Ābrahama pēcnācēji, mantinieki saskaņā ar apsolījumu.


Ndoˈ matsˈia joˈ jndeii sˈeii, teincwiiˈ tsiaⁿtsjo̱ˈ wˈaancjo. Xjeⁿˈñeeⁿ chaˈtso ndyueelˈa wˈaancjoˈñeeⁿ jnaaⁿ cheⁿnquieenaˈ ndoˈ mati lˈuaancjo na ñjoom chaˈtso pra̱so jnaⁿˈnaˈ. 	 Piepeši notika liela zemestrīce, tā ka cietuma pamati sakustējās; un tūdaļ visas durvis atvērās, un visu važas atraisījās.


Tyotseixmaⁿ Moisés moso quiiˈ waaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tyotseicaña̱a̱ⁿ tsˈiaaⁿ na tyˈiom jom. Tsˈiaaⁿ na tyochˈeeⁿ tyocwjiˈyuuˈñê nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ ñˈoom na secandii jom. 	 Un Mozus gan bija uzticīgs visa Viņa namā kā kalps, lai apliecinātu to, kas jāsludina.


Ee quia ñetˈo̱o̱ⁿya na nchˈuundyo̱, tyoˈmaⁿ lotya̱a̱ya jaa sa̱a̱ tyotueˈndyo̱cja̱a̱ nda̱a̱na. Ndoˈ na luaaˈ, chiuuti nntueˈndyo̱cja̱a̱ jo nnom Tsotya̱a̱ya na mˈaaⁿ cañoomˈluee cha nntando̱o̱ˈa cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Tālāk, ja mūsu miesīgie tēvi mūs pārmāca un mēs tiem parādām godbijību, tad jo vairāk paklausīsim gara Tēvam un mēs dzīvosim.


Ee tyuaa ticaⁿnaˈ tsˈaⁿ na nnteijndeii na nncˈoom ntjom. Najndyee cwiˈoom jnda̱, ndoˈ ˈoowindyenaˈ. Ndoˈ cwiwaaˈ xuˈlqueeⁿ. Jnda̱ joˈ macwjaaˈñenaˈ nˈom lqueeⁿ. 	 Jo zeme nes augļus: vispirms stiebru, tad vārpu, beigās pilnu vārpu graudiem.


Ntˈom nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ jlaˈliooˈndyena nacjooˈ yuscuˈñeeⁿ. Jluena nda̱a̱ ntyjeena: —Jeeⁿ ndyaˈ cweˈchi ncheⁿˈ ˈnaaⁿˈaⁿ na seicatsoom. 	 Bet bija daži, kas sevī apskaitās un sacīja: Kāpēc notikusi šī eļļas izšķērdība?


Joˈ chii tyotseineiiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos naquiiˈ watsˈom ˈnaaⁿna ñequio nda̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwitjomndye joˈ joˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye Tyˈo̱o̱tsˈom. Mati ˈio ndi ˈio tyotseineiiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsˈua tˈmaⁿ. 	 Un viņš sarunājās ar jūdiem un Dieva atzinējiem sinagogā, bet ik dienas tirgus laukumā ar tiem, kas bija klāt.


Ndoˈ quia laˈxmaⁿ patrom ˈnaaⁿna nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, jeeⁿ matsonaˈ na calaˈtˈmaaⁿˈndyena naⁿˈñeeⁿ ee na nnˈaaⁿndyena ncˈe na cwilaˈyuˈna. Matyˈiomnaˈ na yati candyeˈntjomna nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. Ee tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ cwilˈana ndoˈ cwiluiindyena na nnˈaaⁿndyena na wiˈ nˈom ntyjeendyena ncˈe tjom na cwilaˈyuˈna. Caˈmo̱ⁿˈ ndoˈ quiaaˈ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Bet kam kungi ir ticīgi, lai nenicina tos tāpēc, ka tie ir brāļi, bet vēl labāk lai tie kalpo, jo tie ir ticīgi un mīlējami, un labvēlības līdzdalībnieki. Tu māci un pamudini!


Ñˈoomwaaˈ jeeⁿ ndyaaˈ seichjooˈnaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ. To̱o̱ˈâ cwii ndoˈ cwiindyô̱ taˈxˈa̱a̱yâ nnoom, lˈuuyâ: —Ta, ¿aa nntsˈaacheⁿnaˈ na ja? 	 Un viņi ļoti noskuma, un viens pēc otra sāka jautāt: Kungs, vai es tas esmu?


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwiñequiandye cantyja ˈnaaⁿˈ jnaⁿ, mˈaⁿwjeena nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ee tiñeˈcatueeˈndyecjena jo nnom ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ, meiⁿ xonda̱a̱ nlˈana. 	 Jo miesas gudrība ir naidīga Dievam; tā nepakļaujas Dieva likumam, nedz tā to spēj.


Quia jnda̱ teincoo jlueeⁿˈeⁿ quiiˈ tsjoom. Tjaaⁿ yuu na wataaⁿˈ quiiˈ jnda̱a̱. Tyˈecalˈuee nnˈaⁿ jom ndoˈ jliuna yuu mˈaaⁿ. Ñeˈcalaˈtsaaⁿˈndyena jom na wjaatyeeⁿ, cha ticaˈñeeⁿ joona. 	 Bet Viņš, dienai austot, aizgāja un staigāja tuksnešainā vietā, bet ļaudis meklēja Viņu; un tie, nonākuši pie Viņa, pūlējās Viņu aizturēt, lai Viņš no tiem neaizietu.


’Majndye xuee tjacaanaˈ ndoˈ tyjeeˈnndaˈ patrom ˈnaaⁿna. Seijndaaˈñê na nncwjeeⁿˈeⁿ cwenta ñˈeⁿndyena cwanti tueˈntyjo̱ taˈntjomna ñˈeⁿ sˈom ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Bet pēc ilga laika pārnāca šo kalpu kungs un sāka norēķināties ar viņiem.


Quia cwiindyoˈ ˈo waa ñˈoom na maleinˈoomnaˈ juu ñequio cwiicheⁿ xˈiaaˈ na matseiyuˈ, ¿chiuu na cwiqueⁿˈyoˈ ñˈoom tsaⁿˈñeeⁿ jo nnom jwe na nchii tsˈaⁿ na matseiyuˈ? Cwa nchii ncjoˈyoˈ na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nlaˈjndaaˈndyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Vai kāds no jums, kam ir kāda sūdzība pret otru, uzdrošināsies iet tiesā pie netaisnīgajiem un ne pie svētajiem?


Ee ncˈe na jnda̱ seinˈmaaⁿ jndyendye nnˈaⁿ, joˈ chii chaˈtso ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na ndicwaⁿ chona ntycu, tyolaˈcantoˈndyena nacañomˈm na ñeˈnquioˈna jom cha nnˈmaaⁿna. 	 Jo Viņš daudzus izdziedināja, tā ka tie, kam bija kādas kaites, metās pie Viņa, lai Viņam pieskartos.


Joˈ chii taˈxˈeenndaˈna nnom tsˈaⁿ na ñetˈoom na nchjaaⁿˈ. Jluena nnoom: —Ndoˈ ˈu jeˈ, ¿ljoˈ matsuˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ na sˈaaⁿ na ya mantyˈiaˈ? Tˈo̱o̱ⁿ, matsoom: —Tsaⁿˈñeeⁿ cwiluiiñê profeta. 	 Tad viņi atkal sacīja neredzīgajam: Ko tu saki par To, kas atvēra tavas acis? Un tas sacīja: Viņš ir pravietis.


Joˈ chii matseiljeiya ñˈoomwaa ncˈe cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoom na mayuuˈ, nchii ncˈe na ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ juunaˈ, ndoˈ manquiuˈyaˈyoˈ na cwii ñˈoom cantu tijoom nnaⁿnaˈ naquiiˈ ñˈoom na mayuuˈ. 	 Es nerakstīju jums kā patiesības nezinātājiem, bet kā tās pazinējiem, jo nekādi meli nav no patiesības.


Tjaa ˈñeeⁿ nnda̱a̱ nntso: “Luaaˈ mˈaaⁿ”, oo “Laˈñeeⁿ mˈaaⁿ na matsa̱ˈntjoom”, ee jnda̱ mamatsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈomˈyoˈ. 	 Un arī neteiks: Lūk, še ir, vai, lūk, tur ir, jo, lūk, Dieva valstība ir jūsos pašos.


Cwiwitquiooˈya na ˈo laxmaⁿˈyoˈ cwii carta na nquii Cristo seiljeiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na jnda̱ macwilˈaayâ quiiˈntaaⁿˈyoˈ, na nchii teiljeii juunaˈ ñequio ndaantom, sa̱a̱ ñequio Espíritu Santo, meiⁿ nchii nacjooˈ lcaaˈljo̱ˈ sa̱a̱ teiljeiinaˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ. 	 Ir redzams, ka jūs esat Kristus vēstule, ko mēs esam sastādījuši un uzrakstījuši ne ar tinti, bet ar dzīvā Dieva Garu, ne uz akmens, bet uz miesīgām sirds plāksnēm.


Joˈ joˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ we ángeles, jeeⁿ canchiiˈ liaa cweeˈna. Cwii tsaⁿˈñeeⁿ wacatyeeⁿ jo yuu na ñetˈoom xqueⁿ Jesús, ndoˈ xˈiaaⁿˈaⁿ wacatyeeⁿ jo yuu ñetˈom ncˈee Jesús. 	 Un viņa redzēja divus eņģeļus baltās drānās sēžam: vienu galvgalī un otru kājgalī, kur bija novietotas Jēzus miesas.


Sa̱a̱ xeⁿ mˈaaⁿ tsˈaⁿ na ticjaaweeˈ tsˈom ñˈoomwaaˈ, macaⁿnaˈ na catseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na meiⁿ jâ meiⁿ nnˈaⁿ cwii cwii tmaaⁿˈ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, tjaaˈnaⁿ cwicheⁿ nnom na cwilˈaaya. 	 Bet ja kāds gribētu ķildoties, tad ne pie mums, ne Dieva Baznīcā tāda ieraduma nav.


Tsaⁿˈñeeⁿ jeeⁿ xcweeˈ tsˈoom tyotseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio chaˈtso nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ. Mˈaaⁿ na nquiaⁿˈaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Mati jndye waa na tyoteijneiⁿ nnˈaⁿ judíos na jñeeⁿˈndye. Ndoˈ ñequiiˈcheⁿ tyotseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Viņš ar visu savu namu bija reliģiozs un dievbijīgs; tas deva daudz dāvanu ļaudīm un vienmēr lūdza Dievu.


Ee ˈñeeⁿ juu na jndooˈ ja, mati jndooˈ tsaⁿˈñeeⁿ nqueⁿ na cwiluiiñê Tsotya̱. 	 Kas mani ienīst, ienīst arī manu Tēvu.


Sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom mateijndeiityeeⁿ jaa ñequio naya na matseixmaaⁿ. Ee chaˈna matso ñˈoomˈm na teiljeii: “Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ nacjoo nnˈaⁿ na cwilasˈandye, cwilaˈlcundye, sa̱a̱ mateijneiⁿ nnˈaⁿ na cwitueeˈndyecje.” 	 Bet Viņš dod lielāku žēlastību; tādēļ sacīts: Dievs pretojas lepniem, bet pazemīgiem dod žēlastību (Sak 3,34)


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, mantseina̱ⁿya ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na matseijndaaˈñe cwii tsˈaⁿ ñˈoomtyeⁿ ñˈeⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ. Quia na jnda̱ sˈaaⁿ xueⁿˈeⁿ cjooˈ tsomˈñeeⁿ, ticwanaaⁿ na nntso cwiicheⁿ tsˈaⁿ na ticaluii chiuu tso tsomˈñeeⁿ oo na nntseicwaljoˈti tsˈaⁿ ñˈoom na tso juunaˈ. 	 Brāļi, (runājot cilvēcīgi) taču apstiprinātu cilvēka testamentu neviens neatceļ un nepapildina.


Quia joˈ Judasˈñeeⁿ, toˈñoom cwii tmaaⁿˈ sondaro ñˈeⁿ ntˈom nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nda̱a̱ ntyee na cwiluiitquiendye, ndoˈ mañˈeeⁿ ntˈom nnˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseos. Tjachom naⁿˈñeeⁿ joˈ joˈ. Tyˈechona lioochom ndoˈ chom nlca ñˈeⁿ lˈo̱ tsˈiaaⁿ ntiaˈ. 	 Tad Jūdass, paņēmis kareivju nodaļu un augsto priesteru un farizeju kalpus, atnāca tur ar laternām, lāpām un ieročiem.


Cwii xueeˈñeeⁿ mˈaaⁿndyo̱ Jesús cwii ntyja na matseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Mañˈeeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Taxˈeeⁿ nda̱a̱na, matsoom: —¿ˈÑeeⁿ juu cwilue nnˈaⁿ na cwiluiindyo̱? 	 Un notika, ka Viņš viens pats lūdza Dievu; arī mācekļi bija pie Viņa; un Viņš tiem jautāja, sacīdams: Par ko ļaudis mani uzskata?


Tsjoom Jerusalén tueeˈ xuee quia cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ judíos na cwijaañjoomˈ nˈomna xjeⁿ na tiooxconndaˈ weloo weloona cwenta watsˈom tˈmaⁿ lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tad bija svētnīcas iesvētīšanas svētki Jeruzalemē, un bija ziema.


Meiⁿ tixocalˈuuyâ na cwentaa jâ tsˈiaaⁿ na jnda̱ machˈee cwiicheⁿ. Jâ wandyo̱ˈ cwilˈaayâ. Cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ na juu na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, nleitˈmaⁿtinaˈ chaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nncjaawitˈmaⁿti tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ na cwilˈaayâ quiiˈntaaⁿˈyoˈ, sa̱a̱ na nluii naljoˈ chaˈxjeⁿ na matseijndaaˈñê. 	 Mēs bez mēra nelielīsimies ar svešiem darbiem, bet mēs ceram, ka, pieaugot jūsu ticībai, mēs savas darbības apjomā iegūsim jūsu atzinību pārpilnībā,


Sa̱a̱ queⁿˈ cwenta, jeˈ nnta̱ˈ na matseiˈneiⁿˈ jnaaⁿˈ na ticatseiyuˈ ñˈoom na matsjo̱o̱ njomˈ. Ndoˈ nnaaⁿnndaˈ na nntseineiⁿˈ juu xuee quia na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoomwaaˈ. 	 Un, lūk, tu kļūsi mēms un nevarēsi runāt līdz tai dienai, kamēr tas notiks, tāpēc ka tu neticēji maniem vārdiem, kas savlaicīgi piepildīsies.


Jom waa tyuaaⁿˈaⁿ. Jna̱a̱ⁿ juunaˈ, jnda̱ chii jndyoñˈoom sˈom na toˈñoom, tquiaaⁿ sˈomˈñeeⁿ nda̱a̱ apóstoles. 	 Pārdeva tīrumu, kas tam piederēja, un naudu atnesa un nolika pie apustuļu kājām.


Ticwii cwii tsˈaⁿ na machˈee jnaⁿ, matseijndaaˈñenaˈ na chujnaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ nnom ljeii na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, ee chaˈtso jnaⁿ maˈmo̱ⁿnaˈ na matseitjo̱o̱ñe tsˈaⁿ nacjooˈ ljeii na matsa̱ˈntjoom. 	 Katrs, kas grēko, dara arī netaisnību; arī grēks ir netaisnība.


Ee xuee na ñejndyowanaˈ mati jaa ñetˈo̱o̱ⁿya na ntjeiⁿ ljoˈ ñelˈaaya, na quieˈ nˈo̱o̱ⁿya jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Tyolaxmaaⁿya nnˈaⁿ na jnda̱ tsuundye. Tyondya̱ˈntjo̱ⁿtya̱a̱ⁿ nda̱a̱ chaˈtso nnom na queeⁿ nˈom seiiˈa ñequio na jeeⁿ neinco nquiuuya. Tyolajomndyo̱ ñequio natia. Tyolata̱a̱ˈ nˈo̱o̱ⁿya, jndoo nnˈaⁿ jaa ndoˈ jndo̱o̱ya joona. 	 Jo arī mēs kādreiz bijām neapdomīgi, neticīgi, maldījāmies, kalpojām dažādām kārībām un priekiem, dzīvojām ļaunprātībā un skaudībā, paši nīstami, cits citu nīdām.


Jnda̱ na jndii Jesús na jnda̱ tueˈ Juan, jlueeⁿˈeⁿ joˈ, tuo̱o̱ⁿ tsˈom wˈaandaa ñˈeⁿ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê. Saayâ cwii joo yuu na tjaaˈnaⁿ nnˈaⁿ. Quia jliu nnˈaⁿ na jnda̱ tja Jesús na nncwityˈioom ndaaluee, quia joˈ jluiˈna njoomna, tyˈecaˈna, tyˈenquiandyena ˈndyoo ndaaluee na tyˈentyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ. 	 Kad Jēzus to dzirdēja, Viņš no turienes laivā aizbrauca uz atsevišķu tuksnešainu vietu; bet ļaudis, to dzirdēdami, no pilsētām sekoja Viņam kājām.


Joona tˈo̱o̱na nnoom: —Ntˈom nnˈaⁿ cwilue ˈu Juan, tsˈaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ. Ndoˈ ntˈomcheⁿ cwilue ˈu Elías. Ndoˈ ntˈomcheⁿ cwilue na ˈu cwii profeta na tyoñequia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tandyo xuee na jnda̱ wandoˈnndaˈ. 	 Viņi atbildēja un sacīja: Par Jāni Kristītāju, bet citi par Eliju, bet vēl citi, ka uzcēlies viens no senajiem praviešiem.


Matso Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na jndyendye: —Chjootindyo cwii mˈaaⁿtya̱ ñˈeⁿndyoˈ. Ndoˈ nda̱nquia nncjo̱lcwa̱ˈnndaˈa na mˈaaⁿ nqueⁿ na jñoom ja na mˈaⁿˈyoˈ. 	 Tad Jēzus sacīja viņiem: Vēl neilgi man ar jums būt, un tad aiziešu pie Tā, kas mani sūtījis.


’Nquii Tsotya̱ jeeⁿ candyaˈ tsˈoom ja, ee mañequiaandyo̱ na cˈio̱ cwentaa nnˈaⁿ na cwiluiindye canmaⁿ ntsma̱a̱ⁿˈa cha nñequiaaⁿ na nncwando̱ˈnndaˈa. 	 Tāpēc Tēvs mīl mani, ka es atdodu savu dzīvību, lai atkal to atgūtu.


Jnda̱nquia teitquiooˈ na jndeiiñe scoomˈm Elisabet. Tyomˈaaⁿcheⁿ tsaⁿˈñeeⁿ wˈaana cwii ˈom chiˈ. 	 Bet pēc šīm dienām viņa sieva Elizabete kļuva grūta un nerādījās piecus mēnešus, sacīdama:


Jnda̱ joˈ tja Jesús yuu na macˈeeⁿ, ndi ñˈeeⁿ naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ tjomndyenndaˈ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ yuu na mˈaaⁿ hasta tileinquiaanaˈ na nlcwaaⁿˈaⁿ ñˈeⁿ nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê. 	 Un viņi atnāk mājās; un daudz ļaužu atkal sapulcējās, tā ka viņi nevarēja pat maizi ēst.


Jnda̱ tquiaa Tsotya̱ya na nntseixmaⁿya na nntsa̱ˈntjo̱ⁿya. Chaˈxjeⁿ na nntiuujnda̱a̱ xuaa na mmeiⁿˈ tsˈaⁿ tsˈoomlˈeiiˈxjo, maluaaˈ nncuˈxeeⁿ nnˈaⁿ. 	 Un viņš pār tiem valdīs ar dzelzs zizli un tos salauzīs kā māla traukus.


Jeeⁿ cjaaweeˈ nˈomna na nlaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ joona quia cwiwincwindyena tsˈom nataa yuu na jndooˈ nnˈaⁿ. Ndoˈ lˈue nˈomna na nlue nnˈaⁿ na maestro joona. 	 Un lai ļaudis viņus tirgus laukumos sveicinātu un sauktu par "rabbi".


joˈ chii tileicantycwii na cwilaˈntjaˈndye nnˈaⁿ na tajoˈndyo cwicwilaˈtiuuna, na tatîcataˈjnaaⁿˈna ñˈoom na mayuuˈ. Cwilaˈtiuuyoona na ñˈoom ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matseiyuˈ tsˈaⁿ cwiluiiñenaˈ cwii nnom na nleityañe tsˈaⁿ. 	 Tukšas ķildas starp prātu zaudējušiem cilvēkiem, kam sveša patiesība un kas domā, ka dievbijība kalpo peļņai.


Cjaañjoomˈ tsˈomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo. Tuiiñê tsjaaⁿ rey David na jndyowicantyjooˈ, tandoˈxcoom jnda̱ na tueeⁿˈeⁿ. Luaaˈ ñˈoom na mañequia nda̱a̱ nnˈaⁿ na cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. 	 Atminies, ka Kungs Jēzus Kristus, kas cēlies no Dāvida cilts, ir uzcēlies no miroņiem saskaņā ar manu evaņģēliju;


Quia joˈ ¿chiuu waa na saacantyˈiaˈyoˈ? ¿Aa ntyˈiaˈyoˈ jom na cweⁿ liaa na jeeⁿ jnda? Ntyjii nchii joˈ. Queⁿˈyoˈ cwenta, nnˈaⁿ na cwicweeˈ liaa na jnda, joona jeeⁿ lˈue mˈaⁿna ndoˈ ya cwicˈeeⁿna quiiˈ lanˈiaaⁿ ntˈmaⁿ. 	 Bet ko jūs izgājāt skatīt? Vai mīkstās drānas tērptu cilvēku? Redziet, kas tērpjas dārgās drānās un dzīvo izpriecās, tie ir ķēniņu pilīs.


Sa̱a̱ tso Jesús nnoom: —Matsonaˈ na nlcwaˈjndyee yocanchˈu, ee ticatyˈiomnaˈ na nntjeiiˈa na cwicwaˈna na nñeˈquiaayo̱o̱ joonaˈ nda̱a̱ calueˈ nchˈu. 	 Viņš tai sacīja: Pagaidi, lai vispirms bērni tiek paēdināti, jo nav labi atņemt maizi bērniem un nomest to sunīšiem.


Ndoˈ jndye ntˈomcheⁿ tsˈiaaⁿ maniom na sˈaa Jesús. Mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ xeⁿ nleiljeii cwii ndoˈ cwii joonaˈ, machˈeenaˈ ntyjii na xocwijndeii tsjoomnancue libros na nluii na nleiljeii joo joˈ. Mantyjati luaaˈndyo. 	 Bet vēl ir daudz citu lietu, ko Jēzus darījis. Ja tās atsevišķi uzrakstītu, man šķiet, visa pasaule nespētu aptvert sarakstītās grāmatas.


Joˈ chii tixcwe na cwinduˈyoˈ na matseijnaaⁿˈa jom ncˈe na tsjo̱o̱ na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ. Ee nqueⁿ tyˈioom tsˈiaaⁿ ja, ndoˈ sa̱ˈntjoom ja na candyocˈo̱o̱ⁿndyo̱ quiiˈntaaⁿˈ ˈo nnˈaⁿ tsjoomnancue. 	 Kā tad jūs sakāt Tam, ko Tēvs svētījis un pasaulē sūtījis: Tu zaimo Dievu! Tāpēc, ka es sacīju: Es esmu Dieva Dēls?


Ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, quia tyondyena na luaaˈ matso Jesús, tyolˈueendyena chiuu ya nlˈana na nlaˈcueeˈna jom. Sa̱a̱ nquiaana na nntˈuena jom ee na chaˈtsondye nnˈaⁿ jeeⁿ tjaweeˈ nˈom ñˈoom na tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱. 	 To dzirdot, augstie priesteri un rakstu mācītāji meklēja, kā Viņu nonāvēt, bet baidījās Viņa, jo viss ļaužu pulks brīnījās par Viņa mācību.


Jnda̱ we ndiiˈ taxˈeennaaⁿˈaⁿ nnom Pedro: —ˈU Simón, jnda Jonás, ¿aa mayuuˈ na jndati ntyjiˈ ja? Tˈo̱ Pedro: —Mayuuˈ Ta, ntyjiˈ na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈu. Tsonndaˈ Jesús ñˈoom na wjaañoomˈ: —Cateixeˈ canmaⁿ cwentaya. 	 Tad Viņš atkal sacīja tam: Sīmani, Jonas dēls, vai tu mani mīli? Tas Viņam sacīja: Tiešām, Kungs, Tu zini, ka es Tevi mīlu! Viņš tam sacīja: Gani manus jērus!


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —Calaˈtiuuˈyoˈ, xeⁿ mˈaaⁿ cwiindyoˈ ˈo na mˈaaⁿ catsmaⁿ tsmeiⁿˈ, ndoˈ xeⁿ nncjuˈnaˈ juuyoˈ tsˈom tsueˈtsjoom, ¿aa nchii nntseityuaˈ na wjaˈcwjiˈ juuyoˈ meiiⁿ juu xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ? 	 Bet Viņš sacīja tiem: Kurš cilvēks no jums, kam viena avs un tā sabatā iekrīt bedrē, neņemtu un neizvilktu to?


Teityˈionndaˈ Jesús ndaaluee. Quia na jlueeⁿˈeⁿ wˈaandaa, jndyendye nnˈaⁿ toˈñoomna jom ñequio na neiiⁿna, ee chaˈtsondyena mameiˈndooˈna jom. 	 Bet notika, kad Jēzus atgriezās, ka ļaudis saņēma Viņu, jo visi Viņu gaidīja.


Joo najndeii na tseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na tquiaaⁿ na matseixmaⁿˈ cha nnda̱a̱ nndiˈntjomˈ nnoom ya ya cwilˈueeˈndyuˈ joonaˈ. Ee jndaˈ joonaˈ quia tioo nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye lueena nacjoˈ ndoˈ jlaˈneiⁿna ñˈoom cantyja ˈnaⁿˈ na tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈomna. 	 Neesi nolaidīgs žēlastībā, kas tevi ir un kas tev dota saskaņā ar pravietojumu, prezbiteriem rokas uzliekot!


Matseicwano̱ⁿ cartawaa na mˈaⁿˈ chaˈtsondyoˈ ˈo na candyaˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaⁿˈyoˈ Roma, na maqueeⁿˈñê na cwiluiindyoˈ cwentaaⁿˈaⁿ. Nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Ta Jesucristo quiana na tjaa ñomtiuu cˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na ñequio naya na laxmaⁿna. 	 Visiem Dieva mīļotājiem, aicinātajiem svētajiem Romā: žēlastība jums un miers no Dieva, mūsu Tēva, un no Kunga Jēzus Kristus!


Quia joˈ juu na jndiiya na seineiⁿ cañoomˈluee, seineiⁿnndaˈ no̱o̱ⁿ. Matso: —Cjaˈcoˈñomˈ libro chjoo na meinˈmeiiⁿˈ na ndiiˈnaˈ tsˈo̱ ángel na meintyjeeˈ nnom ndaaluee ñequio nnom tyuaa. 	 Un atkal es dzirdēju balsi no debesīm man runājam un sakām: Ej un ņem atvērto grāmatu no eņģeļa rokas, kas stāv virs jūras un virs zemes!


Ee joona meiiⁿ jndye nnom nawiˈ na jaaˈnaˈ na cwiwinomna, mˈaⁿna na neiiⁿna, ndoˈ meiiⁿ na jeeⁿ ntyˈiaandyena sa̱a̱ ndooˈ ntyjii tsˈaⁿ na tyandyena na tincˈuaaˈ tquiana sˈom na nnteijndeiina nnˈaⁿ na matseitjo̱o̱naˈ. 	 Jo viņiem, lai gan daudz bēdu pārbaudītiem, prieks bija pārpilnībā; un viņi, paši dzīvodami lielā trūkumā, bija ļoti bagāti savā sirsnībā.


Tsjoomˈñeeⁿ tjaaˈnaⁿ natsjom. Joˈ chii ticata̱ˈ ndyueelˈa tatiom ndiocheⁿ ee ñeⁿnquiiˈcheⁿ naxuee. 	 Un tās vārtus dienā nekad neaizslēgs, bet nakts tur nebūs.


Ndoˈ tsoom nnom cwiicheⁿ tsˈaⁿ: —Candyotseijomndyuˈ ñˈeⁿndyo̱. Sa̱a̱ tso tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —Jeeⁿ sa ˈu Ta, quiaaˈ na wanaaⁿ na catyˈiujndya̱a̱ tsotya̱, quia joˈ yuuˈ jeˈ, nñˈa̱ⁿya ñˈeⁿndyuˈ. 	 Bet otram viņš sacīja: Seko man! Bet tas atbildēja: Kungs, atļauj man vispirms noiet un apbedīt savu tēvu!


Ndoˈ teincoo cwiicheⁿ xuee, lcweeⁿˈeⁿ, tjaquieeˈnnaaⁿˈaⁿ watsˈom tˈmaⁿ. Ndoˈ jndyendye nnˈaⁿ tquieˈcañomna jom. Quia na jnda̱ tjacjom, tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na. 	 Un agri rītā Viņš atkal atnāca svētnīcā, un visa tauta sanāca pie Viņa. Un Viņš apsēdās un mācīja tos.


Ndoˈ na ljoˈ nleitquiooˈ chaˈtso na wantyˈiuuˈ na mˈaaⁿˈ tsˈoom. Quia joˈ lcoomˈm xtyeeⁿ na nntseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ nntseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na mayuuˈcheⁿ mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Viņa sirds noslēpumi tiktu atklāti, tad viņš, uz sava vaiga nokritis, pielūgs Dievu un pasludinās, ka jūsos patiesi ir Dievs.


Cˈuaa ˈñom matseineiiⁿ, tsoom: —Calcwiˈyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na nquiaˈyoˈ jom ee na jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nncuˈxeeⁿ nnˈaⁿ. Calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nqueⁿ na sˈaaⁿ cañoomˈluee ñequio tsjoomnancue, ñequio ndaaluee, ndoˈ ñequio chaˈtso nqueⁿljoˈ yuu na cwinaaⁿˈ ndaa. 	 Viņš sauca stiprā balsī: Bīstieties Dieva un dodiet Viņam godu, jo atnākusi Viņa tiesas stunda! Pielūdziet To, kas radījis debesis un zemi, jūru un ūdens avotus!


Ndoˈ na luaaˈ, juu na matseiˈno̱ⁿˈ na wanaaⁿ na ljoˈ macheˈ, nntseiˈndaaˈnaˈ juu nnˈaⁿˈ na tityeⁿ matseiyuˈ, na mati tueˈ Cristo cwentaaⁿˈaⁿˈ. 	 Tā tavas saprašanas dēļ ies pazušanā vājais, par kuru Kristus ir miris.


Jnda̱ teinom yom xuee, quia joˈ tjañˈoom Jesús Pedro ñequio Jacobo ñequio Juan tyjee Jacoboˈñeeⁿ. Tjachom joona cwii sjo̱ nandye yuu na ñenquieena. 	 Un pēc sešām dienām Jēzus ņēma Pēteri un Jēkabu, un tā brāli Jāni un uzveda viņus savrup augstā kalnā,


Tˈo̱ Jesús nnoom: —Xeⁿ lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na ñecˈoom hasta quia nndyo̱o̱nndaˈa, ¿ljoˈ machˈeenaˈ ˈu? ˈU candyoˈntyjo̱ˈ naxa̱ⁿˈa. 	 Jēzus sacīja viņam: Tā es vēlos, lai viņš paliek, kamēr es atnāku, kas tev daļas? Tu seko man!


Tsoom: Jeeⁿ neiiⁿ nnˈaⁿ na chaˈtso jnaaⁿna jnda̱ seitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ jnda̱ seicanoomˈm joonaˈ. 	 Svētīgi tie, kam noziegumi piedoti un grēki apklāti.


Naⁿˈñeeⁿ tˈo̱o̱na, jluena: —Ntˈom nnˈaⁿ cwilue na ˈu Juan, tsˈaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ. Ndoˈ ntˈomcheⁿ cwilue Elías ˈu. Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ cwilue na ˈu cwii profeta na jnda̱ wandoˈxcoˈ. 	 Tie atbildēja Viņam un sacīja: Jānis Kristītājs, citi Elijs, bet citi ka viens no praviešiem.


Teincoo cwiicheⁿ xuee saayâ ñˈeⁿ Pablo na mˈaaⁿ Jacobo. Joˈ joˈ jnda̱ tjomndye chaˈtso nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈntaaⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Nākošajā dienā Pāvils kopā ar mums aizgāja pie Jēkaba, kur sapulcējās visi vecākie.


Sa̱a̱ na mayuuˈcheⁿ nquii Jesús tîcatseitsˈoomñê nnˈaⁿ. Macanda̱ jâ nnˈaⁿ na tˈmaaⁿ na calaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê, jâ lˈaayâ tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 (Lai gan Jēzus nekristīja, bet Viņa mācekļi),


Ndoˈ mati jndye nnˈaⁿ na tyoleiˈcho ntycu lepra tyomˈaⁿ ndyuaa Israel joo ncuee na tyomˈaaⁿ profeta Eliseo. Sa̱a̱ meiⁿcwiindye naⁿˈñeeⁿ ticatseinˈmaaⁿ, macanda̱ quii Naamán, tsˈaⁿ ndyuaa Siria. 	 Un daudz spitālīgo bija pravieša Eliseja laikā, bet neviens no viņiem netika šķīstīts kā vien sīrietis Naamans.


Candyeˈyoˈ ñˈoom na matsjo̱o̱ luaa, ˈo nnˈaⁿ na quinduˈyoˈ: “ˈIocha luaaˈ, nntsaaya tsjoomwaa oo tsjoomwaaˈ, joˈ joˈ nncˈo̱o̱ⁿya cwii chu na nlaˈjndaa ndoˈ nnda̱a̱ na nntantjo̱o̱ⁿ sˈom.” 	 Bet kas tu esi, kas tiesā tuvāko? Lūk, jūs, kas sakāt: Šodien vai rīt mēs dosimies uz to pilsētu un pavadīsim tur kādu gadu, tirgosimies un gūsim peļņu.


Majoˈ matsˈaaya naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. Jnda̱ tqueⁿljuˈndyo̱ chaˈxjeⁿ costumbre na cwilˈaayâ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Nchii na jeeⁿ jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱ ndoˈ meiⁿ nchii cˈuaa ndyueena na cwilaˈntjaˈndyena. Sa̱a̱ jnda̱ na tqueⁿljuˈndyo̱ cwanti nnˈaⁿ judíos na jnaⁿ ndyuaa Asia jliuna ja joˈ joˈ. 	 Un viņi mani atrada svētnīcā šķīstītu, ne pūlī un ne drūzmā.


Joˈ chii tilanchqueeⁿˈndyo̱ na nlˈaaya yuu naya ee xeⁿ tiˈndya̱a̱ncˈuaaˈndyo̱, nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na nntoˈño̱o̱ⁿya na ticantycwii na cwitando̱o̱ˈa. 	 Nepagursim, labu darīdami, jo savā laikā mēs nepagurdami arī pļausim.


Chaˈtso ñˈoom na tyotseineiiⁿ nda̱a̱na, ñenquiiˈcheⁿ ñˈoom tjañoomˈ. Ndoˈ jnda̱nquia quia na tjuˈnaˈ na ñenqueⁿ ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, quia joˈ seineiⁿndyeyoom ñˈoomˈñeeⁿ nda̱a̱na. 	 Bet bez līdzībām Viņš tiem nerunāja, bet saviem mācekļiem Viņš atsevišķi izskaidroja visu.


Ndoˈ yocheⁿ na majoomˈm lqueeⁿˈñeeⁿ ntˈom tquiaa tsˈom nato. Mañoomˈ tquieˈcañom cantsaa, tcwaˈyoˈ lqueeⁿˈñeeⁿ. 	 Viņam sējot, cita nokrita ceļmalā, un debess putni nāca un to apēda.


Quia joˈ tja María Magdalena, tjatseicañeeⁿ jâ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿ Jesús. Juu María tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱yâ ñˈoom na jnda̱ seineiⁿ Jesús nnoom, ndoˈ na jnda̱ ntyˈiaaⁿˈaⁿ juu. 	 Tad Marija Magdalēna aizgāja un paziņoja mācekļiem: Es redzēju Kungu, un to Viņš man pateica.


’Tilˈueeˈndyoˈ jnaaⁿ nnˈaⁿ na cweˈ xjeⁿto ˈo cha ticuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo. 	 Netiesājiet, lai jūs netiktu tiesāti!


“Cwilaquiaayâ tsˈo jnda̱a̱ na niom tsjomˈyoˈ na chuuˈ ncˈa̱a̱ˈâ. Nmeiiⁿ cwilˈaayâ na cwitˈmo̱o̱ⁿyâ na ˈo tiñeˈcatoˈñoomˈyoˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ calaˈno̱ⁿˈyoˈ juu na matsa̱ˈntjoom nnˈaⁿ matseicandyooˈñenaˈ na mˈaⁿˈyoˈ.” 	 Pat putekļus, kas no jūsu pilsētas mums pielipuši, mēs nokratām uz jums; tomēr to ziniet, ka Dieva valstība ir tuvu!


Ndoˈ canduˈyoˈ nnom Arquipo na matsjo̱o̱ queⁿñê na nntseicanda̱a̱ˈñê tsˈiaaⁿ na jnda̱ tyˈiom Ta Jesús jom. 	 Bet Arhipam sakiet: Pielūko, ka tu izpildītu uzdevumu, ko saņēmi Kunga vārdā!


Yocheⁿ na cwiwiˈtyˈiooˈna, tsoo Jesús. Ndoˈ jndeii tioo jndye nnom ndaalueeˈñeeⁿ. Tiomnaˈ ndaa tsˈom wˈaandaa. Waa na teincuuˈ na nncˈuˈnaˈ juunaˈ. 	 Un, tiem pārceļoties, Viņš aizmiga. Un pāri ezeram sacēlās brāzmaini vēji, un viņus aplēja, un tie bija briesmās.


sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ tîleiquiaanaˈ na ya ntyjii ee tîcˈoomñe tiˈnnˈaaⁿya Tito. Ncˈe na ljoˈ, tsjo̱o̱ya nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ majo̱ya, jluiiˈa na mˈaⁿna, jndyo̱o̱ndyeyuya ñjaaⁿ tsˈo̱ndaa Macedonia. 	 Mans gars neatrada mieru, tāpēc ka nesastapu savu brāli Titu. Atvadījies no viņiem, es aizgāju uz Maķedoniju.


Quia na jnda̱ tuii nmeiⁿˈ, chaˈtsondye nnˈaⁿ judíos nluiˈnˈmaaⁿndyena chaˈxjeⁿ na matso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na seiljeii Isaías: Naquiiˈ tsjoom Sión nnaⁿ tsaⁿ na nntseicandyaañe nnˈaⁿ ndoˈ nnˈaⁿ na jndyowicantyjooˈ tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ Jacob nnquindyo̱ natia na laˈxmaⁿna. 	 Un tā viss Izraēlis tiktu glābts, kā rakstīts: No Siona nāks Glābējs un novērsīs bezdievību no Jēkaba.


Ee cantyja ˈnaaⁿˈ jom, chaˈtso ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ, laxmaⁿ joonaˈ na majoˈndyo ncˈe Cristo. Ndoˈ na ljoˈ, quia cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom, cwilˈuuya Amén cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús. 	 Jo cik ir Dieva apsolīšanu, tās ir Viņā ‘jā’: tāpēc arī caur Viņu ‘amen’ Dievam mums par godu.


Ee tquiacheⁿ tquia mandyocue cwii ángel na matseitsja̱ ndaatiooˈñeeⁿ. Ndoˈ quia na jnda̱ tuii na ljoˈ, juu tsˈaⁿ najndyee na nncuo̱ joˈ joˈ, nnˈmaⁿ meiⁿquia tycu na matjom. 	 Bet Kunga eņģelis savulaik nolaidās dīķī; un kas pirmais pēc ūdens sakustēšanās iekāpa dīķī, tas izveseļojās, lai ar kādu slimību viņš neslimotu.


ˈO nnˈaⁿya na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, tilˈaˈyoˈ na canjoom. Quiandyoˈ na nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nntsˈaaⁿ na nnjoom, xeⁿ naljoˈ lˈue tsˈoom. Ee waa ñˈoomˈm na teiljeii na matsonaˈ: “Matso Tyˈo̱o̱tsˈom: Nnco̱ nntsˈaa na nnjoom. Ja nntsˈaa na nntioomndye nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye no̱o̱ⁿ.” 	 Vismīļie, neatriebieties jūs paši, bet dodiet vietu dusmām, par kurām rakstīts: Man pieder atriebšana, es atmaksāšu, saka Kungs.


Mati cwileiˈchona canchuu tscwaa canela, ñˈeⁿ jndye nnom ˈnaⁿ na cachi, ñˈeⁿ suu, ñˈeⁿ ntsueeˈ tsˈoom mirra na cwiluii ndaaljaaˈ, ñˈeⁿ cwiicheⁿ ntsueeˈ tsˈoom na cwiluii nasei. Ndoˈ ñˈeⁿ canchuu winom, seitye, jnda̱a̱ tyooˈ ya, ñˈeⁿ lqueeⁿ jnda̱a̱ tyooˈ. Mati ntmaaⁿˈ catsondye, ñˈeⁿ canmaⁿ, ntmaaⁿˈ catso, ñˈeⁿ tornom na cwicantyjandyeyoˈ, ndoˈ ñˈeeⁿ jndye nnˈaⁿ na cwiwilˈuandye na candyeˈntjomtyeⁿ, na juu tsˈiaaⁿˈñeeⁿ matseijomnaˈ chaˈcwijom cwiwilˈua añmaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Arī kanēli, un smaržvielas, un svaidāmās eļļas, un vīraku, un vīnu, un eļļu, un smalkus miltus, un kviešus, un lopus, un avis, un zirgus, un ratus, un cilvēku miesas, un cilvēku dvēseles.


Jlue naⁿˈñeeⁿ nda̱a̱na: —ˈO nnˈaⁿ Galilea, ¿chiuu na jeeⁿ cwintyˈiaˈyoˈ jo nandye tsjo̱ˈluee? Jesúsmˈaaⁿˈ na jnaaⁿ jo nda̱a̱ˈyoˈ xjeⁿ cañoomˈlueecheⁿ tjaaⁿ. Ndoˈ chaˈxjeⁿ na tjawaaⁿ maluaaˈ nndyonnaaⁿˈaⁿ. 	 Un sacīja: Galilejas vīri, ko jūs stāvat, skatīdamies debesīs? Šis Jēzus, kas no jums tika paņemts debesīs, tāpat atnāks, kā jūs redzējāt Viņu debesīs aizejam.


Ñˈoom na macwindyeˈyoˈ xjeⁿ na jnaⁿjndyeecheⁿnaˈ na cwilaˈyuˈyoˈ matsonaˈ na cˈo̱o̱ⁿya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ. 	 Jo šis ir tas vēstījums, ko dzirdējāt no sākuma, lai jūs viens otru mīlētu.


Tsoom: —¿Chiuu cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nquii na cwiluiiñe Cristo? ¿ˈÑeeⁿ jnda jom? Tˈo̱o̱na nnoom, jluena: —Nluiiñê tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ. 	 Sacīdams: Kā jums šķiet, kas ir Kristus? Kā dēls Viņš ir? Viņi atbildēja: Dāvida.


Yocheⁿ na cwiluii na nmeiiⁿˈ, Pedro wacatyeeⁿ tachˈeⁿ ndoˈ tyjeeˈcañoom cwii yuscu na mandiˈntjom joˈ joˈ. Tso tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —ˈU maxjeⁿ ñeñˈeⁿˈ ñˈeⁿ Jesús, tsaⁿ na jnaⁿ Galilea. 	 Bet Pēteris sēdēja ārā, pagalmā. Un viena kalpone pienāca pie Viņa, sacīdama: Arī tu biji ar Jēzu no Galilejas.


Cweˈ joˈ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, chaˈtso na cwitaⁿˈyoˈ quia na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, calayuˈyoˈ na cwitoˈñoomˈyoˈ joonaˈ, quia joˈ nntoˈñoomˈyoˈ na cwitaⁿˈyoˈ. 	 Tāpēc es jums saku: visu, ko jūs, Dievu lūgdami, lūgsiet, ticiet, ka jūs saņemsiet; un tas jums notiks.


Ndoˈ ntyˈiaya na jnaⁿna chaˈwaa tsjoomnancue. Tyˈetcuundyena chaˈwaa ndyuaa ndoˈ tjaaˈndyena tsei juu tsjoom na jeeⁿ candyaˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, yuu na cwicˈeeⁿ nnˈaⁿ na maqueeⁿ na ljuˈ nˈom. Sa̱a̱ seiquioom chom nacjoo sondaroˈñeeⁿ, seicoñˈeⁿnaˈ joona. 	 Tad nokrita uguns no debesīm, no Dieva, un aprija tos. Un velns, kas viņus pievīla, tika iemests uguns un sēra purvā, kur arī zvērs


Tˈo̱ Jesús, tsoom: —Mayuuˈ na joˈ ja. Ndoˈ nntyˈiaˈyoˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee na nncwaˈcatya̱ⁿ ntyjaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya na jom matseixmaⁿñˈeeⁿ chaˈtso nnom najnda̱ na nndyo̱cua̱ya, na nnaaⁿ cañoomˈluee ñequio nchquiu. 	 Bet Jēzus sacīja viņam: Es esmu; un jūs redzēsiet Cilvēka Dēlu sēžam pie Dieva spēka labās rokas un nākam debesu padebešos.


Cweˈ ncˈe joˈ quia macheˈ naya cwii tsˈaⁿ, catsaˈ na ñenncuˈ ntyjiˈ, tintseixuaandyuˈ. Ee mˈaⁿ nnˈaⁿ na cweˈ cwilˈaya na ya nnˈaⁿndye. Cwiˈoona lanˈom ñequio nˈom nantaa cˈuaa ndyueena na cwilˈana naya ndyeñeeⁿˈ, cha queⁿ nnˈaⁿ cwenta ndoˈ calaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ joona. Mayuuˈcheⁿ nntsjo̱o̱ nndyeˈyoˈ, cweˈ tomti juu cantyja na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ joona, joˈ na cwitaˈntjomna. 	 Tātad, ja dosi nabagiem dāvanas, nebazūnē savā priekšā, kā to dara liekuļi sinagogās un ielās, lai cilvēki viņus cildinātu! Patiesi es jums saku: viņi savu algu saņēmuši.


Ndoˈ yocheⁿ na mandyotseicandyooˈñe tyochjoo, seiquioo tsaⁿjndii jom ndoˈ sˈaa na jndeii tyoteiñê. Sa̱a̱ seitiaˈ Jesús tsaⁿjndii. Seinˈmaaⁿ tyochjoo jnda̱ chii tquiaaⁿ juu nnom tsotye. 	 Un kad viņš nāca, ļaunais gars svaidīja viņu un grūstīja.


Quia na tˈmaaⁿ ˈu, ¿aa jnda̱ tuii ˈnaaⁿ seiˈ chaˈxjeⁿ cwilˈa nnˈaⁿ judíos yonom ndana? Tintseichuiˈ na luaaˈ waa. Ndoˈ xeⁿ aa tyooluii ˈnaaⁿ seiˈ quia na tˈmaaⁿ ˈu, tacaⁿnaˈ na caluii na ljoˈ. 	 Ja kāds apgraizītais ir aicināts, tad lai viņš nemeklē neapgraizīšanas; ja kāds neapgraizītais ir aicināts, tas lai paliek neapgraizīts!


Ncˈe na luaaˈ waa, ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee waa na matseixmaⁿya na nntsjo̱o̱ ljoˈ calˈa nnˈaⁿ xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya. 	 Jo Cilvēka Dēls ir arī sabata kungs.


Mati Satanás xeⁿ mato̱ⁿˈñe cheⁿnqueⁿ, quia joˈ ¿chiuu nntsˈaayuunaˈ na nljotyeⁿ cantyja na matsa̱ˈntjoom? Luaaˈ matsjo̱o̱ya ee ˈo cwinduˈyoˈ na ja macwjiiˈa naⁿjndii naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ ncˈe Beelzebú. 	 Bet ja sātanam vairs nav vienības sevī, kā tad pastāvēs viņa valsts? Jo jūs sakāt, ka es izdzenu ļaunos garus ar Belcebulu.


Wendye joona, tyolˈana na matyˈiomyanaˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Meiⁿcwii na chaˈtso ñˈoom na matsa̱ˈntjom Ta Tyˈo̱o̱tsˈom tîcwiˈnomˈna, tyolaˈcanda̱na juunaˈ. 	 Bet abi viņi bija taisnīgi Dieva priekšā un nevainojami pildīja visus Kunga baušļus un noteikumus.


Ntˈom nnˈaⁿ mañoomˈ cwiwitquiooˈ na cwilaˈtjo̱o̱ndye cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntˈuiinaˈ joona sa̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ nda̱nquia cwiwitquiooˈ naljoˈ laxmaⁿna. 	 Dažu cilvēku grēki ir visiem zināmi un iet tiesā pirms tiem, bet citiem tie vēl seko.


quia joˈ chaˈtsondyoˈ na mˈaⁿˈyoˈ tsˈo̱ndaa Judea catsaleiˈnomˈyoˈ quiiˈ ntsjo̱. 	 Tad tie, kas Jūdejā, lai bēg kalnos!


Ee maxjeⁿ nlquieˈcañom nnˈaⁿ ˈo na nluena joona cwiluiindyena Cristo. Ndoˈ nluena na profeta joona sa̱a̱ tiyuuˈ ñˈoom na cwiñeˈquiana. Nlˈana jndye nnom ˈnaaⁿ tˈmaⁿ ñequio jndye nnom tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na nncjaaweeˈ nˈom nnˈaⁿ cha xeⁿ na nnda̱a̱ nlˈana na nñequioˈnnˈaⁿna nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Jo celsies viltus Kristi un viltus pravieši un darīs lielas zīmes un brīnumus, lai maldinātu, ja tas iespējams, arī izredzētos.


Waa na mateijndeiinaˈ tsˈaⁿ quia na matseitsˈeiiñê na maleinoom. Sa̱a̱ tˈmaⁿti mateijndeiinaˈ jom quia na matseijneiⁿ na matseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee quia na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ jom jndye mateijndeiinaˈ jaa chaˈwaa xuee na mˈaaⁿya tsjoomnancue ndoˈ mati na nncˈo̱o̱ⁿya na ticantycwii na cwitando̱o̱ˈa. 	 Jo miesas vingrināšana maz ko der, bet dievbijība derīga visam, jo tā ietver tagadējās un nākošās dzīves apsolījumus.


Seiˈno̱ⁿˈ Jesús ñˈomtiuu ˈnaaⁿna. Tsoom nda̱a̱na: —¿Chiuu na ticuaaya nquiuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱? 	 Bet Jēzus, izpratis viņu domas, atbildēja tiem un sacīja: Ko jūs domājat savās sirdīs?


Ndoˈ mati nquii Moisés tyotseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee quia na jnda̱ tueˈntyjo̱ choomˈm tatinquiaañê na nlue nnˈaⁿ na jom tsoñeeⁿ yuscu jnda Faraónˈñeeⁿ. 	 Ticības dēļ Mozus, uzaudzis liels, noliedza, ka viņš būtu faraona meitas dēls,


Sa̱a̱ tjacatiiˈñe nquii Claudio Lisias, tsaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro. Ndoˈ ñequio na jndeiˈnaˈ tjacwjiiˈñê Pablomˈaaⁿˈ lua̱a̱yâ. 	 Bet priekšnieks Lizijs atnāca ar lielu spēku un, izrāvis to no mūsu rokām,


Ndoˈ Jasónmˈaaⁿ jnda̱ seiljoom joona waⁿˈaⁿ. Ndoˈ chaˈtso naⁿmˈaⁿˈ cwilˈana na tjaa yuu lˈue ñˈoom na maqueⁿ tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma, ee cwiluena cwiicheⁿ tsˈaⁿ mˈaaⁿ na matsa̱ˈntjom na jndyu Jesús. 	 Tos uzņēmis Jazons, un tie visi rīkojas pret ķeizara pavēlēm, sacīdami, ka ir cits ķēniņš - Jēzus.


Ndoˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿ Jerusalén, jnda̱ na jndyena na ljoˈ, jñoomna Bernabé tsjoom Antioquía. 	 Tad šī vēsts nonāca Jeruzalemes baznīcas ausīs, un viņi sūtīja Barnabu uz Antiohiju.


Ndoˈ tsoom nda̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ nacañomˈm: “Catjeiˈyoˈ sˈom ˈnaⁿya lˈo̱o̱ⁿ ndoˈ quiaˈyoˈ juunaˈ nnom tsaⁿmˈaaⁿˈ na tantjom qui ndiiˈ.” 	 Un klātesošiem viņš teica: Atņemiet viņam minu un dodiet tam, kam desmit minas!


Ee seiteincuuˈñenaˈ cantyja na mˈaⁿna, cweˈ cha caluiˈnˈmaaⁿndyo̱ ja. Joˈ chii chaˈtso ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na nchii judíos cwiñequia na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿna, ndoˈ mati ja. 	 (Kuri par manu dzīvību ķīlā likuši savas galvas. Viņiem nevien es esmu pateicīgs, bet arī visas pagānu draudzes.)


ˈO matseijomnaˈ chaˈcwijom nˈoom na tisˈa ta̱ cwilˈa. Ndoˈ manquiuˈyoˈ nˈoom na ticalˈa ta̱ na ya, maxjeⁿ nntˈuaˈnaˈ. Ndoˈ xeⁿ jnda̱ nntioom nnˈaⁿ joonaˈ quiiˈ chom. Maluaaˈ matseijomnaˈ na nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyoˈ ˈo xeⁿ ticalˈaˈyoˈ yuu na ya. 	 Jau cirvis pielikts pie koku saknēm. Katrs koks, kas nenes labus augļus, tiks nocirsts un ugunī iemests.


Ncˈe na jeeⁿ yañe Tyˈo̱o̱tsˈom, matsonaˈ na manquiuˈyoˈ na tquiaaⁿ tsˈiaaⁿwaa na catsˈaaya juunaˈ naquiiˈntaaⁿˈyoˈ cha na cateijndeiinaˈ ˈo. 	 Jūs taču dzirdējāt par Dieva žēlastības piešķiršanu, kas man uzticēta jūsu labad.


Ndyee ndiiˈ teicˈuaa seineiⁿ. Jnda̱ chii juu ˈnaⁿˈñeeⁿ tjalcweˈnndaˈnaˈ cañoomˈluee. 	 Tas notika trīs reizes; un trauks tūdaļ tika uzņemts debesīs.


Xjeⁿˈñeeⁿ juu na machˈee na cwiwje nnˈaⁿ ndoˈ ñequio tsjoom lˈoo, tjoomˈm joonaˈ ndaaluee chom. Juu ndaaluee chom tseixmaⁿnaˈ na jnda̱ we na cwiwje nnˈaⁿ. 	 Un elli un nāvi iemeta uguns purvā. Šī ir otrā nāve.


Quia joˈ Pablo tjacueeⁿ. Tcoomˈm xtyeeⁿ nacañoomˈ tsaⁿˈñeeⁿ, taxcweeñê juu. Matsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ: —Cˈomˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ. Mawandoˈnndaˈ tsaⁿmˈaaⁿ. 	 Tad Pāvils, nokāpis zemē pie viņa, nometās pār viņu un, to apkampis, sacīja: Neuztraucieties, jo viņa dvēsele vēl viņā.


hasta xjeⁿ na nncueˈntyjo̱ na chaˈtsondyo̱ tjoomˈ nncˈo̱o̱ⁿya na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿñê ndoˈ na canda̱a̱ˈya na cwitaˈjnaaⁿˈa nquii Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ na ljoˈ nlaxmaaⁿya nnˈaⁿ na jnda̱ tquiee nˈom na canda̱a̱ˈ nntseijomnaˈ jaa cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo. 	 Kamēr mēs sasniegsim vienību ticībā un Dieva Dēla atzīšanā, vīra briedumu, Kristus mūža pilnības mēru,


Matso nquii Jesucristo: “Queⁿˈyoˈ cwenta, majndeiito manncua̱caño̱o̱ⁿya ˈo chaˈna quichˈee tsaⁿcanchˈue. Jeeⁿ neiiⁿˈ juu tsˈaⁿ na mˈaaⁿcˈeeñe xjeⁿˈñeeⁿ na cwee liaaˈ, ee xocaluiˈjnaaⁿˈñê na ñecaseiˈñê.” 	 Lūk, es nāku kā zaglis. Svētīgs, kas nomodā un kas savas drēbes glabā, lai tam nebūtu jāstaigā kailam un neredzētu viņa kaunu.


Sa̱a̱ cantyjati xuee na to̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tqueeⁿ chaˈtso, sˈaaⁿ tsaⁿsˈa ñˈeⁿ tsaⁿscu. 	 Bet no radīšanas sākuma Dievs viņus radīja kā vīrieti un sievieti. (1.Moz.1,27)


’Xeⁿ na wjaañˈoomnaˈ ˈu na matseiˈtjo̱o̱ndyuˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿˈ tsˈo̱ˈ oo xˈeˈ, catsaˈ xjeⁿ joonaˈ chaˈcwijom catyjeeˈ, catyenquieˈ joonaˈ cha tintseiˈtjo̱o̱ndyuˈtiˈ. Ee yati na nnda̱a̱ nntseixmaⁿˈ na ticantycwii na wandoˈ añmaaⁿˈ meiiⁿ chaˈcwijom na ticanda̱a̱ˈndyuˈ, nchiiti na canda̱a̱ˈndyuˈ ndoˈ nncjuˈnaˈ ˈu quiiˈ chom na tijoom canduuˈ. 	 Bet ja tava roka vai tava kāja tevi apgrēcina, cērt to nost un met no sevis prom: labāk tev kroplim vai tizlam ieiet dzīvībā, nekā tu ar divām rokām un divām kājām tiktu iemests mūžīgajā ugunī.


ee ñejom ndiiˈ na tquiaañê na tueeⁿˈeⁿ, ndoˈ ncˈe na ljoˈ, juu na canda̱a̱ˈ na maqueⁿnaˈ na ljuˈ nˈom nnˈaⁿ na cwicantyjaaˈ nˈomna jom, ticantycwiinaˈ. 	 Jo ar vienu upuri Viņš uz mūžiem padarīja pilnīgus svētdarāmos.


ˈU tˈmo̱ⁿˈ no̱o̱ⁿya nato cantyja na nncwandoˈxco tsˈaⁿ. Ndoˈ na nncˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyuˈ nntsˈaanaˈ na neiⁿtya̱ya. Luaaˈ ñˈoom na seineiⁿ David. 	 Tu man esi zināmus darījis dzīves ceļus, un ar līksmību Tu mani piepildīsi sava vaiga priekšā.


ˈÑeeⁿ na mmeiⁿˈ ndaˈ ntsmaⁿˈ, mati cwiicheⁿ ntyja quiaaˈ na mmeiⁿˈ ndaˈ. Ndoˈ ˈñeeⁿ na nncwjiˈ liaatco ˈnaⁿˈ, mati quiaaˈ cotomˈ na nncjaañˈoom. 	 Un kas tev sit pa vienu vaigu, tam pagriez arī otru! Un tam, kas ņem tavu mēteli, neliedz arī svārkus!


Manquiiti Jesús na macwjiˈyuuˈñe ñˈoommeiⁿˈ, matsoom: —Mayuuˈcheⁿ tyuaaˈ nncua̱ˈcaño̱o̱ⁿya na mˈaⁿˈyoˈ. Ndoˈ jaa cwitˈo̱o̱ya nnoom, cwilˈuuya: —Mayuuˈ. Candyoˈ ˈu Ta Jesús. 	 Tas, kas visu šo apliecina, saka: Tiešām, es nāku drīz! Amen!


Nquii Ta Jesucristo cwentaaya quiaaⁿ na nlaˈxmaⁿˈyoˈ naya na matseixmaaⁿ. 	 Mūsu Kunga Jēzus Kristus žēlastība lai ir ar jums! Amen.


Mati toˈñoom cwii waso na ñjom ndaa winom. Jnda̱ na tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, quia joˈ tquiaaⁿ juunaˈ nda̱a̱na, chaˈtsondyena ta̱na. 	 Un Viņš ņēma biķeri, sacīja pateicību un deva viņiem; un tie visi dzēra no tā.


ˈO nnˈaⁿya na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, ncˈe na cwiluiindyoˈ chaˈcwijom nnˈaⁿ na cweˈ cwiquieya, ndoˈ cweˈ cwiwinomˈyoˈ tsjoomnancue, macaⁿˈa nda̱a̱ˈyoˈ na tañequiandyoˈ na joo na lˈue nˈom seiiˈyoˈ na nncˈoochonaˈ ˈo xjeⁿ ˈnaaⁿnaˈ. 	 Vismīļie, es pamācu jūs kā atnācējus un ceļiniekus atturēties no miesas kārībām, kas karo pret dvēseli.


Ndoˈ tyˈentyjaaˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê jlaˈnlcwina jom, jluena: —Jeeⁿ ˈu Ta, cwjiˈnˈmaaⁿndyuˈ jaa, manncwja̱a̱ya. 	 Un Viņa mācekļi gāja un modināja Viņu, sacīdami: Kungs, glāb mūs, mēs ejam bojā!


Ticwii cwii tsˈoom na ticatsˈaa ta̱ na ya, cwitˈuanaˈ, jnda̱ chii cwitueeˈ nnˈaⁿ juunaˈ quiiˈ chom. 	 Katrs koks, kas nedod labus augļus, tiek nocirsts un ugunī iemests.


Cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ nquii Tsotyeˈyoˈ mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Tāpēc esiet žēlsirdīgi, kā arī jūsu Tēvs ir žēlsirdīgs!


cwentaa nnˈaⁿ na cweˈ mˈaⁿya ñequio nnˈaⁿ, cwentaa naⁿnom na mˈaⁿ ñequio tyjenom, cwentaa nnˈaⁿ na cwilaˈjnda ntyje nnˈaⁿndyena, cwentaa nnˈaⁿ na cwilaneiⁿ cantu, cwentaa nnˈaⁿ na tyeⁿ cwiqueⁿ ñˈoom na nlacanda̱ sa̱a̱ tiquilˈa, ljeiiˈñeeⁿ mˈaⁿnaˈ na matˈuiinaˈ meiⁿquia na wjaanaˈ nacjooˈ ñˈoom na xcwe na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ. 	 Netikļiem, vīriešu apgānītājiem, cilvēku laupītājiem, meļiem, zvēresta lauzējiem un tiem, kas pretojas veselīgajai mācībai,


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñê Tsotye Ta Jesucristo cwentaaya, mantyjeeⁿ na matseina̱ⁿya ñˈoom na mayuuˈ. 	 Dievs un mūsu Kunga Jēzus Kristus Tēvs zina, ka es nemeloju. Viņam gods mūžīgi!


Tyˈentyjaaˈ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na mˈaaⁿ Pilato. To̱ˈna na tyotaⁿna na catsˈaaⁿ chaˈxjeⁿ quichˈeeⁿ na nntseicandyaañê cwii tsˈaⁿ. 	 Un ļaužu pūlis, sanācis augšā, sāka prasīt, lai viņš tiem dara kā vienmēr.


Tˈmaⁿna ñˈeⁿ naⁿntjom ˈnaaⁿˈaⁿ na nntoˈñoomna cwii denario na cwii xuee chaˈxjeⁿ cwitaˈntjom nnˈaⁿ. Jnda̱ chii jñoom joona na waa ntjoomˈm. 	 Un viņš, vienojies ar strādniekiem par dēnāriju dienā, sūtīja tos savā vīna dārzā.


Nndyooˈ yuu tyolawindyô̱ waa tyuaa cwentaaˈ tsˈaⁿ na cwiluiitquieeñeti tyuaaxeⁿncweˈñeeⁿ. Publio jndyu tsaⁿˈñeeⁿ. Tsoom na caljooˈndyo̱yaayâ waⁿˈaⁿ. Quia joˈ ljooˈndyô̱ joˈ joˈ cwii ndyee xuee. Seiñˈoomˈñê jâ tquiaaⁿ na tcwaaˈâ. 	 Šinī apvidū salas priekšniekam, vārdā Publijam, bija īpašumi. Viņš mūs uzņēma un trīs dienas laipni deva pajumti.


Ncˈe na tyolaˈyuˈya nˈom nnˈaⁿ Israel ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ chii teinomna Ndaaluee Wee na sˈaanaˈ chaˈcwijom tyuaatcwii. Sa̱a̱ nnˈaⁿ Egipto quia na lˈana na ljoˈ, seitjomnndaˈnaˈ ndaa, mana tja̱na. 	 Ticībā tie pārgāja Sarkano jūru kā sauszemi. Ēģiptieši to mēģināja, bet noslīka. (2 Moz 14,22)


Sa̱a̱ ntˈom fariseosˈñeeⁿ tyoluena: —Tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ nchii mˈaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ee ticatseitˈmaaⁿˈñê xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya. Ndoˈ ntˈom ncˈiaana jlue: —Tsˈaⁿ na tseixmaⁿ jnaⁿ tixocanda̱a̱ nntsˈaaⁿ cwii tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ chaˈna luaaˈ. Ndoˈ laaˈtiˈ tîcwijom ñˈoom na jlaˈneiⁿna. 	 Tad daži no farizejiem sacīja: Šis cilvēks, kas sabatu neievēro, nav no Dieva. Bet citi teica: Kā var grēcīgs cilvēks darīt tādus brīnumus? Un starp viņiem izcēlās šķelšanās.


Tˈo̱ patrom nnom cwii joo naⁿˈñeeⁿ, tsoom: “ˈU re, tjaaˈnaⁿ na seitjo̱o̱ndyo̱ njomˈ. ¿Aa nchii tˈmaaⁿya ñˈeⁿndyuˈ na cwii denario nncwantjomˈ chaˈxjeⁿ quitaˈntjom nnˈaⁿ? 	 Un viņš atbildēja vienam no tiem, sacīdams: Draugs, es nedaru tev netaisnību. Vai tu ar mani nesaderēji par vienu dēnāriju?


Nnˈaⁿ na ˈoojndyee ñequio nnˈaⁿ na ˈoontyjo̱ to̱ˈna tyolaˈxuaana, tyoluena: —Matseitˈmaaⁿˈñenaˈ nquii rey na cwiluiiñe jndacantyjo David. Matioˈnaaⁿñenaˈ nqueⁿ na macwjeeˈcañoom tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. Matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom nandye cañoomˈluee. 	 Bet ļaudis, kas gāja priekšā un sekoja Viņam, sauca, sacīdami: Hozanna Dāvida Dēlam! Svētīgs, kas nāk Kunga vārdā! Hozanna augstībā!


Mati joˈ joˈ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ tsjoom Arimatea na jndyu José. Jom tˈmaⁿ cwiluiiñê naquiiˈ tmaaⁿˈ naⁿmanˈiaaⁿ cwentaa nnˈaⁿ judíos. Jeeⁿ meinomˈm xuee na nntyˈiaaˈnnoom na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ ncˈe na jnda̱ jaamaaⁿ chii tjaaⁿ na mˈaaⁿ Pilato. Tyˈoomtˈmaaⁿˈñê tsˈoom tjacaaⁿ seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ Jesús nnom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Nāca Jāzeps no Arimatejas, ievērojams padomnieks, kas pats arī gaidīja Dieva valstību, un, iegājis droši pie Pilāta, lūdza Jēzus miesas.


Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ taⁿna na catsjo̱o̱ nnco̱ chiuu waa. Jnda̱ jndyena ñˈoomˈñeeⁿ ñeˈcalaˈcandyaandyena ja ee jlaˈno̱ⁿˈna tjaa ljoˈ sˈaa na tseixmaⁿ na cˈio̱. 	 Tie, mani nopratinājuši, gribēja atbrīvot, jo man nebija nevienas ar nāvi sodāmas vainas.


Sa̱a̱ cuarto na jnda̱ we, macanda̱ tyojaaquieeˈ nquii tyee na tjacantyja cwiluiitˈmaⁿñe, ndoˈ ñejom ndiiˈ na cwii cwii chu. Tyojaachom nioom quiooˈ na cwilaˈcwjee nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Niomˈñeeⁿ tyoñequiaaⁿ cwentaaˈ jnaaⁿˈ nqueⁿ ndoˈ mati cwentaa jnaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Bet otrā vienīgi augstais priesteris vienreiz gadā, ne bez asinīm, ko viņš upurē par savu un tautas neapzinību.


Ee matseiˈno̱ⁿˈa cantyja ˈnaⁿˈyoˈ na juu na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na candyaˈ tsˈoom nnˈaⁿ, ticalaˈxmaⁿˈyoˈ joˈ. 	 Bet es jūs pazīstu, ka Dieva mīlestības jūsos nav.


’Candyeˈyoˈ luaa maˈmo̱ⁿ ñˈoom tjañoomˈ cantyja na tjacjuˈ tsˈaⁿ tsjaaⁿ lqueeⁿ trigo. 	 Tad nu klausieties līdzību par sējēju!


Joˈ chii cwii cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tyoˈoonajnda̱na na cwilaˈyuˈya nˈomna ndoˈ ˈio ndii ˈio tyˈewijndyendyetina. 	 Un tā draudzes tika stiprinātas ticībā un ik dienas pavairojās skaitā.


Sa̱a̱ tincˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ cweˈ cantyja na cwitueeˈndyecje naⁿjndii nda̱a̱ˈyoˈ. Cˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ ncˈe na jnda̱ teiljeii ncueˈyoˈ cañoomˈluee. 	 Tomēr nepriecājieties par to, ka gari jums pakļauti, bet priecājieties, ka jūsu vārdi ierakstīti debesīs!


Ja cweˈ jnda̱ˈti canchooˈwe xuee na tjo̱waa Jerusalén na tjo̱catseitˈmaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ ˈu ta nnda̱a̱ nljeiˈ na mayuuˈ na ljoˈ. 	 Tu vari pārliecināties, ka nav vairāk kā divpadsmit dienu, kopš es aizgāju uz Jeruzalemi pielūgt Dievu;


Ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na jndyendye tcwaˈ tjacjoo. Jnda̱ chii jlaˈtjo̱o̱ⁿyâ ntaⁿˈ ntyooˈ ñequio calcaa na ˈndiinaˈ. Tooˈ canchooˈwe tsquiee. 	 Un visi ēda un paēda. Un savāca atlieku druskas pilnus divpadsmit grozus.


Maleiˈtyeⁿ xeⁿ cweˈ nlaljeiiya ñˈoom na nlacwano̱o̱ⁿya na mˈaⁿna na tacwaˈna nantquie na jnda̱ tsa̱ˈ nnˈaⁿ jo nda̱a̱ ˈnaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena na nchii Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ tancˈomna na cweˈ nncˈomyana ñˈeⁿ ncˈiaana. Tantquiina seii quiooˈ na cweˈ cwiˈuo̱o̱ cantyoˈ. Ndoˈ tantquiina niomˈ. 	 Bet jāraksta viņiem, lai tie sargās no apgānīšanās ar elkiem un no netiklības, un no nožņaugtiem, un no asinīm.


Sa̱a̱ quiiˈntaaⁿ ˈo ticatsonaˈ na luaaˈ nlˈaˈyoˈ. Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ ˈo na ntyjaaˈ tsˈom na nncˈoom na tˈmaⁿñe naquiiˈ ntaaⁿˈyoˈ, tsaⁿˈñeeⁿ matsonaˈ na catseixmaaⁿ tsˈaⁿ na mandiˈntjom nda̱a̱ ncˈiaaˈ. 	 Starp jums tas tā nebūs. Bet kas no jums grib būt lielāks, tas lai ir jūsu sulainis!


Matseitˈmaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom na jeeⁿ quianlˈuaaⁿˈaⁿ. Ee ncˈe na mˈaaⁿyâ nacje ˈnaaⁿˈ Cristo, joˈ na meiⁿyuucheⁿ na cwitsaayâ, ñequiiˈcheⁿ nqueⁿ wjaachom jâ na cwicanda̱a̱ na nnaⁿndyô̱ meiⁿljoˈcheⁿ na cwitjo̱o̱ⁿyâ. Joˈ chii ñequiiˈcheⁿ mawilˈueeˈñê jâ na ˈoondye nnˈaⁿ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ. Juu tsˈiaaⁿmeiiⁿ matseijomnaˈ juunaˈ chaˈcwijom na majuˈnaˈ jndye cachi nda̱a̱na. 	 Bet lai pateicība Dievam, kas mums liek uzvarēt Jēzū Kristū un caur mums izplata Viņa atziņas smaržu visās vietās,


Sa̱a̱ xeⁿ nntso tsˈaⁿ: “Ja mamˈaaⁿya cwentaaⁿˈaⁿ”, sa̱a̱ titseinda̱ ñˈoom na matsa̱ˈntjoom, tseixmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ tsaⁿcantu meiⁿ ticˈoomñe cantyja ˈnaaⁿˈ na mayuuˈ. 	 Ja kas saka, ka Viņu pazīst, bet nepilda Viņa baušļus, tas ir melis, un viņā nav patiesības.


Quia joˈ to̱ˈna na tyolaˈneiⁿ cheⁿnquieena, tyolaˈñˈeeⁿˈ ndyueena. Jluena: —¿Chiuu lˈuuyo̱o̱? Xeⁿ nlˈuuya juu najndeii na tyotseixmaaⁿ jnaⁿnaˈ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, quia joˈ majoˈto nntso Jesús nda̱a̱ya: “¿Chiuu na ticalayuˈyoˈ ñˈoom na tyoñequiaaⁿ?” 	 Bet viņi savā starpā pārdomāja un sacīja: Ja mēs teiksim: no debesīm, Viņš mums sacīs, kāpēc tad mēs neticējām viņam?


Jo nnom tsjoom tuii tsˈiaaⁿˈñeeⁿ na tyonchjeena uvaˈñeeⁿ. Joˈ joˈ jluiiˈ nioom nnˈaⁿ hasta seijomnaˈ chaˈcwijom cwii jndaa niomˈ. Njoom mˈaaⁿ niomˈ hasta tueˈcañoomnaˈ frenom ndyuee catso. Ndoˈ tquia tjanoomnaˈ, tueeˈnaˈ chaˈna ndyee siaⁿnto kilómetros. 	 Šo spiedi mina ārpus pilsētas, un no tās iztecēja asinis līdz zirgu iemauktiem tūkstoš seši simti stadiju tālu.


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, mayuuˈcheⁿ na xocwjeñˈeⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ hasta xjeⁿ na jnda̱ seicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ. 	 Patiesi es jums saku: Šī cilts neizzudīs, iekams viss tas notiks.


Joˈ chii Pablo ñequio Bernabé ticjaañjoomˈ tˈmaⁿna hasta to̱ⁿˈndyena. Bernabé tjañˈoom Marcos. Tuo̱na tsˈom wˈaandaa. Tyˈena ndyuaaxeⁿncwe Chipre. 	 Tad radās nesaskaņas, tā ka viņi šķīrās viens no otra: un Barnaba, paņēmis līdz Marku, pārcēlās uz Kipru.


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñê Tsotya̱a̱ya mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom Jnaaⁿ. Ndoˈ naquiiˈ lˈo̱ jnda̱ tqueeⁿ chaˈtsoti na maniom. 	 Tēvs mīl Dēlu un visu ir nodevis Viņa rokā.


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ jlaˈjomndyena na ljoˈ. Joˈ tjeiiˈndyena Esteban, tsˈaⁿ na matseiyuˈya tsˈom ndoˈ tooˈ naquiiˈ tsˈoom mˈaaⁿ Espíritu Santo. Ndoˈ mati Felipe, Prócoro, Nicanor, Timón ñequio Parmenas. Mati tjeiiˈndyena Nicolás, tsˈaⁿ tsjoom Antioquía. Jom nchii tsˈaⁿ judío sa̱a̱ jaachˈee xuee matseijomñê ñˈoom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ judíos. 	 Un šī runa patika visai sanāksmei. Un viņi izvēlēja Stefanu, vīru, kas bija ticības un Svētā Gara pilns, un Filipu, un Prohoru, un Nikanoru, un Timonu, un Parmenu, un ienācēju Nikolaju no Antiohijas.


Ndoˈ jndeii seineiiⁿ, tsoom: —Quiiˈntaaⁿ chaˈtsondye tyja̱a̱lcuuya, ˈu na matioˈnaaⁿñeti Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ matioˈnaaⁿñê yuˈndaa na njom tsˈom tsiaˈ. 	 Un viņa skaļā balsī sauca un sacīja: Tu esi svētīta starp sievietēm, un svēts ir tavas miesas auglis!


Ndoˈ nnˈaⁿ na chaˈwaa tsjoomnancue nntjomndyena jo no̱o̱ⁿ. Quia joˈ nnto̱ⁿˈa joona chaˈxjeⁿ na mato̱ⁿˈ cwii pasto canmaⁿ ñequio canchˈioo ntsmeiiⁿˈeⁿ. 	 Un visas tautas tiks sapulcinātas Viņa priekšā; un Viņš tās atdalīs vienu no otras, kā gans atšķir avis no āžiem.


Manquiuuya na chaˈtso na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom hasta xjeⁿ jeˈcheⁿ jeeⁿ cwitcweenaˈ nawiˈ cwitjoom joonaˈ chaˈxjeⁿ maquiinaˈ yuscu na matseincuii. 	 Mēs taču zinām, ka visa radība nopūšas un vaimanā līdz pat šai dienai;


Quia joˈ ntyˈianndaˈa ndoˈ ljei cwii nchquiu canchiiˈ. Nacjooˈ nchquiuˈñeeⁿ wacatyeeⁿ cwii na matseijomnaˈ tsˈaⁿ. Xqueeⁿ ñjom cwii corona na tuiinaˈ ñˈeⁿ sˈom cajaⁿ, ndoˈ tˈueeⁿ xjo carwato na ta̱a̱ ˈndyoo. 	 Tad es redzēju: un, lūk, gaišs mākonis, bet uz mākoņa sēdēja kāds līdzīgs Cilvēka Dēlam. Tam bija zelta kronis galvā un viņa rokā ass sirpis.


Ndoˈ mati ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ tyondyena cantyja ˈnaaⁿ jndye nnom tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na tyochˈeeⁿ. Quia joˈ jndyendyena jnaⁿna tsˈo̱ndaa Judea ñequio tsjoom Jerusalén, ñequio ndyuaa Idumea, ñequio xndyaaˈ jndaa Jordán, ndoˈ ñequio ndiocheⁿ tsjoom Tiro ñˈeⁿ Sidón. Tyˈentyjaaˈna jom. 	 Un liels daudzums no Jeruzalemes un no Idumejas, un Aizjordānijas, un no Tiras apkārtnes, un Sidonas, dzirdēdami, ko Viņš dara, nāca pie Viņa.


Sa̱a̱ jâ laxmaaⁿyâ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tsˈaⁿ na matseixmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ matseiwe ñˈoom na cwiñequiaayâ, sa̱a̱ tsˈaⁿ na titseixmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ ticatseiñˈoomˈñe ñˈoom na cwiñequiaayâ. 	 Mēs esam no Dieva. Kas pazīst Dievu, tas mūs uzklausa; kas nav no Dieva, tas mūs neklausa. No tā pazīstam patiesības Garu un maldu garu.


Quia ljoˈcheⁿ teiˈndyo̱o̱na tsjo̱ˈ yuu na tjaaˈndyena tsˈoo. Ndoˈ jlunda̱a̱ñê, matsoom: —Jeeⁿ quianlˈuaˈ ˈu Tsotya̱ya na mandiˈ ñˈoom ˈndyo̱ya. 	 Tad noņēma akmeni. Bet Jēzus, pacēlis acis uz augšu, sacīja: Tēvs, es pateicos Tev, ka Tu mani esi uzklausījis!


’Ndoˈ jeˈ jeˈ ˈo nnˈaⁿya maˈndiya ˈo ñequio lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio juu ñˈoom naya na matseixmaaⁿ. Cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ nntsaanajnda̱ˈyoˈ ndoˈ tjom nntoˈñoomˈyoˈ naya na mañequiaaⁿ nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Un tagad es jūs novēlu Dievam un Viņa žēlastības vārdam, kas spēj celt un dot mantojumu ar visiem svētajiem.


Matso Jesús nnom Pedro: —Cwjaˈndyuˈnndaˈ xjoˈ quiiˈ tjaⁿwaaˈnaˈ. ¿Aa matseitiuuˈ na ticatyˈiomyanaˈ na catjo̱ⁿya nawiˈ tˈmaⁿ na seijndaaˈñe Tsotya̱ya na nntjo̱ⁿ? 	 Tad Jēzus sacīja Pēterim: Bāz savu zobenu makstī! Vai man neizdzert to biķeri, ko devis man Tēvs?


Quia joˈ jndiiya na teicˈuaa chaˈcwijom na cwilaˈneiⁿ jndyendye nnˈaⁿ, chaˈcwijom na cˈuaa ˈndyoo jndaa, ndoˈ chaˈcwijom na jndeii cwilaˈxuaa ntsuee. Tyoluena: Aleluya. Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaya, chaˈtso nnom najndeii matseixmaaⁿ, mˈaaⁿ na matsa̱ˈntjoom. 	 Un dzirdēju it kā liela ļaužu pulka balsi, it kā lielu ūdeņu troksni, it kā spēcīgu pērkonu rūkšanu sakām: Alleluja, jo valda Kungs, mūsu visvarenais Dievs.


Tintuˈxeⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na cweˈ xjeⁿto ˈo, cha meiⁿ tincuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo. Tintioˈyoˈ nnˈaⁿ lˈo̱ nawiˈ cha tintioom ˈo lˈo̱ nawiˈ. Calaˈtˈmaⁿ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿ cha mati nntseitˈmaⁿ tsˈoom ˈo. 	 Netiesājiet, tad arī jūs netiksiet tiesāti, nepazudiniet, tad arī jūs netiksiet pazudināti, piedodiet, tad arī jums tiks piedots!


Mati joˈ joˈ tyˈioomna we naⁿcantyˈue nˈoomˈnaaⁿ, cwii tsaⁿˈñeeⁿ ñoom tsˈoomˈnaaⁿ na meintyjeeˈ ntyjaaˈ Jesús ntyjaya. Ndoˈ cwiicheⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ñoom tsˈoomˈnaaⁿ na meintyjeeˈ ntyjatymaaⁿˈ. 	 Tad divi slepkavas reizē ar Viņu tika sisti krustā: viens pa labi, otrs pa kreisi.


Sa̱a̱ meiiⁿ na luaaˈ waa cantyja ˈnaaⁿˈ chaˈtso nmeiⁿˈ, waljooˈcheⁿ na tsanandyo̱ nmeiⁿˈ, ncˈe Cristo mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa. 	 Bet visumā mēs uzvaram Viņa dēļ, kas mūs mīlējis.


Quia joˈ teicantyjaaⁿ tjaaⁿ. Ndoˈ natoˈñeeⁿ teincwiñê ñˈeⁿ tsˈaⁿ na jnaⁿ ndyuaa Etiopía. Tsaⁿˈñeeⁿ tsaⁿsˈa eunuco na mandiˈntjom nnom Candace tsaⁿscu na matsa̱ˈntjom ndyuaa Etiopía. Tyomˈaaⁿ tsˈiaaⁿ na tyotseiweeⁿ sˈom naquiiˈ watsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ tsaⁿscuˈñeeⁿ. Tjatseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom Jerusalén. 	 Viņš cēlās un aizgāja. Un, lūk, kāds vīrs no Etiopijas, einuhs, Etiopijas ķēniņienes Kandakes pilnvarnieks, kas pārvaldīja visas viņas mantnīcas, bija ieradies Jeruzalemē pielūgt Dievu.


Matso yuscuˈñeeⁿ nnoom: —Ja ntyjii na nncwjeˈcañoom Mesías, manqueⁿ na cwiluiiñê Cristo. Jom quia na nncwjeeⁿˈeⁿ, nntseinchoomˈm chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ya. 	 Sieviete sacīja Viņam: Es zinu, ka nāk Mesija (ko sauc Kristus). Kad Viņš atnāks, tad visu mums pasludinās.


Tso Ta Jesús nnom: —ˈO nnˈaⁿ fariseos, jeeⁿ cwilaljuˈyoˈ nacjoo watso ñˈeⁿ nquio sa̱a̱ nˈomnaˈ ndicwaⁿ cwajndii. Maluaaˈ matseijomnaˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ ee tooˈcheⁿ mˈaaⁿ ñomtiuu chiuu nnda̱a̱ nntyˈueeˈyoˈ ˈnaⁿ ñequio ntˈomcheⁿ natia na cwilˈaˈyoˈ. 	 Bet Kungs sacīja viņam: Tagad jūs, farizeji, tīrat biķera un bļodas ārpusi, bet kas jūsu iekšienē, tas ir pilns laupījuma un viltības.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, nchii matsjo̱o̱ya na mamatseixmaⁿya juunaˈ, sa̱a̱ luaa matsˈaa, cwitsuuˈyaya tsˈo̱o̱ⁿ ljoˈ ñeseixmaⁿya jaachˈee xuee ndoˈ matseijndo̱yaya na nncua̱ˈntyjo̱ya juu na waa jo nno̱o̱ⁿ, 	 Brāļi, es nedomāju, ka es to būtu satvēris, bet vienu gan: aizmirsdams to, kas aiz manis, es tiecos pēc tā, kas priekšā,


Xuee na cwilaˈtyeⁿ nnˈaⁿ judíos xuee pascua quia tyˈioomna Jesús tsˈoomˈnaaⁿ. Nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ judíos, ticalˈue nˈomna na nñom ndyee naⁿˈñeeⁿ noomˈnaaⁿ xuee na cwitaˈjndyeena. Ee juu xueeˈñeeⁿ jeeⁿ tˈmaⁿ xuee tseixmaⁿnaˈ quia cwilaˈcueeˈna catsmaⁿ chjoo. Joˈ chii tyˈecataⁿna nnom Pilato na catsa̱ˈntjoom na catom ndeiˈncˈeeˈ naⁿˈñeeⁿ cha catseityuaaˈnaˈ na nncwjena, ndoˈ cha tyuaaˈ nntaaˈndyena naⁿˈñeeⁿ noomˈnaaⁿ. 	 Bet tā kā bija sagatavošanās diena, tad jūdi, lai miesas sabatā nepaliktu krustā, jo tā bija lielā sabata diena, lūdza Pilātu, lai viņu stilbkauli tiktu salauzti un tos noņemtu.


Ndoˈ nntioomna nnˈaⁿ na wiˈndye naquiiˈ chom bˈio. Joˈ joˈ nndyuee naⁿˈñeeⁿ ndoˈ nnteinquiena ndeiˈnˈomna na wiˈ cwitjoomna. 	 Un iemetīs viņus uguns krāsnī; tur būs raudāšana un zobu griešana.


Quia joˈ sˈo̱o̱ lueena nnom tsotye yuˈndaa na cwitaxˈeena chiuu lˈue tsˈoom na njndyu jnaaⁿ. 	 Bet tie māja viņa tēvam, kā tas vēlētos viņu saukt.


Ndoˈ nchii macanda̱ joˈ, mati mañequiaanaˈ na neiiⁿya naquiiˈ nawiˈ na cwitjo̱o̱ⁿya. Ee nquiuuya na joo nawiˈñeeⁿ ˈoonˈomnaˈ jaa na cˈo̱o̱ⁿya na tˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿ. 	 Bet nevien tas: mēs gavilējam ciešanās, zinādami, ka ciešanas rada pacietību,


’Ee tjaaˈnaⁿ tsˈaⁿ na jnda̱ tjawa cañoomˈluee cha nnda̱a̱ nntseicandii nnˈaⁿ chiuu macaⁿnaˈ na calˈana na nlcoˈxcwenaˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyena. Macanda̱ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaaⁿya cañoomˈluee ntyjiiya. 	 Un neviens neuziet debesīs, kā vienīgi Cilvēka Dēls, kas nācis no debesīm un kas ir debesīs.


ˈO cwiluiindyoˈ seiiˈ Cristo, ee cwii cwiindyoˈ matseixmaⁿ cwii cwii na tjacañjoomˈñê na matseicanda̱a̱ˈñenaˈ seiiⁿˈeⁿ. 	 Bet jūs esat Kristus ķermenis un loceklis pie locekļa.


Cweˈ joˈ mawaxˈa̱ya nda̱a̱ˈyoˈ: —¿Chiuu nntsˈaayuunaˈ na cwiluiiñe Cristo tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ ee manquiiti David matsoom na juu cwiluiiñe Ta na matsa̱ˈntjom jom? 	 Tātad Dāvids sauc Viņu par Kungu; un kā tad Viņš tā dēls?


Ee tiˈmˈaⁿˈ na tquioˈchoˈyoˈ ñjaaⁿ chaaˈ lˈuu jnda̱ ntyˈueena ˈnaⁿ na tseixmaⁿ ndyo̱o̱ Diana na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱, meiⁿ tyooluena ñˈoom ntjeiⁿ nacjoomˈm. 	 Jūs atvedāt šos cilvēkus, kas nav ne tempļa aplaupītāji, ne jūsu dieves zaimotāji.


Quia matseitjo̱o̱naˈ ˈnaⁿ nnˈaⁿ na maqueeⁿ cwentaaⁿˈaⁿ, quiaˈyoˈ cantyja na cwileiñˈomˈyoˈ na nnteijndeiinaˈ naⁿˈñeeⁿ. Cateiˈxˈeeˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na cweˈ cwiquieya na mˈaⁿˈyoˈ. 	 Ņemiet līdzdalību svēto vajadzībās, centieties būt viesmīlīgi!


Ndoˈ tˈo̱ Natanael, matsoom: —ˈU tsˈaⁿ na maˈmo̱o̱ⁿˈ ñˈoom naya nda̱a̱ nnˈaⁿ, ˈu maxjeⁿ cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. ˈU cwiluiindyuˈ rey cwentaa jâ nnˈaⁿ Israel. 	 Natanaēls Viņam atbildēja un sacīja: Rabbi, Tu esi Dieva Dēls. Tu esi Izraēļa Ķēniņš.


Ndoˈ na luaaˈ sˈaaⁿ, mati ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ judíos na cwilaˈyuˈ, jlaˈjomndyena ñˈeⁿ Pedro na tisˈa na we waa na sˈaaⁿ, hasta mati Bernabé seijomñe na tuii na luaaˈ. 	 Arī pārējie jūdi piekrita viņa divkosībai, tā ka šī izlikšanās arī Barnabu aizrāva līdz ar viņiem.


ˈO na cwiluiindyoˈ ntseindaaya, meiⁿcwii tsˈaⁿ tiñenquiandyoˈ na nñequiuˈnnˈaⁿ ˈo, tsˈaⁿ na machˈee yuu na matyˈiomyanaˈ, ya tsˈaⁿñe chaˈxjeⁿ nquii Cristo cwiluiiñê na ya tsˈaⁿñê. 	 Bērniņi, lai neviens jūs nemaldina! Kas dara taisnību, tas ir taisnīgs, tāpat kā Viņš ir taisnīgs.


Sa̱a̱ ˈu jeˈ na cwiluiindyuˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, cwjiˈndyuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nmeiiⁿˈ. Cjaˈntyjo̱ˈ cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso na matyˈiomyanaˈ. Quiaandyuˈñˈeⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, na nntseiyuˈyaˈ tsˈomˈ ñˈeⁿñê, na cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ nnˈaⁿ, meiiⁿ wiˈ matjomˈ sa̱a̱ tiˈndiincˈuaaˈndyuˈ, cˈoom nioomˈcheⁿ tsˈomˈ ñequio nnˈaⁿ. 	 Bet tu, Dieva cilvēks, bēdz no tā! Turpretīm centies pēc taisnības, dievbijības, ticības, mīlestības, pacietības, lēnprātības!


ndoˈ chaˈtso na cwitaaⁿya nnoom, nñequiaaⁿ na nntoˈño̱o̱ⁿya joˈ ncˈe na cwilaˈcanda̱a̱ˈndyo̱ ñˈoom na matsa̱ˈntjoom jaa ndoˈ na cwilˈaaya yuu na cjaaweeˈ ntyjeeⁿ. 	 Un visu, ko mēs lūgsim, to saņemsim no Viņa, jo mēs izpildām Viņa baušļus un darām to, kas Viņam patīkams.


Ndoˈ tsjaaⁿ na tquiaa yuu na ya tsˈo, mantˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ñequio na xcweeˈ nˈomna cwilaˈwena ñˈoom na cwindyena naquiiˈ nˈomna. Ticaˈndyencˈuaaˈndyena meiiⁿ nawiˈ cwitjoomna. Cantyja na cwilˈana cwiwitquiooˈ na cwinaⁿndyena yuu na matsonaˈ. 	 Bet kas labajā zemē, ir tie, kas, vārdu dzirdējuši, patur to labajā un dziļajā sirdī; un viņi nes augļus pacietībā.


Ntyˈiaaˈtquiaaⁿ cwii tsˈoom higuera na niom tscooˈnaˈ. Seicandyooˈñê, tjacantyˈiaaⁿˈaⁿ aa nljeiiⁿ ta̱ na nlqueeⁿ. Sa̱a̱ quia na tueˈcañoom, cweˈ tsco ljeiiⁿ ee tjo̱o̱cheⁿ na nncueˈ ta̱. 	 Un Viņš, ieraudzījis tālienē vīģes koku, kam bija lapas, gāja, vai tanī ko neatrastu; un Viņš, piegājis pie tā, neatrada nekā, kā tikai lapas, jo vēl nebija vīģu laiks.


Sa̱a̱ matso Jesús nda̱a̱yâ: —Luaa waa na matseijomnaˈ nantquie ˈnaⁿya, na catsˈaaya yuu na lˈue tsˈom nqueⁿ na jñoom ja, hasta na jnda̱ jnda̱a̱ˈ tsˈiaaⁿ na tyˈioom ja. 	 Jēzus sacīja viņiem: Mana barība ir izpildīt Tā gribu, kas mani sūtījis, lai es pabeigtu Viņa darbu.


’Wiˈ nntjomˈyoˈ ˈo nnˈaⁿ tsjoom Corazín. Mati ˈo nnˈaⁿ tsjoom Betsaida, ee xeⁿ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoom Sidón ñˈeⁿ Tiro tˈmo̱o̱ⁿya juu najndeii na matseixmaⁿya chaˈxjeⁿ tˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ˈ ˈo, tyuaaˈ jlaˈcanda̱a̱ˈndye naⁿˈñeeⁿ na teindyuaandyena na tcweeˈna liaa na ta̱a̱ ndoˈ tioona tsjaaˈ nqueⁿna na cwitˈmo̱o̱ⁿna na cwilcweˈ nˈomna. 	 Bēdas tev, Horacina! Bēdas tev Betsaida, jo, ja Tirā un Sidonā būtu notikuši tie brīnumi, kas notika jūsos, tad tās jau sen, rupjās drēbēs un pelnos sēdot, gandarītu par grēkiem.