Quia na nntseicanduuˈa jnaaⁿna quia joˈ nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na tˈmaⁿtya̱a̱ⁿya ñˈeⁿndyena. 	 Un šī ir mana derība ar viņiem, ka es piedošu viņu grēkus. (Is.59,20)


Ee chaˈtso na tqueeⁿ, ya laxmaⁿ joonaˈ, meiⁿ ticatsonaˈ na cˈo̱o̱ⁿya na ticueeˈ nˈo̱o̱ⁿya joonaˈ na nñequiaaya na quianlˈuaaⁿˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿnaˈ, 	 Jo katra Dieva radība ir laba, un nekas nav atmetams, ko pateicībā pieņemam,


Ndoˈ ntyjemosondyena, quia na ntyˈiaana na luaaˈ sˈaaⁿ, jeeⁿ tˈmaⁿ seiˈndaaˈnaˈ nquiuna. Tyˈentyjaaˈna patrom ˈnaaⁿna ndoˈ jluena chaˈtso na jnda̱ tuii. 	 Bet viņa līdzgaitnieki, redzēdami notikušo, ļoti noskuma un aizgāja, un pastāstīja savam kungam visu, kas bija noticis.


Sa̱a̱ cweˈ ncˈe na nquiaana nnˈaⁿ judíos na cwiluiitquiendye nda̱a̱na, joˈ na tîcalaˈneiⁿndyeyuna cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Tomēr neviens, bīdamies jūdu, nerunāja par Viņu atklāti.


Sa̱a̱ jnda̱ tsjo̱o̱ya ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ cha quia na nncueˈntyjo̱ xjeⁿˈñeeⁿ nncjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na jnda̱ tsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. ’Tîcatsjo̱o̱ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ quia na to̱ˈjndya̱a̱ tsˈiaaⁿ na maleiñˈo̱ⁿya ncˈe mˈaaⁿya ñˈeⁿndyoˈ. 	 Bet to es jums sacīju, lai jūs, kad pienāks viņu stunda, atcerētos, ka es jums to teicu.


Yocheⁿ na ˈoo yolcuˈñeeⁿ, ntˈom sondaro na tyolˈa cwenta tseiˈtsuaa tyˈequieˈna quiiˈ tsjoom Jerusalén, tyˈelaˈcandiina ntyee na cwiluiitquiendye chaˈtso na tuii. 	 Kad viņas bija aizgājušas, lūk, daži no sargiem, iegājuši pilsētā, paziņoja augstajiem priesteriem visu, kas bija noticis.


Ee tjaaˈnaⁿ cwii nnom na xocanda̱a̱ nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo Dievam neviena lieta nav neiespējama.


Tˈmo̱ⁿ Isaías chiuu waa na tileicanda̱a̱ nlaˈyuˈ nnˈaⁿ judíos, ee waa cwiicheⁿ ñˈoom na matsoom: 	 Tāpēc tie nevarēja ticēt, jo Isajs tālāk saka:


Hasta quiiˈntaaⁿˈ ncjoˈyoˈ nnto̱ˈ ntˈom ncˈiaaˈyoˈ nntˈmo̱o̱ⁿna nda̱a̱ˈyoˈ sa̱a̱ taxcwe chaˈxjeⁿ ñˈoom na mayuuˈ. Laaˈtiˈ nntˈmo̱o̱ⁿna cha ntˈomndyoˈ ˈo ñequio ncˈiaaˈyoˈ na mati cwilaˈyuˈ nlajomndyoˈ ñˈeⁿndyena. 	 No jums pašiem celsies vīri, runādami aplamības, lai aizrautu mācekļus sev līdz.


Ee nchii cweˈ ñequio nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ seii ñequio ndeii cwilˈaaya tiaˈ. Jaa mˈaaⁿya nacjoo najnda̱ na wiˈndye na titquiooˈ na mˈaⁿ jo ndoˈ ljo̱ˈluee, joo na waa najnda̱ na cwiqueⁿ xjeⁿ, na cwitsa̱ˈntjom, ndoˈ ntˈomcheⁿ na cwitsa̱ˈntjom tsjoomnancue jaaⁿwaañe. 	 Jo ne pret miesu un asinīm mums jācīnās, bet pret valdībām un varām, šīs tumsības pasaules valdniekiem, pret ļaunajiem gariem zem debess.


Jnda̱ tjaquieeˈ ángel yuu na mˈaaⁿ, tso nnoom: —Xmaⁿndyuˈ, ˈu na tˈmaⁿti naya na macandaˈ. Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿñê ñˈeⁿndyuˈ. Quiiˈntaaⁿ chaˈtso ntyjelcuˈ, ˈu matioˈnaaⁿñetyeeⁿ. 	 Un eņģelis, ienācis pie viņas, sacīja: Esi sveicināta, žēlastības pilnā! Kungs ir ar tevi; tu esi svētīta starp sievietēm.


Meiⁿ cweˈ na nndyocatjomñê ˈu, ticatseixmaaⁿ. Ndoˈ ntyjeeⁿ na meiiⁿ cweˈ ñˈoom na nntsuˈ, nnˈmaⁿ mosoomˈm. 	 Tāpēc arī es uzskatīju sevi necienīgu nākt pie Tevis; bet saki vārdu, un mans kalps izveseļosies.


Ndoˈ juu tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom naⁿˈñeeⁿ tˈuu chjoowiˈ ndaatioo na jnda̱ seicwaqueⁿ Jesús na winom. Ticaljeii tsaⁿˈñeeⁿ yuu jnaⁿnaˈ sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom joˈ joˈ nquiucheⁿna yuu tjeiiˈna juunaˈ. Quia joˈ tcwaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ tsˈaⁿ na macoco. 	 Bet, kad galdzinis nogaršoja ūdeni, tas bija pārvērsts vīnā. Nezinādams, no kurienes tas (kamēr apkalpotāji, kas smēla ūdeni, to zināja), galdzinis aicināja līgavaini.


Joˈ chii tacalaneiⁿˈyoˈ cantu, cwii ndoˈ cwiindyoˈ catseineiⁿ ñˈoom na mayuuˈ ñˈeⁿ ncˈiaaˈ ee chaˈtsondyo̱ cwiluiindyo̱ cwii cwii nnom ljoˈ na tjacañjoomˈñe seiiˈ Cristo. 	 Tāpēc atmetiet melus un katrs runājiet savam tuvākajam patiesību, jo mēs savstarpēji esam locekļi!


Ñequiiˈcheⁿ quiaˈyoˈ na quianlˈuaaˈ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja chaˈtsoti na matioˈñaaⁿñê ˈo ñequio xueeˈ Taya Jesucristo. 	 Pateikdamies vienmēr par visu Dievam un Tēvam mūsu Kunga Jēzus Kristus vārdā!


Jaa mˈaaⁿya na candyaˈ nˈo̱o̱ⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe jom tyˈoomjñeeⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa. 	 Tātad mīlēsim Dievu, jo Dievs pirmāk mūs mīlējis.


Ndoˈ aa chii majoo naⁿtya cwilaˈneiⁿna ñˈoomntjeiⁿ nacjooˈ xuee nqueⁿ na jeeⁿ jnda tseixmaⁿnaˈ na cantyja ˈnaaⁿˈ juu joˈ matseicajndyunaˈ ˈo. 	 Vai viņi nav tie, kas zaimo labo vārdu, kādā jūs saucaties?


Sa̱a̱ chaˈtso na matjo̱ⁿ nmeiiⁿ cwicaluiˈyuuˈ ñˈoom ndyuee profetas. Quia joˈ chaˈtsondyô̱ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿ Jesús jleiˈno̱o̱ⁿyâ, ˈndya̱a̱yâ jom na ñenqueⁿ. 	 Bet tas viss notika, lai piepildītos pravieša raksti. Tad visi mācekļi atstāja Viņu un aizbēga.


Ee chaˈtsondyoˈ ˈo na jnda̱ teitsˈoomndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, cwiwˈaaˈndyoˈ cantyja na matseixmaaⁿ chaˈxjeⁿ na cwee tsˈaⁿ liaa. 	 Jo visi, kas esat kristīti Kristus vārdā, esat tērpušies Kristū.


Ndoˈ mati joo ntquieeˈ xqueⁿyoˈ cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ ntquieeˈ nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom. ˈOmndye joona jnda̱ tja̱, ndoˈ cwii joona mamˈaaⁿ tsˈiaaⁿ jeˈ, ndoˈ cwii quia nncˈoom. Sa̱a̱ quia na nncwjeeⁿˈeⁿ matsonaˈ na tijndye xuee nncˈoom. 	 Pieci krituši, viens ir, bet otrs vēl nav atnācis. Bet kad tas atnāks, tam būs jāpaliek īsu laiku.


Ndoˈ jndye nnˈaⁿ tquieˈcañom na mˈaaⁿyâ na ñeˈcandyena ñˈoom na tyoñequiaaⁿ. Tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: —Juan meiⁿcwii tsˈiaaⁿ tyoochˈeeⁿ na xocanda̱a̱ nluiinaˈ na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa. Sa̱a̱ chaˈtso ñˈoom na tyoñequiaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ, ñequiiˈcheⁿ na mayuuˈ joonaˈ. 	 Un daudzi nāca pie Viņa un sacīja, ka Jānis taču nevienu brīnumu nav darījis.


Tˈo̱ Jesús, matsoom nda̱a̱yâ: —Ja tjeiiˈa ˈo na canchooˈwendyoˈ. Ndoˈ cwii ˈo mˈaaⁿñe cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿjndii. 	 Un mēs esam ticējuši un atzinuši, ka Tu esi Kristus, Dieva Dēls.


Ndoˈ ˈo cwitjeiˈ cheⁿncjoˈyoˈ cwenta na jeeⁿ cwilaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ meiⁿ tatiato nquiuˈyoˈ na luaaˈ waa. Matsonaˈ na catjeiˈyoˈ tsaⁿˈñeeⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na luaaˈ machˈeeⁿ. 	 Un jūs esat uzpūtušies, kur drīzāk vajadzēja noskumt, lai tāds, kas tādas lietas dara, tiktu izmests no jūsu vidus.


Sa̱a̱ jnda̱ na jndye nnˈaⁿ na cwilayuˈ na ljoˈ, tyˈeñˈomna jom Cesarea, ndoˈ joˈ joˈ jlaˈcwanomtina jom tsjoom Tarso. 	 Brāļi, to uzzinājuši, aizveda viņu uz Cēzareju un aizsūtīja uz Tarsu.


Ntyjiiya na tja tsaⁿˈñeeⁿ joˈ joˈ, ¿aa ndiñˈeⁿ seiiⁿˈeⁿ oo aa ticañˈeⁿ? joˈ ticaljeii, Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjii, 	 Un es zinu, ka šis cilvēks vai miesā, vai ārpus miesas, nezinu, Dievs to zina,


Ñˈeeⁿˈ nnˈaⁿ na tilaˈñˈoomndye na macoˈtianaˈ nquiuna, ndoˈ ncˈe na ljoˈ, juu na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, jnda̱ tyuiiˈnaˈ. 	 Paliktu ticībā un labā sirdsapziņā, ko daži atmeta un tā pazaudēja ticību.


Jnda̱ joˈ tyja̱caño̱o̱ⁿ nnco̱ na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. Ja matseijomndyo̱ ñˈeⁿ nnˈaⁿ, macwaˈa ñˈeⁿndyena. Sa̱a̱ ˈo cwinduˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya: “Luaaˈ tsˈaⁿ jeeⁿ cwaˈ, jeeⁿ ˈuu. Juu jeeⁿ ya matseixˈiaaˈñe ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio nnˈaⁿ na cwitoˈñoom tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ cwentaaˈ gobiernom.” Sa̱a̱ tintsˈaa, ee cwiwitquiooˈ na jndo̱ˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ee chaˈtso na matseijndaaˈñê maˈmo̱ⁿnaˈ na ljoˈ. 	 Atnāca Cilvēka Dēls; Viņš ēd un dzer, un tie saka: lūk, cilvēks, kas rijējs un dzērājs, muitnieku un grēcinieku draugs! Un to bērni attaisnoja viņu gudrību.


Ee naⁿmaⁿnˈiaaⁿ laˈxmaⁿna na cwindyeˈntjomna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha cateiˈjndeiina ˈu. Sa̱a̱ xeⁿ macheˈ na tilˈuee ljeii na cwileinˈomna, quia joˈ cˈoomˈ na nquiaˈ joona, ee ticweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na laˈxmaⁿna sa̱yo ee cwiluiindyena na cwindyeˈntjomna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na cwitaˈwiˈna nnˈaⁿ na cwilˈa yuu na tia. 	 Jo tā ir Dieva kalpone tavā labā. Bet ja tu dari ļaunu, tad bīsties, jo velti tā zobenu nenēsā. Viņa ir Dieva kalpone, atriebēja tā sodīšanai, kas dara ļaunu.


Quiiˈntaaⁿna tyomˈaaⁿ tsˈaⁿ na jndyu José. Jom tsˈaⁿ tsjaaⁿ Leví na jndyowicantyjooˈ, tuiiñê tyuaaxeⁿncwe Chipre. Apóstoles tqueⁿna xueeⁿˈeⁿ Bernabé. Ñˈoomwaaˈ matsonaˈ tsˈaⁿ na mañequiaa na tˈmaⁿ tsˈom xˈiaaˈ. 	 Arī levīts Jāzeps, dzimis kiprietis, ko apustuļi sauca par Barnabu, kas nozīmē: iepriecināšanas dēls,


Ndoˈ chaˈtsondye sondaro ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ na cwiˈndiinaˈ tja̱na. Ee nqueⁿ na ljoom caso canchiiˈ, seicwjeⁿ joona ñˈeⁿ xjo na macaluiˈnom quiiˈ ˈñom. Ndoˈ chaˈtso cantsaa tcwaˈcaxiiˈndyeyoˈ seiˈtsˈo ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 Tad pārējos nonāvēja ar zobenu, kas izgāja no zirga sēdētāja mutes, un visi putni bija paēduši no viņu miesām.


Matso: “Ja cwiluiindyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaˈ weloˈ Abraham tsaⁿ na ñetˈoom teiyoticheⁿ, ñˈeⁿ Isaac, ñˈeⁿ Jacob.” Quia na jndii Moisés na ljoˈ, teiñê na macatyˈueeⁿ. Meiⁿ tîcˈoomtˈmaaⁿˈñê tsˈoom na nntyˈiaaⁿˈaⁿ. 	 Es esmu tavu tēvu Dievs, Ābrahama Dievs, Īzāka Dievs un Jēkaba Dievs. Tad Mozus, baiļu pārņemts, neuzdrošinājās vairs to uzlūkot.


Ñequio joonaˈ jlaˈjndana cwii taⁿˈ tyuaaˈ tsˈaⁿ na machˈee ncuaa chaˈxjeⁿ na tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom no̱o̱ⁿ na maxjeⁿ nluii.” 	 Un atdeva tos par podnieka tīrumu, kā Kungs man pavēlējis.


Ndoˈ nnˈaⁿ na ntyˈiaanda̱a̱ chiuu waa na tuii, tcuu tcuu jlaˈneiⁿna nda̱a̱ nnˈaⁿ na tquiocantyˈiaa. Jlaˈcandiina chiuu waa na nˈmaⁿ tsˈaⁿ na ñejleiñˈoom jndyetia ndoˈ chiuu na tjoom calcuˈñeeⁿ. 	 Un tie, kas to bija redzējuši, stāstīja viņiem, kas notika ar ļaunā gara apsēsto un cūkām.


Ndoˈ meiiⁿ xeⁿ na cwaxˈa̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, ˈo xocatˈo̱ˈyoˈ ˈndyo̱, xocalacandyaandyoˈ ja. 	 Bet ja es jautāšu, jūs neatbildēsiet un mani neatbrīvosiet,


Joˈ chii caliuˈyoˈ na cwitaˈndoˈ naⁿˈñeeⁿ ee jom nchii cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaa lˈoo. Jom cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaa nnˈaⁿ na cwitaˈndoˈ. Cweˈ joˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na ˈo meiⁿchjoo ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ. 	 Viņš nav mirušo, bet dzīvo Dievs. Un tā jūs ļoti maldāties.


Ndoˈ nntsˈaaya na nleitquiooˈ jndye nnom ˈnaaⁿ jo nandye tsjo̱ˈluee na nlaˈcatyuendye nnˈaⁿ quia na nntyˈiaana. Ndoˈ nntsˈaaya ˈnaaⁿ na nleitquiooˈ jo nacje nnom tsjoomnancue, chaˈna niomˈ ñequio chom ñequio ndioom. 	 Un es došu brīnumzīmes augšā pie debesīm un apakšā virs zemes: asinis un uguni, un dūmu kvēpus;


Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿ jaa nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, waa naya ˈnaaⁿˈ tsaⁿsˈa ncˈe tsaⁿscu, ndoˈ mati waa naya ˈnaaⁿˈ tsaⁿscu ncˈe tsaⁿsˈa. 	 Tomēr Kungā nav vīrietis bez sievietes, nedz sieviete bez vīrieša;


Luaa matso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matseiˈnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ: Quia na wjaañˈoom tsˈaⁿ catsmaⁿ na nntseicueⁿˈeⁿ juuyoˈ meiⁿchjoo ticatseixuaayoˈ. Mati chaˈna catsmaⁿ chjoo quia na matyjee tsˈaⁿ somˈm ñemaaⁿˈ ˈñom, malaaˈtiˈ tjaa ljoˈ tso tsˈaⁿ na cwiluiiñe catsmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom meiiⁿ na wiˈ tyotjoom. 	 Bet Rakstu vieta, ko viņš lasīja, bija šī: It kā avs, ko veda nokaušanai, un kā jērs kluss cirpēja priekšā, tā Viņš neatvēra savu muti.


Jesucristo ñecwii xjeⁿ cwiluiiñê xuee wja, jeˈ ndoˈ chaˈtsoti ndyu. 	 Jēzus Kristus vakar un šodien, un mūžīgi tas pats.


Quia joˈ juu ljeii na tqueⁿ Moisés ¿yuu lˈuenaˈ? Tsˈiaaⁿˈnaˈ ncˈe jndye nnom na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnˈaⁿ, joˈ chii jnda̱nquia chii tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom juunaˈ. Teijndaaˈ na nncuaanaˈ hasta xjeⁿ na tyjeeˈ Nquii na cwiluiiñe tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ Abraham, nqueⁿ na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom chiuu nntsˈaa. Ljeiiˈñeeⁿ tyoñequia ángeles juunaˈ, ndoˈ nquii Moisés tsˈiaⁿˈaⁿ na tyotseixmaaⁿ tsˈaⁿ na tyomˈaaⁿ xcwe quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ ñequio jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kāda tad nozīme likumam? To eņģeli pavēlējuši ar starpnieka roku, tas izdots pārkāpuma dēļ, kamēr nāks Atvase, uz kuru attiecas solījumi.


Tsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Mayuuˈ na jeeⁿ neiⁿncooˈ lˈaa na mantyˈiaˈ. Sa̱a̱ queⁿˈ cwenta, ljo̱ˈmeiⁿˈ xocaljooˈtyeⁿnaˈ nacjoo ncˈiaanaˈ. Maxjeⁿ nntyuiiˈñˈeⁿnaˈ. 	 Un Jēzus atbildēdams sacīja viņam: Vai tu redzi visas šīs lielās celtnes? Akmens uz akmens nepaliks, kas netaptu sagrauts. (Lk 19,44; 21,6)


Ñequiiˈcheⁿ catseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Amén. 	 Viņam lai gods mūžīgi mūžos! Amen.


ee cwiljoya tsˈo̱o̱ⁿ meiiⁿ na cato̱ⁿˈnaˈ ja ñˈeⁿ Cristo, ndoˈ meiiⁿ nncjuˈwiˈnaˈ añmaaⁿya xeⁿ na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nnteijndeiinaˈ nnˈaⁿya na mañeˈcwii tsjaaⁿ cwiluiindyo̱ ñˈeⁿndyena. 	 Es vēlētos, ka Kristus mani atmestu manu brāļu dēļ, kas miesīgi ir mani ciltsbrāļi,


Tsoti Juan: —Ncˈe tsaⁿmˈaaⁿˈ jnaaⁿ cañoomˈluee, tˈmaⁿti cwiluiiñê, nchiiti chaˈtsondye nnˈaⁿ. Ja na cweˈ tsˈaⁿ ja, matseixmaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue ndoˈ matseina̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. Sa̱a̱ nquii tsaⁿmˈaaⁿˈ na jnaaⁿ cañoomˈluee, cwiluiitˈmaⁿñetyeeⁿ na chaˈtso. 	 Kas nāk no augšienes, tas ir pār visiem. Kas no zemes, tas ir no zemes un par zemi runā. Kas nāk no debesīm, tas ir pār visiem.


Tyoluena: Cwiñeˈquiaayâ na quianlˈuaˈ ˈu Ta Tyˈo̱o̱tsˈom na matseiˈxmaⁿˈñˈeⁿˈ chaˈtso nnom najnda̱. ˈU mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿndyuˈ, nacjeeˈ na jnaⁿjndyeenaˈ mamˈaaⁿndyuˈ ndoˈ ticantycwii cantyja ˈnaⁿˈ. Mamaˈmo̱o̱ⁿˈ chiuu waa najnduˈ na matseiˈxmaⁿˈ, ndoˈ jeˈ jnda̱ tˈmo̱ⁿnaˈ na matsa̱ˈntjomˈ. 	 Mēs Tev pateicamies, Kungs, visvarenais Dievs, kas esi, un kas biji, un kas nāksi, ka Tu saņēmi savu lielo varu un valdīji.


Joˈ chii meiⁿquia cwii nnom na matseixmaⁿ tsˈaⁿ quia na tˈmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom, joˈ joˈ caljoya tsˈoom. 	 Katrs lai paliek tanī aicinājumā, kurā tas aicināts!


Juu tsˈaⁿ na matyjee ntjom na jnda̱ tueˈ waa na mawantjoom ee matseitjoom nnˈaⁿ na nndaana na ticantycwii na cwitaˈndoˈna. Ndoˈ na luaaˈ waa, juu tsˈaⁿ na manomˈ ntjom ñecwiixjeⁿ na nñequiaanaˈ na neiiⁿˈeⁿ chaˈxjeⁿ juu tsˈaⁿ na matyjee ntjom. 	 Un pļāvējs saņem algu un savāc augļus mūžīgai dzīvei, lai kopīgi priecātos sējējs un pļāvējs.


Ee ticateijndeiinaˈ tsˈaⁿ xeⁿ na tuii ˈnaaⁿˈñeeⁿ tjaaⁿˈaⁿ meiiⁿ xeⁿ ticaluiinaˈ. Ñˈoom na jndati na catseicanda̱ tsˈaⁿ ñˈoom na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Apgraizīšana nekas nav un neapgraizīšana nekas nav, bet Dieva baušļu pildīšana.


Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱na: —¿Ljoˈ nntseijoomˈndyo̱ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ ñequio chaˈtso ntˈomcheⁿ ncˈiaaˈyoˈ na mˈaⁿ jeˈ? Ndoˈ ¿ˈñeeⁿ matseijomnaˈ ˈo? 	 Bet Kungs sacīja: Kam lai es pielīdzinu šīs paaudzes ļaudis? Kam viņi līdzīgi?


Quia na nnda̱a̱ nntseineiⁿ tsˈaⁿ ñˈoom na tjachuiiˈ ñequio ñˈoom na maxjeⁿ matseineiiⁿ, juu joˈ tseixmaⁿnaˈ ˈnaaⁿ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ. Sa̱a̱ juu na nnda̱a̱ nntseineiⁿ tsˈaⁿ ñˈoom na jnda̱ tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom tseixmaⁿnaˈ ˈnaaⁿ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, nchii cwentaa nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ. 	 Tāpēc valodas ir zīme nevis ticīgajiem, bet neticīgajiem, bet pravietojumi nav neticīgajiem, bet ticīgajiem.


Nnˈaⁿ na cwilacantyjaaˈ nˈom na nluiˈnˈmaaⁿndyena ncˈe na quitˈmaⁿ nˈomna ljeii na tqueⁿ Moisés mˈaⁿna nacje ˈnaaⁿˈ ñˈoom na macoˈwiˈnaˈ joona. Ee waa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: “Chaˈtsondye nnˈaⁿ na tyoolaˈcanda̱ñˈeⁿ ñˈoom na jnda̱ teiljeii naquiiˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, mˈaⁿna nacje ˈnaaⁿˈ ñˈoom na macoˈwiˈnaˈ tsˈaⁿ.” 	 Jo visi, kas balstās uz likuma darbiem, ir zem lāsta. Jo ir rakstīts: Lai nolādēts katrs, kas nepastāv un nedara visu to, kas rakstīts likuma grāmatā.


Nnˈaⁿ tsjoomnancue nlaˈneiiⁿˈndyena quia na jnda̱ tja̱ wendye naⁿˈñeeⁿ. Nntsˈaanaˈ na jeeⁿ ya nquiuna hasta nlˈana naya ncˈiaana. Ee jeeⁿ tyocoˈwiˈnaˈ joona nquiuna cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na ñetjeiˈyuuˈndye wendye naⁿˈñeeⁿ na jnda̱ tja̱. 	 Tad zemes iedzīvotāji par to priecāsies un līksmosies, un sūtīs dāvanas cits citam, jo šie divi pravieši mocīja tos, kas dzīvoja virs zemes.


Jo nnom nquii Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio nnom Jesucristo na nncwjeeˈcañoom na cwiluiiñê rey na nncuˈxeeⁿ nnˈaⁿ na nnditaˈndoˈ ndoˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, matˈio̱ⁿya tsˈiaaⁿmeiiⁿ ˈu, 	 Es tevi zvērinu pie Dieva un Jēzus Kristus, kas tiesās dzīvos un mirušos tad, kad nāks Viņš un Viņa valstība.


Ee seitioom naquiiˈ tsˈoom: “Xeⁿ cweˈ na nnda̱a̱ nñequiuuˈa liaⁿˈaⁿ, quia joˈ nnˈmaⁿya.” 	 Jo viņa sacīja sevī: Ja tikai es pieskaršos Viņa drēbēm, es kļūšu vesela.


Ndoˈ jeˈ majaalcweeⁿˈeⁿ. Ñjoom tsˈom tornom ˈnaaⁿˈaⁿ. Matseiˈnaⁿˈaⁿ tsom na chuuˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na seiljeii Isaías. 	 Un atceļā, sēdēdams savos ratos, viņš lasīja pravieti Isaju.


Quia joˈ ˈndii tsaⁿjndii jom. Ndoˈ tquieˈcañom ángeles, tyondyeˈntjomna nnoom. 	 Tad velns Viņu atstāja; un, lūk, eņģeļi piesteidzās un kalpoja Viņam.


Jnda̱ joˈ taxˈeeⁿ nnom cwiicheⁿ, tsoom: “Ndoˈ ˈu jeˈ, ¿cwanti chujnaⁿˈ?” Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: “Ja cho̱jnaⁿ cwii siaⁿnto xuu lqueeⁿ trigo.” Quia joˈ tsoom nnom: “Luaa coˈñomˈ tsom na chuunaˈ cwanti chujnaⁿˈ. Catseiljeiˈxcoˈ na ñeˈñequieenˈaaⁿ xuu lqueeⁿ trigo chujnaⁿˈ.” 	 Tad viņš sacīja otram: Bet tu cik esi parādā? Tas atbildēja: Simts mēru kviešu. Viņš tam sacīja: Ņem savu zīmi un raksti astoņdesmit!


To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyojaantyjo̱o̱ⁿ nanqua̱a̱ⁿˈâ ñˈeⁿ Pablo. Tacwaxua ˈñom, tyotsoom: —Naⁿnommˈaⁿ cwindyeˈntjomna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ nandyeticheⁿ. Cwilaˈcandiina ˈo cantyja nato na cwicaluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ. 	 Viņa sekoja Pāvilam un mums un sauca, sacīdama: Šie cilvēki ir Visaugstā Dieva kalpi, kas sludina jums pestīšanas ceļu.


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ tsjoom Lida ñequio ndyuaa su Sarón tyontyˈiaana tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ lcweˈ nˈomna, jlayuˈna ñequio Ta Jesús. 	 Un viņu redzēja visi Lidas un Saronas iedzīvotāji, kas atgriezās pie Kunga.


Xjeⁿˈñeeⁿ meiⁿ tîcatseiˈno̱ⁿˈa ˈñeeⁿ juu na nluiiñe nquii na nntseicanduuˈ jnaaⁿ nnˈaⁿ. Sa̱a̱ tjañjoomˈ tsˈo̱o̱ⁿ quia jñom Tyˈo̱o̱tsˈom ja na catseitsˈoomndyo̱ nnˈaⁿ, tsoom no̱o̱ⁿ: “Nntyˈiaˈnjomˈ na nndyocue Espíritu nacjooˈ cwii tsˈaⁿ, ndoˈ nljooˈñe ñˈeⁿñê. Juu tsaⁿˈñeeⁿ jnda̱ tyˈio̱ⁿya tsˈiaaⁿ jom na nntseitsˈoomñê nnˈaⁿ ñˈeⁿ Espíritu Santo.” 	 Un es Viņu nepazinu, bet, kas mani sūtīja kristīt ar ūdeni, tas man sacīja: Uz kā tu redzēsi Garu nonākam un uz Viņa paliekam, tas ir, kas krista Svētajā Garā.


Ñequiiˈcheⁿ cˈomˈcˈeendyoˈ na calaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha ticjaachuunaˈ ˈo quia na ñeˈcatsˈaanaˈ xjeⁿ ˈo. Jeeⁿ mˈaaⁿcˈeeˈ tsˈom tsˈaⁿ na nntsˈaa yuu na ya, sa̱a̱ ncˈe na tsˈaⁿ tseixmaⁿ, tileicanaaⁿñe na nntsˈaa na ljoˈ. 	 Esiet nomodā un lūdziet Dievu, lai jūs nekristu kārdināšanā! Gars gan ir modrs, bet miesa vāja.


Luaa macaⁿnaˈ: Juu tsˈaⁿ na ntyjii na meiⁿquia nantquie wanaaⁿ na nlcwaˈ, tintsˈaa na ticueeˈ tsˈom tsˈaⁿ na cweˈ jndaaˈ ljoˈ macwaˈ. Ndoˈ mati ˈu tsˈaⁿ na cweˈ jndaaˈ ljoˈ macwaˈ tincwjaaˈndyuˈ cwenta cweˈ na chaˈtso nnom macwaˈ xˈiaˈ, ee macoˈñom Tyˈo̱o̱tsˈom jom. 	 Tas, kas ēd, lai nenicina to, kas neēd, bet tas, kas neēd, lai netiesā ēdāju, jo Dievs viņu pieņēmis.


Ndoˈ juu yuscuˈñeeⁿ tjaleinoom cwii joo yuu na nncwañoomˈnaˈ juu yuu na jnda̱ seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nljooˈñê. Joˈ joˈ mˈaⁿ nnˈaⁿ na nnteixˈeena jom cwii meiⁿ waljooˈ we siaⁿnto waljooˈ ndyeenˈaaⁿ xuee. 	 Tad sieviete bēga tuksnesī, kur tai bija Dieva sagatavota vieta, lai viņu tur uzturētu tūkstoš divi simti sešdesmit dienas.


Ndoˈ yocheⁿ na wacatyeeⁿ na nncuˈxeeⁿ ñˈoomˈñeeⁿ seicwanom scoomˈm cwii ñˈoom na mˈaaⁿ. Tso: “Ticatiiˈndyuˈ ñˈoomwaaˈ ee tsaⁿmˈaaⁿˈ matseixmaaⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ. Ee tsjom teincooquiuuˈ jeeⁿ ñeseicachjuu tsaⁿtsjom ja cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ.” 	 Bet kad viņš sēdēja soģa krēslā, viņa sieva sūtīja pie tā, sacīdama: Neaiztiec šo Taisnīgo, jo es šodien sapnī Viņa dēļ daudz cietu!


Ndoˈ nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê, quia na ntyˈiaana chiuu wjaachˈeenaˈ, jluena nnoom: —Ta, ¿aa mañejom nntua̱a̱ˈa xjo? 	 Bet tie, kas pie Viņa bija, redzot, kam jānotiek, sacīja Viņam: Kungs, vai lai cērtam ar zobenu?


Joˈ chii nnˈaⁿ na cwiñequiandyeñˈeⁿ cantyja na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, mantyjiijndaaˈñê chiuu nntseicandyaañê tsˈaⁿ quia na maqueⁿnaˈ xjeⁿ juu. Ndoˈ mati nnˈaⁿ na cwiñequiandye cantyja ˈnaaⁿˈ natia, nljooˈndyena nacje ˈnaaⁿˈ nawiˈ na ntˈuiityeⁿnaˈ joona xuee na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ. 	 Kungs prot izglābt dievbijīgos no kārdinājuma, bet netaisnos paturēt mokām tiesas dienai,


Jom canda̱a̱ˈñˈeⁿ naya matseixmaaⁿ. Cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ matioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtsondyo̱. Cwii nnom na jnda̱ toˈño̱o̱ⁿya na matioˈnaaⁿñê jaa, jnda̱ mañoomcheⁿ na cwitoˈño̱o̱ⁿya. 	 Jo no Viņa pilnības mēs visi esam saņēmuši žēlastību pēc žēlastības.


Ndoˈ ˈu tiˈxˈiaaya na tjoomˈ ñelˈaaya tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, macaⁿˈa na cateijndeiˈ yolcumˈaⁿˈ, ee tyolajomndyena ñˈeⁿndyo̱ na tjoomˈ tyoñequiaaya ñˈoom na macwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ, mandiñˈeⁿ Clemente ñequio ntˈomndye joona na ñelˈana tsˈiaaⁿ ñˈeⁿndyo̱ na jnda̱ teiljeii ncueena naquiiˈ libro na chuunaˈ ncuee nnˈaⁿ na laxmaⁿ na ticantycwii na cwitaˈndoˈ. 	 Arī tevi, mans īstais darba biedr, es lūdzu, palīdzi viņām, kas kopā ar mani, Klementu un citiem maniem palīgiem strādājušas evaņģēlija labā. Viņu vārdi ir ierakstīti dzīvības grāmatā.


Jnda̱ joˈ matso Jesús no̱o̱ⁿ: —Luaañe tsoˈndyoˈ. Ndoˈ majuu xjeⁿˈñeeⁿ toˈño̱ⁿya tsoñeeⁿ. Teixˈa̱ya juu chaˈcwijom cwii tsˈaⁿ wˈaya. 	 Pēc tam Viņš sacīja māceklim: Lūk, tava māte! Un no tās stundas māceklis ņēma viņu pie sevis.


Jlaˈtiuuna, jluena nda̱a̱ ncˈiaana: —Sa̱a̱ ticatˈua̱a̱ya jom xcwe ncuee cha ticalaˈwendye nnˈaⁿ nacjooya. 	 Bet viņi sacīja: Tikai ne svētku dienā, lai kādreiz ļaudīs nesaceltu nemieru.


Joˈ joˈ jliuuyâ cwii wˈaandaa na ncwitˈionaˈ na wjaanaˈ ndyuaa Fenicia. Joˈ chii tuo̱o̱yâ juunaˈ, mana saayâ. 	 Un mēs, atraduši kuģi, kas brauc uz Feniķiju, iekāpām un aizbraucām.


Sa̱a̱ mawajnaⁿˈyaˈ chiuu tseixmaⁿ ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿ, ntyjiˈ chiuu waa tsˈiaaⁿ na teijnoomya, ñequio na matseiyuˈya cwii tsˈo̱o̱ⁿya, ndoˈ na mˈaaⁿ nioomcheⁿ tsˈo̱o̱ⁿ, ntyjiˈ chiuu waa na jnda ntyjiiya Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ na wiˈtsˈo̱o̱ⁿya nnˈaⁿ, ndoˈ mati na ticaˈndiincˈuaaˈndyo̱, 	 Bet tu esi sekojis manai mācībai, dzīves veidam, nodomiem, ticībai, augstsirdībai, mīlestībai, pacietībai,


Ndoˈ xcwe ncueesuaˈ quia tueeˈ xueeˈñeeⁿ. Jesús mˈaaⁿ watsˈom tˈmaⁿ ˈnaaⁿna. Manoom naquiiˈ cwii wˈaa cwentaaˈ watsˈomˈñeeⁿ na cweˈ wanaaⁿ ndiocheⁿ na sˈaa Salomón. 	 Un Jēzus staigāja svētnīcā, Salomona priekštelpā.


Ndoˈ cwitˈmo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na tyontyˈiaa nda̱a̱yâ na tyochˈeeⁿ, ñequio ñˈoom na tyoñequiaaⁿ na tyondya̱a̱yâ, cha nnda̱a̱ nlaˈjomndyoˈ ñˈeⁿndyô̱ ee juu na cwilajomndyô̱ mˈaaⁿnaˈ ñequio Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ñequio Jnaaⁿ Jesucristo. 	 Ko redzējām un dzirdējām, to pasludinām jums, lai arī jums būtu sadraudzība ar mums, un mūsu sadraudzība ar Tēvu un ar Viņa Dēlu Jēzu Kristu.


Caín tyotseixmaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿjndii. Ticatyˈiomnaˈ na nlˈaaya chaˈna sˈaaⁿ na seicueⁿˈeⁿ tyjeeⁿ. Ndoˈ ¿chiuu na sˈaaⁿ na luaaˈ? Sˈaaⁿ na ljoˈ ee tyotseijomñê cantyja na ticatyˈiomyanaˈ, sa̱a̱ juu tyjeeⁿ tyochˈee na matyˈiomyanaˈ. 	 Ne tā kā Kains, kas bija no ļaunā un nonāvēja savu brāli. Un kādēļ viņš to nonāvēja? Tādēļ, ka viņa darbi bija ļauni, bet viņa brāļa taisnīgi.


Sa̱a̱ manncueˈntyjo̱ xjeⁿ, ndoˈ jeˈ cwiweˈntyjo̱naˈ na nntˈoomˈndyoˈ. Cwii ndoˈ cwiindyoˈ nntsaˈyoˈ na waa wˈaˈyoˈ ndoˈ nˈndyeˈyoˈ ja na ñenco̱. Sa̱a̱ tiñenco̱ mˈaaⁿya, ee nquii Tsotya̱ya mˈaaⁿñê ñˈeⁿndyo̱. 	 Lūk, nāk stunda un jau atnākusi, kad jūs izklīdīsiet katrs uz savu pusi un atstāsiet mani vienu. Bet es neesmu viens, Tēvs ir ar mani.


Meiiⁿ jndye tsˈiaaⁿ na tyochˈeeⁿ jo nda̱a̱na na tixocaluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa, sa̱a̱ tiñeˈcalaˈyuˈna ñˈeⁿñê. 	 Bet lai gan Viņš tik lielus brīnumus darīja to priekšā, tie neticēja Viņam.


Ndoˈ nandye cañoomˈluee teicˈuaa na seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tsoom: —Luaañe Jndaaya na jeeⁿ candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿ. Cantyja ˈnaaⁿˈ jom mañequiaanaˈ na neiⁿya. 	 Un, lūk, balss no debesīm sacīja: Šis ir mans mīļais Dēls, kurš man labpatīk.


Xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ judíos jluiiˈâ nnom tsjoom ˈndyoo jndaa. Ee jlaˈtiuuyâ aa nchii nliuuyâ yuu cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, nlajomndyô̱ ñˈeⁿndyena. Joˈ joˈ jliuuyâ ntˈom yolcu. Saacwindyuaandyô̱ jlana̱a̱ⁿyâ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. 	 Tad sabata dienā mēs izgājām ārpus vārtiem pie upes, kur, šķiet, notika lūgšana; un apsēdušies mēs runājām ar sievietēm, kas tur bija sapulcējušās.


Jnda̱ chii ntyˈiaya cwii ángel na meintyjeeˈ naquiiˈ ñeˈquioomˈ. Jndeii matseixuaⁿ na maqueⁿˈeⁿ chaˈtso cantsaa na maˈntyja tsjo̱ˈluee. Matsoom: —Quioˈyoˈ calaˈjomndyoˈ nantquie tˈmaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tad es redzēju vienu eņģeli, kas stāvēja saulē un sauca stiprā balsī visiem putniem, kas lidoja debess telpā, sacīdams: Nāciet un pulcējieties Dieva lielajā mielastā,


Juu tsˈaⁿ na waa cwii tsˈiaaⁿ na matseixmaⁿ, macaⁿnaˈ na cwitquiooˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ na cwiluiiñê tsˈaⁿ na matseicanda̱. 	 No pārvaldniekiem jau prasa, lai katrs būtu uzticams.


Ncˈe na luaaˈ, catjeiˈndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ cwii cwii nnom natia, chaˈtso na maquiuˈnnˈaⁿnaˈ, chaˈtso na we waa na machˈee tsˈaⁿ, chaˈtso na cwilaˈta̱a̱ˈ nˈom nnˈaⁿ ncˈiaana, chaˈtso na cwitioˈñˈoom nnˈaⁿ ntˈomcheⁿ. 	 Un atmetuši visu ļaunprātību un viltību, un liekulību, un skaudību, un visas mēlnesības,


Ndoˈ tˈo̱ya: “¿ˈÑeeⁿ ˈu Ta?” Quia joˈ tso no̱o̱ⁿ: “Ja Jesús tsˈaⁿ Nazaret na macoˈwiˈ.” 	 Bet es atbildēju: Kungs, kas tu esi? Un Viņš sacīja man: Es esmu Jēzus Nācarietis, ko tu vajā.


Ndoˈ quia na jnda̱ jliuna Jesús cwiicheⁿ xndyaaˈ ndaaluee, tyoluena nnoom: —Maestro, ¿ljoˈ xjeⁿ jndyoˈ luaa? 	 Un tie, atraduši Viņu viņpus jūras, sacīja Viņam: Rabbi! Kad Tu šeit atnāci?


Ndoˈ Judas, tsaⁿ na tquiaa cwenta Jesús, jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ ˈnaaⁿ chiuu waa na nntsˈaaⁿ. Tsoom: —Tsˈaⁿ na nncˈua ntsmaⁿˈ maxjeⁿ juu na cwilˈueˈyoˈ. Mana catˈueˈyoˈ jom. 	 Bet Viņa nodevējs bija devis tiem zīmi, sacīdams: kuru es skūpstīšu, ir Viņš, to aizturiet!


Jnda̱ teinom xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ judíos ndoˈ jnda̱ jaawixuee xuee najndyee smanaⁿ, quia joˈ tja María Magdalena ñequio cwiicheⁿ María, tyˈecajndooˈna tseiˈtsuaa. 	 Bet, kad sabats beidzās, pirmajai nedēļas dienai austot, Marija Magdalēna un otra Marija nāca apskatīt kapu.


Juu Lotˈñeeⁿ tyoluiiñê cantyja na matyˈiomyanaˈ. Joˈ chii ˈio ndi ˈio tyotseiˈndaaˈnaˈ ntyjeeⁿ na tyontyˈiaaⁿˈaⁿ ndoˈ tyoñeeⁿ chaˈtso nnom natia na tyolˈa naⁿˈñeeⁿ. 	 Jo, visu to redzēdams un dzirdēdams, viņš palika taisnīgs, lai gan viņš dzīvoja pie tiem, kuri diendienā mocīja ļauniem darbiem viņa taisnīgo dvēseli.


Canduˈyoˈ xmaⁿñe María. Jom jeeⁿ jndye tsˈiaaⁿ na sˈaaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Sveiciniet Mariju, kas daudz strādājusi jūsu labā!


Ndoˈ xeⁿ ncˈuaaˈ nluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ na maqueⁿnaˈ joo na tjaa jnaⁿ laxmaⁿ, ¿chiuu nluiiyuu na nluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ na tia nnˈaⁿndye ñequio nnˈaⁿ jnaⁿ? 	 Un ja taisnīgais tikko būs izglābts, kur tad paliks bezdievis un grēcinieks?


Nchii Tyˈo̱o̱tsˈom sˈaaⁿ naljoˈ ee jom maqueeⁿˈñê ˈo. 	 Šī pārliecināšana nenāk no Tā, kas jūs ir aicinājis.


¿Ljoˈ xjeⁿ tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom na ljoˈ? ¿Aa quia jnda̱ na sˈaañe cheⁿnqueⁿ ˈnaaⁿ na seicato̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na cwilˈaa jaa nnˈaⁿ judíos ndaaya na naⁿnom, oo aa xjeⁿ na tyoochˈeeⁿ na ljoˈ? Tuii na ljoˈ xjeⁿ na tyoochˈeeⁿ ˈnaaⁿˈñeeⁿ. 	 Tad kā tā pieskaitīta? Vai apgraizīšanā, vai tad, kad viņš nebija apgraizīts? - Ne apgraizīšanā, bet tad, kad viņš nebija apgraizīts.


Majuu Caifásˈñeeⁿ jnda̱ seijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈom ncˈiaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ na yaticheⁿ na cwii tsˈaⁿ cueˈ cwentaa chaˈtsondye joona. 	 Bet Kaifa bija tas, kas jūdiem deva padomu, ka labāk vienam cilvēkam mirt tautas dēļ.


Ee jâ tîcatoˈño̱o̱ⁿyâ naya lueeˈyoˈ na cweˈyu. Ñetqueⁿndyô̱ na ñelˈaayâ tsˈiaaⁿ, ñetantjo̱o̱ⁿyâ ˈnaⁿ na ñetcaⁿnaˈ jâ. Naxuee natsjom ñejlaˈjnda̱a̱yâ cha ticatua̱a̱ˈâ xuu nacjooˈ meiⁿcwiindyoˈ ˈo na nnteixˈee jâ. 	 Un neviena maizi par velti neēdām, bet dienām un naktīm pūlējāmies un strādājām savu darbu, lai nevienu no jums neapgrūtinātu,


Ndoˈ ndiocheⁿ tioˈñeeⁿ meintyjeeˈ ntˈomcheⁿ ntquiuu nchooˈ ñequiee ntio. Joˈ joˈ meindyuaandye ntquiuu nchooˈ ñequiee nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye. Cweeˈna liaa canchiiˈ ndoˈ ñjom corona sˈom cajaⁿ nqueⁿna. 	 Un ap troni divdesmit četri sēdekļi, un sēdekļos sēdēja divdesmit četri sentēvi, ietērpti baltās drānās un viņu galvās zelta kroņi.


Malaaˈtiˈ cˈomˈ ˈo na calaxueendyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ cha nlaˈno̱ⁿˈna na cwilˈaˈyoˈ chaˈtso nnom na matyˈiomyanaˈ. Ndoˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ nlaˈtˈmaaⁿˈndyena Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 Tā lai jūsu gaisma spīd cilvēkiem: lai viņi redz jūsu labos darbus un godā jūsu Tēvu, kas ir debesīs.


Quia joˈ ˈñeeⁿ juu na wjaa nacjoo naⁿmaⁿnˈiaaⁿ, mawjaa tsaⁿˈñeeⁿ nacjooˈ na seijndaaˈñe nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ maxjeⁿ nntˈuiinaˈ jom na nntioomñê na ljoˈ machˈeeⁿ. 	 Tāpēc, kas pretojas priekšniecībai, pretojas Dieva rīcībai; bet tie, kas pretojas, paši sev sagādā pazudināšanu.


Mawaa xjeⁿ na nlaˈcueeˈ nnˈaⁿ ja, ndoˈ jnda̱ joˈ taxocantyˈiaana ja. Sa̱a̱ ñˈeⁿndyoˈ ˈo ñequiiˈcheⁿ na nncˈo̱o̱ⁿya, ee ncˈe na nncwando̱ˈxco̱, joˈ chii mati ˈo nlaxmaⁿˈyoˈ na ticantycwii na nntandoˈyoˈ. 	 Vēl neilgi, un pasaule mani vairs neredzēs. Bet jūs redzēsiet mani, jo es dzīvoju, un jūs dzīvosiet.


Jeˈ macwilaˈno̱o̱ⁿˈâ na ˈu chaˈtso ntyjiˈ meiⁿ ticaⁿnaˈ na nntaˈxˈa̱a̱tya̱a̱yâ njomˈ. Joˈ chii cwilayuuˈâ na mayuuˈ na jnaⁿˈ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tagad mēs zinām, ka Tu visu zini, un Tev nav vajadzīgs, lai Tev kāds jautātu. Tāpēc mēs ticam, ka Tu esi no Dieva izgājis.


Tso Jesús nnoom: —Aa ndiˈ, Pedro, njomˈ matsjo̱o̱, cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntseixuaa caxtijndyo jeˈjeˈcheⁿ, sa̱a̱ ˈu xjeⁿˈñeeⁿ jnda̱ ndyee ndiiˈ macwjiˈndyuˈ na ticwajnaⁿˈ ja. 	 Bet Viņš sacīja: Es tev saku, Pēter, šodien vēl gailis nebūs nodziedājis, iekams tu trīsreiz būsi noliedzis, ka mani pazīsti. Un Viņš tiem sacīja:


Ndoˈ taxˈeeñe Nicodemo nnoom, matso: —¿Chiuu nntsˈaa tsˈaⁿ na nluiiñennaaⁿˈaⁿ na jnda̱ tquieñê? Ee tixocanda̱a̱ nncjaaquieeˈnnaaⁿˈaⁿ tsiatsjaaⁿˈ tsoñeeⁿ ndoˈ na nluiiñennaaⁿˈaⁿ. 	 Nikodēms sacīja Viņam: Kā var cilvēks, būdams vecs, piedzimt? Vai viņš var vēlreiz atgriezties mātes miesās un no jauna piedzimt?


Yati na tinlquiˈ seiˈ, tincˈuaˈ winom ndoˈ tintsaˈ cwii nnom na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nntseilcweˈtyaˈnaˈ cwii xˈiaˈ na matseiyuˈ, oo na nntseiquioonaˈ jom na nntsˈaaⁿ jnaⁿ oo na nntsˈaanaˈ na tityeⁿ matseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Labi ir neēst gaļu un nedzert vīnu, un nedarīt neko citu, kas dod piedauzību tavam brālim, to apgrēcina vai padara viņu vāju.


Chaˈtso cwicanda̱a̱ matsˈaa ncˈe najndeii nquii Cristo. 	 Es visu spēju Tanī, kas mani stiprina.


Quia joˈ taˈxˈeetina nnoom, jluena: —¿Ndoˈ juu tsaⁿˈñeeⁿ, yuu mˈaaⁿ? Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na: —Ticaljeiiya. 	 Un tad tie sacīja viņam: Kur Viņš ir? Viņš teica: Nezinu.


Maja luaa joˈ. Maja matseiljeiya ñˈoommeiⁿˈ. Ndoˈ joo ñˈoom na macwjiˈyuuˈndyo̱, ñˈoom na mayuuˈ joˈ, nchii cweˈ na maquiuˈnnˈaⁿya. 	 Šis ir tas māceklis, kas par šo liecību dod un uzrakstīja šo; un mēs zinām, ka viņa liecība patiesa.


Xuee na jnda̱ we na tuii na luaaˈ, ntyˈiaaˈ Juan na ndyowindyooˈ Jesús na mˈaaⁿ. Matsoom nda̱a̱ jâ na mˈaaⁿyâ ñˈeⁿñê joˈ joˈ: —Queⁿˈyoˈ cwenta, luaaˈ tsˈaⁿ na cwiluiiñe catsmaⁿ tsmeiⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na juu matseicanduuˈ jnaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Otrā dienā Jānis redzēja Jēzu nākam pie viņa un sacīja: Lūk, Dieva Jērs, kas deldē pasaules grēkus.


Ndoˈ xeⁿ nnda̱a̱ nntseina̱ⁿ ñˈoom na maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom no̱o̱ⁿ ndoˈ matseiˈno̱ⁿˈa chaˈtso na wantyˈiuuˈ na matseijndaaˈñê na mandiñˈeeⁿ chaˈtso na matseiˈno̱ⁿˈa, hasta nnda̱a̱ nquindyo̱o̱ ntsjo̱ ncˈe na matseiyuˈya tsˈo̱o̱ⁿ, sa̱a̱ xeⁿ ticˈo̱o̱ⁿya nawiˈ tsˈo̱o̱ⁿya nnˈaⁿ, meiⁿchjoo tjayuu lˈuendyo̱. 	 Un ja man būtu pravieša dāvanas, un es zinātu visus noslēpumus un visas zinātnes, un ja man būtu pilnīga ticība tā, ka es kalnus pārceltu, bet man nebūtu mīlestības, tad es neesmu nekas.


Cantyja ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ matseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na seiljeii profeta Isaías, tsoom: Meiiⁿ na jndye na cwindyeˈyoˈ sa̱a̱ tixocalaˈno̱ⁿˈyoˈ, ndoˈ meiiⁿ na jndye cwintyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ, sa̱a̱ tixoqueⁿˈyoˈ cwenta. 	 Un izpildīsies viņos Isaja pravietojums, kas saka: ar dzirdi jūs dzirdēsiet, bet nesapratīsiet; skatīdamies redzēsiet, bet nesaredzēsiet.


Juu nayawaañe na jeeⁿ jndanaˈ, laˈxmaaⁿyâ juunaˈ naquiiˈ seiiˈâ na joo seiiˈâ matseijomnaˈ chaˈcwijom ncuaa tsˈocachu. Luaaˈ waa cha nleitquiooˈya na cwicanda̱a̱ cwilˈaayâ tsˈiaaⁿmeiiⁿ ncˈe Tyˈo̱o̱tsˈom mañequiaaⁿ na jnda̱a̱yâ, meiⁿ nchii ncjo̱o̱yâ waa na cwilaˈxmaaⁿyâ. 	 Bet šo dārgumu mēs glabājam māla traukos, lai spēka pārpilnība būtu ne no mums, bet no Dieva.


’Mayuuˈcheⁿ candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso nnom na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnˈaⁿ ñequio meiⁿnquia ñˈoom wiˈ na ntjeiⁿnaˈ na cwiluena. 	 Patiesi es jums saku, ka cilvēku bērniem visi grēki un zaimi, ar kādiem ir zaimojuši, tiks piedoti,


Jnda̱ joˈ seineiⁿtyeeⁿcheⁿ nda̱a̱na: —¿Aa nntsˈaacheⁿnaˈ na nntseicwˈaa tsˈaⁿ xjocanti ndoˈ nncwjaaˈñeyom juunaˈ nacjeeˈ tsˈoom maquila, oo na nlcoomˈm juunaˈ nacjeeˈ jnduu? ¿Aa nchii ndye nntseintyjaaⁿ juunaˈ? 	 Un Viņš sacīja tiem: Vai tad gaismu meklē, lai to liktu zem pūra vai zem gultas? Vai ne tāpēc, lai to liktu svečturī?


Jnda̱ joˈ jluiˈ Jesús Jerusalén ndoˈ jâ nnˈaⁿ na tˈmaaⁿ na calaˈjomndyô̱ ñˈeⁿ tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ, mati jluiiˈâ ñˈeⁿñê. Tyomaˈno̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿñê tsˈo̱ndaa Judea. Tyomˈaaⁿyâ joˈ joˈ cwantindyo xuee. Ndoˈ jndye nnˈaⁿ tquieˈcañom jom na nleitsˈoomndye. 	 Pēc tam Jēzus un Viņa mācekļi aizgāja Jūdejas zemē un tur uzturējās ar viņiem, un kristīja.


Ee xeⁿ juu ñˈoom na seijndaaˈñenaˈ na nntˈuiityeⁿnaˈ nnˈaⁿ tyotseixmaⁿnaˈ na caxuee na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom, quia joˈ juu ñˈoom na maqueeⁿ jaa na tjaa jnaⁿ jlaxmaaⁿya, tˈmaⁿti na caxuee na tseixmaⁿnaˈ, nchiiti ñˈoom na tqueeⁿjñeeⁿ. 	 Ja jau pazudināšanas kalpošanai ir sava godība, tad daudz vairāk šī godība pārpilnībā ir taisnības kalpošanai.


Tsˈaⁿ na macandaaˈ na mañequiaa na tˈmaⁿ nˈom nnˈaⁿ, tsˈiaaⁿˈñeeⁿ catsˈaa. Ndoˈ juu tsˈaⁿ na niom sˈom lˈo̱ tintseintycwiiˈ na nnteijndeii ncˈiaaˈ ˈnaⁿ na matseiˈtjo̱o̱naˈ joona. Tsˈaⁿ na ˈnaaⁿˈ na nluiitquieñe catsˈaa naljoˈ ñequio na machˈeeñe cwenta. Ndoˈ tsˈaⁿ na mateijndeii nnˈaⁿ na ntyˈiaandye catsˈaa naljoˈ ñequio na neiiⁿˈ. 	 Kas sludinātājs, lai sludina, kas dala dāvanas, lai dara to vientiesīgi, kas ir priekšnieks, lai pilda rūpīgi, kas strādā žēsirdības darbu, lai dara to ar prieku!


Xuee na cwintycwii ncuee cwilˈana na tˈmaⁿti xuee juunaˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena. Juu xueeˈñeeⁿ tjameintyjeeˈ Jesús, seiweeⁿ jñeeⁿˈeⁿ. Tsoom: —ˈÑeeⁿ juu na matseiqueeⁿnaˈ tsˈom na ñecˈoomñe nacje ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, candyontyjo̱ naxa̱ⁿˈa, ndoˈ catseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 Bet beidzamajā lielajā svētku dienā Jēzus stāvēja un sauca, sacīdams: Kam slāpst, lai nāk pie manis un dzer!


Tyˈe naⁿˈñeeⁿ na mˈaⁿ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos. Jluena nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Jâ jnda̱ tqua̱ⁿtya̱a̱ⁿyâ ñˈoom na wˈii nacjooyâ na tacwaaˈâ hasta cueˈjndyee Pablo nlˈaayâ. 	 Tie aizgāja pie augstajiem priesteriem un vecākajiem un sacīja: Mēs devām solījumu nekā nebaudīt, iekams Pāvilu nenonāvēsim.


Ndoˈ Saulo tjanaⁿjndeiityeeⁿ na tyoñequiaaⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tyoˈmo̱o̱ⁿ na mayuuˈ na Jesús cwiluiiñê Cristo. Joˈ na tjatseiñˈeeⁿˈñenaˈ nnˈaⁿ judíos na mˈaⁿ Damasco. 	 Bet Sauls atspirga arvien vairāk un ienesa sajukumu jūdos, kas dzīvoja Damaskā, apstiprinādams, ka Šis ir Kristus.


Tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿsˈa na jndyu Simeón tsjoom Jerusalén. Tsaⁿˈñeeⁿ tyomˈaaⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ ndoˈ jeeⁿ xcweeˈ tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ñequio na ntyjaaˈ tsˈoom tyomeinomˈm na nntyˈiaaⁿˈaⁿ nquii na nntseinjoomˈ nˈom nnˈaⁿ Israel. Ndoˈ tyomˈaaⁿ Espíritu Santo ñˈeⁿñê. 	 Un, lūk, Jeruzalemē bija cilvēks, vārdā Simeons; šis cilvēks bija taisnīgs un dievbijīgs, un viņš gaidīja Izraēļa iepriecināšanu; un Svētais Gars bija viņā.


Ñequiondye joona cwilaˈcwano̱o̱ⁿyâ cwiicheⁿ nnˈaaⁿya na jndye nnom na machˈeeⁿ maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱yâ na jeeⁿ queeⁿ tsˈoom tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ jeˈ majndeiiticheⁿ na luaaˈ ee cantyja ˈnaⁿˈyoˈ mañˈoom tˈmaaⁿˈñê tsˈoom. 	 Viņiem līdz mēs nosūtījām mūsu brāli, kura centību mēs bieži daudzos gadījumos esam pārbaudījuši; tagad, pilnīgi paļaudamies uz jums, viņš kļuvis vēl centīgāks.


Ndoˈ chaˈtsondye joo naⁿˈñeeⁿ na taˈndoˈ, niom yom yom lquiina. Chaˈwaandyena ñˈeⁿ lquiina chuuˈ nˈom nda̱a̱na. Naxuee natsjom ticˈoomeintyjeeˈna na cwiluena: Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom matseixmaⁿñˈeeⁿ chaˈtso nnom najnda̱. Ljuˈ. Ljuˈ. Ljuˈ cwiluiiñê. Nqueⁿ mˈaaⁿ nacjeeˈ na jnaⁿjndyeenaˈ. Maxjeⁿ mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿ ndoˈ nncueˈntyjo̱ na nncwjeeˈcañoom. 	 Un četri dzīvnieki, kam bija katram seši spārni un visapkārt un iekšpusē pilni acīm, nemitīgi dienu un nakti sauca: Svēts, svēts, svēts visvarenais Kungs Dievs, kas bija, kas ir un kas nāks!


Ndoˈ ticwii cwii tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱, ticantycwii na nncwandoˈ, ndoˈ meiⁿ tijoom nntsuuñe. ¿Aa matseiyuˈ na ljoˈ? 	 Un ikviens, kas dzīvo un tic uz mani, ne mūžam nemirs. Vai tu tici tam?


Sa̱a̱ calaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoom na nntsjo̱o̱. Tso Moisés na calˈaˈyoˈ costumbre yonom ndaˈyoˈ na ˈndaandye. Ndoˈ cwilaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ meiiⁿ xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya. Sa̱a̱ nchii jom seicato̱o̱ⁿˈo̱ⁿ costumbreˈñeeⁿ. Nquiee weloo welooya jlaˈcato̱o̱ˈna juunaˈ. 	 Tāpēc Mozus deva jums apgraizīšanu, lai gan tā nav no Mozus, bet no tēviem; un jūs sabatā apgraizāt cilvēku.


¿Aa nchii nnco̱ sˈaa cañoomˈluee ñˈeⁿ tsjoomnancue? 	 Vai ne mana roka visu to darījusi? (Is.66,1-2)


Ndoˈ lqueeⁿ na tquiaa yuu na tooˈ ndaˈ lˈo̱o̱nioom, mannˈaⁿ na cwindye ñˈoom naya. Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ jeeⁿ mˈaⁿna ñomtiuu chiuu na cwii ˈoomˈaⁿyoona, ndoˈ chiuu ya nleityandyetina. Joˈ chii tileicanaⁿndyena na nlˈana yuu na matsonaˈ. Ee ñˈomtiuuˈñeeⁿ matseicuˈnaˈ na nlaˈcanda̱na nnom Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ lˈa joo lˈo̱o̱nioom na jlaˈcantoˈndyenaˈ nacjooˈ ntjom. 	 Bet starp ērkšķiem sētais ir tas, kas vārdu dzird, bet šīs pasaules rūpes un bagātības viltība nomāc vārdu; un viņš nenes augļus.


Jnda̱ toˈño̱ⁿya chaˈtso na jlaˈcwanomˈyoˈ hasta waljooˈcheⁿ jndye toˈño̱ⁿya. Cantyja ˈnaaⁿˈ joo sˈom na jlaˈcwanomˈyoˈ ñequio lˈo̱ Epafrodito, jeeⁿ tincˈuaaˈ lˈaˈyoˈ. Juu joˈ matseijomnaˈ chaˈcwijom jndyeeˈ tsioom suu na jeeⁿ cachi ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 Man viss ir un ir pārpilnībā. Saņēmis no Epafrodīta to, ko jūs sūtījāt, šo saldo smaržu, Dievam pieņemamo un patīkamo upuri, es esmu nodrošināts.


Tquiena. Ndoˈ joˈ joˈ mˈaaⁿ sta̱xeeⁿˈ Simón. Waa cjooˈ jnduu na matseiconaˈ juu. Mañoomˈ jlaˈcandii nnˈaⁿ Jesús na wiiˈ yuscuˈñeeⁿ. 	 Bet Sīmaņa sievasmāte gulēja drudzī, un tūdaļ tie pateica Viņam to.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, jeˈ cwiluiindyo̱ ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ meiiⁿ na ticalaˈno̱o̱ⁿˈa jeˈ chiuu mmaaⁿˈa nnda̱nquia sa̱a̱ cwilaˈno̱o̱ⁿˈa quia na nleitquiooˈñenndaˈ Jesucristo, nlaxmaaⁿya chaˈxjeⁿ nqueⁿ, ee nntyˈiaa nda̱a̱ya jom chaˈxjeⁿ waaⁿ. 	 Mīļie, tagad mēs esam Dieva bērni. Un vēl nav atklājies, kas mēs būsim. Mēs tikai zinām, ka tad, kad Viņš parādīsies, mēs būsim Viņam līdzīgi, jo mēs redzēsim Viņu tādu, kāds Viņš ir.


Quia joˈ nncˈoomˈ na neiⁿˈ na luaaˈ nntsaˈ. Ee joona xocanda̱a̱ nlˈana na nnjoom ljoˈ na saˈ, sa̱a̱ ˈu nncoˈñomˈ na nnjoom quia na nntaˈndoˈnndaˈ nnˈaⁿ na ñelˈa yuu na matyˈiomyanaˈ. 	 Un svētīgs tu būsi, jo viņiem nav ar ko tev atlīdzināt, bet tev tiks atlīdzināts, kad taisnīgie augšāmcelsies.


’Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom mati matseijomnaˈ chaˈna cwii tsˈaⁿ na matseijnda ndoˈ majnda̱a̱ ta̱ˈ na ñequiiˈcheⁿ malˈueeⁿ ta̱ˈ perlas na yati. 	 Vēl debesvalstība pielīdzināma tirgotājam, kas meklē labas pērles.


Ndoˈ canchooˈwendyô̱ jâ jñom Jesús, jnda̱ tquiaaⁿ ñˈoom nda̱a̱yâ, tsoom: —Tintsaquieˈyoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na nchii nnˈaⁿ judíos ndoˈ tintsaquieˈyoˈ naquiiˈ meiⁿcwii tsjoom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ samaritanos. 	 Jēzus sūtīja šos divpadsmit un pavēlēja viņiem, sacīdams: Ceļu uz pagāniem nestaigājiet un samariešu pilsētās neieejiet,


Tsoom nda̱a̱na: “Cwa catsaˈyoˈ na waa ntjom ˈnaⁿya na nlˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ. Ja nntiomlˈuaya ˈo chaˈxjeⁿ na matsonaˈ.” Mana tyˈe naⁿˈñeeⁿ. 	 Un viņš sacīja tiem: Ejiet arī jūs manā vīna dārzā, un es jums došu, kas pienākas.


’Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, juu teijaaⁿˈñeeⁿ quia na nndyo̱o̱nndaˈa, we nnˈaⁿ maⁿˈ cjooˈ jnduu, cwii tsaⁿˈñeeⁿ wjaañˈoomnaˈ jom na mˈaaⁿya, ndoˈ cwiicheⁿ maˈndiinaˈ. 	 Es jums saku: tanī naktī divi būs vienā gultā: vienu uzņems, bet otru atstās.


Maluaaˈ na jndyo̱o̱ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. Jndyo̱o̱ na nndiˈntjo̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ nchii na nndyeˈntjom nnˈaⁿ no̱o̱ⁿ. Ndoˈ jndyo̱o̱ na nñequiaandyo̱ na cˈio̱ na nntio̱o̱ⁿya jnaaⁿ nnˈaⁿ na jndyendye, cha nndyaandyena na nntˈuii jnaaⁿna joona. 	 Jo Cilvēka Dēls nav atnācis, lai Viņam kalpotu, bet lai Viņš kalpotu un atdotu savu dzīvību daudzu atpestīšanai.


Ñˈoommeiiⁿ seineiⁿ Jesús yocheⁿ na tyoˈmo̱o̱ⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos, yuu cwitueeˈ nnˈaⁿ sˈom cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ meiⁿcwii tsˈaⁿ tîcatˈuii jom, ee tyooweˈntyjo̱ xjeⁿ na nntjoom nawiˈ tˈmaⁿ. 	 Šos vārdus Jēzus, mācīdams svētnīcā, teica pie upura lādes; un neviens Viņu neapcietināja, jo Viņa stunda vēl nebija pienākusi.


Quia na tueeˈntyjo̱ xjeⁿ na nlcwaˈna natmaaⁿ jñoom mosoomˈm na cjaacatso nda̱a̱ nnˈaⁿ na maqueeⁿˈñê: “Aa ndyeˈyoˈ, cjaaya, ee chaˈtso jnda̱ maya waa.” 	 Un mielasta stundā viņš sūtīja savu kalpu pateikt ielūgtajiem, lai tie nāk, jo viss jau sagatavots.


Yocheⁿ na mˈaaⁿ Pedro jo nacje, tachˈeⁿ wˈaaˈñeeⁿ, tjantyjaaˈ cwii yuscu jom na mandiˈntjom nnom tyee na cwiluiitquieñe. 	 Un Pēterim apakšā pagalmā esot, nāca viena no augstā priestera kalponēm


Jlaˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ jom meiⁿ tîcatuˈxeⁿyana ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu nnda̱a̱ nntseineiⁿ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaaⁿˈaⁿ na tjawicantyjooˈ, maxjeⁿ tjaaˈnaⁿ ee tyuaaˈ jlaˈcueeˈna jom. 	 Viņa pazemošanai tiesa tika atcelta. Kas izstāstīs Viņa cilti, jo Viņa dzīvība tiek paņemta no šīs zemes? (Is.53,7-8)


Jluena nnoom: —Jâ tquio̱o̱yâ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ na jndyu Cornelio, tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom cwii tmaaⁿˈ sondaro. Jom tsˈaⁿ na machˈee yuu na matyˈiomyanaˈ ndoˈ na matseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom. Chaˈtsondye nnˈaⁿ judíos ya ñˈoom cwilaneiⁿna cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ndoˈ jnda nquiuna jom. Cwii ángel cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tso nnoom na catseicañeeⁿ ˈu na cjaˈ waⁿˈaⁿ ndoˈ na nñeeⁿ ñˈoom na nntseineiⁿˈ. 	 Tie sacīja: Simtnieks Kornēlijs, taisnīgs un dievbijīgs vīrs, ko godina visa jūdu tauta, saņēma pamācību no svētā eņģeļa, lai aicinātu tevi savā namā un uzklausītu tavus vārdus.


Taxˈeeñê nda̱a̱na: —¿Cwanti tyooˈ cwileiˈñˈomˈyoˈ? Tˈo̱o̱na, jluena: —Ntquieeˈ taⁿˈ tyooˈ. 	 Un Viņš jautāja tiem: Cik jums ir maizes? Tie atbildēja: Septiņas.


Sa̱a̱ taqueⁿ Jesús, tsoom: —ˈO yolcu Jerusalén, tandyueeˈyoˈ cantyja ˈnaⁿ ja luaa, catyueeˈyoˈ cantyja ˈnaⁿˈ ncjoˈyoˈ ñˈeⁿ ndaˈyoˈ. 	 Bet Jēzus, pagriezies pret tām, sacīja: Jeruzalemes meitas, neraudiet par mani, bet raudiet pašas par sevi un savu bērnu dēļ!


’Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseijndo̱ˈ tsˈom cwii yucachjoo na catsˈaa natia, tsaⁿˈñeeⁿ yati xeⁿ cjuˈnaˈ jom tsˈom ndaaluee na chuˈtyeⁿ xtyoomˈm cwii tsjo̱ˈsuu tˈmaⁿ. 	 Bet kas apgrēcina vienu no šiem mazajiem, kas tic man, tam būtu labāk, ka viņam kaklā piesietu dzirnakmeni un nogremdētu jūras dziļumos.


Tˈo̱ Jesús, matsoom: —Xeⁿ tia ñˈoom na matsjo̱o̱, cwjiˈyuuˈndyuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈomtiaˈñeeⁿ, sa̱a̱ xeⁿ ñˈoom na matyˈiomyanaˈ matseina̱ⁿ, tisˈa na macwjaˈ ja. 	 Jēzus atbildēja viņam: Ja es ļaunu runāju, pierādi ļaunumu, bet ja labi, kāpēc tu mani sit?


Jnda̱ na jndye nnˈaⁿ judíos ñˈoommeiⁿˈ sˈaanaˈ na tîcatjoomˈnndaˈ na jlaˈneiⁿna cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Tad atkal to vārdu dēļ jūdos izcēlās domstarpības.


Ndyee xuee waljooˈ xcwe nncwindyuaa seiˈtsˈo ˈnaaⁿna joˈ joˈ. Ndoˈ nnˈaⁿ na ticwii cwii nnom na tjachuiiˈndye, ñequio nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ cwii cwii tmaaⁿˈndye, ñequio nnˈaⁿ na cwichuiiˈ ñˈoom na cwilaˈneiⁿ, ñequio nnˈaⁿ na nnaⁿ ticwii cwii tsjoomnancue, nntyˈiaana seiˈtsˈo ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ, sa̱a̱ tixonquiana na nncjaacantˈiuuˈndye naⁿˈñeeⁿ. 	 Un cilšu, un tautu, un valodu, un tautību ļaudis redzēs viņu līķus trīs ar pus dienas un neļaus viņu līķus likt kapā.


Jnda̱ seineiⁿ Jesús ñˈoomwaaˈ, tjatjatyeeⁿ na nncueⁿˈeⁿ Jerusalén. 	 Un to teicis, Viņš, iedams uz Jeruzalemi, turpināja ceļu.


ˈU tsˈaⁿ na we waa na matseixmaⁿˈ cwjiˈjndyeeˈ tsˈoom tscaaˈ na njom tsˈomnjomˈ nncuˈ quia joˈ tquioˈyaˈ na nncwjiˈ ntquiooˈ jnda̱ na njom tsˈomnnom xˈiaˈ. 	 Liekuli, izmet vispirms baļķi no savas acs un tad lūko izvilkt skabargu no sava brāļa acs!


Joˈ chii calcweˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ cataˈndyoˈxcweˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha nntseicanoomˈm jnaⁿˈyoˈ ndoˈ na nñequiaaⁿ na ntseixconaˈ cantyja na cwitsaamˈaⁿˈyoˈ joo nnoom. 	 Tāpēc nožēlojiet grēkus un atgriezieties, lai jūsu grēki tiktu izdeldēti!


Joˈ na cwiluiindyuˈ jnaaⁿ, nchii cweˈ tsˈaⁿ na mandiˈntjomtyeⁿ nnom patrom. Ndoˈ ncˈe na cwiluiindyuˈ jnaaⁿ, juu na nñequiaaⁿ na nndaaˈ Cristo, mati ˈu nndaˈ. 	 Tātad vairs nav kalps, bet ir dēls, un ja dēls, tad arī mantinieks caur Dievu.


Nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ saduceos tquieˈcañomna na mˈaaⁿ Jesús. Ñeˈcalˈana xjeⁿ jom, joˈ na taⁿna nnoom na catsˈaaⁿ cwii ˈnaaⁿ na nntyˈiaana na mˈmo̱o̱ⁿnaˈ na Tyˈo̱o̱tsˈom jñom jom. 	 Tad atnāca pie Viņa farizeji un saduceji un, kārdinādami Viņu, lūdza, lai Viņš rāda tiem zīmi no debesīm.


Ee ljoˈ na queeⁿ tsˈom seiiˈ tsˈaⁿ mˈaaⁿnaˈ nacjooˈ Espíritu, ndoˈ Espíritu wjaamˈaaⁿ nacjooˈ na queeⁿ tsˈom seiiˈ tsˈaⁿ. Ndoˈ we ndiiˈ nmeiⁿˈ mˈaⁿ ndiaaˈndye. Ncˈe na luaaˈ waa, tixocanda̱a̱ nlˈaˈyoˈ ljoˈ na lˈue nˈomˈyoˈ. 	 Jo miesa tiecas pret garu, bet gars pretojas miesai; tie viens otru apkaro, lai nedarītu to, ko vēlaties.


Tso Pedro: —Cantyˈiaˈ, jâ jnda̱ ˈndya̱a̱yâ chaˈtso ˈnaaⁿyâ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿndyuˈ. 	 Bet Pēteris sacīja: Lūk, mēs visu atstājām un sekojām Tev.


Tsoom nda̱a̱na: —Mayuuˈ. Ndoˈ nquii David, ncˈe na tˈmo̱ⁿ Espíritu Santo naquiiˈ tsˈoom seiljeiⁿ cwii ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo. Tsoom na juu cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom jom. ¿Ljoˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na luaaˈ tsoom? ee seiljeiⁿ: 	 Viņš sacīja tiem: Kā tad Dāvids garā sauc Viņu par Kungu, sacīdams tā:


Catseilcwiiˈndyuˈ ñˈoommeiiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Ñequio na ndoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom catsa̱ˈntjomˈ na tacalaˈntjaˈndyena na cweˈ cantyja ˈnaaⁿ ñˈoom na niom naquiiˈ ntaaⁿˈyoˈ ee tjaa ˈñeeⁿ mateijndeiinaˈ, ndoˈ yacheⁿ matseiñˈeeⁿˈñenaˈ nnˈaⁿ na cwindye. 	 To atgādini, liecinādams Dieva priekšā! Neielaidies strīdos, jo tas nekalpo labumam, bet gan sabojā klausītājus!


José ñequio tsondyee Jesús jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna chaˈtso ñˈoom na seineiⁿ Simeón cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. 	 Un Viņa tēvs un māte brīnījās par to, kas par Viņu tika runāts.


Xeⁿ na nntso tsˈaⁿ: “Ja candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom”, sa̱a̱ mˈaaⁿ na jnoomˈm cwii xˈiaaⁿˈaⁿ na matseiyuˈ, cweˈ tsaⁿcantu jom. Ee xeⁿ ticˈoom na jnda ntyjeeⁿ xˈiaaⁿˈa na mantyˈiaaⁿˈaⁿ xonda̱a̱ nncˈoom na candyaˈ tsˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom na tyoontyˈiaaⁿˈaⁿ. 	 Ja kāds saka: Es mīlu Dievu un ienīstu savu brāli, tas ir melis. Jo kā tas, kas nemīl savu brāli, ko viņš redz, var mīlēt Dievu, ko neredz?


Meiⁿquia tsˈaⁿ na jndooˈ xˈiaaˈ na matseiyuˈ cwiluiiñe tsˈaⁿ na matseicwjee nnˈaⁿ ndoˈ manquiuˈyoˈ tsˈaⁿ na matseicwjee nnˈaⁿ ticatseixmaⁿ na tintycwii na wandoˈ. 	 Katrs, kas savu brāli ienīst, ir slepkava; un jūs zināt, ka nevienā slepkavā nav mūžīgās dzīvības, kas paliktu viņā.


Ndoˈ capeitaⁿˈñeeⁿ quia na jñeeⁿ ñˈoomwaaˈ tjaaⁿ na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ chaˈtso sondaro. Matsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Catsaˈ cwenta na luaaˈ ñeˈcatsaˈ ñˈeⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ ee tseixmaaⁿ tsˈaⁿ tsjoom Roma. 	 To dzirdējis, virsnieks aizgāja pie priekšnieka un paziņoja viņam, sacīdams: Ko tu gribi darīt? Šis cilvēks taču ir Romas pilsonis.


’Mati ˈo jnda̱ jndyeˈyoˈ ñˈoom na tyolue nnˈaⁿ teiyo, na matsonaˈ: “Catsaˈ na wiˈ tsˈomˈ xˈiaˈ ndoˈ catseita̱a̱ˈ tsˈomˈ tsˈaⁿ na jndooˈ ˈu.” 	 Jūs esat dzirdējuši, ka ir sacīts: mīli savu tuvāko un nīsti savu ienaidnieku!


Maxjeⁿ nnto̱ⁿˈndye nnˈaⁿ. Tsotye tsˈaⁿ wjaⁿ nacjooˈ tiˈjnaaⁿ, ndoˈ tiˈjnaaⁿ wjaa nacjoomˈm. Tsondyee tsˈaⁿ wjaⁿ nacjooˈ nomjnaaⁿ ndoˈ nomjnaaⁿ wjaa nacjoomˈm. Ndoˈ wjaⁿ nacjooˈ nomnntsaaⁿˈaⁿ ndoˈ nomnntsaaⁿˈaⁿ wjaa nacjoomˈm. 	 Sašķelsies tēvs pret dēlu un dēls pret savu tēvu, māte pret meitu un meita pret māti. Vīramāte pret savu vedeklu un vedekla pret savu vīramāti.


Quia na ntyˈiaaˈ Jesús na cwilaˈyuˈya nˈom naⁿˈñeeⁿ, tsoom: —ˈU re, matseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya jnaⁿˈ na matseixmaⁿˈ. 	 Un Viņš, redzēdams viņu ticību, sacīja: Cilvēk, tavi grēki tev tiek piedoti!


Nquii Lucas, tyonasei, matseicwanoom na xmaⁿndyoˈ. Jeeⁿ jnda ntyjiiya ñˈeⁿñê. Ndoˈ mati tso Demas xmaⁿndyoˈ. 	 Jūs sveicina vismīļais ārsts Lūkass un Dēma.


Ee xeⁿ waa cwii na matsetyuiiˈa ndoˈ nda̱nquia matsˈaa xco̱ juunaˈ, mati matseijndaaˈñenaˈ na mayuuˈ waa jnaⁿya. 	 Un ja es atkal ceļu to, ko nojaucu, tad es nostādu sevi par pārkāpēju.


’Nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo nnˈaⁿ na cwicwaˈjaacjoˈyoˈ jeˈ. Ee nncueˈntyjo̱ xuee na nncˈomˈyoˈ chaˈcwijom na ñejndoˈyoˈ. ’Nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo nnˈaⁿ na jeeⁿ neiⁿˈyoˈ jeˈ. Ee nncueˈntyjo̱ xuee na nntyueeˈyoˈ ndoˈ nlaˈxuaˈyoˈ na chjooˈ nˈomˈyoˈ. 	 Bēdas jums, kas esat paēduši, jo jūs cietīsiet izsalkumu! Bēdas jums, kas tagad smejaties, jo jūs skumsiet un raudāsiet!


Sˈaaⁿ tyˈoo, tsoom: —Nomjndaaya mañeˈcueeⁿˈeⁿ. ¿Aa tijoom nntsaˈ cwii nayaˈñeeⁿ na nncjaˈ, cjaˈcatiooˈ lˈo̱ˈ nacjoomˈm cha na nnˈmaaⁿ na nncwandoˈtyeeⁿ? 	 Un ļoti Viņu lūdza, sacīdams: Mana meitiņa ir pie miršanas; nāc, uzliec viņai savu roku, lai tā kļūtu vesela un dzīvotu!


Tjalcweeⁿˈeⁿ cañoomˈluee ndoˈ wacatyeeⁿ ntyjaaˈ tsˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya yuu cwitueeˈndyecje chaˈtso ángeles ñequio ntˈomcheⁿ nnom na cwiluiitquiendye ndoˈ mˈaⁿ ntˈomcheⁿ na waa na jnda̱ laˈxmaⁿ. 	 Lai mēs kļūtu mūžīgās dzīves mantinieki, Viņš, nāvi uzvarējis, uzgāja debesīs un sēž pie Dieva labās rokas, kur Viņam pakļauti eņģeļi, varas un spēki.


Tˈo̱ Jesús, matsoom: —ˈO nnˈaⁿ na tiñeˈcalaˈyuˈyoˈ ndoˈ quieˈ nˈomˈyoˈ, hasta cwanti yo na macaⁿnaˈ na cˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ ndoˈ na matseiquii tsˈo̱o̱ⁿya quiondyoˈ. Jnda̱ joˈ tsoom nnom tsotye tyochjooˈñeeⁿ: —Candyoˈñˈoomˈ tiˈjndaˈ ñjaaⁿ. 	 Bet Jēzus atbildēja un sacīja: Ak neticīgā un izvirtusī cilts, cik ilgi es vēl būšu pie jums un cik cietīšu? Ved savu dēlu šurp!


Ñequio Cristo sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtsoti na mˈaⁿ cañoomˈluee ñequio tsjoomnancue. Ntˈom ya cwintyˈiaanda̱a̱ya ndoˈ ñˈeeⁿˈ ntˈom na tileicantyˈiaaya, chaˈna cantyja na cwitsa̱ˈntjom ángeles, ndoˈ chaˈna joo na cwiluiitquiendye na nchii nnˈaⁿ joo. Ñˈeⁿ Cristo sˈaaⁿ chaˈtsoñˈeⁿ, cha catseitˈmaaⁿˈñenaˈ juu cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso nmeiⁿˈ. 	 Jo Viņā radīts viss, kas ir debesīs un virs zemes: redzamais un neredzamais, gan troņi, gan valdības, gan priekšnieki, gan varas: viss caur Viņu un Viņa dēļ radīts:


Sa̱a̱ tileicalaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ judíos na cwiluiitquiendye. Tyoluena: —Nchaaˈ lˈuu na tja tsaⁿmˈaaⁿˈ scwela. Quia joˈ ¿chiuu na jeeⁿ ya matseitjoomˈm ñˈoom? 	 Bet jūdi brīnījās un sacīja: Kā Viņš, nemācīts būdams, zina Rakstus?


Ndoˈ chaˈtso naⁿmaⁿnˈiaaⁿ na meindyuaandye ntyˈiaana Esteban. Jliuna seichuiiˈnaˈ nnoom, sˈaanaˈ chaˈcwijom nnom ángel. 	 Un visi, kas sēdēja augstajā tiesā, uzlūkojuši viņu, redzēja tā seju it kā eņģeļa vaigu.


Jnda̱ tueeˈ chaˈna ñjeeⁿ nacwitsjoom quia tyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Bet tā bija trešā stunda, kad Viņu piesita krustā.


Tso: —ˈU Ta, moso ˈnaⁿya macanda̱ cweˈ waaⁿ na waa wˈaya, teiˈcaljoo tycutqueeⁿ jom. Jeeⁿ cwajndii maquiinaˈ jom. 	 Sacīdams: Kungs, mans kalps, triekas skarts, guļ mājās un ļoti cieš.


Nchii tjaqueⁿˈeⁿ cañoomˈluee na jndye ndiiˈ na nncueeⁿˈeⁿ cwentaa nnˈaⁿ, chaˈxjeⁿ quichˈee tyee na cwiluiitquieñe jo nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos na chu ndoˈ chu mawjaaqueⁿˈeⁿ cuarto na macanda̱ na ljuˈ tseixmaⁿnaˈ na nñequiaaⁿ nioom quiooˈ. 	 Nevis lai sevi bieži upurētu, kā augstais priesteris ik gadus ieiet svētnīcā ar svešām asinīm.


Quia joˈ tjacuo̱o̱ⁿ tsˈom cwii wˈaandaaˈñeeⁿ. Wˈaandaa ˈnaaⁿˈ Simón joˈ. Tcaaⁿ na cjaañˈoomti tsaⁿˈñeeⁿ juunaˈ chjoowiˈ cha nˈndiinaˈ tyuaatcwii. Ndoˈ tjacjom. Tquiaaⁿ ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ xjeⁿ na wacatyeeⁿcheⁿ tsˈom wˈaandaa. 	 Bet Viņš, iekāpis vienā laivā, kas piederēja Sīmanim, lūdza to atbīdīt nedaudz no malas; un Viņš, sēžot laivā, mācīja ļaudis.


Nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Ta Jesucristo quiana na canda̱a̱ˈya nntoˈñoomˈyoˈ naya na laˈxmaⁿna ndoˈ mati na meiⁿ cwii ñomtiuu ticˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na. 	 Lai jums mūsu Dieva Tēva un Kunga Jēzus Kristus žēlastība!


Ndoˈ tso Jesús nnom: —¿Chiuu na matsuˈ na ya tsˈaⁿndyo̱ ja? Macanda̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñê na ljoˈ. 	 Bet Jēzus sacīja viņam: Kāpēc tu mani sauc par labo? Neviens nav labais, kā vienīgi Dievs.


Ndoˈ matsˈia joˈ teitquiooˈ cwii tmaaⁿˈ ángeles ñequio ángelˈñeeⁿ. Cwilcwiiˈna Tyˈo̱o̱tsˈom. Cwiluena: 	 Un piepeši eņģelim pievienojās daudz debess karapulku, kas godināja Dievu, sacīdami:


Ndoˈ tyjeˈcañoom yuscuˈñeeⁿ jom, tcoˈ xtye jo nnoom, tso: —Jeeⁿ ˈu Ta, cateijndeiˈ ja. 	 Bet tā atnāca un pielūdza Viņu, sacīdama: Kungs, palīdzi man!


Pedro tyomanoom tyojaacanoomˈm nnˈaⁿ na cwilayuˈ. Mati tsjoom Lida tjacanoomˈm nnˈaⁿ na laxmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tad notika, ka Pēteris, apmeklēdams visus, nonāca pie svētajiem, kas dzīvoja Lidā.


Tso María nnom ángel: —¿Chiuu nntsˈaayuunaˈ na nluii na luaaˈ? Ee tyoomˈaaⁿya ñˈeⁿ tsaⁿsˈa. 	 Bet Marija sacīja eņģelim: Kā tas var notikt, jo es vīra nezinu?


Ee ntyjiiyaya na nawiˈ na tsatjo̱o̱ⁿya jeˈ, meiⁿchjoo xocatseijomnaˈ ñequio na nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ jaa xuee na macanda̱. 	 Un es esmu pārliecināts, ka tagadējā laika ciešanas nav salīdzināšanas cienīgas ar nākotnes godību, kas parādīsies mūsos.


Ee cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntsuu tsjoomnancue nñeˈquia nnˈaⁿ ñˈoom cantyja na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na chaˈwaa tsjoomnancue. 	 Un pirms tā jātop evaņģēlijam pasludinātam visām tautām.


Jnda̱ joˈ nnˈaⁿ na cwileiñˈom wˈaandaa jlaˈtiuuna na nleiˈnomna. Joˈ chii tyˈena sta wˈaandaa. Cweˈ lˈayana na ndooˈ cwitueeˈna ncjo naquiiˈ ndaaluee na nlˈanaˈ na nncjaameintyjeˈcheⁿ wˈaandaa. Sa̱a̱ tiyuuˈ, ee xuljoo cwitueeˈna quiiˈ ndaaluee na nleiˈnomna. 	 Bet jūrnieki, nolaižot laivu jūrā, mēģināja aizbēgt no kuģa, izlikdamies, it kā viņi gribētu priekšgalā nolaist enkurus.


Quia na tquiena tyeⁿncoo ndyuaa Misia jlaˈtiuuna na nncˈooquieˈna ndyuaa Bitinia sa̱a̱ tinquiaa Espíritu Santo na nncˈoona joˈ. 	 Nonākuši Mīzijā, viņi mēģināja iet uz Bitīniju, bet Jēzus Gars viņiem to neļāva.


Juu tsˈaⁿ na nntseiyuˈ ndoˈ nleitsˈoomñe, nluiˈnˈmaaⁿñe. Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na ticatseiyuˈ, maxjeⁿ nntˈuiityeⁿnaˈ juu cantyja jnaaⁿˈ. 	 Kas ticēs un taps kristīts, tas būs pestīts, bet kas neticēs, tas tiks pazudināts.


Sa̱a̱ tso Abraham nnoom: “Jndaaya, cjaañjoomˈ tsˈomˈ chaˈtso na ya na ñetoˈñomˈ xjeⁿ na ñetandoˈ, ndoˈ Lázaro wiˈ ñetjoom. Sa̱a̱ jeˈ jeˈ jom ljoo mawajñeeⁿ ndoˈ ˈu jeˈ, wiˈ matjomˈ. 	 Un Ābrahams sacīja viņam: Atminies, dēls, ka tu savu labumu saņēmi, būdams dzīvs, turpretī Lācars - ļaunu. Tagad viņš tiek iepriecināts, bet tev jācieš mokas.


Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nndyontyjo̱ cantyja na matsˈaa, xeⁿ ticˈoom na cwiljoya tsˈoom nawiˈ na matjoom cantyja ˈnaⁿya meiiⁿ cueeⁿˈeⁿ, tsaⁿˈñeeⁿ xocanda̱a̱ nntseijomñê ñˈeⁿndyo̱. 	 Un kas nenes savu krustu un neseko man, tas nevar būt mans māceklis.


Ndoˈ mati nnˈaⁿ na mˈaⁿ cwii wˈaa xeⁿ cwilaˈntjaˈndyena, xocˈomna na ñeˈnaaⁿˈ, maxjeⁿ nntˈoomˈndyena. 	 Un ja kāds nams pret sevi pašu nāk naidā, tāds nams nevar pastāvēt.


Jndye xuee taticantyˈiaayâ ñeˈquioomˈ meiⁿ cancjuu. Ndoˈ jeeⁿ ndyaˈ jndeii tyoquiˈcaljoo jndye tˈmaⁿ wˈaandaa hasta tyolatiuuyâ tjaa chiuu cwii ya, maxjeⁿ nncwja̱a̱yâ. 	 Kad vairākas dienas nebija redzama ne saule, ne zvaigznes un trakoja liela vētra, mums zuda katra cerība izglābties.


Ee naⁿmˈaⁿˈ jnda̱ jlaˈquieˈ nˈomna, cha ticoˈxcwenaˈ cantyja na cwilaˈtiuuna. Ndoˈ tañeˈquiandyena na nndyena cha tintsˈaanaˈ na nlaˈno̱ⁿˈna. Ndoˈ cwilˈa nquieena chaˈcwijom ticajndooˈna cha ticaⁿnaˈ na nlqueⁿna cwenta. Joona cwilˈayana nmeiⁿˈ cha ticalcweˈ nˈomna, tincwjiˈnˈmaaⁿndyo̱ joona. 	 Jo šīs tautas sirds ir nocietināta, un ar ausīm viņi grūti dzird, un savas acis viņi aizver, lai acīm neredzētu un ar ausīm nedzirdētu, un sirdī nesaprastu un neatgrieztos, lai es viņus izdziedinātu.


Teincoo cwiicheⁿ xuee ndicwaⁿ jaaⁿcheⁿ teicantyjaaⁿ, tjaaⁿ cwii joo yuu na ñenqueⁿ. Joˈ joˈ tyotseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un ļoti agri uzcēlies, Viņš izgāja un aizgāja tuksnešainā vietā; tur Viņš lūdza Dievu.


Quia joˈ to̱ˈ Jesús na tyotseineiiⁿ ñˈoom tjañoomˈ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. Tsoom: —Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ. Jnoomˈm lˈo̱o̱ ta̱uva nnom tyuaaⁿˈaⁿ. Sˈaaⁿ tiom ndiocheⁿ nnom ntjoomˈm. Mati sˈaaⁿ cwii peila na nncˈoocue ndaa na jnda̱ ˈndiindyena ta̱ˈñeeⁿ. Na macanda̱ sˈaaⁿ cwii tatsiaⁿndye yuu na nntsˈaa tsˈaⁿ cwenta ntjoomˈm. ’Ndoˈ teijneiⁿ tyuaaⁿˈaⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na nlˈa tsˈiaaⁿ, jnda̱ joˈ tjayaaⁿ cwiicheⁿ ndyuaa. 	 Un Viņš iesāka runāt tiem līdzībās: Kāds cilvēks iestādīja vīna dārzu un apžogoja to ar sētu, un izraka vīna spiedi, un uztaisīja torni, un iznomāja to vīna dārzniekiem, un aizceļoja tālumā.


Mati tsonndaˈ Jesús nda̱a̱na: —Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, matseijomnaˈ chaˈxjeⁿ na cwiluii quia na majuˈ tsˈaⁿ lqueeⁿ trigo nomtyuaa. 	 Un Viņš sacīja: Ar Dieva valstību ir tāpat, kā cilvēks sēklu iesēj zemē.


Catˈmo̱ⁿˈyoˈ na calaˈcanda̱na chaˈtso ñˈoom na jnda̱ tquiaya nda̱a̱ˈyoˈ. Ndoˈ cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ na mˈaaⁿya ñˈeⁿndyoˈ ticwii xuee, hasta na nntycwii tsjoomnancue. Amén. 	 Mācīdami tās pildīt visu, ko es jums esmu pavēlējis, un, lūk, es esmu ar jums līdz pasaules galam.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Cristo, calaˈno̱ⁿˈyoˈ na juu ñˈoom na mañequia cantyja na nluiˈnˈmaaⁿñe tsˈaⁿ, nchii nnˈaⁿ jlaˈjndaaˈndye juunaˈ. 	 Pasludinu jums, brāļi, ka evaņģēlijs, ko es jums pasludināju, nav no cilvēkiem,


Sa̱a̱ meiⁿjom ndiiˈ tyoocaⁿˈa na nñequiaˈyoˈ ljoˈ na macaⁿnaˈ ja, meiⁿ nchii matseiljeiya ñˈoomwaañe cha nnteijndeiˈyoˈ ja. Ee yati ntyjii meiiⁿ na aa ncˈio̱ na tintsuu nayawaañe na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ matseisˈandyo̱. 	 Bet es nekā no tā neesmu izlietojis. Tomēr es nerakstu, lai to uz mani attiecinātu, jo man labāk mirt, nekā kāds manu godu laupītu.


Jluiˈ Jesús watsˈom tˈmaⁿ na mawjaⁿ. Ndoˈ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê squieˈcaño̱o̱ⁿyâ jom. To̱o̱ˈâ na cwitˈmo̱o̱ⁿyâ chiuu waa na jeeⁿ neiⁿncooˈ lˈaa cwentaaˈ watsˈom tˈmaⁿ. 	 Jēzus atstāja svētnīcu un aizgāja. Tad Viņa mācekļi pienāca, lai rādītu Viņam svētnīcas celtnes.


Jnda̱ chii tyˈeñˈomlcweˈ ntseinda Jacob seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈaⁿ tsjoom Siquem ndyuaa yuu na jnaⁿna. Joˈ joˈ tjacantˈiuuˈñê naquiiˈ tseiˈtsuaa na seijnda Abraham ñequio sˈom xuee nda̱a̱ ntseinda Hamor. 	 Un tos pārveda Sihemā un guldīja kapā, ko Ābrahams, maksājot sudrabā, nopirka Sihema dēla Emmora bērniem.


Ee mˈaⁿ nnˈaⁿ na ticunco ncˈe maxjeⁿ tuiindyena na titjo̱o̱ndyena yuscu, ndoˈ ntˈomcheⁿ ticunco ncˈe na tuii nasei joona cha titjo̱o̱ndyena yuscu. Sa̱a̱ mˈaⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjndaaˈndye cheⁿnquiee na ticunco ee ñeˈcandyeˈntjomna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ cañoomˈluee. ˈÑeeⁿ juu tsˈaⁿ na matseiˈno̱ⁿˈ ndoˈ nnda̱a̱ nntseicanda̱ ñˈoomwaaˈ, catseicana̱a̱ⁿ. 	 Ir einuhi, kas tādi dzimuši no mātes miesām; un ir einuhi, kurus par tādiem padarījuši cilvēki; un ir einuhi, kuri paši atteikušies no laulības dzīves debesvalstības dēļ. Kas var to saprast, lai saprot!


Ee yocheⁿ na cwitando̱o̱ˈâ, ˈio ndi ˈio ñeˈcatseicwjeenaˈ jâ ncˈe na mˈaaⁿyâ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús, cha mati cantyja ˈnaaⁿyâ ñequio seiiˈâ nleitquiooˈ na laˈxmaaⁿyâ juu na wandoˈxcoom. 	 Jo vienmēr mēs, kas dzīvojam, Jēzus dēļ esam padoti nāvei, lai Jēzus dzīvība parādītos mūsu mirstīgajā miesā.


Ee nchii na tqueeⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom jaa na nlajomndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ natia, sa̱a̱ jom lˈue tsˈoom na cˈo̱o̱ⁿya na ljuˈ nˈo̱o̱ⁿya jo nnoom. 	 Jo Dievs nav mūs aicinājis netiklībai, bet gan svēttapšanai.


Matso tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —¿Chiuu nntsˈaayo̱ na nntseiˈno̱ⁿˈa ee tjaa ˈñeeⁿ juu mˈmo̱ⁿ no̱o̱ⁿ? Ndoˈ tcaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ na cjawa Felipe tornom ˈnaaⁿˈaⁿ na nncwacatyeeⁿ na cañoomˈm. 	 Viņš sacīja: Kā lai es to varu, ja man neviens nepaskaidro? Un viņš lūdza Filipu iekāpt un apsēsties pie viņa.


Ndoˈ xuee na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, mati nlcwinndaˈ juu yuscu na tyotsa̱ˈntjom nnˈaⁿ ndyuaa jo ndoˈ na macaluiˈ caxjuu tsˈoomˈnaaⁿ. Mati nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ na quia nncwje, nntandoˈnndaˈna quia ljoˈ. Ndoˈ nntˈuiityeⁿnaˈ joona cweˈ cantyja na xcweeˈti tsˈom yuscuˈñeeⁿ. Ee jom jeeⁿ ndyaˈ tquia jnaaⁿ, jñoom na ñeˈcañeeⁿ ñˈoom ˈndyoo Salomón, tsˈaⁿ na jndo̱ˈti tsˈom. Ndoˈ queⁿˈyoˈ cwenta, ja jnda̱ tyja̱ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na cwiluiitˈmaⁿndyo̱tya̱, nchiiti Salomón. 	 Dienvidu ķēniņiene stāsies tiesā pret šo cilti un notiesās to, jo viņa nāca no pasaules malas, lai dzirdētu Salomona gudrību, bet šeit ir vairāk kā Salomons.


Juu cuarto na cweˈ weˈyandyo cantyja ˈnaaⁿˈ wˈaaliaaˈñeeⁿ tyomeintyjeeˈ xjo na tyocantyjoo chom ndoˈ ñˈeⁿ cwii meiⁿsa yuu na tyocantyjo ntyooˈ. Cuartoˈñeeⁿ jndyunaˈ Cuarto Ljuˈ. 	 Jo uzceltās telts priekšdaļā, kura saucas svētā, atradās svečturi un galds, un upuru maize:


Ndoˈ mati ntyjeeⁿ na yolcu mˈaⁿna quiiˈntaaⁿya. Quia joˈ ¿chiuu waa na jeeⁿ jndo̱ˈ tsˈoom ndoˈ cweˈ tsˈaⁿ tsjoom ñjaaⁿ jom? 	 Un vai Viņa māsas nav visas pie mums? No kurienes tad Viņam tas viss?


Meiⁿ chetsjaˈ tintsachoˈyoˈ na tsaˈyoˈ nato, ñecwii ljo liaa, meiⁿ lcoom, meiⁿ tsˈoomlˈeii. Ee tsˈaⁿ na mandiˈntjom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, tseixmaaⁿ na coˈñoom na nleilˈueeˈñê na macaⁿnaˈ jom. 	 Ne ceļa somu, ne divus svārkus, ne kurpes, ne spieķi, jo strādnieks ir sava uztura cienīgs!


Joˈ chii jndeiˈnaˈ na calaˈcandyooˈndyo̱ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na xcweeˈya nˈo̱o̱ⁿya, ñequio na canda̱a̱ˈya na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿñê, ee jnda̱ seiljoomˈm jaa naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya cha tincˈo̱o̱ⁿya na macoˈtianaˈ nquiuuya na nntsaantyjaaˈa jom, na jnda̱ tmaaⁿ jaa na chaˈwaandyo̱ ñequio cwii na matseijomnaˈ ndaatioo ljuˈ. 	 Tad tuvosimies patiesu sirdi, ticības pilnībā, apslacināti sirdīs un brīvi no ļaunas sirdsapziņas, un miesu nomazgājuši tīrā ūdenī.


Sa̱a̱ Jasón ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, jnda̱ na tioomna sˈom, quia joˈ jlaˈcandyaandye naⁿˈñeeⁿ joona. 	 Bet viņi, saņēmuši no Jazona un pārējiem galvojumu, tos atlaida.


Sa̱a̱ quia na ntyˈiaa nnˈaⁿ na luaaˈ, chaˈtsondyena tyolaˈncjooˈndyena, jluena: —Cwa jndaaˈ tjaqueⁿˈeⁿ na nljooˈñê waaˈ tsˈaⁿ na matseitjo̱o̱ñe nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 To redzot, visi kurnēja, sacīdami, ka Viņš apmeties pie grēcīga cilvēka.


Naⁿnom na tquiendye, caˈmo̱ⁿˈ nda̱a̱na na cˈomna na xcwe cwilˈana, cˈomna na macanda̱ ñˈoom ya nquiu nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿna, nnˈaⁿ na xcwe mˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈom, mˈaⁿna na jnda nquiuna ncˈiaana na cwilaˈyuˈ, ndoˈ na cwilaˈquii nˈomna nawiˈ na cwiwinomna. 	 Vecākiem vīriešiem jābūt atturīgiem, cienīgiem, prātīgiem, veselīgiem ticībā, mīlestībā un pacietībā;


Ee mawaa mawaaxjeⁿ na nntseicueeˈnaˈ jom na mandiˈntjoom nnom Cristo. Tjuˈteincuuˈñenaˈ jom na mateijneiⁿ ja tsˈiaaⁿ na leicanda̱a̱ nlˈaˈ ncjoˈyoˈ. 	 Jo Kristus darba dēļ viņš nonāca tuvu nāvei, likdams savu dzīvību ķīlā, lai aizpildītu to, kas iztrūka no jūsu puses kalpošanā manā labā.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱yâ, matsoom: —Jeˈ cwilaˈtiuuˈyoˈ na cwilayuˈyoˈ. 	 Jēzus atbildēja viņiem: Tagad jūs ticat?


Ee Tyˈo̱o̱tsˈom nchii na nncjaañˈoomˈñê ñˈeⁿ cwii tsˈaⁿ, sa̱a̱ cwiicheⁿ tineiiⁿˈeⁿ. 	 Jo Dievs neuzlūko cilvēka personu.


Quia joˈ tˈmaⁿ Jesús jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê. Tsoom nda̱a̱yâ: —Jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya tmaaⁿˈ nnˈaⁿmˈaⁿˈ, ee jnda̱ ndyee xuee na mˈaⁿna ñˈeⁿndyo̱ ndoˈ tatjaaˈnaⁿ ljoˈ cwii cwileiˈñˈomtina na nlcwaˈna. Ticalˈue tsˈo̱o̱ⁿ na njño̱o̱ⁿ joona na cˈoona lˈaana na ñeˈjndoˈna, tintsˈaanaˈ na tajndeiiˈ nˈomna na ˈoona nato. 	 Bet Jēzus, saaicinājis savus mācekļus, sacīja: Man žēl šo ļaužu, jo jau trīs dienas tie palikuši pie manis, un viņiem nav ko ēst. Es negribu viņus atlaist neēdušus, lai tie ceļā nepagurtu.


Ee jnda̱ seijndaaˈñê xuee na nncuˈxeeⁿ jaa nnˈaⁿ tsjoomnancue cantyja na matyˈiomyanaˈ. Jnda̱ tqueeⁿ na nquii Jesús nncuˈxeⁿ jaa. Ndoˈ jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ na mayuuˈ na nluii na ljoˈ nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ ee sˈaaⁿ na tandoˈxco juu jnda̱ na tueˈ. 	 Jo Viņš nolicis dienu, kurā taisnīgi tiesās pasauli caur Vīru, ko Viņš izredzējis un visiem to ticamu padarījis, uzmodinādams Viņu no miroņiem.


Jnda̱ sˈaanaˈ na tajnaaⁿtona natia na cwilˈana, cwiñequiandyena nnom ljoˈ na queeⁿ tsˈom seiina cha ñequio na neiiⁿna nnda̱a̱ nlˈañˈeⁿna chaˈtso nnom ljoˈ na ticatyˈiomyanaˈ. 	 Izmisumā tie nodevušies netiklībai, visādiem nekrietniem darbiem, mantkārībai.


Ndoˈ quiiˈntaaⁿ jâ tyomˈaⁿ ntquieeˈ naⁿnom na ñenquii tsˈaⁿ ntseinda. Juu tsaⁿtquiee tocoom, ndoˈ tyuaaˈ tueeⁿˈeⁿ. Tjaaˈnaⁿ ntseinaaⁿ ñˈeⁿ scoomˈm. Quia joˈ ljoñe scoomˈm lˈo̱ tiˈtyjeeⁿ. 	 Bet bija pie mums septiņi brāļi; pirmais apprecēja sievu un nomira; un tā kā tam nebija bērnu, viņš atstāja savu sievu savam brālim.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na: —Tancwinomˈyoˈ na cwitjeiˈyoˈ tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ. Cataⁿˈyoˈ tomti na matsonaˈ na nntioomna. 	 Un viņš tiem sacīja: Neņemiet vairāk, nekā jums noteikts.


Jndye xuee nioom tyotsaayâ. Ncˈuaaˈ chii saacatsquia̱a̱yâ ndyeyu yuu na waa tsjoom Gnido. Ndoˈ na taleicanda̱a̱ nntsaandyeyuuyâ na ndicwaⁿ maquiˈcaljoo jndye sta wˈaandaa, joˈ chii saanquiandyô̱ teiˈno̱o̱ⁿyâ ndyuaa Salmón, saawiˈno̱o̱ⁿyâ nacjeeˈ ndyuaaxeⁿncwe Creta. 	 Daudzas dienas lēni braukdami, mēs tikko nonācām iepretim Knidai, tāpēc ka vējš mums traucēja, un braucām gar Krētu netālu no Salmones.


Ñˈoomˈm na teiyo teiljeii, tyuaaˈ tˈmo̱ⁿnaˈ na nlqueeⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos joona na tjaa jnaⁿ laˈxmaⁿna ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿñê. Luaa ñˈoomya na seicañeeⁿ juu: “Nndio̱ˈnaaⁿndyo̱ nnˈaⁿ cwii cwii ndyuaa ncˈe ˈu.” 	 Bet Raksti, paredzēdami, ka Dievs ticībā attaisno tautas, Ābrahamam ir iepriekš pasludinājuši: Tevī tiks svētītas visas tautas.


Ñˈeⁿ Silvano ndoˈ ñˈeⁿ Timoteo, ja Pablo matseiljeiya cartawaañe na matseicwano̱ⁿya juunaˈ na mˈaⁿˈ ˈo tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tsjoom Tesalónica, na cwilaˈxmaⁿˈyoˈ cwentaaˈ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 Pāvils un Silvāns, un Timotejs tesalonīkiešu draudzei Dievā, mūsu Tēvā, un Kungā Jēzū Kristū:


cha nnda̱a̱ nncˈoomñe Cristo naquiiˈ nˈomˈyoˈ ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê cha caljotyeⁿ na mˈaⁿˈyoˈ naquiiˈ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na wiˈ tsˈom ˈo, chaˈxjeⁿ njoom tyˈe nchˈiooˈ tsˈoom. 	 Lai jūsu sirdīs caur ticību mājotu Kristus, lai jūs būtu iesakņojušies un nostiprināti mīlestībā,


Joˈ joˈ tyomˈaⁿ cwii tmaaⁿˈ calcu quiiˈ jnda̱a̱ na cwicwaˈ. Naⁿjndiiˈñeeⁿ tyolˈana tyˈoo nnoom na quiaaⁿ na nncˈooquieˈna naquiiˈ nˈom calcuˈñeeⁿ. Quia joˈ tquiaaⁿ na wanaaⁿ. 	 Bet tur bija liels cūku bars, kas ganījās kalnā; un tie lūdza Viņu, lai atļauj ieiet tanīs. Un Viņš tiem atļāva.


Sa̱a̱ tso Jesús: —Caˈndyeˈyoˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ. ¿Chiuu na cwilaˈliooˈndyoˈ ñˈeⁿñê? Ee jeeⁿ tjacañjoomˈ nayawaaˈ na sˈaaⁿ ñˈeⁿndyo̱. 	 Bet Jēzus sacīja: Lieciet viņu mierā! Ko jūs viņu apgrūtināt? Viņa man labu darbu darījusi.


ˈO nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈyoˈ, xeⁿ mˈaaⁿ cwii nnˈaⁿˈyoˈ na jnda̱ tjuˈcje jnaⁿ juu, ˈo na cwitsamˈaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu, laxmaⁿˈyoˈ na cateijndeiˈyoˈ jom na cˈoomnnaaⁿˈaⁿ nacje ˈnaaⁿˈ Cristo, sa̱a̱ calˈaˈyoˈ naljoˈ ñequio na cwitueˈndyoˈcjeˈyoˈ. Ndoˈ ticwiindyoˈ ˈo calˈandyoˈ cwenta cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, tintsˈaanaˈ na mati nncjuˈcje jnaⁿ ˈo. 	 Brāļi, ja kāds cilvēks ir kritis grēkā, tad jūs, kas esat garīgi, lēnprātības garā pamāciet viņu, un lūko pats sevi, ka arī tu netieci kārdināts!


Tmaaⁿndye nnˈaⁿ joˈ joˈ. Ndoˈ juu xjeⁿˈñeeⁿ xuee na cwilaˈjndaaˈndye nnˈaⁿ jndíos ˈnaⁿ na nlcaⁿnaˈ joona ee jnda̱ jnaⁿnaˈ xuee na nntaˈjndyeena. 	 Un kad vakars jau bija iestājies, jo bija sagatavošanas diena, kas ir pirms sabata,


Joˈ chii ˈo re cˈomˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ ee ja matseiyuˈa na nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ na tso ángel no̱o̱ⁿ. 	 Tāpēc, vīri, nezaudējiet drosmi, jo es ticu Dievam, ka tā notiks, kā man tika sacīts.


Sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ seinchoomˈm ticwii cwii nnom nmeiⁿˈ naquiiˈ seiiˈ tsˈaⁿ chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈoom. 	 Bet tagad Dievs nolicis katru locekli ķermenī tā, kā tas Viņam labpatika.


Jnda̱ tˈmo̱ⁿ Espíritu Santo nnoom na xocueeⁿˈeⁿ cwitjo̱o̱cheⁿ na nntyˈiaaⁿˈaⁿ nquii Cristo na tqueⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom na nndYo. 	 Un no Svētā Gara viņš bija saņēmis norādījumu, ka viņš nāves neredzēs, iekams nebūs skatījis Kunga Svaidīto.


Tso Jesús nda̱a̱yâ: —Tichaˈtsondye nnˈaⁿ nnda̱a̱ nlaˈcanda̱na ñˈoomwaaˈ. Cweˈ ñejndaaˈ nnˈaⁿ na nnda̱a̱ nlaˈcanda̱ ncˈe na jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na ljoˈ. 	 Viņš tiem sacīja: Visi nesaprot šo vārdu, bet tie, kam tas ir dots.


Juu na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na wiˈ tsˈom xˈiaaˈ tijoom cantycwiinaˈ. Nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na tixocalaˈneiⁿ nnˈaⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿ ˈnaⁿ na quia nluii, meiⁿ xocalaˈneiⁿna ñˈoom na tjachuiiˈ, meiⁿ xocaⁿnaˈ ñˈoom na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ. 	 Mīlestība nekad nemitējas, ja arī pravietojumi izbeigtos vai valoda apklustu, vai zināšanas izgaistu.


Tjatjati Jesús ñequio nnˈaⁿ na cwiˈoo ñˈeⁿñê. Tquiena cwii tsjoom chjoo. Ndoˈ cwii yuscu na jndyu Marta, seiljo joona waaˈ. 	 Bet notika, ka, tālāk iedami, viņi nonāca kādā miestā; un kāda sieviete, vārdā Marta, uzņēma Viņu savā namā.


Canduˈyoˈ na xmaⁿñe Filólogo, Julia, Nereo, ñequio nomtyjeeⁿ, ñequio Olimpas, ñequio chaˈtso nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿ ñˈeⁿndyena. 	 Sveiciniet Filologu un Jūliju, Nēreju un viņa māsu, un Olimpiju, un visus svētos, kas ir kopā ar viņiem!


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, ñequio nnˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseos, ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsjoom chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ mati maluaaˈ tyolaˈjnaaⁿˈna Jesús. Tyoluena: 	 Tāpat augstie priesteri ar rakstu mācītājiem un vecākie izsmiedami sacīja:


Ndoˈ jndye nnˈaⁿ tsjoom Jerusalén ñequio nnˈaⁿ na mˈaⁿ chaˈwaa tsˈo̱ndaa Judea ndoˈ mati nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantsu ˈndyoo jndaa Jordán, tyoˈoona na mˈaaⁿ. 	 Tad izgāja pie viņa Jeruzaleme, visa Jūdeja un viss apgabals ap Jordānu;


Sa̱a̱ meiiⁿ na jndye nnˈaⁿ jlue ñˈoom cantu nacjoomˈm na waa jnaaⁿˈaⁿ maxjeⁿ ticaluiˈyuuˈ ñˈoomˈñeeⁿ. Jnda̱ chii wendye naⁿˈñeeⁿ tjoomˈ cantu jluena: 	 Un neatrada, lai gan uzstājās daudz netaisnu liecinieku. Bet beidzot nāca divi netaisni liecinieki


Quia na jnda̱ ˈoowindyoona tsjoom Jerusalén yuu na wjaacue nato ta na jndyu Olivos, chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoomˈm, to̱ˈna na jndeii tyolaˈxuaana. Tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja chaˈtso tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na ntyˈiaana na tyochˈee Jesús. 	 Un kad Viņš jau tuvojās Olīvkalna nogāzei, viss mācekļu pulks sāka priecīgi skaļā balsī godināt Dievu par visiem brīnumiem, ko viņi bija redzējuši,


Luaa waa na ñeˈcatsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. Tyˈo̱o̱tsˈom seijndaaˈñê cwii ñˈoom na xocachuiiˈnaˈ ñequio Abraham. Tjacaa ñequiee sianto waljooˈ ntquiuu nchooˈ nqui ndyu ndoˈ tyjeeˈcañoom ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ na tquiaa Moisés. Sa̱a̱ juunaˈ tixocanda̱a̱ nntseityuiiˈnaˈ najndeii na matseixmaⁿ ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Abraham na nntsˈaaⁿ. 	 Bet to es saku, ka likums, kas izdots četri simti trīsdesmit gadus vēlāk, nevar atcelt Dieva apstiprināto gribas izpausmi un iznīcināt solījumus.


Quia joˈ ja na cwiluiindyo̱ na matsa̱ˈntjo̱ⁿya nntsjo̱o̱ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: “Mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, meiⁿquia na lˈaˈyoˈ na teijndeiˈyoˈ cwii nnˈaⁿya nmeiiⁿ na titˈmaⁿ cwiluiiñe, nnco̱ teijndeiˈyoˈ.” 	 Un ķēniņš atbildēs viņiem un sacīs: Patiesi es jums saku: ko jūs esat darījuši vienam no šiem maniem vismazākajiem brāļiem, to jūs esat man darījuši.


Luaaˈ sˈaaⁿ cha xuee na cwiwjaanaˈ mˈmo̱ⁿnaˈ na juu na mˈaaⁿ na jnda ntyjeeⁿ jaa, jeeⁿ cajnda tseixmaⁿnaˈ ñequio juu naya na matseixmaaⁿ ncˈe Cristo Jesús. 	 Lai labsirdībā nākošajos laikos parādītu mums savas žēlastības pārpilno bagātību Kristū Jēzū.


ˈU nnteiˈjndeiˈ naⁿˈñeeⁿ na nlaˈno̱ⁿˈna cha tacalˈana yuu na tia ee joˈ matseijomnaˈ chaˈcwijom macˈeⁿ tsˈaⁿ yuu na jo̱o̱ⁿñe. Sa̱a̱ nlˈana yuu na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ee joˈ matseijomnaˈ chaˈna macˈeⁿ tsˈaⁿ yuu na xueeñe. Ndoˈ nncˈoomeintyjeeˈna na mˈaⁿna nacje ˈnaaⁿˈ Satanás, nncˈomna nacje ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Cantyja na nlaˈyuˈna ñˈeⁿndyo̱ joˈ na nntseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya jnaaⁿna ndoˈ maxjeⁿ matjom nndaana chaˈxjeⁿ cwicandaa ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ ljuˈ naquiiˈ nˈom.” 	 Atvērt viņu acis, lai tie no tumsas atgrieztos gaismā un no sātana varas pie Dieva, lai tie ticībā uz mani saņemtu grēku piedošanu un mantojumu svēto pulkā.


Ncˈe ˈo, joˈ matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jâ ndoˈ mañequiaanaˈ na neiiⁿyâ. 	 Jo jūs esat mūsu godība un prieks.


Ndoˈ jnda̱ na tana luantsa, jluiˈna joˈ joˈ. Tyˈena ta Olivos. 	 Un viņi, slavas dziesmu nodziedājuši, izgāja uz Olīvkalnu.


Mati ˈo cˈomˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ cwintyjeˈtyeⁿˈyoˈ, ee mandyooˈ nncwjeeˈnndaˈ Ta Jesucristo. 	 Tāpēc arī jūs esiet pacietīgi un stipriniet savas sirdis, jo Kunga atnākšana ir tuvu!


Tichaˈtsondye cwiluiindye apóstoles, meiⁿ nchii chaˈtsondye cwiluiindye profetas. Tichaˈtsondye laxmaⁿ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ chiuu maˈmo̱ⁿ ñˈoomˈm. Meiⁿ nchii chaˈtsondye cwilˈa tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na tixocanda̱a̱ nluiinaˈ cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ najndeii na matseixmaⁿ nquii tsˈaⁿ. 	 Vai tad visi ir apustuļi, vai visi pravieši, vai visi mācītāji?


’Sa̱a̱ nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo nnˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿndyoˈ na quitˈmaⁿ nˈomˈyoˈ juu na tyandyoˈ. Ee cweˈ cantyjati jeˈ na mañequiaanaˈ na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ na jeeⁿ lˈue mˈaⁿˈyoˈ. 	 Turpretim bēdas jums, bagātajiem, jo jūs savu iepriecinājumu jau saņemat!


Quia waa na matseicwejndyaaˈndyo̱ñˈa̱ⁿ naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Quia waa maquiinaˈ ja ndoˈ macwjiˈnaˈ tsaⁿtsjom no̱o̱ⁿ. Majndye ndiiˈ mˈaaⁿya na tileicaljeiya ljoˈ na nlquia̱a̱ya ndoˈ na jaaˈ mˈaaⁿnaˈ na ñecˈua ndaa. Ndoˈ jndye ndiiˈ mawejndo̱ˈa. Quia waa teiⁿ mˈaaⁿya na matseitjo̱o̱naˈ liaa na nlcwa̱ya. 	 Darbā un pūlēs, daudz negulētās naktīs, badā un slāpēs, daudzos gavēņos, saltumā un kailumā.


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, cweˈ ntyˈiu tyolˈueendyena chiuu ya cha nnda̱a̱ nlaˈcueeˈna Jesús, ee nquiaana nnˈaⁿ na neiiⁿ jom. 	 Un augstie priesteri un rakstu mācītāji meklēja, kā Jēzu nonāvēt, bet viņi baidījās no ļaudīm.


Ndoˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jndyeti tjantyˈeenaˈ. Ndoˈ tyˈewijndyendyeti nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ naquiiˈ Jerusalén hasta mati jndye ntyee cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos tyolaˈyuˈya cwii nˈom. 	 Un Kunga vārds auga, un mācekļu skaits Jeruzalemē stipri vairojās; arī liels pulks priesteru kļuva padevīgs ticībai.


Jnda̱ na tso Pablo ñˈoomwaaˈ mana tˈoomˈndye nnˈaⁿ judíos. Jndye ñˈoom cwityolaˈneiⁿ cheⁿnquieena nda̱a̱ ncˈiaana. 	 Kad viņš to pateica, jūdi, savā starpā stipri strīdēdamies, aizgāja no viņa.


Juu na mˈaaⁿ Cristo na wiˈ tsˈoom ˈo luaa, macaⁿˈa na calaˈno̱ⁿˈyoˈ na waljooˈcheⁿ na tˈmaⁿnaˈ, ndoˈ na luaaˈ nlaˈno̱ⁿˈyoˈ joˈ na nncˈomˈyoˈ na chawaañˈeⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈ mˈaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un pazītu Kristus mīlestību, kas pārspēj katru saprašanu, un tiktu piepildīti katrā Dieva pilnībā.


Ndoˈ mati seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na tyuiiˈ tsjoom Sodoma ñˈeⁿ Gomorra na tco ñˈeⁿnaˈ cweˈ tsjaaˈ ˈndiinaˈ. Sˈaaⁿ na ljoˈ cha na mˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na quia nncˈom na talˈana chaˈxjeⁿ tyolˈa naⁿˈñeeⁿ. 	 Un tāpat nosodīja sodomiešu un gomoriešu pilsētas, pārvērsdams tās pelnos un iznīcinādams, rādot biedinājumu visiem, kas bezdievīgi dzīvos.


Ndoˈ tso María nnom ángel: —Ja tsˈaⁿ mandiˈntjomtyeⁿ nnom Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. Catsˈaanaˈ ñˈeⁿndyo̱ chaˈxjeⁿ ñˈoom na jnda̱ tsuˈ. Quia joˈ mana jluiˈ ángel na mˈaaⁿ. 	 Bet Marija sacīja: Lūk, es esmu Kunga kalpone, lai man notiek pēc tava vārda! Un eņģelis no viņas aizgāja.


Quia joˈ matso Agripa nnom Festo: —Mati ja ñeˈcandiiya na nntseineiiⁿ. Matso Festo nnoom: —ˈIocheⁿ nndiˈ nntseineiiⁿ. 	 Tad Agripa sacīja Fēstam: Es pats arī vēlētos dzirdēt šo cilvēku. Tas atbildēja: Rīt tu viņu dzirdēsi.


Quiiˈ ˈñom ndiiˈ cwii xjo na jeeⁿ ta̱a̱. Juunaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na nncuˈxeeⁿ nnˈaⁿ njoomnancue. Ndoˈ juu na nntsa̱ˈntjoom tˈmaⁿ nlcoˈwiˈnaˈ joona. Chaˈxjeⁿ cwinchjee nnˈaⁿ ta̱uva na nluiiˈ ndaaˈnaˈ, maluaaˈ matseijomnaˈ na nntsˈaaⁿ joo nnˈaⁿ na tiñeˈquiandye cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Ee nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na matseixmaⁿñˈeeⁿ chaˈtso nnom najnda̱, cantyjati na matseiwˈeeⁿ, maluaaˈ nntsˈaaⁿ na nlcoˈwiˈnaˈ naⁿˈñeeⁿ. 	 Un no viņa mutes iziet abpusēji ass zobens, ar ko satriekt tautas. Viņš tās valdīs ar dzelzs zizli un min visvarenā Dieva dusmu bardzības vīna spiedi.


Meiⁿ tîcjo̱ Jerusalén na ntyˈia apóstoles na teijndye xuee jñom Cristo joona ñequio ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ cwitjo̱o̱cheⁿ na tjaaˈñê ja tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. Tjo̱jndya̱a̱ ndyuaa Arabia, ndoˈ jnda̱ joˈ tua̱nndaˈa Damasco. 	 Negāju arī uz Jeruzalemi pie tiem, kas jau pirms manis bija apustuļi, bet es aizgāju uz Arābiju un atkal atgriezos atpakaļ Damaskā.


Ndyee smaⁿna tyomˈaⁿna tsjoomˈñeeⁿ. Ñequiiˈ quia xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ judíos, Pablo sˈaaⁿ chaˈxjeⁿ quichˈeeⁿ. Tjatseijomñê ñˈeⁿ naⁿˈñeeⁿ na cwitjomndyena watsˈom ˈnaaⁿna. Tyotseineiiⁿ nda̱a̱na. 	 Pēc savas ieražas Pāvils iegāja pie viņiem un trīs sabatus skaidroja tiem Rakstus,


Ndyooˈ tsjoom Belén jo ndoˈ jnda̱a̱, tyomˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta quiooˈ njmeiⁿˈ natsjom. 	 Un bija gani tanī apvidū, kas, būdami nomodā, sargāja nakts stundās savu ganāmpulku.


Cantyja ˈnaaⁿˈ juu na jeeⁿ wiˈ tsˈoom jaa, joˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa ee na tueˈ Jnaaⁿ, na matseitˈmaⁿ tsˈoom jnaaⁿya. 	 Viņā mums pestīšana caur Viņa asinīm, grēku piedošana saskaņā ar Viņa žēlastības bagātību,


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na: —¿Aa ndyaˈ nnduˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na tquiolaˈjomndyena na macoco tsˈaⁿ na calaˈcwejndoˈndyena yocheⁿ na ndicwaⁿ mˈaaⁿ nquii tsaⁿsˈa na macoco quiiˈntaaⁿna? 	 Viņš tiem atbildēja: Vai tad varat likt kāzu viesiem gavēt, kamēr līgavainis ar tiem?


Nquiee apóstoles ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilayuˈ tsˈo̱ndaa Judea, jndyena na mati nnˈaⁿ na nchii judíos jnda̱ toˈñoomna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet apustuļi un brāļi, kas bija Jūdejā, dzirdēja, ka arī pagāni pieņēmuši Dieva vārdu.


Ndoˈ joˈ joˈ mˈaaⁿ cwii tsaⁿsˈa na ntjeiⁿ tsˈo̱. Ndoˈ nnˈaⁿ fariseos na mˈaⁿ watsˈomˈñeeⁿ jeeⁿ tyolˈueendyena chiuu nlˈayoona na nñeˈquiana cwenta Jesús. Taˈxˈeena nnoom, jluena: —Juu xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya ¿aa matyˈiomnaˈ na nntseinˈmaⁿ tsˈaⁿ tsˈaⁿwiiˈ, oo aa tisˈa? 	 Un, lūk, tur bija cilvēks ar nokaltušu roku. Lai Viņu apvainotu, tie jautāja Viņam, sacīdami: Vai sabatā atļauts dziedināt?


Ndoˈ matso Festo: —ˈU ta Agripa ñequio ˈo na mˈaⁿˈyoˈ ñjaaⁿ, macwintyˈiaˈyoˈ tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ. Chaˈtso nnˈaⁿ judíos na mˈaⁿ Jerusalén ndoˈ mati nnˈaⁿ na mˈaⁿ ñjaaⁿ Cesarea cwiqueⁿna ñˈoom nacjoomˈm. Jndeiiˈ ndyueena cwiluena na tseixmaaⁿ na cueeⁿˈeⁿ. 	 Un Fēsts sacīja: Ķēniņ Agripa un visi vīri, kas līdz ar mums šeit esat! Jūs redzat to, kura dēļ Jeruzalemē man uzmācās viss jūdu vairums, lūgdami un kliegdami: Šis nedrīkst ilgāk dzīvot.


Mati tso Jesús: —Ticalaˈtiuuˈyoˈ na jndyo̱o̱ na nntseityuiiˈa chiuu waa na tˈmaⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, meiⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyoñeˈquia profetas. Jndyo̱o̱ na nntseicanda̱ya joonaˈ cha nleiˈtquiooˈ chiuu waa na mayuuˈcheⁿ ñeˈcatˈmo̱o̱ⁿnaˈ. 	 Nedomājiet, ka es atnācu atcelt baušļus un praviešus: es neatnācu atcelt, bet izpildīt.


Quia na jnda̱ tmaaⁿncue tso patrom nnom moso tquiee ˈnaaⁿˈaⁿ: “Cwaⁿˈ naⁿntjommˈaⁿˈ ndoˈ catiomˈlˈuaˈ joona. Cato̱ˈjndyeeˈ ñequio joo nnˈaⁿ na tyˈequieˈ na macanda̱. Tcuu cjaanaˈ hasta nncueeˈcañoomnaˈ nnˈaⁿ na tyˈequieˈjndyee.” 	 Kad iestājās vakars, vīna dārza kungs sacīja savam saimniecības pārzinim: Pasauc strādniekus un, sākot ar pēdējiem un beidzot ar pirmajiem, izmaksā viņiem algu!


Ndoˈ seicandyaañê jaa na ñetˈo̱o̱ⁿya nacje ˈnaaⁿˈ najaaⁿñe. Ndoˈ jnda̱ tjaaˈñê jaa nacje ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjom Jnaaⁿ, nquii na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom, 	 Viņš izglāba mūs no tumsības varas un pārcēla sava mīļā Dēla valstībā.


Ee jnda̱ seijnda Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo ñequio cwii na jeeⁿcheⁿ ndyaˈ jnda. Joˈ chii laxmaⁿˈyoˈ na calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ jom ñequio seiiˈyoˈ ñequio espíritu ˈnaⁿˈyoˈ ee na we ndiiˈ joonaˈ laˈxmaⁿnaˈ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Jo jūs esat atpirkti par dārgu maksu. Pagodiniet un nesiet Dievu savā miesā!


Meiⁿjom ndiiˈ tyoontyˈiaaˈ nnom tsˈaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ quia cwitˈmo̱o̱ⁿya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya nnˈaaⁿya, jom mˈaaⁿ quiiˈ nˈo̱o̱ⁿya ndoˈ juu na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa, mamatseicanda̱a̱ˈñeñˈeⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿya. 	 Dievu neviens nekad nav redzējis. Ja mēs mīlam viens otru, tad Dievs paliek mūsos un Viņa mīlestība mūsos ir pilnīga.


Ñˈeeⁿndyoˈ ˈo na cwilasˈandyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ na cwinduˈyoˈ na tixocjo̱ntyˈianndaˈa ˈo. 	 Daži ir uzpūtušies, it kā es vairs nenākšot pie jums.


Ñequio najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cwilaˈtyuiiˈâ chaˈtso ñˈoom na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ na cwiˈoo nacjoomˈm. Ndoˈ mati meiⁿquia na matseitˈmaaⁿˈñe cheⁿnquii tsˈaⁿ, na juu joˈ matseitsaaⁿˈñenaˈ na nntseiˈno̱ⁿˈ tsˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Chaˈtso cantyja na matseitiuu tsˈaⁿ, matsˈaa na cjuˈcjenaˈ juu joˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, cha catseicanda̱a̱ˈñe tsˈaⁿ jo nnoom. 	 Un katru augstprātību, kas paceļas pret Dieva atzīšanu, un ņemam gūstā visus prātus, lai tie kalpotu Kristum.


Cweˈ jnaaⁿˈ na tyotseina̱ⁿya ñˈoommeiⁿˈ joˈ na tˈue nnˈaⁿ judíos ja naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ na nlaˈcueeˈna ja. 	 Šī iemesla dēļ, kad biju svētnīcā, jūdi mani sagrāba un mēģināja nonāvēt.


Sa̱a̱ quia na teitquiooˈ ljeii na tqueⁿ Moisés seicantoˈtinaˈ jnaaⁿ nnˈaⁿ, ndoˈ jnda̱ na tjawijndyeti jnaaⁿ nnˈaⁿ, Tyˈo̱o̱tsˈom seicwaljooˈtyeeⁿ na ya tsˈaⁿñê ñequio nnˈaⁿ. 	 Bet starpā nācis likums, lai grēks ietu vairumā; bet kur pārpilnībā grēks, tur vēl lielākā pārpilnībā ir žēlastība,


cha na chaˈtsondyoˈñˈeⁿˈyoˈ ñequio ñecwii jndyeeˈyoˈ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom Tsotye nquii Ta Jesucristo. 	 Lai vienprātīgi, vienā mutē godinātu Dievu un mūsu Kunga Jēzus Kristus Tēvu.


Joˈ chii cwˈaaˈndyoˈ ja cantyja na matsˈaaya ee ja jo̱mˈaaⁿya chaˈxjeⁿ na tyochˈee Cristo. 	 Esiet sekotāji man kā es Kristum!


Ndoˈ jndyetia na mˈaⁿ naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ, meiⁿyuucheⁿ na ntyˈiaana jom, lˈana naquiiˈ nˈom naⁿˈñeeⁿ na cataˈna cantyena jo nnoom. Tyolaˈxuaana, tyoluena: —ˈU cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un nešķīstie gari, redzot Viņu, metās Viņa priekšā zemē un kliedza, sacīdami:


Pablo, jndyeti xuee tyoljooˈñetyeeⁿ Corinto. Jnda̱ joˈ tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na mawjaⁿ. Jnda̱ chii mana tjaaⁿ. Ndoˈ Priscila ñˈeⁿ Aquila tyˈena ñˈeⁿñê. Tquiena tsjoom Cencrea. Joˈ joˈ teinquiˈ xqueeⁿ na maˈmo̱ⁿnaˈ na matseicanda̱a̱ˈñê ñˈoom na jnda̱ tsoom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ. Jnda̱ joˈ tuo̱na wˈaandaa na wjaanaˈ ndyuaa Siria. 	 Bet Pāvils uzturējās tur vēl daudz dienas un, atvadījies no brāļiem, pārcēlās uz Sīriju, bet kopā ar viņu Priskilla un Akvila, kas Kenhrejā apcirpa savu galvu, jo tāds bija viņa solījums.


Yocheⁿ na matseineiⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ, tyjeˈcañoom cwii tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Tcoˈ xtye jo nnoom, tso: —Jeˈndyo tueˈ nomjndaaya. Sa̱a̱ xeⁿ wjaˈ na nntioˈ tsˈo̱ˈ nacjoomˈm, nncwandoˈnnaaⁿˈaⁿ. Cwa cjaˈ, catioˈyaˈ tsˈo̱ˈ nacjoomˈm, quia joˈ nncwandoˈxcoom. 	 Kamēr Viņš to runāja tiem, lūk, kāds priekšnieks atnāca un pielūdza Viņu, sacīdams: Kungs, mana meita tikko nomira, bet nāc, uzliec viņai savu roku, un tā dzīvos!


Ee tiquitjaaˈndyô̱ cwenta na wiˈ na tquiooˈ na cwitjo̱o̱ⁿyâ. Cwiqua̱a̱ⁿyâ cwenta joo ˈnaⁿ na tileicantyˈiaaya, ee joo na cwintyˈiaayâ, ticaljotyeⁿnaˈ, sa̱a̱ joo na titquiooˈ mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿ. 	 Ja mēs neņemam vērā to, kas redzams, bet to, kas nav redzams. Jo tas, ko redzam, ir laicīgs, bet neredzamais ir mūžīgs.


Ángel na jnda̱ we tjo̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ntu ˈnaaⁿˈaⁿ, quia joˈ tyˈoom chom cwii chaˈcwijom sjo̱ tˈmaⁿ, jnda̱ chii tjuˈnaˈ joˈ tsˈom ndaaluee. Ndoˈ manndyooˈ xcwe na chaˈtso ndaaluee seicwaqueⁿnaˈ niomˈ. 	 Un otrs eņģelis bazūnēja: un tā kā liels kalns, degot ugunī, tika mests jūrā, un trešā jūras daļa pārvērtās asinīs,


Ndicwaⁿ wanaaⁿ na ntˈom nnˈaⁿ nncˈooquieeˈndyena yuu na nntaˈjndyeena ee nnˈaⁿ na tyondye jndyee ñˈoom na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ tîcˈooquieeˈndyena joˈ joˈ ncˈe na tyolaˈtjo̱o̱ndyena. 	 Tā kā dažiem atliek tanī vēl ieiet, bet tie, kuriem pirmajiem tas tika pasludināts, neticības dēļ neiegāja.


Nquii tiˈnnˈaaⁿya Tíquico na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, nntseicañeeⁿ ˈo cantyja ˈnaⁿya. Jeeⁿ xcweeˈ tsˈoom na mateijneiⁿ ja na mandiˈntjoom nnom Ta Jesús. 	 Visu, kas attiecas uz mani, paziņos jums Tihiks, vismīļais brālis un uzticamais kalps, un līdzstrādnieks Kungā.


Nntsˈaaⁿ na nncwintyjeeˈ canmaⁿ ntyjaaⁿˈaⁿ ntyjaya ndoˈ canchˈioo nntsˈaaⁿ na nncwintyjeeˈ ntyjatymaaⁿˈ. 	 Un Viņš novietos avis savā labajā, bet āžus kreisajā pusē.


Jndye ñˈoom tjañoomˈ teilˈueeˈñê na tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Tueˈcañoomnaˈ na tsoom ñˈoomwaa: 	 Un Viņš tos daudz mācīja līdzībās; un savā mācībā sacīja tiem:


Tintsuuˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na matsonaˈ: “Chjoowiˈ ndaaljoˈ matseicandeiiˈñˈeⁿnaˈ chaˈwaa tsqueeⁿtyooˈ.” 	 Nedaudz rauga saraudzē visu mīklu.


Ndoˈ joˈ joˈ tyomˈaaⁿ cwii yuscu na jndyu Ana, jom cwiluiiñê tsˈaⁿ na tyoñequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tsaⁿˈñeeⁿ jnda Fanuel, tsaⁿ na cwiluiiñe tsjaaⁿ na jndyowicantyjooˈ Aser. Xjeⁿ na scundyua jom tocoom, tˈoom ñequio saaⁿˈaⁿ ntquieeˈ chu, 	 Un tur bija praviete Anna, Fanuēļa meita, no Asera cilts, kas sasniegusi lielu vecumu, nodzīvojot pēc savas jaunavības ar savu vīru septiņus gadus.


Macaⁿnaˈ na waa ñˈoomya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, na ya seiqueeⁿ ntseinaaⁿ, tyotseiljoom nnˈaⁿ na cweˈ tyoquieya waⁿˈaⁿ, mati tyojuˈñe cjeeⁿ na tyondiˈntjoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈom, ndoˈ tyoteijneiⁿ nnˈaⁿ na wiˈ cwiwinom, ñequiiˈcheⁿ tyojooˈya tsˈoom na ñesˈaaⁿ chaˈtso nnom naya. 	 Kas pazīstama ar labiem darbiem: ja viņa bērnus uzaudzinājusi, bijusi viesmīlīga, ja svētajiem kājas mazgājusi, ja tā palīdzējusi cietējiem un bijusi centīga ikkatrā labā darbā.


Joona cwileiˈchona canchuu sˈomcajaⁿ, sˈomxuee, ljo̱ˈ na jeeⁿ jnda, ta̱ˈ perlas, liaa lino na jeeⁿ ya, liaa seda, liaa colo catsiooˈ ñequio colo wee. Ndoˈ cwinda̱a̱na chaˈtso nnom nˈoom na jeeⁿ cachinaˈ, ñˈeⁿ chaˈtso ˈnaⁿ na tuiinaˈ ñˈeⁿ tseiˈjndyeeˈ elefante, ñˈeⁿ jndye ˈnaⁿ na tuiinaˈ ñˈeⁿ nˈoom na jndati, ñˈeⁿ ˈnaⁿ na tuiinaˈ sˈomwee, ñˈeⁿ xjo hierro, ndoˈ ñˈeⁿ tsjo̱ˈ mármol. 	 Zelta un sudraba preces, un dārgakmeņus, un pērles, un linu audeklus, un purpuru, un zīdu, un sarkano audumu, un dažādus tūjas kokus, un traukus no ziloņkaula, un visādus traukus no dārgakmeņiem un vara, un dzelzs, un marmora,


Sa̱a̱ joo fariseosˈñeeⁿ tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: —¿Aa jndoˈyoˈ jeˈ? Maxjeⁿ tjaa na nnda̱a̱ nlˈaaya. Chaˈtsondye nnˈaⁿ cwilajomndye ñˈeⁿñê. 	 Bet farizeji sarunājās savā starpā: Redziet, ka mēs nekā nepadarīsim! Lūk, visa pasaule seko Viņam!


Quia joˈ nntsjo̱o̱ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: “Mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, ncˈe na tîcateijndeiˈyoˈ nnˈaⁿya nmeiiⁿ na titˈmaⁿ cwiluiindye, matyˈiomnaˈ nnco̱ tîcateiˈjndeiˈyoˈ.” 	 Tad Viņš atbildēs tiem un sacīs: Patiesi es jums saku: ko jūs neesat darījuši vienam no šiem vismazākajiem, to jūs arī man neesat darījuši.


Sa̱a̱ tso Herodes: —Nnco̱ sa̱ˈntjo̱ⁿ na catyjena xtyoˈ Juan. Quia joˈ ¿ˈñeeⁿ luaaˈ na teijndye ñˈoom mandii cantyja ˈnaaⁿˈ? Ndoˈ tyojooˈ tsˈoom na nntyˈiaaⁿˈaⁿ juu. 	 Un Herods sacīja: Jānim es nocirtu galvu; bet kas šis ir, par ko es dzirdu tādas lietas, un meklēja Viņu redzēt.


Ndoˈ quia na jnda̱ jnda̱a̱ sˈaa ñˈomtiuu ˈñaaⁿˈ tsˈaⁿ na catsˈaaⁿ yuu na lˈue tsˈomnaˈ, quia joˈ mana wjaañˈoomnaˈ tsˈaⁿ na nntsuuñê. 	 Pēc tam kārība, kad tā ieņēmusies, dzemdē grēku, bet padarītais grēks dzemdē nāvi.


Jnda̱ joˈ juu ángel na jnda̱ ˈom tjacuˈnquioom nawiˈ na ñjom waso ˈnaaⁿˈaⁿ nacjooˈ tio yuu na wacatyeeⁿ quiooˈjndii tquiee. Ndoˈ seijaaⁿñenaˈ chaˈtso ndyuaa na mˈaⁿ nnˈaⁿ na matsa̱ˈntjoom. Ndoˈ joo nnˈaⁿˈñeeⁿ tyonda̱ˈna tsaana na jeeⁿ cwajndii tyoquiinaˈ joona. 	 Un piektais eņģelis izlēja savu kausu pār zvēra troni. Viņa valstība kļuva tumša, un tie sāpēs sakoda savas mēles.


Ndoˈ seineiⁿticheⁿ Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. Tsoom: —Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, ja cwiluiindyo̱ ˈndyootsˈa tiom na cwiˈooquieˈ canmaⁿ. 	 Tad Jēzus atkal viņiem sacīja: Patiesi, patiesi es jums saku: Es esmu durvis avīm.


Ee naquiiˈ Salmos matsonaˈ: “Tsjoomnancue ñequio ˈnaⁿ na matseixmaⁿnaˈ, chaˈtso joˈ ˈnaaⁿˈ nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 Kungam pieder zeme un tās pārpilnība. (Ps 23,1)


Yuscuˈñeeⁿ tˈo̱o̱ⁿ nnom Jesús. Tsoom: —Jeeⁿ mayuuˈ, ˈu Ta, sa̱a̱ cantyˈiaˈ, calueˈ nchˈu ndyaˈ cwicwaˈyoˈ meiiⁿ cweˈ nacajnda̱a̱ na cwiquiaa nacjeeˈ meiⁿsa na jlaˈquiaa yocanchˈu. 	 Bet tā atbildēja un sacīja Viņam: Jā gan, Kungs, jo arī sunīši ēd zem galda no bērnu druskām.


’Mati candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, xeⁿ wendyoˈ ˈo ñeˈcwii mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na cwitaⁿˈyoˈ nnom Tsotya̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ cañoomˈluee, quia joˈ nñeeⁿ ndoˈ nñequiaaⁿ ñˈoom na cwitaⁿˈyoˈ. 	 Atkal es jums saku: ja divi no jums virs zemes vienprātīgi kaut ko lūgs, to viņiem dos mans Tēvs, kas ir debesīs.


Matyˈiomnaˈ na ya maqueeⁿ xjeⁿ nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ, mati cwilaˈcanda̱a̱ˈndye ntseinaaⁿ nnoom, ndoˈ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena jom, 	 Bet labam sava nama pārvaldniekam, kam bērni paklausa pilnīgā tikumībā.


Na mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿyuucheⁿ na nñeˈquia nnˈaⁿ ñˈoom chaˈwaa tsjoomnancue na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, maxjeⁿ nlaˈneiⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ naya na sˈaa yuscumˈaaⁿˈ cha ticatsuu ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Patiesi es jums saku: kur vien visā pasaulē sludinās šo evaņģēliju, viņas piemiņai tiks stāstīts, ko tā darījusi.


Nquii Espíritu na matseixmaⁿ Cristo na tyomˈaaⁿ quiiˈ nˈomna, tyuaaˈ tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ nawiˈ na ntjom Cristo ndoˈ na nda̱quia nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ juu. Tcuu tcuu tyolˈueena ˈñeeⁿ tsˈaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ na tˈmo̱ⁿ Espíritu nda̱a̱na ndoˈ cwaaⁿ xjeⁿ nncwjeeˈ. 	 Tie cenšas uzzināt, uz kuru vai kādu laiku viņos norāda Kristus Gars, kas iepriekš liecināja par Kristus ciešanām un tām sekojošo godību.


Ee ñˈoom na mayuuˈ naljoˈ tjoom hasta mawaa xjeⁿ na ntseicueeˈnaˈ jom sa̱a̱ tyˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom na wiˈ tsˈom jom, ndoˈ nchii macanda̱ jom, mati ja, titseicwaljooˈtinaˈ na chjooˈ tsˈo̱o̱ⁿ. 	 Viņš tiešām bija līdz nāvei slims; bet Dievs apžēloja viņu, un ne vien viņu, bet arī mani, lai man nebūtu bēdas uz bēdām.


Jnda̱ tuii na luaaˈ, ntˈomcheⁿ nnˈaⁿwii ndyuaaxeⁿncweˈñeeⁿ tyˈentyjaaˈna Pablo, ndoˈ nˈmaaⁿna. 	 Kad tas bija noticis, visi, kas salā slimoja, nāca un tika izdziedināti.


Tintseijomndyuˈ ñˈoom na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ na cweˈ cwilaˈñˈeeⁿˈto ndyuee. Ee naⁿˈñeeⁿ yacheⁿ wjaachuunaˈ joona na ˈoolˈatina natia. 	 Bet izvairies no nederīgām un tukšām runām, jo tās daudz kalpo bezdievībai,


Tˈo̱o̱ⁿ tsoom: —Joo nnˈaⁿ na cwindye ñˈoom ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ cwilaˈcanda̱ juunaˈ, naⁿˈñeeⁿ cwiluiindye tsondyo̱ya ndoˈ ntyjo̱ya. 	 Viņš atbildēja tiem, sacīdams: Mana māte un mani brāļi ir tie, kas Dieva vārdu klausās un izpilda.


Ñˈoom na mayuuˈ na tyˈioom nnˈaⁿ jom tsˈoomˈnaaⁿ chaˈcwijom tsˈaⁿ na tijndeii matseixmaⁿ, sa̱a̱ wanoomˈm ncˈe najndeii na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ mati jâ na cwilajomndyô̱ cantyja na tijndeii ñeseixmaaⁿ, cha ncˈe joˈ, mati nntando̱o̱ˈâ ñˈeⁿñê ncˈe najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cha nnteijndeiinaˈ ˈo. 	 Lai gan Viņš krustā sists nespēkā, bet dzīvo Dieva spēkā. Arī mēs Viņā esam nespēcīgi, bet mēs dzīvosim starp jums līdz ar Viņu Dieva spēkā.


Meiⁿcwiindyena talaˈneiⁿna ñˈoomwiˈ nacjooˈ xˈiaana. Calaxmaⁿna nnˈaⁿ na tjatiaˈ cachona ñequio ntˈomcheⁿ, ya nnˈaⁿndyena ñequio chaˈtso. Catˈmo̱o̱ⁿna na nioomˈ nˈomna ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Lai nevienu nepulgotu, nebūtu strīdīgi, bet gan piekāpīgi un visiem ļaudīm parādītu laipnību.


Ee nnˈaⁿ fariseos ñequio chaˈtso nnˈaⁿ judíos, jeeⁿ cwiqueⁿndyena na cwilaˈcanda̱na costumbre na tqueⁿ nnˈaⁿ na tyoluiitquiendye nda̱a̱na. Joˈ chii mati ticwaˈna xeⁿ nchii na nndyuuˈjndyeena chaˈxjeⁿ na matso costumbreˈñeeⁿ. 	 Jo farizeji un visi jūdi neēd, pirms tie, turēdamies pie senču ieražām, nav vairākkārt nomazgājuši rokas.


Ja na cwiluiindyo̱ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, ja nntseicandyaandyo̱ ˈo. Macweˈ ncˈe joˈ nncˈomˈyoˈ na canda̱a̱ˈya na jnda̱ jndyaandyoˈ. 	 Ja tad Dēls jūs atbrīvos, jūs patiesi būsiet brīvi.


Ee ñˈoom na cwiñequiaayâ cwiluiiñenaˈ ñˈoom na mayuuˈ, nchii ñˈoom na tijndaaˈya nquiuuyâ, ndoˈ nchii cweˈ na ñeˈcalaˈntja̱a̱ⁿyâ nnˈaⁿ, meiⁿ nchii na cwinquio̱ˈnnˈaaⁿyâ nnˈaⁿ. 	 Jo ne maldi, ne nekrietnība, ne viltība ir mūsu sludināšanas cēlonis,


’ˈO catsaquieˈyoˈ ˈndyootsˈa cantuu na nncˈomˈyoˈ natooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee waa ˈndyootsˈa tmeiⁿ na matseicanaaⁿñenaˈ nato tˈmaⁿ. Juunaˈ wjaañˈoomnaˈ tsˈaⁿ na nntsuuñe ndoˈ jndye nnˈaⁿ cwiˈooquieˈ joˈ joˈ. 	 Ieejiet caur šaurajiem vārtiem, jo plaši ir vārti un plats ir ceļš, kas ved pazušanā; un ir daudzi, kas pa to iet.


Tsjoomˈñeeⁿ tuo̱na wˈaandaa. Tyˈelcweeˈnndaˈna tsjoom Antioquía yuu na jnaⁿna jnda̱ na tioo nnˈaⁿ joona lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ jeˈ jnda̱ jlacanda̱na tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 Tur nonākuši un draudzi sapulcinājuši, tie stāstīja, cik daudz Dievs ar tiem darījis un kā Viņš pagāniem atvēris ticības durvis.


Matseicwanom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom na macwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ. Tandyo xuee tˈmo̱o̱ⁿ na ljoˈ nntsˈaaⁿ ñequio ñˈomndyuee profetas. Jlaˈljeiina ñˈoomˈñeeⁿ na ljuˈ laˈxmaⁿnaˈ. 	 Ko Viņš jau iepriekš apsolīja svētajos Rakstos caur praviešiem


Tueeⁿˈeⁿ cwentaa chaˈtsondye nnˈaⁿ cha joo nnˈaⁿ na cwitandoˈna ticˈomtina cantyja na lˈue nˈom nquieena, sa̱a̱ catandoˈna cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ na tueeⁿˈeⁿ ndoˈ tandoˈxcoom cwentaana. 	 Bet par visiem mira Kristus, lai tie, kas dzīvo, nedzīvo vairs sev, bet Tam, kas par viņiem miris un augšāmcēlies.


Ticwintqueⁿˈyoˈ na ñequiiˈcheⁿ cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Cˈoomˈya nˈomˈyoˈ na cwilˈaˈyoˈ na ljoˈ. Ndoˈ ñequiiˈcheⁿ quiaˈyoˈ na quianlˈuaaⁿˈaⁿ. 	 Esiet pastāvīgi lūgšanā un pateicībā modri!


canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Simeón, canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Leví, canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Isacar, 	 No Simeona cilts divpadsmit tūkstoši apzīmogoti, no Levi cilts divpadsmit tūkstoši apzīmogoti,


Ndoˈ ntyeeˈñeeⁿ jlaˈtjoomˈna ñˈoom ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsjoom, matˈmaaⁿˈ tsjo̱ˈñjeeⁿ tquiana nda̱a̱ sondaroˈñeeⁿ. 	 Un viņi, sapulcējušies ar vecākajiem, nolēma dot kareivjiem daudz naudas


Catsuˈ nndya̱a̱yâ. Chiuu matseiˈtiuuˈ: ¿Aa matyˈiomnaˈ na catio̱o̱ⁿya tsˈiaaⁿnda̱a̱ya nnom tsaⁿmatsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma, oo aa ticatyˈiomnaˈ? 	 Tāpēc saki mums: kā Tev šķiet? Vai atļauts ķeizaram maksāt nodokļus, vai nē?


—Queⁿndyoˈ cwenta na tilˈaˈyoˈ chaˈna cwilˈa nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, ee joona jeeⁿ neiiⁿna na nncoˈnomna na cweeˈna liaa na jnda na teiˈncoo. Ndoˈ lˈue nˈomna na nlaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ joona na quia naⁿˈñeeⁿ na xmaⁿndyena ñequio na jndooˈ jndye nnˈaⁿ. Mati na nncwindyuaandyena yuu na matseitˈmaaⁿˈñetinaˈ joona naquiiˈ lanˈom. Ndoˈ na nncwindyuaandyena yuu na yati cwiwiñˈoomˈ na waa xuee. 	 Sargieties no rakstu mācītājiem, kas vēlas staigāt garajos svārkos un mīl sveicienus laukumos, un pirmos sēdekļus sinagogās, un ieņemt goda vietas mielastos,


Ndoˈ chaˈtso na chaˈtso, cˈomˈyoˈ na canda̱a̱ˈya mˈaⁿˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ, ee juu joˈ matseitjoomˈnaˈ chaˈtso ndoˈ canda̱a̱ˈ tseixmaⁿnaˈ. 	 Bet pāri visam tam lai jums ir mīlestība, kas ir pilnības saite!


Joˈ chii ncˈe na luaaˈ tso Caifás, cantyjati xueeˈñeeⁿ jnaⁿnaˈ na jlaˈjomndye naⁿmaⁿnˈiaaⁿˈñeeⁿ na nlaˈcueeˈna Jesús. 	 No tās dienas tie nolēma Viņu nonāvēt.


Tso Jesús nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ njomˈ, xuee jeˈ nncˈoomˈ ñˈeⁿndyo̱ jo paraíso yuu na mˈaaⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un Jēzus sacīja viņam: Patiesi, es tev saku: šodien tu būsi ar mani paradīzē.


Macweˈ joˈ macaⁿˈa na catueˈndyoˈcjeˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ chaˈna joona. Ndoˈ malaaˈtiˈ calˈaˈyoˈ ñequio chaˈtso nnˈaⁿ na cwilajomndye ñˈeⁿndyena na cwiteijndeii tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Esiet arī jūs padevīgi viņiem un katram, kas darbojas līdz un strādā.


¿Aa cwiluiindyuˈ tsˈaⁿ na mandiˈntjomtyeⁿ quia na tˈmaaⁿ ˈu? Tincˈoomˈ tsˈomˈ na ljoˈ, sa̱a̱ xeⁿ nncjuˈnaaⁿñenaˈ na nndyaandyuˈ, cwa catsaˈ na ljoˈ. 	 Ja esi aicināts vergs, nezūdies par to, bet, ja vari kļūt brīvs, tad izmanto to!


Nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na nljooˈndyo̱ ñˈeⁿndyoˈ meiiⁿ ñeˈcwantindyo xuee oo chaˈwaa ncueeteiⁿ. Quia joˈ ˈo nnda̱a̱ nntsalacwanomˈyoˈ ja nato quia na nncjo̱ xeⁿ yuu cwijo̱yo̱. 	 Bet pie jums es varbūt uzkavēšos, vai pat pārziemošu, lai jūs mani aizvadītu turp, kur iešu.


Sa̱a̱ mˈaaⁿya na quitˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿya Ta Jesús ndoˈ nlˈueyaya nˈo̱o̱ⁿya na tacatando̱o̱ˈtya̱a̱ya ñequio seiiˈa nmeiiⁿ cha nnda̱a̱ nntando̱o̱ˈa yuu na mˈaaⁿ. 	 Bet mums ir vēlēšanās un stipra griba labāk aiziet no šīs miesas un būt Kunga klātbūtnē.


Ndoˈ juu tsˈoo Lázaro, jlueeⁿˈeⁿ na chuˈtyjoo liaa na tintmeiⁿ ncˈeeⁿ ndoˈ lˈo̱o̱ⁿ. Ndoˈ ta̱ˈ nnoom payom. Matso Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Calacano̱ⁿˈyoˈ liaameiⁿˈ cha nnda̱a̱ nncjaⁿ. 	 Un tūdaļ iznāca nomirušais. Kājas un rokas tam bija ietītas līķautos, un viņa seja bija ar sviedrautu aizsieta. Jēzus sacīja viņiem: Atraisiet viņu un atļaujiet viņam aiziet!


ticwiindyoˈ ˈo nnˈaaⁿya, calaˈno̱ⁿˈyoˈ na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom na cˈomˈyoˈ na yandyoˈ ñequio lcuuˈyoˈ, ndoˈ na calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ joona, 	 Lai katrs zina, ka viņam sava miesa jāglabā svētumā un godā,


Ndoˈ ncˈe na luaaˈ, meiiⁿ na cwiluiiñe Cristo Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ ljeiiⁿ na tcaⁿnaˈ na catseicanda̱a̱ˈñê jo nnom, 	 Un Viņš, būdams Dieva Dēls, tomēr mācījās paklausību no tā, ko izcieta.


¿Quia joˈ ¿chiuu nlˈuuyo̱o̱ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ? ¿Aa tsalˈaatya̱a̱ya jnaⁿ cha na nntoˈño̱o̱ⁿtya̱a̱ naya na matseixmaaⁿ? 	 Ko tad lai sakām? Vai paliksim grēkā, lai vairojas žēlastība?


Ndoˈ cwaaⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na jo̱tseina̱ⁿtya̱ cantyja ˈnaaⁿˈ na cwilaˈyuˈya nˈom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee tileicjuˈnaaⁿñenaˈ na nntseina̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ Gedeón, Barac, Sansón, Jefté, David, Samuel, ndoˈ ñequio joo profetas. 	 Un ko vēl lai saku? Man pietrūkst laika stāstīt par Gideonu, Baraku, Samsonu, Jefti, Dāvidu, Samuēlu un praviešiem,


Ee na mayuuˈcheⁿ, ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, maxjeⁿ wjaañˈoomnaˈ ja na nncˈio̱ chaˈxjeⁿ na matso ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ jeeⁿ ntyˈiaaˈñe tsˈaⁿ na mañequiaa cwenta ja, yaticheⁿ xeⁿ tîcaluiiñe tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Jo Cilvēka Dēls gan aiziet, kā par Viņu ir rakstīts, bet bēdas tam cilvēkam, kas Cilvēka Dēlu nodod! Labāk būtu šim cilvēkam, ja viņš nebūtu dzimis.


’ˈO nnˈaⁿ fariseos ñˈeⁿ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo ee cweˈ cwilˈaˈyaˈyoˈ na jeeⁿ ya nnˈaⁿndyoˈ. ˈO mantyjo̱ˈyoˈ ˈnaaⁿ lˈoo na cweˈ ñeˈcatjeiˈtoˈyoˈ luee yolcu na jnda̱ tja̱ sˈaa. Sa̱a̱ majuu xjeⁿˈñeeⁿ teincoo ñˈoom cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha ticaˈmo̱ⁿnaˈ na wiˈndyoˈ. Cweˈ joˈ na tˈmaⁿti nlcoˈwiˈnaˈ ˈo quia na nncuˈxeeⁿ ˈo. 	 Bēdas jums, rakstu mācītāji un farizeji, jūs liekuļi, jo jūs apēdat atraitņu mājas, skaitot garas lūgšanas; tāpēc jūs saņemsiet bargāko sodu.


Ee ntyjaaˈya tsˈo̱o̱ⁿya na nncua̱ˈcaño̱o̱ⁿya na nnteijndeiya ˈo ñequio ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cha nntsanaˈjnda̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Jo es ilgojos jūs redzēt, lai sniegtu jums kādu garīgu žēlastības dāvanu jūsu stiprināšanai,


Quia joˈ tja Jesús ñˈeⁿ naⁿˈñeeⁿ. Quia maˈooquiena waaˈ capeitaⁿ, jñom tsaⁿˈñeeⁿ ntˈom nnˈaⁿ na ya ñˈoom jom ñˈeⁿndye na cˈoocaluena nnom Jesús: —Ta, ndiˈ matso tsˈaⁿ na wiiˈ mosooˈ ticatseixmaaⁿ na nncjaˈquieˈ naquiiˈ waⁿˈaⁿ, joˈ chii tiñeˈtseicachjuutyeeⁿ ˈu. 	 Un Jēzus gāja viņiem līdz. Un kad Viņš vairs nebija tālu no tā nama, virsnieks sūtīja draugus pie Viņa, sacīdams: Kungs, nepūlies, jo es neesmu cienīgs, ka Tu nāktu manā pajumtē.


Ndoˈ tyoluena nnom yuscuˈñeeⁿ: —Jeˈ tachii macanda̱ cweˈ ñˈoom na tsuˈ, joˈ chii cwilayuuˈâ. Ee mancjo̱o̱tya̱a̱yâ jnda̱ jndya̱a̱yâ ñˈoom ˈñom. Jeˈ cwilaˈno̱o̱ⁿˈâ na jom mayuuˈcheⁿ cwiluiiñê Cristo na macwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ tsjoomnancue. 	 Un viņi sacīja sievietei: Ne jau tavas runas dēļ mēs ticam, jo paši mēs dzirdējām un uzzinājām, ka Viņš ir patiesi pasaules Pestītājs.


Jnda̱ na jndii Marta na jnda̱ wjaawindyo̱o̱ˈâ ñˈeⁿ Jesús, jlueeⁿˈeⁿ na jndyocatjomñê juu yuu na mˈaaⁿyâ. Sa̱a̱ María ljooˈñê na waa wˈaa. 	 Tad Marta, izdzirdusi, ka Jēzus nāk, steidzās Viņam pretim; bet Marija sēdēja mājās.


Ndoˈ xeⁿ nncwaxˈee tsˈaⁿ ndyueˈyoˈ chiuu na cwitsachoˈyoˈ quiooˈ ntsmeiiⁿˈeⁿ, luaa canduˈyoˈ nnoom: “Nquii Ta tjo̱o̱ñê jooyoˈ.” Quia joˈ mañoomˈ nñequiaa tsˈaⁿ na nquiochoˈyoˈ jooyoˈ. 	 Un ja kas jums ko teiktu, tad sakiet, ka Kungam to vajag; un tūdaļ viņš tos atlaidīs.


Ndoˈ quia ntyˈiaaˈ Pedro na jo̱ntyjo̱, taxˈeeñê ˈndyoo Jesús. Tsoom: —Ta, ndoˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ jeˈ, ¿ljoˈ cwii nnom na nntjoom? 	 Pēteris to ieraudzījis sacīja Jēzum: Kungs, kas būs ar šo?


Juu tsˈaⁿ na matso na cwiluiiñe cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, matsonaˈ na cˈoom chaˈxjeⁿ ñetˈoom Jesucristo. 	 Kas saka, ka Viņā paliek, tam pienākas tā rīkoties, kā Viņš darījis.


Ndoˈ ángel cwentaaˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom mañoomˈ sˈaa na teiwiiˈ Herodes ee tîcatseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom. Tueeⁿˈeⁿ na tcwaˈ canti jom. 	 Kunga eņģelis viņu tūdaļ sita, jo viņš nedeva Dievam godu; un viņš, tārpu saēsts, nomira.


Nquii Davidˈñeeⁿ, matsjaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ Jesús, tsaⁿ na macwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ Israel chaˈxjeⁿ ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ. 	 No viņa pēcnācējiem Dievs saskaņā ar solījumu sūtīja Izraēlim Pestītāju Jēzu.


Mati jndyendye nnˈaⁿ sa̱ˈntjoom na caluiˈ jndyetia naquiiˈ nˈom. Tyolaˈxuaa jndyetiaˈñeeⁿ, tyolue: —ˈU cwiluiindyuˈ Jnda nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ jom seitiaaⁿˈaⁿ jndyetia, tinquiaaⁿ na nlaˈneiⁿ, ee manquiuna na jom cwiluiiñê Cristo. 	 Arī ļaunie gari no daudziem izgāja, kliegdami un sacīdami: Tu esi Dieva Dēls! Bet Viņš norāja tos un neļāva tiem runāt, jo tie zināja, ka Viņš ir Kristus.


Malaaˈtiˈ nntsˈaanaˈ xuee quia na cwintycwii tsjoomnancue. Nñequiocue ángeles na nntjeiiˈndyena nnˈaⁿ na wiˈndye quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ. 	 Tā tas būs arī pasaules beigās: eņģeļi izies un no taisnīgo vidus atšķirs ļaunos,


Matsoom: —Quiaˈyoˈ na ntseixmaⁿya najndeii na cwilaxmaⁿˈyoˈ cha mati ja meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nntio̱o̱ lˈo̱o̱ nacjooˈ maxjeⁿ nncoˈñom Espíritu Santo naquiiˈ tsˈom. 	 Sacīdams: Dodiet arī man šo varu, lai ikviens, kam es uzlikšu rokas, saņemtu Svēto Garu! Bet Pēteris sacīja viņam:


Yocheⁿ na luaaˈ jeeⁿ cwilaˈneiⁿna, manquiiti Jesús tueˈntyjo̱o̱ⁿ joona. Ñeˈcwi tjaaⁿ ñˈeⁿndyena. 	 Un notika, ka, viņiem sarunājoties un vienam otru izvaicājot, arī pats Jēzus tuvojās un gāja kopā ar viņiem.


Ee ñˈoom na nnduˈyoˈ nchii na jndo̱ˈ nˈomˈ ncjoˈyoˈ ee nquii Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom nntseijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈomˈyoˈ cwaaⁿ ñˈoom nntˈo̱ˈyoˈ. 	 Ne jūs esat tie, kas runā, bet jūsu Tēva gars, kas runā jūsos.