Cjooˈ liaⁿˈaⁿ ndoˈ cjooˈ tcweeⁿˈeⁿ jnda̱ teiljeii xueⁿˈeⁿ na matsonaˈ: “Ja cwiluiindyo̱ na matsa̱ˈntjo̱ⁿya chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom. Ja tˈmaⁿ cwiluiindyo̱ jo nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿndye.” 	 Un uz tērpa, proti, Viņa sānos rakstīts: Ķēniņu Ķēniņš un kungu Kungs.


’Joˈ chii queⁿˈyaˈyoˈ cwenta joo ñˈoommeiiⁿ na matseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ. Ee juu tsˈaⁿ na mamaleiñˈoom nloˈñomti sa̱a̱ tsˈaⁿ na tjaa ljoˈ coleiñˈoom, nluiˈñˈeⁿ mandiñˈeⁿ ljoˈ na matseitioom na niom naquiiˈ lˈo̱o̱ⁿ. 	 Tāpēc ievērojiet, ko jūs klausāties! Jo kam ir, tam tiks dots; un kam nav, no tā tiks atņemts arī tas, kas tam šķietami ir.


Mati lotyeˈyoˈ, londyeeˈyoˈ, ntyjeeˈyoˈ, nnˈaⁿˈyoˈ, nnˈaⁿ na ya ñˈoom ˈo ñˈeⁿndye, nñeˈquiana cwenta ˈo luee nnˈaⁿ ndoˈ ntˈomndyoˈ nlaˈcwjee naⁿˈñeeⁿ. 	 Pat vecāki un brāļi, un radi, un draugi jūs nodos un dažus no jums nonāvēs.


Xeⁿ nnda̱a̱ nntseina̱ⁿya ntˈomcheⁿ nnom ñˈoom na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ, meiiⁿ ñˈoom na cwilaˈneiⁿ ángeles, sa̱a̱ ticˈo̱o̱ⁿ na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya nnˈaⁿ, matseijomnaˈ cantyja ˈnaⁿya chaˈcwijom na cˈuaa tsomˈ na cwitjo̱ˈ oo chaˈcwijom ncjo cañjeeⁿ na cantseiiⁿ jndyeenaˈ. 	 Ja es runātu ar cilvēku un eņģeļu mēlēm, bet man nebūtu mīlestības, tad es būtu kā dārdošs varš vai skanošs zvārgulis.


Xjeⁿ na ñetˈo̱o̱ⁿya quiiˈntaaⁿˈyoˈ ndoˈ na ñeseitjo̱o̱naˈ ja, tîcjuˈa xuu nacjoˈyoˈ. Ee nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na mˈaaⁿ Macedonia tquiecanomna ja, tquiana sˈom na seitjo̱o̱naˈ ja. Na chaˈtsoñˈeⁿ seijndo̱ na tîcatio̱o̱ xuu nacjoˈyoˈ, ndoˈ ñecwitco na nntsˈaa na ljoˈ. 	 Un kad biju pie jums un cietu trūkumu, es nevienu neapgrūtināju, bet to, kas man trūka, aizpildīja brāļi, kas man atnāca no Maķedonijas; jums es visā kalpoju un kalpošu bez apgrūtināšanas.


Ndoˈ jnda̱ na tquie naⁿˈñeeⁿ joˈ joˈ, tyolaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Taⁿna nnoom na quiaaⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈom naⁿˈñeeⁿ. 	 Tie atnākuši lūdza Dievu par viņiem, lai tie saņemtu Svēto Garu.


Quia joˈ fariseosˈñeeⁿ tˈo̱o̱na nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, jluena: —¿Aa chaˈ mati ˈo manquiuˈnnˈaⁿnaˈ? 	 Tad farizeji atbildēja viņiem: Vai arī jūs esat apmāti?


Tiñequiandyoˈ na ntˈomcheⁿ nnom ñˈoom na ñomquianaˈ na cwiñequia nnˈaⁿ na nncˈoochoondyenaˈ ˈo xjeⁿ ˈnaaⁿnaˈ. Ee xcweti na nntsanajnda̱a̱ya cantyja ˈnaaⁿˈ naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, nchii cweˈ aa cwicwaaˈa oo aa ticwaaˈa cwii nnom nantquie, ee joo joˈ meiⁿ ticateijndeiinaˈ nnˈaⁿ jo nnoom. 	 Neļaujiet sevi maldināt dažādām svešām mācībām, jo labāk, ka sirdi stiprina žēlastība, ne ēdieni; tie neko nepalīdzēja tiem, kas tanī piedalījās.


Maquialjoˈcheⁿ manquiityeeⁿ nñequiaaⁿ na ticwii cwii tsˈaⁿ nncwantjom cantyjati na jnda̱ ñesˈaa. 	 Viņš katram atlīdzinās saskaņā ar tā darbiem:


Tˈo̱ Jesús, matsoom nnom: ˈU matseiˈtiuuˈ na nñequiaandyuˈ na nncˈioˈ cantyja ˈnaⁿya. Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ njomˈ, cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntseixuaa caxtijndyo na jaawixuee, sa̱a̱ ˈu jnda̱ ndyee ndiiˈ macwjiˈndyuˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 Jēzus atbildēja viņam: Tu savu dzīvību atdosi par mani? Patiesi, patiesi es tev saku: vēl gailis nebūs nodziedājis, kad jau tu trīskārt būsi mani noliedzis.


Ndoˈ cweˈ ncˈe na ticˈoowintyjeeˈna na cwitaˈxˈeena ñˈoomwaaˈ nnoom, teintyjeeˈyuñê. Matsoom nda̱a̱na: —ˈÑeeⁿ cwiindyoˈ ˈo na tjaa jnaⁿ tseixmaⁿ, juu cjuˈjndyee tsjo̱ˈ nacjooˈ yuscumˈaaⁿˈ. 	 Kad nu tie turpināja Viņam jautāt, Viņš piecēlies sacīja tiem: Kas no jums bez grēka, lai pirmais met akmeni uz viņu! (5.Moz.17,7).


Ee matseijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈom nnˈaⁿ na wiˈ tsˈoom, ndoˈ tsˈaⁿ na macwjaaˈñê cwentaaⁿˈaⁿ na cwiluiiñe jnaaⁿ, matseiseiiⁿˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. Luaaˈ ñˈoom tso Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo, ko Kungs mīl, to pārmāca un šausta katru bērnu, ko Viņš pieņem.


Naquiiˈ tsjoomˈñeeⁿ tajom nleixueenndaˈ chom lámpara. Ndoˈ tajom nleicˈuaanndaˈ na cwiwitˈmaaⁿˈ na macoco tsˈaⁿ. Nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ na tyolaˈjnda ndoˈ tyonda̱a̱ ñetˈoomnaˈ na tyoluiitˈmaⁿndyetina quiiˈntaaⁿ chaˈtso nnˈaⁿ tsjoomnancue. Ndoˈ tsˈiaaⁿ caluaˈ na lˈa nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ, tquiuˈnnˈaⁿnaˈ nnˈaⁿ chaˈwaa tsjoomnancue. 	 Un tevī nespīdēs vairs spīdekļa gaisma un nedzirdēs vairs līgavaiņa un līgavas balsi, jo tavi tirgotāji bija zemes valdnieki un tavās burvībās maldināja visas tautas.


Joˈ chii teicantyja Pablo, seintyjaaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ na calaˈcheⁿna. Matsoom: —ˈO nnˈaaⁿya tsjaaⁿ Israel ñˈeⁿ ntˈomndyoˈ ˈo na mati cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, candyeˈyoˈ ñˈoom na nntsjo̱o̱: 	 Tad Pāvils piecēlās, ar roku norādījis klusēt, sacīja: Izraēliešu vīri un jūs, kas bīstaties Dievu, klausieties!


macweˈ joˈ seiwˈiiya naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ tsjo̱o̱ya: “Naⁿmˈaⁿˈ ñenquiiˈcheⁿ cwilaˈtjo̱o̱ndyena no̱o̱ⁿ. Tîcantyjaaˈ nˈomna ja. Meiⁿ tiñeˈcalaˈno̱ⁿnaˈ chiuu waa na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na cˈomna.” 	 Četrdesmit gadus. Tāpēc es sašutu par šo cilti un sacīju: vienmēr viņi sirdī maldās, bet manus ceļus viņi neatzina.


Yocheⁿ na ntyˈiaana ndioom na cwico tsjoomˈñeeⁿ, tyolaˈxuaana, tyoluena: —Tijoom ñetuaa cwii tsjoom na jeeⁿ tyañe chaˈna tsjoomwaaˈ. 	 Un redzēdami tās uguns vietu, sauca, sacīdami: Kura šai lielajai pilsētai līdzīga?


Quia jnda̱ ntyˈiaaˈ Simón Pedro na luaaˈ, tcoomˈm xtyeeⁿ jo nnom Jesús. Tsoom: —Ta, ticatyˈiomyanaˈ na nñˈeⁿˈ ñˈeⁿndyo̱, ee ja tsˈaⁿjnaⁿ. 	 Kad Sīmanis Pēteris to redzēja, viņš krita pie Jēzus kājām, sacīdams: Aizej no manis, Kungs, jo es esmu grēcīgs cilvēks!


Jnda̱nquia ljeii Jesús tsaⁿˈñeeⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Matsoom nnom: —Jeˈ queⁿˈ cwenta, jnda̱ nˈmaⁿˈ, cjaˈmeintyjeˈ na matseiˈtjo̱o̱ndyuˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha tintjomˈ cwii na cwajndiiticheⁿ. 	 Vēlāk Jēzus atrada viņu svētnīcā un sacīja tam: Lūk, tu esi izdziedināts; negrēko vairs, lai tev kas ļaunāks nenotiek.


Sa̱a̱ jnda̱ tquiaa Cristo Espíritu Santo naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Joˈ chii cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ chaˈtso ñˈoom na cwiluiiñenaˈ na mayuuˈ. 	 Bet jums ir Svētā svaidīšana, un jūs zinat visu.


Ndoˈ na tˈoomñê chaˈna jaa nmeiiⁿ, tjucjeñe cheⁿnqueⁿ, ndoˈ na seicanda̱a̱ˈñê, joˈ na tueeⁿˈeⁿ, cwii na seijnaaⁿˈnaˈ na tueeⁿˈeⁿ cjooˈ tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Viņš pazemojās, kļūdams paklausīgs līdz nāvei, līdz pat krusta nāvei.


Meiⁿcwii tilˈaˈyoˈ na wato̱ⁿˈ mˈaⁿˈyoˈ meiⁿ nchii na cwilasˈandyoˈ cwilalcundyoˈ. Ñequiiˈcheⁿ calˈaˈyoˈ na cwitueˈndyoˈcjeˈyoˈ. Cwii cwiindyoˈ cwjiˈ cwenta na tˈmaⁿti cwiluiiñe xˈiaaˈ nchiiti nquii. 	 Nedariet neko ķildas vai tukša goda dēļ, bet pazemībā viens otru uzskatiet augstāku par sevi!


Cweˈ joˈ joo ñˈoom tjañoomˈ na matseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ, ˈo calaneiⁿˈ ndyeyuˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Ndoˈ ñˈoom na matseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ na ñencjoˈyoˈ, canduˈyoˈ na candye chaˈtso nnˈaⁿ. 	 Ko es jums saku tumsā, par to jūs runājiet gaismā; un ko jūs dzirdat ausī, to sludiniet no jumtiem!


Cantyja ˈnaaⁿˈ na cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈom ntyjeeˈyoˈ na cwilaˈyuˈ, tacaⁿnaˈ na cwinntseiljeiya ñˈoomˈñeeⁿ ee manquiiti Tyˈo̱o̱tsˈom maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ na cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ joona. 	 Par brālisko mīlestību mums nav vajadzības jums rakstīt, jo Dievs jūs mācījis vienam otru mīlēt.


Luaa ñˈoom na matsa̱ˈntjo̱ⁿya ˈo: Cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ. 	 Šo es jums pavēlu, lai jūs cits citu mīlētu.


’Chaˈxjeⁿ na tyomˈaⁿ nnˈaⁿ ncuee quia ñetˈoom Noé, maluaaˈ matseijomnaˈ na nlˈa nnˈaⁿ quia na nncwja̱caño̱o̱ⁿya na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Jo kā bija Noasa dienās, tā būs arī Cilvēka Dēla atnākšanā.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilayuˈ na mˈaⁿ tsjoom Antioquíaˈñeeⁿ neiiⁿna ndoˈ tooˈ naquiiˈ nˈomna mˈaaⁿ Espíritu Santo. 	 Bet mācekļi bija prieka un Svētā Gara pilni.


Quia na matseixmaⁿ tsˈaⁿ juu na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na candyaˈ tsˈoom nnˈaⁿ ticatyˈue na nncuˈxeeⁿ juu ee juu macanda̱a̱ˈ na matseixmaⁿ na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom, macwjiˈnaˈ na nquiaaˈ. Xeⁿ na mˈaaⁿya na nquiaaya, luaaˈ waa ncˈe na mˈaaⁿˈ nˈo̱o̱ⁿya na nncuˈxeeⁿ jaa. Ndoˈ na ljoˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na juu na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa, ticanda̱a̱ˈ laxmaaⁿya juu joˈ. 	 Mīlestībā nav baiļu, bet pilnīga mīlestība aizdzen bailes, jo bailes rada mokas; kas bīstas, tas nav pilnīgs mīlestībā.


Ndoˈ tsoom nda̱a̱na: —Ndoˈ ˈo jeˈ, ¿ˈñeeⁿ juu cwinduˈyoˈ na cwiluiindyo̱? Tˈo̱ Pedro, tsoom: —ˈU cwiluiindyuˈ nquii Cristo na jnaⁿˈ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un Viņš tiem sacīja: Bet par ko jūs mani turat? Sīmanis Pēteris atbildēja, sacīdams: Par Dieva Svaidīto.


Naⁿˈñeeⁿ tyoluena na maxjeⁿ wiˈ nntjom Cristo, nquii na nncwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ. Nncueeⁿˈeⁿ ndoˈ nncwandoˈxcoom. Jom tsˈoo najndyee na nncwandoˈxco na chaˈtso nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. Cantyja na nncwandoˈxcoom mˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ judíos ndoˈ nda̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos na nquii Cristo, tsaⁿ na nncwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ, jnda̱ jndyo. 	 Ka Kristum jācieš, ka Viņš pirmais no miroņiem augšāmcelsies, lai sludinātu gaismu savai tautai un pagāniem.


Joo jndyetiaˈñeeⁿ tyolˈana tyˈoo nnom Jesús, jluena: —Cweˈ na cajñomˈ jâ yuu na mˈaⁿ calcu. Quiaaˈ ñˈomˈ na nncuo̱o̱yâ naquiiˈ nˈom jooyoˈ. 	 Un gari lūdza Viņu, sacīdami: Sūti mūs cūkās, lai mēs tanīs ieejam!


Juu xjeⁿˈñeeⁿ jndeii seixuaa Jesús, tsoom: —Elí, Elí, lama sabactani. (Ñˈoomwaaˈ matsonaˈ: Tsotya̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom, ¿chiuu na maˈndiiˈ ja? ) 	 Bet ap devīto stundu Jēzus sauca stiprā balsī, sacīdams: Eli, Eli, lema sabahtani? Tas ir: Mans Dievs, mans Dievs, kāpēc Tu mani atstāji?


Sa̱a̱ quicantjaˈ, cwintyjeˈ, ee ja jnda̱ teitquiooˈndyo̱ njomˈ na nntˈio̱ⁿ tsˈiaaⁿ ˈu na nndiˈntjomˈ no̱o̱ⁿ. Nncwjiˈyuuˈndyuˈ ljoˈ na jnda̱ ntyˈiaˈ jeˈ ndoˈ mati na quia nntyˈiaˈtiˈ ja. 	 Bet celies un nostājies uz savām kājām, jo es tāpēc tev parādījos, lai ieceltu tevi par kalpu un liecinieku tam, ko es tev atklāšu,


Ncuee na ñejndyowa jndye ndiiˈ ndoˈ jndye nnom ñˈoom teilˈueeˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na tyotseineiiⁿ nda̱a̱ weloo welooya ñequio ñˈoom ndyuee profetas na tyolaˈneiⁿna chiuu na quia nluii. 	 Daudzkārt un dažādos veidos Dievs caur praviešiem runājis mūsu tēviem.


ˈIo ndi ˈio tyotjomndyena watsˈom tˈmaⁿ. Mati naquiiˈ lˈaana tyolaˈjomndyena na tyotyjena tyooˈ na tyocañjom nˈomna Jesús. Tyocwaˈna ñequio na neiiⁿna ndoˈ na xcweeˈ nˈomna. 	 Viņi ik dienas vienprātīgi sanāca svētnīcā un mājās lauza maizi, un gavilējot ar vientiesīgu sirdi pieņēma barību,


Ncˈe na cwiluiindyoˈ ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom ˈo, joˈ na macaⁿˈa na caluiiˈndyoˈ chaˈxjeⁿ nqueⁿ. 	 Sekojiet Dievam kā mīļi bērni!


Jom nncjaⁿ nacjoo chaˈtso na laˈxmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio chaˈtso nnom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ. Joˈ chii ncjaaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Nncwjeeⁿˈeⁿ ñˈoom na jom cwiluiiñê nquii Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ calaˈtˈmaaⁿndye nnˈaⁿ jom. 	 Kas pretojas un sevi ceļ pārāku pār visu to, kas saucas Dievs un kas tiek pielūgts. Viņš pat ieņem vietu Dieva templī, dēvēdams sevi, it kā viņš būtu Dievs.


Xeⁿ mˈaaⁿ cwiindyoˈ ˈo na matseitjo̱o̱naˈ na jndo̱ˈ tsˈom, caⁿ juunaˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ee jom nchii cweˈ xjeⁿ nñequiaaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ meiⁿ tiquitseitiaaⁿˈaⁿ tsˈaⁿ na macaⁿ. 	 Ja kādam no jums trūkst gudrības, lai izlūdzas to no Dieva, kas visiem dod bagātīgi un bez pārmetumiem, un tā viņam tiks dota.


Matsjo̱o̱ na luaaˈ cha catseijnaaⁿˈnaˈ oˈ. ¿Aa nntsˈaacheⁿnaˈ na tjaaˈnaⁿ meiⁿñecwii tsˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na jndo̱ˈ tsˈom na nntseijndaaˈñê ñˈoom na maleichuunaˈ ˈo? 	 To es saku jūsu apkaunošanai. Vai tad nav neviena saprātīga starp jums, kas varētu tiesu spriest starp saviem brāļiem?


Ee xeⁿ mañequiaya na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ juu na macwaˈa, quia joˈ ¿yuu waa na nncjuˈnaaⁿñenaˈ na nntso tsˈaⁿ na tixcwe matsˈaa?” 	 Ja es pateikdamies piedalos, kāpēc tad tieku zaimots par to, par ko es pateicos?


Sa̱a̱ jeˈ jnda̱ tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom chiuu ya yuu na tseixmaⁿ tsˈaⁿ na tjaa jnaaⁿˈ jo nnoom, taxocwilˈue meiiⁿ na ñeˈtseicanda̱ tsˈaⁿ ljeii na tquiaaⁿ nnom Moisés ñequio ntˈom ñˈoom na tandyo xuee jlaˈljeii profetas, cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na ljoˈ. 	 Bet tagad Dieva taisnība atklājusies neatkarīgi no likuma; to apliecina bauslība un pravieši.


Andrés, Felipe, Bartolomé, Mateo, Tomás, Jacobo jnda Alfeo, Tadeo, Simón, tsaⁿ na matiiˈñe ñˈoom ñˈeⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ cananista. 	 Un Andreju, un Filipu, un Bērtuli, un Mateju, un Tomu, un Jēkabu, Alfeja dēlu, un Tadeju, un Sīmani Kanānieti.


Matso Tomás nnoom: —ˈU Ta, ticaliuuyâ yuu wjaˈ, joˈ chii ¿chiuu ya na nlaˈno̱o̱ⁿˈâ yuu waa natoˈñeeⁿ? 	 Toms sacīja Viņam: Kungs, mēs nezinām, kurp Tu ej, un kā mēs varam ceļu zināt?


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, tsoom: —Cweˈ ee na ˈo jeeⁿ quieˈ nˈomˈyoˈ, joˈ na seiljeii Moisés ñˈoomwaaˈ. 	 Jēzus atbildēja un sacīja viņiem: Jūsu cietsirdības dēļ viņš jums šo likumu rakstījis.


Joˈ chii jñomnnaaⁿˈaⁿ cwiicheⁿ mosoomˈm. Mati tsaⁿˈñeeⁿ tyotjaaˈna ndoˈ tyolajnaaⁿˈna juu, jnda̱ chii jñoomna juu na tjaa ljoˈ tjachuu. 	 Un viņš aizsūtīja vēl otru kalpu. Bet tie arī šo sita, apsmēja un aizsūtīja tukšā.


Jeeⁿ neiⁿya na ljeiya ntˈom ntseindaˈ cwilajomndyena ñequio ñˈoom na mayuuˈ chaˈxjeⁿ nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ sa̱ˈntjoom. 	 Es ļoti priecājos, ka esmu atradis starp taviem bērniem tādus, kas staigā patiesībā saskaņā ar pavēli, ko saņēmām no Tēva.


Nagai jnda Maat, Maat jnda Matatías, Matatías jnda Semei, Semei jnda José, José jnda Judá, 	 Tas bija Maata, tas Matatija, tas Semeja, tas Jāzepa, tas Jūdas dēls,


Cantyja ˈnaⁿˈ ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, matseiˈno̱ⁿˈa na cwilaˈxmaⁿˈyoˈ chaˈtso nnom na nnteijndeiinaˈ ncˈiaaˈyoˈ. Ndoˈ mati cwilaˈno̱ⁿˈyaˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na cwilayuuˈa, hasta mati nnda̱a̱ nntˈmo̱ⁿˈyoˈ joonaˈ nda̱a̱ ncˈiaaˈyoˈ. 	 Bet, mani brāļi, arī es pats esmu tanī pārliecībā par jums, ka arī jūs paši esat mīlestības pilni, bagāti ar ikvienu atziņu, tā ka jūs spējat viens otru pamācīt.


’Ticwii cwii tsˈaⁿ na mandii ñˈoom na matsjo̱o̱ nmeiiⁿ ndoˈ matseicanda̱ joonaˈ, matseijomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈna cwii tsˈaⁿ na jndo̱ˈ tsˈom na sˈaa waaˈ nacjooˈ tsjo̱ˈtˈmaⁿ na tyeⁿ wacatyeeⁿ. 	 Tātad katrs, kas šos manus vārdus dzird un tos izpilda, būs līdzīgs prātīgajam vīram, kas savu namu cēlis uz klints.


Ndoˈ jnda̱ na tyˈe ntyjeeⁿ na tueeˈ xuee, quia joˈ mati jom tjantyjo̱o̱ⁿ, sa̱a̱ tîtseicaˈmo̱ⁿñê nda̱a̱ nnˈaⁿ. Tjaaⁿ chaˈcwijom tsˈaⁿ na ticalˈue tsˈom na caliu nnˈaⁿ na mˈaaⁿ. 	 Bet, kad Viņa brāļi bija aizgājuši, tad arī Viņš aizgāja svētkos ne atklāti, bet it kā slepeni.


“Joˈ chii tsaⁿsˈa nˈñeeⁿ tsotyeeⁿ tsoñeeⁿ cha na nntseitjoomˈnaˈ jom ñˈeⁿ scoomˈm ndoˈ wendyena nlaˈxmaⁿna ñecwii tsˈaⁿ.” 	 Tāpēc cilvēks atstās tēvu un savu māti un pievienosies savai sievai, un abi būs viena miesa.


Ndoˈ tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —ˈO nnˈaⁿ na cweˈ cwilˈaˈyoˈ na ndooˈ na jeeⁿ cwilacanda̱a̱ˈndyoˈ, ¿aa meiⁿcwindyoˈ ˈo tiquilaˈcanaⁿˈyoˈ quiooˈjndyo oo snom njmeiⁿˈyoˈ yuu na macwaˈyoˈ ndoˈ na nntsaalaˈcˈuˈyoˈ ndaa juuyoˈ xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya? 	 Bet Kungs atbildēja viņam, sacīdams: Jūs, liekuļi, vai katrs no jums sabatā neatraisa savu vērsi vai ēzeli no siles un neved dzirdināt?


Ndyee ndiiˈ tcaaⁿˈa nnom Ta Jesús na cwjeeⁿˈeⁿ juu nawiˈñeeⁿ. 	 Tāpēc es trīs reizes lūdzu Kungu, lai tas no manis atkāptos.


Mati seineiⁿ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, tsoom: —Tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿtya ndoˈ tˈoom cwii mosotquiee ˈnaaⁿˈaⁿ. Jlaˈcandii nnˈaⁿ jom na cweˈ matseicatsuuto tsaⁿˈñeeⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Bet Viņš sacīja arī saviem mācekļiem: Kāds cilvēks bija bagāts, un tam bija mantas pārvaldnieks. Un šis tika viņam apsūdzēts, it kā tas izšķiežot tā mantu.


Quia joˈ ja na cwiluiindyo̱ tsaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, nleitquiooˈ ˈnaaⁿ cantyja ˈnaⁿya. Ndoˈ nntseityˈioonaˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancue. Ee nntyˈiaana ja, tsaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee na nluiiˈa joˈ joˈ. Nndyo̱cua̱ naquiiˈ nchquiu ñequio najndeii na matseixmaⁿya ndoˈ ñequio na neiⁿncooˈ nacaxuee na cwiluiitˈmaⁿndyo̱. 	 Un tad Cilvēka Dēla zīme parādīsies debesīs; un tad visas zemes ciltis vaimanās; un viņas redzēs Cilvēka Dēlu nākam debesu padebešos lielā spēkā un godībā.


Ndoˈ juu María maleiñˈoom cwii tsuaˈ xjo ncheⁿˈ na ñequiiˈcheⁿ nardo. Juunaˈ jeeⁿ jndanaˈ. Tuˈnquioom ncheⁿˈñeeⁿ ncˈee Jesús, jnda̱ joˈ tyoweeˈñê ncˈee ñequio sooxqueeⁿ. Na sˈaaⁿ na ljoˈ tjuˈnaˈ jndye cachi chaˈwaa quiiˈ wˈaa. 	 Un Marija, paņēmusi mārciņu īstas, dārgas nardu eļļas, svaidīja Jēzus kājas; un tā susināja Viņa kājas saviem matiem; un svaidāmās eļļas smarža piepildīja māju.


Meiⁿcwii tiñeˈquiandyoˈ na nnquiuˈnnˈaⁿ ñˈoomwaaˈ ˈo ee cwitjo̱o̱cheⁿ na nncueˈntyjo̱ xueeˈñeeⁿ maxjeⁿ nlaˈwendye nnˈaⁿ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ nleitquiooˈñe juu tsaⁿsˈa na jeeⁿ tiaaˈ, majndaaˈ na nntsuuñê nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Lai neviens jūs nekādā veidā nepieviļ, jo vispirms jānāk atkrišanai un atklāti jāparādās grēka cilvēkam, pazušanas dēlam,


Ee tˈmo̱o̱ⁿ no̱o̱ⁿya ñˈoom na jeeⁿ wantyˈiuuˈ ñetuaa chiuu jnda̱ seijndaaˈñê, ndoˈ tquiaaⁿ na catseiˈno̱ⁿˈa juunaˈ. Chjoowiˈ ñˈoomˈñeeⁿ jnda̱ seiljeiya na matseicwano̱ⁿya na mˈaⁿˈyoˈ. 	 Jo, pateicoties atklāsmei, man ticis zināms noslēpums, kā jau agrāk īsumā rakstīju.


Teiqueⁿ Jesús tsoom nnom Pedro: —Quindyo̱o̱ˈ nacañomya ˈu Satanás. Ñeˈcatseitsaⁿˈ ja. ˈU ñeˈcatseiˈnndaˈ tsˈo̱o̱ⁿya ee ñˈoom na matseiˈtiuuˈ jnaⁿnaˈ cweˈ cantyja na cwilaˈtiuu nnˈaⁿ, nchii chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Viņš pagriezās un sacīja Pēterim: Atkāpies no manis, sātan! Tu esi man par apgrēcību, jo tu nedomā to, kas ir Dieva, bet kas cilvēcīgs.


Meiⁿ taxocwjenndaˈna ee nntseijomnaˈ joona chaˈna ángeles. Ndoˈ ncˈe na cwicandaana na nntaˈndoˈxcona, joˈ chii matseijomnaˈ na cwitaˈndoˈna chaˈna wandoˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un arī mirt viņi vairs nevarēs, jo tie līdzīgi eņģeļiem; un viņi ir Dieva bērni, jo tie ir augšāmcelšanās bērni.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ nncˈomna na ticueeˈ nˈomna ˈo cweˈ ncˈe na mˈaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ xueya. 	 Un visi jūs ienīdīs mana vārda dēļ;


Quia joˈ nnda̱a̱ nntsañˈo̱o̱ⁿyâ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na tquiati mˈaⁿna ñequio tsjomˈyoˈ yuu na tyoondyena juunaˈ. Ee naljoˈ nntseitsaaⁿˈñenaˈ na lˈuuyâ na tsˈiaaⁿ na machˈee cwiicheⁿ tsˈaⁿ tseixmaⁿnaˈ tsˈiaaⁿ na lˈaa jâ. 	 Lai varētu sludināt evaņģēliju pāri jūsu robežām, nemaz nedižojoties ar to, kas jau padarīts svešā darba laukā.


Ee ja jeeⁿ nquiaya ˈu na jeeⁿ jnda̱ ñˈoom tseineiⁿˈ. Ee ˈu macoˈñomˈ yuu na nchii cwentaˈ, ndoˈ quitseiˈweˈ yuu na nchii ˈu jnomˈ.” 	 Jo es baidījos tevis, tāpēc ka tu esi bargs cilvēks: tu ņem, ko neesi nolicis, un pļauj, ko neesi sējis.


Joˈ na taˈxˈeena nnoom, jluena: —¿Chiuu tuiiyuu na ya teitquioˈ jeˈ? 	 Tad tie viņam sacīja: Kā tavas acis tika atvērtas?


Joˈ chii jluena nnoom: —¿Quia joˈ ˈñeeⁿ cwiluiindyuˈ? Catsuˈ cha ya nntˈo̱o̱yâ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jñoom jâ. ¿Chiuu matsuˈ cheⁿnncuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na matseiˈxmaⁿˈ? 	 Tad tie viņam sacīja: Kas tad tu esi? Mums taču jādod atbilde tiem, kas mūs sūtīja. Ko tu pats par sevi saki?


Sa̱a̱ chaˈxjeⁿ juu jnda Abraham na tuiiñe chaˈxjeⁿ meiⁿquia tsˈaⁿ, tyocoˈweeⁿˈeⁿ Isaac na tuiiñe ncˈe Espíritu Santo, maluaaˈ waa jeˈ. 	 Bet kā toreiz miesīgi dzimušais vajāja garīgi dzimušo, tā arī tagad.


Jnda̱ tsoom na luaaˈ, tˈmo̱o̱ⁿ lˈo̱o̱ⁿ ndoˈ ncˈeeⁿ. 	 Un Viņš, to sacījis, tiem parādīja rokas un kājas.


Joˈ chii tyuaaˈti na nljeiya chiuu nntseijndaaˈñenaˈ ñˈoom na maleiñˈoom ja, quia joˈ njño̱o̱ⁿya jom na mˈaⁿˈyoˈ, 	 Tāpēc es ceru sūtīt viņu pie jums, tiklīdz pārskatāms būs mans stāvoklis.


Ndoˈ mati ˈo, na cwiluiindyoˈ ljo̱ˈ na cwitaˈndoˈ, quiandyoˈ na mawilˈueeˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo na cwiluiindyoˈ watsˈom yuu na mˈaaⁿ Espíritu, cwiluiindyoˈ cwii tmaaⁿˈ ntyee na ljuˈ nˈom, na cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, tsˈiaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu na jeeⁿ cwijaaweeˈ tsˈoom. 	 Uzceliet uz Viņa no sevis pašiem kā no dzīviem akmeņiem garīgu celtni, topiet par svētajiem priesteriem, lai caur Jēzu Kristu nestu Dievam patīkamus garīgus upurus!


Mañoomˈ matsoom nnom Tomás: —Catyˈiomˈ nnomtsˈo̱ˈ tsˈom tsˈo̱o̱ya, ndoˈ cantyˈiaˈ lˈo̱o̱ya. Ndoˈ cwjaaˈndyuˈ jndaˈtsˈo̱ˈ tseiˈntsquieeya. Tantsaˈ na tiñeˈcatseiyuˈ. 	 Pēc tam Viņš sacīja Tomam: Sniedz šurp savu pirkstu un aplūko manas rokas, un sniedz šurp savu roku un liec to manos sānos, un neesi neticīgs, bet ticīgs!


’Tˈmaⁿ ˈnaaⁿ nleitquiooˈ nntyˈiaa nnˈaⁿ nnom ñeˈquioomˈ ñˈeⁿ chiˈ ñˈeⁿ cancjuu. Ndoˈ nnom tsjoomnancue tˈmaⁿ nntseiˈndaaˈnaˈ nˈom nnˈaⁿ. Nntseiñˈeeⁿˈnaˈ joona quia na nndyena na jeeⁿ cˈuaa manquiuuˈ nmo̱ⁿ ndaaluee, nntseicatyˈuenaˈ joona. 	 Un būs zīmes pie saules un mēness, un zvaigznēm, un jūras kaukšanas un plūdu dēļ bailes tautām virs zemes.


Ndoˈ yocheⁿ na cwiˈoona nato, tquiena cwii joo yuu waa ndaatioo. Quia joˈ matso tsˈaⁿ Etiopía nnoom: —Cantyˈiaˈ, ñjaaⁿ waa ndaatioo. ¿Aa waa na nntseicuˈnaˈ na nnleitsˈoomndyo̱? 	 Un viņi, ceļu turpinādami, nokļuva pie kāda ūdens; un einuhs sacīja: Lūk, ūdens! Kas mani kavē kristīties?


Ndoˈ tsoom: “Macweˈ joˈ na nˈndii tsaⁿsˈa tsotyeeⁿ, tsoñeeⁿ, cha tyeⁿ nncˈoom ñˈeⁿ scoomˈm, 	 Tāpēc cilvēks atstās savu tēvu un māti un paliks pie savas sievas. (1.Moz.2,24; Mt.19,5; 1.Kor.7,10; Ef.5,31)


Ndoˈ macwilaˈno̱ⁿˈna na chaˈtso na cwicanda̱a̱ matsˈaa, ñenncuˈ tquiaaˈ na matseixmaⁿya na ljoˈ. 	 Tagad viņi atzina, ka viss, ko Tu man devi, no Tevis ir,


Tsoom nnom Jesús: —¿Ljoˈ lˈue tsˈomˈ ñˈeⁿndyô̱ jâ, ˈu Jesús na jnaⁿˈ Nazaret? ¿Aa jndyoˈ na jndyoˈtseiˈtyuiˈ na laxmaaⁿyâ najnda̱a̱yâ? Jâ macwitajnaaⁿˈâ ˈñeeⁿ cwiluiindyuˈ. Nncuˈ cwiluiindyuˈ na ljuˈ tsˈomˈ na jnaⁿˈ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Sacīdams: Kas mums ar Tevi, Jēzu Nācarieti? Vai Tu esi atnācis mūs nomaitāt? Es zinu, kas Tu esi, Dieva Svētais!


Quia joˈcheⁿ tquiaa Pilato Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ na catyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ. Ndoˈ mana tyˈeñˈomna jom. 	 Tad viņš atdeva tiem Viņu krustā sišanai. Bet tie paņēma Jēzu un aizveda.


ndoˈ chaˈxjeⁿ tˈmaaⁿˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ majuˈñecje nnom Cristo, maluaaˈ macaⁿnaˈ na joo yolcu na jnda̱ tˈunco catueeˈndyecjena nda̱a̱ sˈaana. 	 Bet kā Baznīca Kristum, tā sievas visā padotas saviem vīriem.


Quia na jnda̱ jnaⁿnaˈ na cwiluii chaˈtso nmeiⁿˈ, cˈomtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ, cˈomˈcˈeendyoˈ ee jnda̱ teindyooˈ na nluinˈmaaⁿndyoˈ. 	 Bet kad tas viss sāks piepildīties, skatieties un paceliet savas galvas, jo jūsu pestīšana tuvojas!


Ja matseitsˈoomndyo̱ ˈo ñequio ndaatioo, sa̱a̱ nqueⁿ nntseitsˈoomñê ˈo ñequio Espíritu Santo. 	 Es jūs kristīju ar ūdeni, bet Viņš jūs kristīs ar Svēto Garu.


Jnda̱ ñetˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ nnoom cantyja ˈnaaⁿˈ natooˈ nquii na nndyocwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ. Joˈ chii ñequio na ntyjaaˈ tsˈoom tyotseineiiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Xcwe tyoˈmo̱o̱ⁿ chaˈwaa na ntyjiityeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na nndyocwjiˈnˈmaaⁿñe Jesús nnˈaⁿ, sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ na nleitsˈoomndye nnˈaⁿ, macanda̱ ntyjeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na tyoñequia Juan. 	 Viņš bija mācīts Kunga ceļā un dedzīgs garā, runāja un cītīgi mācīja to, kas attiecas uz Jēzu, pats pazīdams tikai Jāņa kristību.


Mati mˈaⁿ cancjuu tsjo̱ˈluee ndoˈ mˈaⁿ ntˈom nnom na cwitaˈndoˈ na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnom tsjoomnancue, ndoˈ joo na mˈaⁿ tsjo̱ˈluee cwichuiiˈ na neiⁿncooˈ joonaˈ ñequio juu na neiⁿncooˈ joo na mˈaⁿ nnom tsjoomnancue. 	 Ir arī debesu ķermeņi un zemes ķermeņi; bet citāds ir debesu un citāds zemes ķermeņu krāšņums.


Ñˈoomwaaˈ jeeⁿ ndyaˈ seichjooˈnaˈ nˈomna. To̱ˈna cwii ndoˈ cwiindyena taˈxˈeena nnoom, jluena: —¿Aa ndyaˈ nntsˈaanaˈ na ja? 	 Un tie sāka skumt un cits pēc cita jautāja: Vai es tas esmu?


Tixocanda̱a̱ nntyˈiaaˈ tsˈaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ na ntyˈiaa nnˈaⁿ Jnaaⁿ jlaˈno̱ⁿˈna chiuu cwiluiiñê. Juu mˈaaⁿ najndyee cwitjo̱o̱cheⁿ na jlˈana chaˈtso na niom. 	 Viņš ir neredzamā Dieva attēls, visas radības pirmdzimtais,


Mati tyotueeˈna ndaajnaⁿˈ cjoomˈm. Tjeiiˈndyena tsmaaⁿ na ndiiˈ tsˈo̱o̱ⁿ, tyotmeiiⁿˈna juunaˈ xqueeⁿ. 	 Un tie spļāva uz Viņu, paņēma niedri un sita Viņam pa galvu.


Joˈ chii cwilˈueeˈndyoˈ chaˈtsoñˈeⁿ lˈo̱ tsˈiaaⁿ cwentaa ndiaˈ na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom cha quia na nncueˈntyjo̱ xuee na wiˈ nntjomˈyoˈ nnda̱a̱ nnaⁿndyoˈ ndoˈ na jnda̱ jnda̱a̱ jnaⁿndyoˈ tiaˈ, ndicwaⁿ meiⁿntyjeˈtyeⁿˈyoˈ. 	 Tāpēc tveriet Dieva bruņas, lai jūs ļaunajā dienā spētu pretoties un pastāvēt visā pilnībā!


Ndoˈ tsoom nda̱a̱na: —Chaˈtso ñˈoom na teiljeii cantyja ˈnaⁿya naquiiˈ ñˈoom na tqueⁿ Moisés ñequio profetas, ndoˈ mati naquiiˈ salmos, ñˈoomˈñeeⁿ tyoˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ quia na ndicwaⁿ mˈaaⁿya ñˈeⁿndyoˈ. Joonaˈ wjaatseicanda̱a̱ˈñenaˈ, ndoˈ jeˈ macwiluii chaˈxjeⁿ na tsjo̱o̱. 	 Un Viņš tiem sacīja: Šie ir vārdi, ko es jums sacīju, vēl pie jums būdams, ka nepieciešami visam bija jāpiepildās, kas par mani rakstīts Mozus bauslībā un praviešos, un psalmos.


Quia joˈ jnaⁿ Jesús tsˈo̱ndaa Galilea, tjaaⁿ jndaa Jordán na nntseitsˈoomñe Juan jom. 	 Tad atnāca Jēzus no Galilejas uz Jordānu pie Jāņa, lai tas Viņu kristītu.


Joˈ chii quia cwilˈuuyâ na Tyˈo̱o̱tsˈom tyˈioom tsˈiaaⁿ jâ na calaˈcandiiyâ ˈo cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, tyoowino̱o̱ⁿˈâ meiiⁿ na wanaaⁿ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ cheⁿncjo̱o̱yâ. Ee majâ squia̱ˈcaño̱o̱ⁿjndya̱a̱yâ ˈo ñequio ñˈoom nayaˈñeeⁿ. 	 Mēs nepārspīlējam, it kā mēs nebūtu nonākuši līdz jums; mēs taču atnesām jums Kristus evaņģēliju.


Joˈ chii nnˈaⁿ na ˈoomˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ jnaⁿ, xocanda̱a̱ nlˈana yuu na cjaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un miesas cilvēki nevar Dievam patikt.


Jlaˈtiuuna na ñˈeeⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na macwiˈoolcweeˈ na tyˈe xuee. Meiiⁿchaaˈ xuee tyocañjomndyena nato. Jnda̱ chii to̱ˈna, tyolˈueena jom quiiˈntaaⁿ nnˈaaⁿna ñequio nnˈaⁿ na taˈjnaaⁿˈna. 	 Bet tie domāja, ka Viņš ir pie ceļa biedriem; un tie, dienas ceļu nostaigājuši, meklēja Viņu starp radiem un pazīstamajiem;


Ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ jom macandaya naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na majñoom ja tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ chaˈwaa tsjoomnancue. Ee lˈue tsˈoom na meiⁿquiayuucheⁿ caliu nnˈaⁿ na tˈmaⁿ waa na jnda̱ sˈaaⁿ, cha calaˈyuˈya nˈomna ndoˈ calaˈcanda̱na jo nnoom. 	 Caur Viņu mēs saņēmām žēlastību un apustuļa sūtību pakļaut visas tautas ticībai Viņa vārda dēļ.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na calaˈno̱ⁿˈyoˈ na joo nawiˈmeiiⁿ na matjo̱ⁿya, mayuuˈcheⁿ cwiteijndeiinaˈ na ˈoonndye nnˈaⁿ ñˈoom naya na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. 	 Bet es gribu, brāļi, lai jūs zinātu, ka mani tagadējie apstākļi vairāk sekmējuši evaņģēliju,


Cˈomˈtyeⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ tyeⁿ mˈaⁿ nchˈiooˈ tsˈoom quiiˈ tyuaa. Ndoˈ catsanaˈjnda̱ˈyoˈ cantyja na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿñê. Calˈaˈyoˈ chaˈxjeⁿ ñˈoom na tˈmo̱ⁿ tsˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ. Ndoˈ ñequiiˈcheⁿ quiaˈyoˈ na jeeⁿ quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso nnom na matioˈnaaⁿñê ˈo. 	 Iesakņodamies un pamatodamies Viņā, nostiprināti ticībā, kā jūs to mācījāties, un ar pateicību pieaugdami Viņā.


Mati tyolaˈjnaaⁿˈ sondaro Jesús. Tyˈentyjaaˈna na nñeˈquiana winom na ta̱ na nncˈom. 	 Arī kareivji, Viņu izsmiedami, nāca un sniedza Viņam etiķi,


Sa̱a̱ nnˈaⁿ judíos tyolajndo̱ˈna nˈom naⁿlcu na tˈmaⁿ cwilaxmaⁿ ndoˈ na cwilacanda̱ cantyja na cwiˈoo watsˈom ˈnaaⁿna. Mati tyolajndo̱ˈna nˈom naⁿnom na cwiluiitquiendye tsjoom Antioquíaˈñeeⁿ. Joˈ na jlaˈjomndye nnˈaⁿ na tyotaˈwiˈna Pablo ñˈeⁿ Bernabé hasta tjeiiˈna naⁿˈñeeⁿ ndyuaana. 	 Bet jūdi, sakūdījuši dievbijīgas un cienītas sievietes un pilsētas ievērojamākos vīrus, sacēla vajāšanu pret Pāvilu un Barnabu un izdzina viņus no savām robežām.


Luaaˈ waa na nntaˈjnaⁿˈyoˈ naⁿˈñeeⁿ, ee mˈmo̱ⁿnaˈ na tiyuuˈ ñˈoom na cwiñeˈquiana quia na nleitquiooˈ chiuu waa na cwilˈana. 	 Tātad pēc to augļiem jūs pazīsiet tos.


Tquiecañom ntyjee Jesús ñequio tsoñeeⁿ yuu na mˈaaⁿ sa̱a̱ chˈeⁿ ljooˈndyena ncˈe na jeeⁿ tyeeⁿ mˈaⁿ nnˈaⁿ. Cweˈ jlaˈcwanomna ñˈoom na calueeⁿˈeⁿ chˈeⁿ. 	 Un atnāca Viņa māte un brāļi; un tie, ārā stāvēdami, sūtīja pie Viņa un aicināja Viņu.


ˈO meiiⁿ tyoontyˈiaˈyoˈ jom, sa̱a̱ candyaˈ nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê. Meiiⁿ na nchii cwintyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ jom, sa̱a̱ ncˈe na jom quitˈmaⁿ nˈomˈyoˈ, mañequiaanaˈ na tˈmaⁿ waa na neiⁿˈyoˈ. Meiⁿ tileicaliuˈyoˈ cwaaⁿ ñˈoom na nnduˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ. Ndoˈ juu na neiⁿˈyoˈ matseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Viņu jūs mīlat, lai gan neesat redzējuši, Viņam jūs tagad ticat, To neredzēdami, un ticēdami priecāsieties neizsakāmā un apskaidrotā priekā.


Ñˈoom na macaⁿˈtya̱ya nda̱a̱ˈyoˈ ˈo nnˈaⁿya, na tilcwiˈyoˈ meiⁿ cañoomˈluee, meiⁿ tyuaa ndoˈ meiⁿcwii nnom ˈnaⁿ, macanda̱ canduˈyoˈ na mayuuˈ ñˈoom na nquiuˈyoˈ na mayuuˈ ndoˈ ñˈoom na nquiuˈyoˈ na tiyuuˈ, canduˈyoˈ na tiyuuˈ joˈ cha na tintˈuii Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo cantyja ˈnaaⁿˈ jnaⁿˈyoˈ. 	 Vispirms, mani brāļi, nezvēriet ne pie debesīm, ne pie zemes, ne citu kādu zvērestu. Jūsu runai jābūt: jā-jā, nē-nē, lai jūs netiktu tiesāti.


ˈU jnda̱ ñejndiˈ ñˈoom na tyoñequiaya nda̱a̱ jndyendye nnˈaⁿ, ñˈoomˈñeeⁿ catyˈiomˈ tsˈiaaⁿ nnˈaⁿ na cwicantyjaaˈ nˈom Tyˈo̱o̱tsˈom na nntˈmo̱o̱ⁿna joonaˈ nda̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. 	 Un ko tu daudzu liecinieku klātbūtnē no manis dzirdēji, to nodod uzticamajiem cilvēkiem, kas būtu spējīgi arī citus mācīt!


Ee tsˈaⁿ na matseineiⁿ meiⁿnquia ntˈomcheⁿ nnom ñˈoom cweˈ tomti nnom Tyˈo̱o̱tsˈom matseineiⁿ, nchii nda̱a̱ nnˈaⁿ ncˈe tjaa ˈñeeⁿ juu na matseiˈno̱ⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ. Cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo matseineiⁿ ñˈoom na wantyˈiuuˈ mˈaaⁿnaˈ, sa̱a̱ tjaa ˈñeeⁿ juu nntseiˈno̱ⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Jo kas runā valodās, tas nerunā cilvēkiem, bet Dievam, jo neviens to nesaprot; bet garā viņš runā noslēpumus.


Joˈ chii chaˈtso nmeiⁿˈ na cwiqueⁿ nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ cwiqueⁿ nˈom nnˈaⁿ na tyoolayuˈ, queⁿˈyoˈ cwenta na lˈoo laxmaⁿnaˈ, chaˈna na ncˈoomya tsˈaⁿ ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ na nchii saaⁿˈaⁿ, nchii scoomˈm, meiⁿ talajomndyoˈ tsˈiaaⁿ na tiljuˈ laxmaⁿ, meiⁿ tañequiandyoˈ ñequio joo na queeⁿ nˈom seiiˈyoˈ, meiⁿ talaˈjomndyoˈ ñequio joo natia na lˈue nˈomˈyoˈ, meiⁿ tilaˈqueeⁿ nˈomˈyoˈ ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, na juu joˈ ljoˈyu jnaaⁿˈ tsˈaⁿ chaˈxjeⁿ na matseitˈmaaⁿˈñe cwii na nlˈa nnˈaⁿ. 	 Tāpēc nonāvējiet savos locekļos zemisko: netiklību, nešķīstību, kaislību, ļaunās kārības un mantkārību, kas ir kalpošana elkiem!


Ñˈoomwaaˈ sˈaanaˈ na jlaˈncjooˈndye nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ ñequio ncˈiaana. Tyoluena: —Manquiuuya na xocanda̱a̱ nñequiaa tsaⁿmˈaaⁿˈ seiiⁿˈeⁿ na nntquia̱a̱ 	 Ja kas ēdīs no.šīs maizes, tas dzīvos mūžīgi; un maize, ko es jums došu, ir mana Miesa pasaulei par dzīvību.


Ee quia na ñetˈo̱o̱ⁿya xjeⁿ ˈnaaⁿˈ na teincoondyo̱ na nnˈaⁿ jnaⁿ jaa, ljeiiˈñeeⁿ tyotseilcwiiˈñenaˈ nda̱a̱ya na cwilˈaaya chaˈtso nnom natia na queeⁿ tsˈom seiiˈa, joˈ na tjachuunaˈ jaa na nntsuundyo̱. 	 Jo kamēr mēs dzīvojām miesā, likuma atklātās grēcīgās kaislības darbojās mūsu locekļos, lai mēs nestu augļus nāvei.


Mancˈe na luaaˈ cwiñˈo̱o̱ⁿtˈmaaⁿˈndyo̱ nˈo̱o̱ⁿya na cwilaˈjomndyo̱ na cwilˈuuya ñˈoom na tso juu tsˈaⁿ na seiljeii Salmos. Tsoom: Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom mateijneiⁿ ja. Joˈ chii tixocatyˈua̱ ljoˈ cwii nnom na nnda̱a̱ nntsˈaa tsˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱. 	 Tā ka varam droši sacīt: Kungs ir mans palīgs, es nebīstos; ko spēj man padarīt cilvēks? (Ps 117,6)


Sa̱a̱ tintsˈaa ee chaˈtso ljoˈ na machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na jndo̱ˈ tsˈoom. 	 Un šo gudrību attaisno visi viņas bērni.


Tyjeeˈ tsaⁿ najndyee, tso nnoom: “Nmeiiⁿ sˈom ˈnaⁿˈ, ta, qui ndiiˈ chaˈxjeⁿ na toˈño̱ⁿ jnda̱ tantjo̱ⁿ ñˈeⁿ juunaˈ.” 	 Tad nāca pirmais un sacīja: Kungs, tava mina nopelnīja desmit minas.


’Candyeˈyoˈ ntsjo̱o̱, cwilˈueeˈndyoˈ ˈnaⁿˈyoˈ na niom tsjoomnancue na quio nlaˈjndyeendyoˈ nnˈaⁿ na nljoya ñˈoom ñˈendyoˈ. Quia joˈ quia na nntycwii ˈnaⁿˈyoˈ joˈ, mˈaⁿ ˈñeeⁿ nntoˈñoom ˈo jo nandye cañoomˈluee. 	 Un es jums saku: iegūstiet sev draugus no netaisnas bagātības, lai tad, kad jūsu pietrūks, uzņemtu jūs mūžīgajos mājokļos.


Jnda̱ tjacjoona na cwincona jom, quia joˈ tjeiiˈna liaatcoˈñeeⁿ, jlaˈcweenndaˈna liaⁿˈaⁿ jom. Jnda̱ chii tyˈeñˈomna jom na nntyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Un tie, kad bija Viņu izsmējuši, novilka Viņam mēteli un ietērpa Viņu Viņa paša drēbēs un aizveda, lai Viņu sistu krustā.


Ndoˈ tjañˈeⁿ Pedro ñˈeⁿndyena. Ndoˈ jnda̱ na tueⁿˈeⁿ na mˈaⁿ nnˈaⁿ na meindooˈ jom chii tyˈeñˈomna jom wˈaa na jnda̱ we teicantyjooˈ. Chaˈtso yolcu na jnda̱ ljondye na tja̱ noom tjaaˈndyena tsei jom. Tyotyueena ndoˈ tyotˈmo̱o̱ⁿna nchuee ñequio cotom na tyochˈee Dorcas xjeⁿ na ñetanoomˈm. 	 Tad Pēteris cēlās un aizgāja tiem līdz. Un kad viņš bija atnācis, tie uzveda viņu augštelpā; un visas atraitnes nostājās ap viņu, raudādamas un rādīdamas viņam svārkus un virsdrēbes, ko "Stirna" bija tām darinājusi.


ndoˈ mˈaaⁿ ñecwii Tyˈo̱o̱tsˈom na nqueⁿ cwiluiiñe Tsotya̱a̱ya na chaˈtsondyo̱, jom chaˈtso matsa̱ˈntjoom ndoˈ machˈeeⁿ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya ndoˈ mˈaaⁿñê joˈ joˈ. 	 Viens Dievs un visu Tēvs, kas pār visiem un ar visiem un visos mūsos.


Ndoˈ yocheⁿ na cwicwaaˈâ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ, seineiiⁿ nda̱a̱yâ, tsoom: —Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, cwiindyoˈ ˈo nñequiaa cwenta ja luee nnˈaⁿ. 	 Un Viņš, tiem ēdot, sacīja: Patiesi es jums saku, ka viens no jums mani nodos.


Ndoˈ sˈaa jndyetiaˈñeeⁿ na seicantyeeⁿñe tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ tyoteiñe. Sˈaaⁿ na seixuaa jndeii, jnda̱ joˈ jlueeⁿˈeⁿ naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Un nešķīstais gars, raustīdams viņu un kliegdams stiprā balsī, izgāja no tā.


Tsoom: —Caˈndiiˈ jâ ˈu Jesús tsˈaⁿ Nazaret. ¿Ljoˈ nntsaˈ ñˈeⁿndyô̱ jâ? ¿Aa jndyoˈ na nntseityuiiˈ jâ? Mawajnaⁿˈa ˈñeeⁿ cwiluiindyuˈ. ˈU cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom na ljuˈ tsˈomˈ. 	 Sacīdams: Dod mieru! Kas mums ar Tevi, Jēzu no Nācaretes? Vai Tu esi nācis mūs nomaitāt? Es zinu, Tu esi Dieva Svētais.


Jnda̱a̱ chaˈna ñeeⁿ xueendyo na seineiiⁿ ñˈoommeiⁿˈ, tjawaaⁿ cwii ta na nntseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Tjañˈoom Pedro ñequio Juan ñˈeⁿ Jacobo. 	 Un notika, ka pēc šīs runas pagāja apmēram astoņas dienas; un Viņš ņēma līdz Pēteri un Jēkabu, un Jāni un uzkāpa kalnā, lai lūgtu Dievu.


Ee cantyja ˈnaaⁿˈ ljeiiˈñeeⁿ, xeⁿ waa na nnda̱a̱ nlqueⁿnaˈ tsˈaⁿ na tjaa jnaⁿ tseixmaaⁿ, quia joˈ jnda̱ ˈndye nnˈaⁿ Israel na cwilaˈcwjeena quiooˈ cha nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 Citādi būtu jau mitējušies upurēt, jo upurētāji, reiz šķīstīti, neapzinātos vairs nekādus grēkus.


Ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿ tsˈo̱o̱ndaa Asiawaa cwilaˈcwanomna na xmaⁿndyoˈ. Majuu nnˈaaⁿya Aquila ñequio scoomˈm Priscila cwiluena na xmaⁿndyoˈ ndoˈ majoˈti cwilue nnˈaⁿ tmaaⁿˈ na cwitjomndye wˈaana ñequio xueeˈ nqueⁿ na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 Āzijas draudzes jūs sveicina. Akvila un Priskilla kopā ar savas mājas draudzi jūs daudzreiz sveicina Kungā. Pie viņiem es arī mājoju.


ee ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na nmeiiⁿˈ laxmaⁿ ndoˈ na ljoˈ, jnda̱ tjuˈtaaⁿñenaˈ joona na cwilayuˈya nˈomna. Quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nncoñomˈ naya na matseixmaaⁿ. 	 Daži, tās atzīdami, atkrita no ticības. Žēlastība lai ir ar tevi! Amen.


Ntyˈiaaˈ Jesús na ndyocwjeˈcañoom Natanael jom. Matsoom: —Cantyˈiaˈyoˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ tiquinquiuˈnnˈaaⁿ nnˈaⁿ. Jom mayuuˈcheⁿ cwiluiiñê tsˈaⁿ Israel. 	 Jēzus, redzēdams Natanaēlu nākam pie sevis, sacīja par viņu: Lūk, kur patiess izraēlietis, kurā nav viltības!


Quia joˈ tsoom nda̱a̱yâ: —Jeˈ jnda̱ jlaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ ñeˈcatˈmo̱o̱ⁿ ñˈoom tjañoomˈmeiⁿˈ. Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, ticwii cwii tsˈaⁿ na jnda̱ teijndo̱ˈ tsˈom chiuu tˈmaⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ndoˈ mati jnda̱ seiˈno̱ⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, tsaⁿˈñeeⁿ matseijomnaˈ jom chaˈna tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe cwii wˈaa. Ee tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe matseilˈueeˈñê ˈnaⁿ na tquie ndoˈ matseitjoom ˈnaⁿ na xco. Quia joˈ meiⁿquia xjeⁿ na macaⁿnaˈ cwii nmeiⁿˈ mawaacˈeenaˈ na nleilˈueeˈñê. 	 Viņš tiem sacīja: Tāpēc ikviens rakstu mācītājs, kas mācīts debesvalstībai, pielīdzināms nama tēvam, kas no sava mantu krājuma izceļ jauno un veco.


Ndoˈ xeⁿ wjaañˈoomnaˈ ˈu na matseiˈtjo̱o̱ndyuˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿˈ tsˈo̱ˈ ntyjaya, queⁿˈ cheⁿnncuˈ xjeⁿ chaˈcwijom na matyjeeˈ ndoˈ matquieˈ juunaˈ cha xotseitjo̱o̱ndyuˈtiˈ. Ee ñecuaa meiiⁿ na tacanda̱a̱ˈndyuˈ sa̱a̱ nncuˈ nluiˈnˈmaaⁿndyuˈ. Ee xeⁿ tiqueⁿˈ cheⁿnncuˈ xjeⁿ cantyja ˈnaⁿˈ, meiiⁿ na canda̱a̱ˈndyuˈ ñeˈcˈoomˈ, maxjeⁿ nncjuˈnaˈ ˈu bˈio. 	 Un ja tava labā roka tevi apgrēcina, cērt to nost un met no sevis projām, jo labāk tev zaudēt vienu no saviem locekļiem, nekā visa tava miesa tiek iemesta peklē.


Nquiuˈyoˈ na mañequiaa ljeii na tqueeⁿ na wanaaⁿ na cwilˈaˈyoˈ costumbreˈñeeⁿ meiⁿ xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya. Ndoˈ na luaaˈ waa, chiuu na cwilaˈwjeeˈyoˈ ja ncˈe na juu xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya seinˈmaⁿya cwii tsˈaⁿ na wiiˈ. 	 Ja cilvēks sabatā saņem apgraizīšanu un Mozus bauslība netiek pārkāpta, ko tad jūs dusmojaties uz mani, ka es sabatā izdziedināju visu cilvēku?


Joˈ chii cjañjoomˈ nˈomˈyoˈ chiuu ñejlaˈxmaⁿˈyoˈ cwitjo̱o̱cheⁿ na cwilaˈyuˈyoˈ. ˈO nchii tsjaaⁿ judío ˈo ndoˈ ncˈe naljoˈ joona na cwilˈana ˈnaaⁿ ntjaaⁿ yoˈndaa ndana na naⁿnom, cwiluena na ˈo tilaˈxmaⁿˈyoˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe na tiquilˈaˈyoˈ naljoˈ. 	 Tāpēc pieminiet, ka jūs, kas agrāk bijāt pēc miesas pagāni, tā saucamie rokām miesīgi apgraizītie sauca par neapgraizītajiem,


Joˈ chii jâ tjomndyô̱ ndoˈ ñeˈcwii jnda̱ tˈmaaⁿyâ na ya na nntjeiiˈndyô̱ ntˈom nnˈaⁿ quiiˈntaaⁿyâ na nncˈoona na mˈaⁿˈyoˈ ñequio Bernabé ñˈeⁿ Pablo, nquiee nnˈaaⁿya na jeeⁿ jnda nquiuuya. 	 Tad mēs, kopā sapulcējušies, nolēmām izvēlēt vīrus un sūtīt pie jums tos kopā ar mums dārgajiem - Barnabu un Pāvilu.


Quia joˈ tjaaⁿ. ˈÑeeⁿ naⁿˈñeeⁿ. Tuo̱nnaaⁿˈaⁿ tsˈom wˈaandaa, teixndyaañê cwiicheⁿ nantyja ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. 	 Un Viņš, tos atlaidis, atkal iekāpa laivā un pārcēlās otrā malā.


Chaˈtso nnˈaⁿ na ntyˈiaa na luaaˈ, jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna cantyja na tˈmaⁿ najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ ncueeˈñeeⁿ jndyendye nnˈaⁿ jeeⁿ tyojaaweeˈ nˈomna chaˈtso na tyochˈee Jesús. Ndoˈ seineiiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaaⁿ. 	 Bet Jēzus norāja nešķīsto garu un izdziedināja jaunekli, un atdeva viņu tēvam.


’ˈO quia na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, talˈaˈyoˈ chaˈna joo nnˈaⁿ na cweˈ cwilˈaya na ya nnˈaⁿndye. Ee joona jeeⁿ ya nquiuna na jndooˈcheⁿ nnˈaⁿ cwimeintyjeeˈna, cwilaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ lanˈom ndoˈ jo nqui nantaa. Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, cweˈ tomti juu na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ joona joˈ na cwitaˈntjomna. 	 Un kad lūdziet Dievu, neesiet kā liekuļi, kuriem patīk sinagogās un ielu stūros stāvot, Dievu lūgt, lai cilvēki redzētu! Patiesi, viņi savu algu saņēmuši.


Quia cwitaˈwiˈna ˈo na mˈaⁿˈyoˈ cwii tsjoom, caluiˈyoˈ joˈ joˈ, catsaˈyoˈ cwiicheⁿ tsjoom. Ee ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱, tyooluiˈñˈeⁿ njoom ndyuaa Israel na nntjeiˈyuuˈndyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ ndoˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nncwja̱nndaˈa. 	 Bet kad jūs vajās vienā pilsētā, bēdziet otrā! Patiesi es jums saku: jūs nebeigsiet ar Izraēļa pilsētām, iekams atnāks Cilvēka Dēls.


Nlaˈtyuiiˈñˈeⁿna ˈo ndoˈ nlaˈcwjeena ndaˈyoˈ. Ndoˈ nlaˈtyuiiˈna niaⁿljo̱ˈ tsjomˈyoˈ. Meiⁿcwii tsjo̱ˈ taxocaˈndyena nacjooˈ xˈiaaˈnaˈ, cweˈ ncˈe na ticalañˈoomˈndyoˈ ja na jñom Tyˈo̱o̱tsˈom cha nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ. 	 Un viņi nospiedīs tevi zemē un tavus bērnus, kas tevī ir, un neatstās tevī akmeni uz akmens, tāpēc ka tu neatzini savas piemeklēšanas dienu.


Sa̱a̱ tîcjo̱meintyja̱a̱ˈa na tyotseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ na tyotsjo̱o̱ chaˈtso ñˈoom na mateijndeiinaˈ ˈo. Tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ quia na tyotjomndyoˈ ndoˈ mati naquiiˈ lˈaˈyoˈ. 	 Arī neko noderīgu neesmu noklusējis, bet esmu jums sludinājis un jūs mācījis atklātībā un mājās,


Ndoˈ jndeii tyˈentquieena jom nnom tsjoom. Jnda̱ chii nnˈaⁿ na tyolue na waa jnaaⁿˈaⁿ tjeiiˈna liaa na teincoo na cweeˈna. Tsa̱ˈna joonaˈ, ndoˈ cwii tsˈaⁿ na titquieñe na jndyu Saulo jom sˈaaⁿ cwenta joonaˈ. Jnda̱ chii tyotmeiiⁿˈna ljo̱ˈ Esteban. 	 Un viņi akmeņiem nomētāja Stefanu, kas sauca un sacīja: Kungs Jēzu, pieņem manu garu!


Luaaˈ tyoluena ee cweˈ na ntyˈiaana Pablo naquiiˈ tsjoom ñequio tsˈaⁿ na nchii judío na jndyu Trófimo, jom tsˈaⁿ Éfeso, joˈ chii jlaˈtiuuna na tjañˈoom Pablo tsaⁿˈñeeⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. 	 Jo tie redzēja efezieti Trofimu pilsētā kopā ar viņu un domāja, ka Pāvils to ievedis svētnīcā.


Sa̱a̱ nquiee nnˈaⁿ na cwilˈa tsˈiaaⁿ tyuaaⁿˈaⁿ, tyoluena nda̱a̱ ntyjeena: “Juu tsaⁿmˈaaⁿˈ nljo ntjomwaañe lˈo̱o̱ⁿ ee jom jnda nquii tsˈaⁿ na ˈnaaⁿˈ tyuaawaa. Chiuu ticalaˈcua̱a̱ˈa tsaⁿmˈaaⁿˈ cha jaa nljonaˈ ˈnaaⁿya.” 	 Bet vīna dārza strādnieki runāja savā starpā: Šis ir mantinieks; nāciet, nonāvēsim viņu, un mantojums būs mūsu!


Sa̱a̱ ˈu jeˈ, ñˈoom na mañequiaaˈ, ñequiiˈcheⁿ catseijomnaˈ ñequio ñˈoom na jeeⁿ xcwe na cwitˈmo̱o̱ⁿyâ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet tu sludini to, kas saskan ar veselīgo mācību:


canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Zabulón, canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ José, ndoˈ canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Benjamín. 	 No Zabulona cilts divpadsmit tūkstoši apzīmogoti, no Jāzepa cilts divpadsmit tūkstoši apzīmogoti, no Benjamina cilts divpadsmit tūkstoši apzīmogoti.


Tˈo̱o̱na nnoom, jluena: —ˈU chaˈtso na chaˈtso cantyja na tuiindyuˈ matseiˈxmaⁿˈ jnaⁿ. Ndoˈ ¿aa matseijnduˈ na mˈmo̱ⁿˈ nda̱a̱ jâ? Quia joˈ tjeiiˈna jom watsˈom chjoo ˈnaaⁿna yuu cwitjomndyena. 	 Tie viņam atbildēja, sacīdami: Tu viss esi grēkos dzimis un tu mūs mācīsi? Un tie izdzina viņu ārā.


Quia joˈ wendyô̱ jâ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê jluiiˈâ tseiˈtsuaa. Saalcwa̱a̱ˈâ na waa wˈaayâ. 	 Tad mācekļi atkal atgriezās savā mītnē.


Tquiena Capernaum. Ndoˈ quia na jnda̱ mamˈaⁿna quiiˈ wˈaa, quia joˈ taxˈeeⁿ nda̱a̱na, tsoom: —¿Cwaaⁿ ñˈoom ñejlaˈncjooˈndyoˈ nda̱a̱ ntyjeeˈyoˈ xjeⁿ na ñetquio̱o̱ya nato? 	 Bet viņi klusēja, jo tie ceļā savā starpā bija strīdējušies, kurš no tiem lielāks.


Jnda̱ na tquiena tyuaatcwii ñˈeⁿ lˈaandaa, mana ˈndyena tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿna. Tyˈelajomndyena ñˈeⁿ Jesús. 	 Un viņi, laivas krastā izvilkuši, atstāja visu un sekoja Viņam.


ˈU tîcwjaaˈndyuˈ seitye xqua̱a̱ⁿ sa̱a̱ tsaⁿmˈaaⁿˈ jnda̱ tyˈoomñê ncheⁿˈ cachi ncˈa̱. 	 Tu nesvaidīji ar eļlu manu galvu, bet viņa ar svaidāmo eļlu svaidīja manas kājas.


Ee cantyjati na matseixmaⁿ ticwii cwii tsˈaⁿ, xeⁿ ya tsˈiaaⁿ machˈeeⁿ ñˈeⁿ juunaˈ quia joˈ nncoˈñomtyeeⁿ na nleilˈueeˈñê. Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na tisˈa tsˈiaaⁿ machˈee, nluiˈ cantyjati chjoowiˈ na maleiñˈoomtyeeⁿ. 	 Jo katram, kam ir, tiks dots, un tam būs pārpilnībā; bet no tā, kam nav, tiks atņemts arī tas, kas viņam šķietami ir.


Joˈ chii squia̱a̱yâ cwii tsjoom na jndyu Sicar tsˈo̱ndaa Samaria. Tsjoomˈñeeⁿ manndyooˈ mˈaaⁿnaˈ yuu waa tyuaa na jndaaˈ José nnom tsotyeeⁿ Jacob. 	 Tad Viņš nonāca Samarijas pilsētā, kas saucās Sihāra, netālu no tīruma, ko Jēkabs bija devis savam dēlam Jāzepam.


“Ja cwiluiindyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaˈ Abraham, ndoˈ Isaac, ndoˈ Jacob.” Joˈ chii caliuˈyoˈ na cwitaˈndoˈ naⁿˈñeeⁿ ee jom cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaa nnˈaⁿ na cwitaˈndoˈ, nchii cwentaa lˈoo. 	 Es esmu Ābrahama Dievs un Īzāka Dievs, un Jēkaba Dievs. Dievs nav mirušo, bet dzīvo Dievs.


Sa̱a̱ jeˈ candyeˈyoˈ ñˈoom na nntsjo̱o̱ nnco̱. Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseityuiiˈ ljeii ˈnaaⁿˈ ñˈeⁿ scuuˈ, cwii na meiⁿnquia na sˈaa scoomˈm na nchii ñetˈoomya ñequio cwiicheⁿ tsˈaⁿ, chaˈcwijom nqueⁿ machˈeeⁿ na cˈoomya scoomˈm ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ. Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nncoco ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ, matsonaˈ na cweˈ mˈaⁿyana. 	 Bet es jums saku, ka ikviens, kas atstāj savu sievu, izņemot laulības pārkāpšanas gadījumu, padara viņu par laulības pārkāpēju; un kas atstātu precē, pārkāpj laulību.


Nnˈaⁿ na tyowinom joˈ joˈ, tyolaˈjnaaⁿˈna jom. Tyolaˈcaandyena nqueⁿna, tyoluena: —ˈU jeˈ, na nntseityuiˈ watsˈom tˈmaⁿ ˈnaaⁿyâ ndoˈ ñendyee xuee nntseiweˈnndaˈ juunaˈ, 	 Un garāmgājēji zaimoja Viņu un, kratīdami savas galvas, sacīja: Redzi, Tu, kas noplēs Dieva namu un trijās dienās atkal to uzcel,


Nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom tsoom: “Luaa ñˈoom na nlqua̱a̱ⁿxco̱ ñˈeⁿ nnˈaⁿ Israel jnda̱ na tjacaa jndye ntyu. Nlqua̱a̱ⁿya ñˈoom na matsa̱ˈntjomnaˈ quiiˈ nˈomna, ndoˈ nntseiljeiya joonaˈ naquiiˈ nqueⁿna.” 	 Šī ir tā derība, ko es pēc tām dienām ar viņiem nodibināšu, saka Kungs: Es savus likumus došu viņu sirdīs un ierakstīšu tos viņu prātā,


Ee maxjeⁿ nleitquiooˈ na ljoˈ juu xuee na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso na cweˈ wantyˈiuuˈ tyolˈana. Matyˈioom tsˈiaaⁿ Jesucristo na cuˈxeeⁿ nnˈaⁿ cantyja na jlaˈtjo̱o̱ndyena chaˈxjeⁿ maˈmo̱ⁿ ñˈoom naya na mañequiaya nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Tanī dienā, kad Dievs tiesās cilvēku noslēpumus saskaņā ar manu evaņģēliju caur Jēzu Kristu.


Tyoˈmaⁿna ñˈeⁿ ncˈiaana chiuu nlˈayoona na nñequioˈnnˈaⁿna Jesús cha ntˈuena jom, ndoˈ na nlaˈcueeˈna jom. 	 Un viņi apspriedās, kā Jēzu ar viltu aizturēt un nonāvēt.


Cweˈ ncˈe jndye nnom quichˈeenaˈ tiempomeiiⁿ, joˈ chii macwjiiˈa cwenta na yaticheⁿ caljooˈñe tsˈaⁿ chaˈxjeⁿ na jnda̱ teijnoomˈm. 	 Tāpēc pašreizējo spaidu dēļ es atzīstu par labāku, ka cilvēkam labāk palikt tāpat.


Quia na jnda̱ teiˈtyˈio̱o̱ˈâ, jluiiˈâ ndyuaa Genesaret. 	 Un pārcēlušies viņi nonāca Ģenezaretes zemē.


Ee quia na nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ taxocˈunconndaˈ meiⁿ naⁿnom, meiⁿ naⁿlcu ee nncˈomna chaˈna ángeles na mˈaⁿ cañoomˈluee. 	 Jo kad tie no miroņiem augšāmcelsies, viņi nedz precēsies, nedz taps precēti, bet būs kā eņģeļi debesīs.


ˈU nnˈaⁿya, juu na mˈaaⁿˈ na jnda ntyjiˈ nnˈaⁿ mañequiaanaˈ na neiⁿya ndoˈ quianlˈuaˈ na cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ, nnˈaⁿ na cwilayuˈ, cwiñˈomtˈmaaⁿˈndye nˈom. 	 Man bija liels prieks un mierinājums par tavu mīlestību, jo tu, brāli, apmierināji svēto sirdis.


Ndoˈ jlaˈjomndye ncˈiaaˈ Gamaliel ñˈoom na tsoom nda̱a̱na. Joˈ chii tqueeⁿˈnndaˈna apóstoles. Cweˈ tyotjaaˈna naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ ñequio na jndeiˈnaˈ tyoluena na tantˈmo̱o̱ⁿ naⁿˈñeeⁿ ñˈoom ñequio xueeˈ Jesús. Jnda̱ chii jñoomna naⁿˈñeeⁿ. 	 Un viņi, pasaukuši apustuļus, šaustīja tos un, piekodinādami nekad vairs nerunāt Jēzus vārdā, atlaida tos.


Nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye na ya cwileiˈchoondyena tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, matsonaˈ na canda̱a̱ˈ calaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ joona. Majndeiiticheⁿ nquieena na laxmaⁿna na cwiñequiana ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na cwitˈmo̱o̱ⁿna juunaˈ. 	 Prezbiteri, kas labi priekšnieki, ir cienīgi, ka tos godinātu ar divkāršu godu, sevišķi tos, kas darbojas sludināšanā un mācībā.


Canduˈyoˈ na xmaⁿndye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na mˈaⁿ Laodicea. Mati xmaⁿñe Ninfas ñequio tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na cwitjomndye waⁿˈaⁿ. 	 Sveiciniet brāļus, kas dzīvo Lāodikejā un Nimfu, un draudzi, kas ir viņa namā!


Nchii juu cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu tyowaajndyee, tyowaajndyee cantyja ˈnaaⁿˈ tyuaa, jnda̱ joˈ chii tuaa cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu. 	 Bet pirms nekā garīgais, ir dabīgais, pēc tam garīgais.


Ja Juan ñequio Andrés, tyjee Simón Pedro, jâ jndya̱a̱yâ ñˈoom na tso Juanˈñeeⁿ, ndoˈ saantyjo̱o̱yâ naxeⁿˈ Jesús. 	 Bet Andrejs, Sīmaņa Pētera brālis, bija viens no tiem diviem, kas to no Jāņa bija dzirdējuši un Viņam sekojuši.


’ˈO jnda̱ jndyeˈyoˈ ñˈoom na tyolue nnˈaⁿ teiyo na matsonaˈ: “Cwaaⁿ cwii nnom nawiˈ machˈee tsˈaⁿ ñˈeⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ, mati nleijndaaˈ na nntjom jom. Aa tsˈomnnom xˈiaaⁿˈaⁿ seiquieeˈñê, mati catjom jom. Aa tseiˈnˈom xˈiaaⁿˈaⁿ tcoom, maxjeⁿ mati jom majoˈti catjoom.” 	 Jūs esat dzirdējuši, ka sacīts: aci pret aci, zobu pret zobu.


Sa̱a̱ quia na jnda̱ tquiena joˈ, jleintyˈiaana, jliuna cwa jnda̱ teindyo̱ tsjo̱ˈ. Ndoˈ juunaˈ jeeⁿ tˈmaⁿnaˈ. 	 Un ieskatoties viņas redzēja, ka akmens novelts; jo tas bija ļoti liels.


Xjeⁿˈñeeⁿ tuo̱ Satanás naquiiˈ tsˈom Judas, tsaⁿ na mati jndyu Iscariote. Jom cwii joo nnˈaⁿ na canchooˈwendye. 	 Bet sātans bija iegājis Jūdasā, ko sauca par Iskariotu, vienā no tiem divpadsmit.


Quia joˈ seineiⁿti Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ cwii ñˈoom na seijoomˈñe cheⁿnqueⁿ na tsjo̱ˈ na ya jom. Tsoom: —¿Aa tijoom ñejlaˈnaⁿˈyoˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ?: Majuuto tsjo̱ˈ na tixocwilˈue nquiu luañe na cwilˈa tsiaⁿtsjo̱ˈ, jnda̱ mawacatyeeⁿnaˈ nqui tsiaⁿtsjo̱ˈ. Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom seijndaaˈñê na ljoˈ. Ndoˈ jeeⁿ cwijaaweeˈ nˈo̱o̱ⁿya na cwintyˈiaaya na luaaˈ tuii. 	 Jēzus sacīja viņiem: Vai jūs nekad neesat lasījuši Rakstos: Akmens, kuru cēlāji atmeta, ir kļuvis stūrakmens? To Kungs darījis, un tas ir brīnums mūsu acīs.


Ndoˈ joˈ matso Pablo nnom tyeeˈñeeⁿ: —Tyˈo̱o̱tsˈom nlcoˈweeⁿˈeⁿ ˈu ee ˈu tsˈaⁿ na we waa macheˈ. ˈU matseiˈxmaⁿˈ na nncuˈxeⁿˈ ja chaˈxjeⁿ na matso ljeii na tqueⁿ Moisés sa̱a̱ matsuˈ na catjaaˈ nnˈaⁿ ja meiiⁿ ljeiiˈñeeⁿ matsonaˈ na ticwanaaⁿ. 	 Tad Pāvils sacīja viņam: Dievs tevi sitīs, tu nobaltinātā siena! Tu sēdi, lai mani tiesātu pēc likuma, bet pret likumu pavēli mani sist.


Cantyja ˈnaⁿ ja luaa tyootsˈaa chaˈna machˈee tsˈaⁿ na cweˈ maleinomto na tijndaaˈ yuu wjaayuu. Cantyja na mandiˈntjo̱ⁿya nnoom, meiⁿ tyootsˈaa chaˈ cwilˈa nnˈaⁿ na cweˈ cwitueeˈto nndaˈ naquiiˈ jndye. 	 Tātad es neskrienu uz kaut ko nenoteiktu, tā es necīnos, it kā gaisu sizdams.


Tueeˈna ˈnaⁿ na nntyˈiaana cwanti njoom naquiiˈ ndaatioo ndoˈ jliuna njoom chaˈna ntquiuu ncˈaa. Tyˈetyˈetina chii jliuna njoom chaˈna quinˈoom ncˈaa. 	 Nolaiduši lodi, tie atrada divdesmit asis, bet nedaudz tālāk tie izmērīja piecpadsmit.


Luaa tuii. Tyomˈaⁿ ntquieeˈ naⁿnom ñenquii tsˈaⁿ ntseinda. Juu tsaⁿtquiee tocoom ndoˈ tyuaaˈ tueeⁿˈeⁿ, tjaa ndana ñˈeⁿ scoomˈm. 	 Bija septiņi brāļi. Pirmais apprecēja sievu un, būdams bez bērniem, nomira.


Ndicwaⁿ matseineiⁿ Jesús ndoˈ tyjeeˈcañoom Judas, cwii joo nnˈaⁿ na canchooˈwendye. Ñˈeeⁿ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ ñˈeⁿñê na cwileiˈcho ncjo espadas ñequio nˈoom nchˈio. Naⁿˈñeeⁿ nnˈaⁿ ˈnaaⁿ ntyee na cwiluiitquiendye, ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsjoom. 	 Un, Viņam vēl runājot, no augstajiem priesteriem un rakstu mācītājiem, un vecākajiem atnāca Jūdass Iskariots, viens no tiem divpadsmit, un ar viņu liels ļaužu pūlis ar zobeniem un rungām.


Sa̱a̱ ljeii Tyˈo̱o̱tsˈom na juu ñˈoomˈñeeⁿ tîqueⁿnaˈ nnˈaⁿ na canda̱a̱ˈndye jo nnoom, joˈ chii tsoom: Matso nquii Ta: Mancueˈntyjo̱ xjeⁿ na nlqua̱a̱ⁿxco̱ ñˈoomtyeⁿ ñequio nnˈaⁿ Israel ndoˈ ñequio nnˈaⁿ Judá. 	 Un tos peldams, Viņš saka: Lūk, nāk dienas, saka Kungs, un es nodibināšu jaunu derību ar Izraēļa namu un ar Jūdas namu.


Joˈ joˈ tyomˈaaⁿ cwii yuscu na jnda̱ quinˈoom nchooˈ ndyee chu na teiˈcaljoo jndyewˈii naxeⁿˈ. Jeeⁿ ntyjo̱ tyojaacaⁿ ndoˈ meiⁿchjoo tileicwintyjeeⁿˈeⁿ nayuu. 	 Un, lūk, sieviete: tai astoņpadsmit gadu bija slimības gars; un viņa bija saliekta un nespēja pat augšup paskatīties.


Cweˈ ncˈe ñˈoomwaaˈ joˈ na tsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ na ndicwaⁿ choˈnqueⁿˈyoˈ jnaⁿˈyoˈ ndoˈ nncwjeˈyoˈ. Ee xeⁿ ticalayuˈyoˈ na ja cwiluiindyo̱ nquii na jñom Tyˈo̱o̱tsˈom, quia joˈ meiⁿchiuucheⁿ ndicwaⁿ choˈnqueⁿˈyoˈ jnaⁿˈyoˈ quia na nncwjeˈyoˈ. 	 Tāpēc es jums sacīju, ka jūs nomirsiet savos grēkos; jo ja jūs neticēsiet, ka es tas esmu, jūs nomirsiet savos grēkos.


Quia joˈ tsoom nnom Jesús: —ˈU Ta, cjaañjoomˈ tsˈomˈ ja quia na nndyoˈ na nntsa̱ˈntjomˈ. 	 Un viņš sacīja Jēzum: Kungs, piemini mani, kad Tu nāksi savā valstībā!


Sˈaanaˈ nquiuuyâ na matseijomnaˈ jâ chaˈna nnˈaⁿ na jnda̱ teijndaaˈ na mañejom na cwje. Tuii na ljoˈ cha caˈmo̱ⁿyanaˈ nda̱a̱yâ na ñequiiˈcheⁿ cˈo̱o̱ⁿyâ na quitˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿyâ Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaa na cwitandoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, meiⁿ tancˈo̱o̱ⁿyâ na ntyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ chiuu cwilaxmaaⁿ nncjo̱o̱yâ. 	 Mēs sevī bijām pārliecināti, ka mums jāmirst, tā ka vairs nepaļāvāmies uz sevi, bet uz Dievu, kas uzmodina mirušos.


Tjawindye jnda̱ lqueeⁿ, tjaˈmeiiⁿndyenaˈ, quia joˈ chii teitquiooˈ na ñˈeeⁿˈ lqueeⁿ jnda̱a̱ naquiiˈ ntjomˈñeeⁿ. 	 Bet kad labība uzauga un deva augļus, tad parādījās arī nezāle.


Ee mawaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeiinaˈ na tyoñequiaa Isaías teiyo. Matsonaˈ: ˈU yuscu na titsjaaⁿndyuˈ na tjaaˈnaⁿ ntseindaˈ, jndeii catseixuaˈ na neiⁿˈ, ˈu na ticaljeiˈ chiuu nlquiinaˈ tsˈaⁿ na nntseincuii, jndeii catseixuaˈ na mancoˈ na neiⁿˈ, ee jndyendyeti ntseinda yuscu na tyootseincuii nchiiti chaˈtsondye tyjelcoom. 	 Jo ir rakstīts: Priecājies, neauglīgā, kas nedzemdē; līksmo un gavilē, kas necieš dzemdību sāpes, jo daudz bērnu ir vientulei, vairāk nekā tai, kam ir vīrs.


Jeˈ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ na meiⁿcwiindye nnˈaⁿ na tqua̱a̱ⁿˈndyo̱jndya̱a̱ xocaljeii chiuu waa nantquie tˈmaⁿ na mando̱o̱ˈa.” 	 Bet es jums saku, ka neviens no tiem vīriem, kas tika aicināti, manu mielastu nebaudīs.


Mañequiaa Ta Jesús na neiⁿya na cwijaañjoomˈnndaˈ nˈomˈyoˈ ja. Nchii na matsjo̱o̱ na jnda̱ tsuuˈ nˈomˈyoˈ ja, cweˈ na tîcjuˈnaaⁿñenaˈ na nnteijndeiˈtiˈyoˈ ja. 	 Bet es ļoti priecājos Kungā, ka jūs beigās atkal atplaukāt gādībā par mani, kā arī agrāk jau gādājāt, bet apstākļi jūs traucēja.


Meiⁿcwii nnom nawiˈ na cwitjoom nnˈaⁿ taxocantyˈiaana joˈ joˈ. Macanda̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nncwacatyeeⁿ tio ˈnaaⁿˈaⁿ joˈ joˈ ñequio Catsmaⁿ ndoˈ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nnoom nlaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. 	 Un nekas nebūs vairs nolādēts. Tanī stāvēs Dieva un Jēra tronis, un Viņa kalpi Tam kalpos.


Ee xjeⁿ cañoomˈlueecheⁿ matseicano̱o̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na matseiwˈeeⁿ nacjoo nnˈaⁿ na cwilˈa chaˈtso nnom na cwajndii ñequio natia. Na nmeiiⁿˈ cwilˈana, cwilaˈlcweˈna ntˈom nnˈaⁿ na ñeˈcaliu ñˈoom na mayuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Jo Dieva dusmas parādās no debesīm pār katru to cilvēku bezdievību un netaisnību, kas Dieva patiesību nomāc netaisnībā,


Ndoˈ taˈxˈeena nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, jluena: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ, ¿aa ndaˈyoˈ jom? Chiuu cwinduˈyoˈ, ¿aa mayuuˈ na tuiiñê na nchjaaⁿˈaⁿ? 	 Un jautāja tiem, sacīdami: Vai šis ir jūsu dēls, par kuru jūs sakāt, ka viņš akls dzimis? Kā tad viņš tagad redz?


Quia joˈ taxˈee Jesús ˈndyoo tsaⁿ na matseiˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, tsoom: “¿Chiuu matseiˈtiuuˈ, ˈñeeⁿ cwii na ndyeendye naⁿˈñeeⁿ cwiluiiñe xˈiaaˈ tsˈaⁿ na tioondye naⁿcantyˈue nacjooˈ?” 	 Kā tev šķiet, kurš no šiem trim bija tuvākais tam, kas iekrita slepkavu rokās?


Chaˈxjeⁿ na matseicandii ñˈoomˈm na teiljeii: “Xeⁿ na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na ñeˈcatseisˈaañe cheⁿnquii, cwjiˈsˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja na machˈee ñˈeⁿñê.” 	 Kā rakstīts: Kas dižojas, lai dižojas Kungā!


Ee nncueˈntyjo̱ xuee na joo nnˈaⁿ na jndoo ˈo nlˈana tiomtsjo̱ˈ ndiocheⁿ nnom tsjomˈyoˈ na nncwañoomˈnaˈ joona. Ndoˈ nnta̱ˈna ˈo meiⁿnquia ntyja. 	 Jo nāks dienas pār tevi, kad tavi ienaidnieki aplenks tevi vaļņiem; un tie ielenks tevi un spiedīs tevi no visām pusēm;


Chaˈtsondyo̱ jaa na laxmaaⁿya na canda̱a̱ˈ cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya matsonaˈ na laaˈtiˈ cˈoomˈ nˈo̱o̱ⁿya. Ndoˈ xeⁿ waa cwiicheⁿ nnom na mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ, nntseijndo̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Visi, kas esam pilnīgi, domāsim tā, bet ja jūs būtu citādās domās, tad Dievs jums arī šo atklās.


Ndoˈ juu capeitaⁿ ñequio sondaro ˈnaaⁿˈaⁿ na cwilˈa cwenta Jesús quia na ntyˈiaana na sˈeii ndoˈ tqueⁿna cwenta chaˈtso na tuii, jeeⁿ ndyaˈ tyuena. Jluena: —Mayuuˈcheⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ tyoluiiñê Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet virsnieks un tie, kas ar Viņu bija, sargāja Jēzu un, redzēdami zemestrīci un visu, kas notika, ļoti izbijās un sacīja: Patiesi, Viņš bija Dieva Dēls.


Mantyja to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyoñequiaaⁿ ñˈoom quiiˈ lanˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos na nquii Jesús cwiluiiñê Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un tūdaļ viņš sinagogās sludināja par Jēzu, ka Viņš ir Dieva Dēls.


Tsjoom Éfeso seijndo̱ya cwii tsˈo̱o̱ⁿ ñequio quiooˈ wje sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ ¿yuu waa na mawantjo̱ⁿ? Ee xeⁿ na mayuuˈ na ticataˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ yati calˈaaya chaˈxjeⁿ cwilue nnˈaⁿ: “Cwa cwaaˈa ndoˈ cwa̱a̱ya ee ˈiocha luaaˈ nncwja̱a̱ya.” 	 Ja es (kā cilvēks) Efezā cīnījos ar plēsīgajiem zvēriem, kāds man no tā labums, ja mirušie neceļas augšām? Ēdīsim un dzersim, jo rīt mēs mirsim!


Ndoˈ ncˈe na ljoˈ, joˈ chii tˈmaⁿ matseitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom jom. Ndoˈ mati tqueⁿ na jndati tseixmaⁿ xueⁿˈeⁿ, nchiiti xueeˈ meiⁿquia tsˈaⁿ, 	 Tāpēc arī Dievs Viņu paaugstinājis un devis Viņam vārdu pār visiem vārdiem,


Quia joˈ seineiⁿ ángel nda̱a̱ yolcuˈñeeⁿ, tsoom: —Tilacatyuendyoˈ. Ee mantyjiiya na Jesús cwilˈueˈyoˈ, nquii tsaⁿ na tyˈioom nnˈaⁿ tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Bet eņģelis uzrunāja sievietes un sacīja: Nebīstieties, jo es zinu, ka jūs meklējat Jēzu, krustā sisto.


Matsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —¿Aa tjaquieeˈ Espíritu Santo naquiiˈ nˈomˈyoˈ quia na jlayuˈyoˈ? Jluena nnoom: —Tjaaˈnaⁿ. Meiⁿchjoo tyoondya̱a̱yâ aa mˈaaⁿ Espíritu Santo. 	 Viņš tiem sacīja: Vai jūs saņēmāt Svēto Garu, kad kļuvāt ticīgi? Bet tie viņam sacīja: Mēs pat neesam dzirdējuši, ka Svētais Gars ir.


Luaa waa na maˈmo̱ⁿnaˈ na jnda nquiuuya ntˈomcheⁿ, na cˈo̱o̱ⁿya na cwilaˈcanda̱a̱ˈndyo̱ ñˈoomˈm na cwitsa̱ˈntjomnaˈ chaˈxjeⁿ ñˈoom na tyondyeˈjndyeeˈyoˈ na cˈo̱o̱ⁿya na wiˈnˈo̱o̱ⁿya nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 Un šī ir mīlestība, lai mēs dzīvotu saskaņā ar Viņa baušļiem. Jo šis ir bauslis, lai jūs tanī dzīvotu, kā jūs no sākuma dzirdējāt.


Ndoˈ María jeeⁿ tyoqueeⁿ cwenta chaˈtso na tuii. Wjaawa, wjaacue na tyotseitioom. 	 Bet Marija glabāja visus šos vārdus, pārdomādama savā sirdī.


Joˈ chii seintyjo̱ndyo̱ jo ndoˈ jndya Jesús, taxˈa̱ya nnoom, tsjo̱o̱: —Aa ndiˈ Ta, ¿ˈñeeⁿ cwii jâ na nntsˈaa na ljoˈ? 	 Tas, piekļāvies Jēzus krūtīm, sacīja Viņam: Kungs, kurš tas ir?


Cˈomˈyoˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ cwii cwii tsˈaⁿ cantyjati na matsonaˈ. Mati cˈomˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na jnda nquiuˈyoˈ jom. Mati tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ, calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ jom. 	 Visus godājiet, mīliet brāļus, bīstieties Dieva, godājiet ķēniņu!


Ndoˈ cweˈ ncˈe na cwiluiindyoˈ cwentaaˈ nquii Ta Jesús, joˈ chii catueˈndyoˈcjeˈyoˈ nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ. Najndyee nnom nquii tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿtˈmaⁿ, 	 Esiet paklausīgi katrai cilvēku kārtībai Dieva dēļ: ķēniņam kā augstākajam,


Cwii tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈeⁿ Jesús na meintyjeeˈ joˈ tjeiiⁿˈeⁿ xjo espada ˈnaaⁿˈaⁿ. Tioom juunaˈ mosooˈ nquii tyee na cwiluiitquieñe. Jno̱ⁿ tsuaˈqui. 	 Bet viens no tiem, kas ap Viņu stāvēja, izvilcis zobenu, cirta augstā priestera kalpam un nocirta tam ausi.


Ndoˈ quia ntyˈiaaⁿˈaⁿ Jesús na mawjaawinom joˈ joˈ, matsoom nda̱a̱yâ: —Cantyˈiaˈyoˈ, luaaˈ tsˈaⁿ na cwiluiiñe catsmaⁿ tsmeiⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un viņš, ieraudzījis Jēzu staigājam, sacīja: Lūk, Dieva Jērs!


Ndoˈ tso Jesús nda̱a̱na: —Tilacatyuendyoˈ. Catsaˈyoˈ, tsalacandiiˈyoˈ nnˈaaⁿya na cˈoona tsˈo̱ndaa Galilea. Joˈ joˈ nntyˈiaana ja. 	 Tad Jēzus sacīja viņām: Nebīstieties, ejiet un paziņojiet maniem brāļiem, lai viņi iet uz Galileju! Tur viņi mani redzēs.


Tˈo̱ Jesús, tsoom: —¿ˈÑeeⁿ juu joˈ matseitiuuˈ na cwiluiiñe moso tquiee na cjee matseino̱ⁿˈ ndoˈ na matseicanda̱? Tsaⁿˈñeeⁿ nntyˈiom patrom tsˈiaaⁿ na candoˈ tsaⁿˈñeeⁿ ntyje mosoñe na nñequiaa nantquie na nlcwaˈ naⁿˈñeeⁿ quia cwiweeˈ xjeⁿ. 	 Un Kungs sacīja: Kā tev šķiet, kas ir tas uzticīgais un saprātīgais nama turētājs, ko Kungs iecēlis savai saimei, lai viņš tai dotu laikā kviešu mēru?


Mati seineiⁿ Jesús ñˈoom tjañoomˈwaa nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwitjeiiˈ cheⁿnquiee cwenta na jeeⁿ ya cwilˈa, sa̱a̱ mˈaⁿna na ticueeˈ nˈomna ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. Tsoom: 	 Bet tiem, kas sevi uzskatīja taisnīgus esam un citus nicināja, Viņš sacīja šo līdzību:


Ee tyoluena: —Jesúsmˈaaⁿˈ ¿aa nchii jnda José jom? Cwitaˈjnaaⁿˈa tsotyeeⁿ, tsoñeeⁿ. ¿Chiuu na tsoom na jnaaⁿ cañoomˈluee, jndyocueeⁿ? 	 Un viņi sacīja: Vai šis nav Jēzus, Jāzepa dēls, kura tēvu mēs pazīstam? Kā tad Viņš saka: Es esmu nācis no debesīm?


Sa̱a̱ cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿ joo nnˈaⁿ na cwileinom, jndye nnom na cwilaˈljondyena, ee cwicantyjaaˈ nˈomna na nntaˈntjomna, meiiⁿ juu ˈnaⁿ na cwitaˈntjomna tyuaaˈ cwiwiˈndaaˈnaˈ. Joˈ chii mati jaa cjooˈyaya nˈo̱o̱ⁿya na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿtya̱a̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe juu na nntoˈño̱o̱ⁿya na nñequiaaⁿ nda̱a̱ya tijoom cwiˈndaaˈnaˈ. 	 Katrs sacīkšu dalībnieks atturas no visa, un to viņi dara, lai iegūtu iznīcīgo kroni, bet mēs - neiznīcīgo.


Quia joˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaa Juan, tyquieˈcañomna Jesús. Tyolaˈncjooˈndyena, jluena: —¿Chiuu na jâ ñequio nnˈaⁿ fariseos jndye ndiiˈ cwilaˈcwejndoˈndyô̱, sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿndyuˈ tiquilaˈcwejndoˈndyena? 	 Tad atnāca Jāņa mācekļi pie Viņa un jautāja: Kāpēc mēs un farizeji bieži gavējam, bet Tavi mācekļi negavē?


Quia joˈ tjatjatyeeⁿcheⁿ, tjacwanquioom nomtyuaa. Tyocaaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom xeⁿ wanaaⁿ tintjoom nawiˈ na meiⁿndooˈnaˈ jom juu xjeⁿˈñeeⁿ. 	 Un Viņš, nedaudz pagājis tālāk, krita zemē un lūdza Dievu: ja tas varētu būt, lai šī stunda paietu Viņam secen.


’Ticwii cwii tsˈoom na ya xocatsˈaanaˈ ta̱ na tisˈa. Ndoˈ tsˈoom na tisˈa meiⁿ xocatsˈaanaˈ ta̱ na ya. 	 Jo tas koks nav labs, kas nes sliktus augļus; nedz koks slikts, ja tas nes labus augļus.


Luaa matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, Cristo jñoom na jndyondiˈntjoom nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos cha na nntseicanda̱a̱ˈñê ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ welooya na nntsˈaaⁿ ndoˈ mati cha mˈmo̱ⁿnaˈ na mayomˈm. 	 Jo es saku: Kristus Jēzus ir kļuvis apgraizīto kalps Dieva patiesības dēļ, lai apstiprinātu tēviem dotos solījumus;


Sa̱a̱ jom tsoom nda̱a̱na: —Nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ tsjoomnancuewaa ñequio nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom, cwinchjeena nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nda̱a̱na, sa̱a̱ cwilaˈcajndyu yoˈñeeⁿ joona nnˈaⁿ na ya cwilˈa. 	 Bet Viņš tiem sacīja: Pagānu ķēniņi valda pār viņiem, un viņu varas nesējus sauc par labdariem.


Quia joˈ we nnˈaⁿ na cwiteiˈjndeii jom, juu Timoteo ñequio Erasto, jñoom joona, tyˈeñetina ndyuaa Macedonia, sa̱a̱ nqueⁿ ljooˈñetyeeⁿ ndyuaa Asia. 	 Tad viņš, aizsūtījis uz Maķedoniju divus savus palīgus, Timoteju un Erastu, pats kādu laiku palika Āzijā.


Manqueⁿ na tyolaˈtˈmaaⁿˈndye welooya na ñetˈom teiyo, tquiaaⁿ na wandoˈxco Jesús na jlaˈcueˈyoˈ na tyˈiomˈyoˈ nacjooˈ tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Mūsu tēvu Dievs uzmodināja Jēzu, kuru jūs, piesitot krustā, nonāvējāt.


Tintseicjeendyuˈ na nndioˈ lˈo̱ˈ cjooˈ cwii tsˈaⁿ na nluiitquieñe tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, cha xeⁿ waa na matseitjo̱o̱ñê tixocatsˈaanaˈ na nntˈuii jnaaⁿˈaⁿ ˈu. ˈU cwjiˈndyuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ chaˈtso nnom natia. 	 Pārsteidzīgi nevienam rokas neuzliec un nekļūsti svešu grēku līdzdalībnieks! Sargi sevi šķīstu!


Jnda̱ joˈ jaa na ndicwaⁿ cwitando̱o̱ˈa xjeⁿˈñeeⁿ ñeˈnaaⁿˈ nncjaachuunaˈ jaa ñˈeⁿndyena quiiˈ nchquiu na nntjomndyo̱ ñequio Ta Jesús quiiˈ jndye ndoˈ nncˈo̱o̱ⁿtya̱a̱ⁿya ñˈeⁿñê. 	 Tad arī mēs, kas dzīvojam, kas esam palikuši, kopā ar viņiem tiksim aizrauti gaisā, padebešos, pretīm Kristum; un tā mēs vienmēr būsim pie Kunga.


Cˈomˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ meiⁿquia nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ Cristo tyˈoom na candyaˈ tsˈoom jaa, ndoˈ tquiaañê na tueeⁿˈeⁿ cwentaaya. Ndoˈ na ljoˈ sˈaaⁿ sˈaanaˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿñê chaˈcwijom catsmaⁿ na cwilaˈcueeˈ nnˈaⁿ judíos cha nntseitˈmaⁿ tsˈoom joona jnaaⁿna. Mancˈe joˈ chii tioo na jeeⁿ tjaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿñê chaˈcwijom cwii jndye cachi. 	 Un dzīvojiet mīlestībā, kā arī Kristus mūs mīlējis un mūsu dēļ sevi atdevis Dievam par dāvanu un upuri jaukai smaržai.


Tjaaˈnaⁿ cwii tsˈaⁿ na jnda̱ ntyˈiaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Macanda̱ nquii Jnaaⁿ na ñecwiiñe, juu jnda̱ tˈmo̱ⁿ nda̱a̱ya chiuu cwiluiiñê. 	 Dievu neviens nekad nav redzējis: vienpiedzimušais Dēls, kas ir Tēva klēpī, To atklāja.


Ndoˈ ntyˈiaaˈ Pedro ñequio Juan jom. Tso Pedro nnoom: —Aa re sa, cantyˈiaˈ nda̱a̱yâ. 	 Bet Pēteris ar Jāni, uzlūkodami viņu, sacīja: Paskaties uz mums!


Jnda̱ joˈ tjañˈoom tsaⁿjndii Jesús Jerusalén tsjoom na ljuˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tqueeⁿ juu xqueⁿ tsiuˈ watsˈom tˈmaⁿ. 	 Tad velns ņēma Viņu sev līdz svētajā pilsētā un novietoja Viņu svētnīcas jumta galā,


Maljoˈ tyolˈa chaˈtso ntquieeˈ ntseinda cwii tsˈaⁿ judío na jndyu Esceva. Tsaⁿˈñeeⁿ tyee na cwiluiitquieñe. 	 Bet tie, kas to darīja, bija dažī jūdi: augstā priestera Skevas septiņi dēli.


Quia joˈ jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê lˈuuyâ: —Jeˈ ndyeyu matseiˈneiⁿˈ, nchii cweˈ ñˈoom na wjaañoomˈ. 	 Viņa mācekļi sacīja Viņam: Lūk, tagad Tu atklāti runā un nesaki nekādas līdzības.


Quia joˈ juu ángel najndyee tjaaⁿ, tjacuˈnquioom nawiˈ na ñjom waso ˈnaaⁿˈaⁿ nnom tsjoomnancue. Ndoˈ jnaⁿˈ ntyjeˈ nnˈaⁿ na cho ljeii cwentaaˈ quiooˈjndii tquiee, ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye na jluiˈtsjaaⁿˈñeyoˈ. Cwajndii ntyjeˈñeeⁿ ndoˈ tileicatsuunaˈ. 	 Un pirmais aizgāja un izlēja savu kausu pāri zemei, un piemetās riebīgi un visļaunākie augoņi cilvēkiem, kam bija zvēra zīme, un pār tiem, kas pielūdza tā tēlu.


Cˈoomˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿ cwii cwii nnom na matseixmaⁿ cañoomˈluee, nchii ˈnaⁿ na matseixmaⁿ tsjoomnancue. 	 Domājiet par to, kas augšā, bet ne par to, kas virs zemes!


Tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ cwiicheⁿ na nnda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ macanda̱ nquii Jesús. Ee chaˈwaa nnom tsjoomnancue tjaaˈnaⁿ xueeˈ cwiicheⁿ na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na juu nnda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñe jaa. 	 Un nevienā citā nav pestīšanas, jo zem debess cilvēkiem nav dots neviens cits vārds, kurā viņi varētu kļūt pestīti.


Jachˈee xuee quia na tyootaˈjnaⁿˈyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, tyondyeˈntjomˈtyeⁿˈyoˈ nda̱a̱ ntyˈo̱o̱nˈom na tyolue nnˈaⁿ na jeeⁿ tˈmaⁿ ñˈoom laˈxmaⁿ, meiiⁿ tiyuuˈ na laˈxmaⁿnaˈ nqueⁿ. 	 Toreiz gan jūs, nepazīdami Dievu, kalpojāt tiem, kas savā būtībā nav dievi.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na: —Nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ jeeⁿ tia nnˈaⁿndye, jnda̱ ˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Joˈ chii cwitaⁿna ˈnaaⁿ na tˈmaⁿti na nntyˈiaanda̱a̱na cha nntaˈjnaaⁿˈna ˈñeeⁿ cwiluiindyo̱. Sa̱a̱ taxocaˈmo̱o̱ⁿya. Macanda̱ nntyˈiaana cwii ˈnaaⁿ na nntseijomnaˈ chaˈna tjom profeta Jonás. 	 Viņš atbildēja tiem un sacīja: Ļauna un laulības pārkāpēja cilts meklē zīmi, bet cita zīme netiks dota kā tikai pravieša Jonasa zīme.


Tsoom nda̱a̱na: —Quia na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, canduˈyoˈ: Tsotya̱a̱yâ na mˈaaⁿˈ cañoomˈluee ñequiiˈcheⁿ catseitˈmaaⁿˈñenaˈ xueˈ. Candyo cantyja na matsa̱ˈntjomˈ naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ. Caluii cantyja na ˈu lˈue tsˈomˈ nnom tsjoomnancue chaˈxjeⁿ na cwiluii cañoomˈluee. 	 Un Viņš tiem sacīja: Kad jūs lūdzat Dievu, sakiet: Tēvs, svētīts lai top Tavs vārds! Lai atnāk Tava valstība!


Mati nnˈaⁿ na jnda̱ jlaˈyuˈ jndyendyena tquionquiana jnaaⁿna, tjeiˈyuuˈndyena ljoˈ ñelˈana na ticatsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Un daudzi no ticīgajiem nāca, atzīdami un izstāstīdami savus darbus.


Ndoˈ Anás ñequio Caifás, joona ntyee na tyoluiitquiendyena nda̱a̱ ntyee quia joˈ. Ndoˈ Juan jnda Zacarías, xjeⁿˈñeeⁿ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom nnoom quia na mˈaaⁿ yuu tjaa nnˈaⁿ cˈom. 	 Augsto priesteru Annas un Kaifas laikā Kunga vārds nāca uz Jāni, Zaharija dēlu, tuksnesī.


Seitjoom naⁿˈñeeⁿ ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na majoˈ tsˈiaaⁿ cwilˈa. Matsoom nda̱a̱na: —ˈO re nnˈaⁿya manquiuˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿwaa jeeⁿ ya cwitantjo̱o̱ⁿya. 	 Sasaucis tos un citus, kas strādāja to pašu amatu, sacīja: Vīri, jūs zināt, ka no šī darba mums ir ieguvums;


Ee jeeⁿ ndyaˈ seicatyˈuenaˈ jom ñequio ntˈomcheⁿ ncˈiaaⁿˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê cantyja ˈnaaⁿ calcaa na tjeiiˈna. 	 Jo izbrīna pārņēma viņus un visus, kas ar tiem bija, par zivju lomu, ko viņi bija vilkuši;


’Luaa maˈmo̱ⁿ ñˈoom tjañoomˈwaaˈ. Lqueeⁿ trigo na tjacjuˈ tsˈaⁿ, ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom joˈ. 	 Bet šī līdzība ir: sēkla ir Dieva vārds.


Joˈ chii calacanda̱ˈyoˈ chiuu waa na to̱ˈ jndyee nnˈaⁿ tsjaaⁿ na tuiindyoˈ. 	 Tad nu piepildiet savu tēvu mēru!


Ndoˈ tso Jesús nda̱a̱na: —Jndaˈjom tquioˈcatˈueˈyoˈ ja chaˈcwijom tquioˈyoˈ nacjooˈ cwii tsaⁿcanchˈue na choˈyoˈ ncjo espadas ñˈeⁿ nˈoom nchˈio. 	 Un Jēzus uzrunādams sacīja tiem: Jūs esat izgājuši ar zobeniem un nūjām mani gūstīt it kā kādu slepkavu?


Mati tso Jesús nnom tsˈaⁿ na tqueeⁿˈñe jom: —Quia na maqueⁿˈ nnˈaⁿ na calaˈjomndye na nlcwaˈyoˈ na quiajmeiⁿˈ oo natmaaⁿ, tilqueⁿˈ ncˈiaˈ, meiⁿ nnˈaⁿˈ nncuˈ, meiⁿ nnˈaⁿˈ na jnda̱ teitquio̱o̱ˈ, meiⁿ naⁿtya na mˈaⁿ nndyooˈ. ¿Ee aa nchii nncueeˈ xuee na majoˈti nlˈa joona, cha nnjoom chaˈxjeⁿ na saˈ ˈu? 	 Bet tam, kas Viņu bija ielūdzis, Viņš sacīja: Ja tu sarīko pusdienas vai vakariņas, neaicini savus draugus, nedz savus brāļus, nedz radus, nedz bagātus kaimiņus, ka viņi kādreiz arī tevi neielūdz, un tad tu būsi saņēmis atlīdzību,


Quia joˈ jlueeⁿˈeⁿ ndyuaa tsjomˈm, ndyuaa Caldea. Tjaaⁿ ndyuaa Harán, tyomˈaaⁿñê joˈ joˈ. Ndoˈ jnda̱ na tueˈ tsotyeeⁿ, jndyoñˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom jom ndyuaameiiⁿ yuu na mˈaⁿˈyoˈ jeˈ. 	 Tad viņš aizgāja no kaldejiešu zemes un dzīvoja Hāranā. No turienes, kad tā tēvs nomira, Viņš to pārcēla šinī zemē, kurā jūs tagad dzīvojat;


Tˈo̱ Jesús: —Ja xocatsˈaa na ljoˈ ee waa ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: “Nchii cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tyooˈ na wandoˈ tsˈaⁿ, sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso ñˈoom na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 Viņš atbildēja un sacīja: Ir rakstīts: cilvēks nedzīvo no maizes vien, bet no ikviena vārda, kas iziet no Dieva mutes.


Jnda̱ joˈ tyˈelcweeˈ ángelesˈñeeⁿ cañoomˈluee. Quia joˈ nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta quiooˈ njmeiⁿˈ jluena nda̱a̱ ncˈiaana: —Cjaaya Belén. Tsaacantyˈiaaya chiuu waa na jnda̱ tuii na luaaˈ maˈmo̱ⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ya. 	 Un notika, kad eņģeļi bija no tiem aizgājuši debesīs, ka gani runāja savā starpā: Aiziesim uz Bētlemi paskatīties to vārdu, kas noticis, ko Kungs mums pasludinājis!


Sa̱a̱ xeⁿ cweˈ na mandii tsˈaⁿ ñˈoom na mañequiaya, meiⁿ ticatseinda̱ joonaˈ, nchii ja tseixmaⁿya na nncuˈxa̱ⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. Ee nchii tyˈiom Tsotya̱ tsˈiaaⁿ ja na nncuˈxa̱ⁿya nnˈaⁿ, tyˈioom tsˈiaaⁿ ja na cwjiˈnˈmaaⁿndyo̱ joona. 	 Un ja kāds dzird manus vārdus un tiem neseko, es to netiesāju, jo es nenācu pasauli tiesāt, bet pasauli glābt.


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na tyondye ñˈoommeiⁿˈ, jeeⁿ tyolaˈwena ñˈoomˈñeeⁿ naquiiˈ nˈomna. Jeeⁿ tyomˈaaⁿˈ nˈomna, tyotaˈxˈeena nda̱a̱ ntyjeena: —¿Ljoˈto cwiluiiñe yuˈndaamˈaaⁿˈ? Ee jlaˈno̱ⁿˈna na Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ tsˈo̱ nacjooˈ yuˈndaaˈñeeⁿ. 	 Un visi, kas to dzirdēja, paturēja to savā sirdī, sacīdami: Kā jums šķiet, kas būs šis bērns, jo Dieva roka ir ar viņu?


Sa̱a̱ macanda̱ matsjo̱o̱ na caljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na mayuuˈ na cwileiˈñˈomˈyoˈ, hasta xjeⁿ na nncua̱ya. 	 Tomēr to, kas jums ir, turiet, kamēr es atnākšu!


Nquii tsˈaⁿ na luaaˈ mˈaaⁿˈ tsˈom, catseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ quia na jnda̱ mamˈaⁿtjo̱o̱ⁿˈa mati mañeˈcwii xjeⁿ nntsˈaa chaˈxjeⁿ ñˈoom na teiljeii cjooˈ cartawaañe. 	 Tādi lai iegaumē sekojošo: kādi mēs esam prombūtnē vārdos savās vēstulēs, tādi arī klātesot darbos.


Jnda̱ na jndii Jesús na luaaˈ cwiluena, tsoom nda̱a̱na: —Nnˈaⁿ na tiwii titjo̱o̱ndyena tsˈaⁿ na machˈee nasei. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na wii, tjo̱o̱ndyena tsaⁿˈñeeⁿ. Ja nchii na jndyo̱o̱ na nncwaⁿya nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ, ja jndyo̱o̱ na nncwaⁿya nnˈaⁿjnaⁿ. 	 Un Jēzus, to dzirdējis, sacīja viņiem: Veseliem ārsts nav nepieciešams, bet gan slimiem, jo es neesmu nācis aicināt taisnīgos, bet gan grēciniekus.


To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyotseineiiⁿ naquiiˈ watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Meiⁿchjoo tîˈmaaⁿˈ tsˈoom. Ndoˈ Priscila ñˈeⁿ Aquila, quia na jndyena ñˈoom na seineiiⁿ, quia joˈ tyˈeñˈomna jom wˈaana. Tˈmo̱o̱ⁿtina nnoom cantyja ˈnaaⁿˈ natooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Viņš droši sāka sludināt sinagogā. To dzirdējuši, Priskilla un Akvila paņēma viņu pie sevis un vēl rūpīgāk paskaidroja viņam Kunga ceļu.


Nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom naquiiˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, xeⁿ na ya cwilˈana tsˈiaaⁿˈñeeⁿ quia joˈ nnquioo na jnda nquiu naⁿˈñeeⁿ joona. Ndoˈ mati nñequiaanaˈ na tiˈmaaⁿˈ nˈomna na nntjeiˈyuuˈndyena na cwilaˈyuˈya nˈomna ñequio Cristo Jesús. 	 Jo tie, kas labi pilda savu pienākumu, iegūst goda vietu un stipru cerību ticībā, kas ir Kristū Jēzū.


Quia joˈ tso ángelˈñeeⁿ no̱o̱ⁿ: —Maxjeⁿ macaⁿnaˈ na cwiicheⁿ cwii ndiiˈ nntseineiⁿˈ ñˈoom na maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom njomˈ. Nñequiaaˈ ñˈoom chiuu nntjoom nnˈaⁿ jndye ndyuaa, ndoˈ ñequio jndye nnom ñˈoom na cwilaˈneiⁿna ndoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluitquiendye nda̱a̱na. 	 Un viņš man sacīja: Tev būs atkal pravietot par tautām un ciltīm, un valodām, un daudziem ķēniņiem.


Jnda̱ joˈ saanndaaˈâ ñˈeⁿñê Caná tsˈo̱ndaa Galilea, yuu na seicwaqueeⁿ ndaa na sˈaanaˈ winom. Ndoˈ tsjoom Capernaum tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿñe cantyja ˈnaaⁿˈ gobiernom. Tyochjoo, jnda tsaⁿˈñeeⁿ, mˈaaⁿ na wiiˈ. 	 Tad Viņš atkal nonāca Galilejas Kānā, kur Viņš ūdeni bija pārvērtis vīnā. Un Kafarnaumā bija kāds galminieks, kura dēls slimoja.


Xeⁿ cwilˈaˈyoˈ na ya nnˈaⁿndyoˈ cweˈ tomti ñˈeⁿ nnˈaⁿ na mati cwilˈa na ya nnˈaⁿndyena ñˈeⁿndyoˈ, ¿yuu waa na jeeⁿ ya cwilˈaˈyoˈ? Ee mati nnˈaⁿ na cwilaˈxmaⁿ jnaⁿ majoˈti cwilˈana. 	 Un ja jūs labu darīsiet tiem, kas jums labu dara, kāda pateicība jums nākas? Arī grēcinieki tāpat to dara.


Ndyee naⁿˈñeeⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús, jnda̱ na jndyena ñˈoomwaaˈ, tyˈetaˈnquiona xjeⁿ nomtyuaacheⁿ ee jeeⁿ tˈmaⁿ jlaˈcatyuendyena. 	 Kad mācekļi to dzirdēja, viņi krita uz sava vaiga un ļoti izbijās.


sa̱a̱ taticaliuna seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈaⁿ. Tquiolcweeˈna, tyoluena na mati tcoˈnaˈ ángeles nda̱a̱na na jlue yoˈñeeⁿ nda̱a̱na na jom wanoomˈm. 	 Un tās, neatradušas Viņa miesu, nāca un sacīja: Šīs arī eņģeļu parādīšanos redzējušas. Kas saka, ka Viņš dzīvo.


Joˈ chii tso Pilato nnoom: —¿Aa maxjeⁿ ticandiˈ ñˈoommeiiⁿ na cwitjeiˈyuuˈndyena nacjoˈ? 	 Tad Pilāts sacīja Viņam: Vai Tu nedzirdi, cik smagu liecību viņi nodod pret Tevi?


Mati joˈ joˈ meintyjeeˈtquia ntˈom yolcu na jeeⁿ cwintyˈiaa na ljoˈ tuii. Quiiˈntaaⁿ joona mˈaaⁿ María Magdalena ñequio Salomé ñequio cwiicheⁿ María, tsondyee José ñˈeⁿ Jacobo, tsaⁿ na titquieñeti. 	 Bet bija tur arī sievietes, kas no tālienes skatījās; starp viņām bija Marija Magdalēna un Marija, Jēkaba Jaunākā un Jāzepa māte, un Salome.


Manqueⁿ na tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ Israel: “Tyˈo̱o̱tsˈom nlqueeⁿ cwii nnˈaⁿˈyoˈ na nñequiaa ñˈoomˈm nda̱a̱ˈyoˈ chaˈxjeⁿ na tqueeⁿ ja.” 	 Šis ir tas Mozus, kas sacīja Izraēļa bērniem: Dievs cēla jums pravieti no jūsu brāļiem, tāpat kā mani. Viņu klausiet!


Ndoˈ joo naⁿˈñeeⁿ, quia na jndyena ñˈoomˈñeeⁿ, ñeˈcwii tˈmaⁿ jlaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, jluena: —ˈU Ta Tyˈo̱o̱tsˈom, macanda̱ ˈU na mayuuˈcheⁿ na matsa̱ˈntjomˈ. ˈU tqueⁿˈ cañoomˈluee ñequio tsjoomnancue, ñequio ndaaluee, ndoˈ ñequio chaˈtso na niom. 	 To noklausījušies, viņi vienprātīgi pacēla savas balsis uz Dievu, sacīdami: Kungs, kas esi radījis debesis un zemi, jūru un visu, kas tanī ir,


cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena ˈnaⁿ na jnda̱ lˈa nnˈaⁿ, ndoˈ cwilˈana tsˈiaaⁿ caluaˈ, mˈaⁿna na jndoona ncˈiaana, xueena nnˈaⁿ. Cwii ñˈoom titˈmaⁿnaˈ, sa̱a̱ cwilawjeyayana, cwilˈana na chaˈtso nnˈaⁿ tixcwe mˈaⁿ, manda̱ nquieena xcwe cwilˈana. Ñequiiˈcheⁿ na mˈaaⁿˈ nˈomna cantyja ˈnaaⁿ nquieena, 	 Kalpošana elkiem, burvestība, ienaids, strīdi, nenovīdība, dusmas, ķildas, šķelšanās, nesaticība,


Ndoˈ xeⁿ mˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu na nncwaxˈee nda̱a̱ˈyoˈ chiuu na cwilacanaⁿˈyoˈ juuyoˈ, luaa canduˈyoˈ nnom: “Nquii Ta na matsa̱ˈntjom jâ tjo̱o̱ñê juuyoˈ.” 	 Un ja kāds jūs jautās, kāpēc jūs to atraisāt, tad sakiet viņam tā: Kungs vēlas tā pakalpojumu.


Jnda̱ na jndye nnˈaⁿ fariseos na jnda̱ seicheⁿ Jesús nnˈaⁿ saduceos, quia joˈ jlaˈtjomndyena. 	 Bet kad farizeji izdzirda, ka Viņš saducejiem muti aizdarījis, tie sapulcējās kopā.


Ndoˈ jom cweˈ tjuˈtoom liaa na wanjoomˈñê, teicantyjaaⁿ, tjaaⁿ na mˈaaⁿ Jesús. 	 Tas, nometis savu mēteli, cēlās un nāca pie Viņa.


Chaˈxjeⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: Meiⁿcwii tjaa ˈñeeⁿ juu cˈoom na machˈee na matyˈiomyanaˈ. 	 Kā rakstīts: Nav neviena taisnīga,


Matsoom: —Mandyeˈyoˈ na tyolˈuuyâ nda̱a̱ˈyoˈ ñequio ñˈoom na jndeiˈnaˈ na tantˈmo̱ⁿˈyoˈ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Sa̱a̱ ˈo jeˈ chaˈwaa naquiiˈ Jerusalén jnda̱ manquiu nnˈaⁿ ñˈoom na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ nda̱a̱na. Mati cwinduˈyoˈ na jâ cho̱o̱yâ jnaⁿ na tueˈ Jesús. 	 Sacīdams: Mēs jums stingri pavēlējām nemācīt šinī vārdā. Un jūs, lūk, piepildāt Jeruzalemi ar savu mācību un gribat šī Cilvēka asinis saukt pār mums.


Xjeⁿ na ñejndyeˈntjomˈtyeⁿˈyoˈ nnom jnaⁿ, tîcˈoomˈ nˈomˈyoˈ na nlˈaˈyoˈ yuu na ya. 	 Jo kamēr jūs bijāt grēka vergi, jums trūka taisnības.


Tsoom: —Tsotya̱ya, catseitˈmaⁿ tsˈomˈ joona, ee ticalaˈno̱ⁿˈna ljoˈ cwilˈana ñˈeⁿndyo̱. Ndoˈ tyoˈoo sondaro xˈiaa na nntyˈiaana ˈñeeⁿ nleijnoomˈ cwii cwii liaⁿˈaⁿ. 	 Bet Jēzus sacīja: Tēvs, piedod viņiem, jo tie nezina, ko dara. Un tie, dalot Viņa drēbes, meta kauliņus.


Ndoˈ nqueⁿ na ljoom caso canchiiˈ ñequio sondaro ˈnaaⁿˈaⁿ jnaⁿndyena tiaˈñeeⁿ. Tˈuena quiooˈjndii tquiee ñequio quiooˈjndii na jnda̱ we. Juu tsaⁿ na jnda̱ we joˈ, tyoñequiaa ñˈoom cantu, tyochˈee ˈnaaⁿ tˈmaⁿ cantyja najndeii quiooˈjndii tquiee. Tyonquiuˈnnˈaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈtso nnˈaⁿ na tquiandye na tyocañoom ljeii ˈnaaⁿˈ quiooˈñeeⁿ lueena oo cantaana, ndoˈ tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena na jluiˈtsjaaⁿˈñe juuyoˈ. Quia joˈ nqueⁿ na ljoom caso canchiiˈ tjoomˈm wendye naⁿˈñeeⁿ na tandoˈ naquiiˈ ndaaluee chom yuu na cwico ljo̱ˈ sufra̱. 	 Un zvēru sagūstīja, bet līdz ar viņu arī viltus pravieti, kas viņa priekšā bija darījis brīnumus, ar kuriem tas pievīlis tos, kas bija pieņēmuši zvēra zīmi un pielūguši viņa attēlu. Tos abus iemeta dzīvus degoša sēra uguns purvā.


Ndoˈ sondaroˈñeeⁿ lˈana tsei nioom, jnda̱ chii tioomna juunaˈ xqueⁿ Jesús, ndoˈ jlaˈcweena jom cwii liaatco colo catsiooˈ. 	 Un kareivji, nopinuši ērkšķu kroni, uzlika to Viņam galvā un aplika Viņam purpura virsdrēbes.


Sa̱a̱ meiⁿchjoo tileicaliuna chiuu ya nlˈana ee chaˈtsondye nnˈaⁿ tyocantyjaaˈ nˈom ñˈoom na tyotseineiiⁿ nda̱a̱na. 	 Un tie neizprata, ko Viņam darīt, jo visa tauta neatlaidīgi klausījās Viņā.


Quia joˈ nnˈaⁿ fariseos jluena nnoom: —ˈU macwjiˈyuuˈndyuˈ cheˈnncuˈ cantyja ˈnaⁿˈ. Ndoˈ ñˈoomˈñeeⁿ meiⁿ tiyuuˈ joonaˈ. 	 Bet farizeji sacīja Viņam: Tu liecini pats par sevi; tava liecība nav patiesa.


Mantyjacheⁿ cweˈ tiooñetoom jo ncˈee Pedro, mana tueeⁿˈeⁿ. Quia na tyˈequieˈ naⁿnom na titquiendye jliuna na jnda̱ tueeⁿˈeⁿ. Mati tjeiiˈna jom, tyˈecatˈiuuna jom nacañoomˈ saaⁿˈaⁿ. 	 Tūliņ tā nokrita pie viņa kājām un nomira. Un jaunekļi ienākuši atrada to mirušu, un viņi aiznesa to un apraka pie viņas vīra.


Ndoˈ joˈ joˈ nndyooˈ waa cwii ta yuu na mˈaaⁿ cwii tmaaⁿˈ calcu na cwicwaˈ. 	 Bet tur pie kalna ganījās liels cūku bars.


Ndoˈ ntˈomcheⁿ cweˈ na ñeˈcalˈa xjeⁿ jom, tyotaⁿ cwii ˈnaaⁿ cha caˈmo̱ⁿnaˈ na cañoomˈluee cwinaⁿ najneiⁿ. 	 Un citi, kārdinādami Viņu, prasīja Viņam zīmi no debesīm.


Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, joo nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue, ñequio na neiiⁿna nntyˈiaana ljoˈ nntjo̱ⁿ. ˈNaⁿ na nntjo̱ⁿ nntsˈaanaˈ na ˈo nntyueeˈyoˈ na matseichjooˈnaˈ nˈomˈyoˈ, sa̱a̱ juu na chjooˈ nˈomˈyoˈ, xeⁿ jnda̱cheⁿ nntseicwaqueⁿnaˈ na nncˈoomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ. 	 Patiesi, patiesi es jums saku: jūs raudāsiet un vaimanāsiet, bet pasaule priecāsies; jūs skumsiet, bet jūsu skumjas pārvērtīsies priekā.


Ndoˈ Saulo cwajndii tyocoˈweeⁿˈeⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. Tyojaaqueⁿˈeⁿ meiⁿ quiiˈ lˈaa ndoˈ ñequio na jndeiˈnaˈ tyocwjeeⁿˈeⁿ naⁿnom ndoˈ naⁿlcu. Tyocjaachom joona. Tyotioom joona wˈaancjo. 	 Bet Sauls postīja Baznīcu, iedams namos, tverot vīriešus un sievietes un nododot tos cietumā.


Jndyeˈñeeⁿ tjomñe wˈaandaa. Tyotseilcweˈnaˈ juunaˈ. Joˈ chii ˈndya̱a̱to̱o̱yâ, cjaañˈoomto jndye juunaˈ yuu na ñeˈcjaañˈoomnaˈ. 	 Kuģis tika aizrauts, un tas nespēja pretoties vējam. Nododot kuģi vētras varā, mēs tikām aiznesti.


Ja Juan matseicwano̱ⁿ ñˈoommeiiⁿ nda̱a̱ˈ ˈo na cwiluiindyoˈ ntquieeˈ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿˈyoˈ ndyuaa Asia. Catoˈñoomˈyoˈ naya na matseixmaaⁿ ñequio juu na tjañomtiuu na mañequiaaⁿ quiiˈ tsˈom tsˈaⁿ. Nqueⁿ na mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿñê ndoˈ tyomˈaaⁿ cwitjo̱o̱cheⁿ na nncuaa tsjoomnancue ndoˈ nncwjeeˈnnaaⁿˈaⁿ ndoˈ mati cantyja ˈnaaⁿ ntquieeˈ Espíritu na mˈaⁿna jo nnom tio na wacatyeeⁿ. 	 Jānis septiņām draudzēm, kas atrodas Āzijā: Žēlastība jums un miers no tā, kas ir, kas bija un kas nāks, un no tiem septiņiem gariem, kas atrodas Viņa troņa priekšā,


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈ, calaˈqueeⁿ nˈomˈyoˈ na nnda̱a̱ nñequiaˈyoˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Meiⁿ ticalaˈcuˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈneiⁿ ntˈomcheⁿ nnom ñˈoom na tjachuiiˈ. 	 Tātad, brāļi, centieties pravietot un neliedziet runāt valodās!


Tsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ: “ˈU re, ¿chiuu tuiiyuu na jndyoˈtseiˈjomndyuˈ ndoˈ ticweˈ liaa chaˈxjeⁿ na cwicweeˈ nnˈaⁿ quia na macoco tsˈaⁿ?” Sa̱a̱ tîcanda̱a̱ nncˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Un viņš sacīja tam: Draugs, kā tu šeit ienāci, nebūdams kāzu drānās? Bet tas cieta klusu.


Sa̱a̱ quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ na jeeⁿ jndeii mˈaaⁿ jndye, sˈaanaˈ na nquiaⁿˈaⁿ. Jnaⁿnaˈ na nchjeeñenaˈ jom. Quia joˈ seixuaⁿ, tsoom: —Ta, cwjiˈnˈmaaⁿndyuˈ ja. 	 Bet viņš, redzēdams stipro vēju, izbijās un, kad sāka grimt, sauca, sacīdams: Kungs, glāb mani!


Quia na tueˈntyjo̱ xjeⁿ na tquie ntjomˈñeeⁿ, jñoom cwii mosoomˈm na mˈaⁿ naⁿˈñeeⁿ na nñeˈquiana na tseixmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. Sa̱a̱ tyotjaaˈ naⁿˈñeeⁿ juu, jñoomna juu na tjaa ljoˈ tjachuu. 	 Savā laikā viņš aizsūtīja savu kalpu pie strādniekiem, lai tie dotu viņam no vīna dārza augļiem. Bet tie sita viņu un aizsūtīja tukšā.


Ndoˈ quia na mˈaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús, meiⁿ cwii ticajnda tseixmaⁿnaˈ na aa tuii ˈnaaⁿ ntjaaⁿya oo aa tyooluii. Ñeˈcwii waa na jnda tseixmaⁿnaˈ, na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿñê ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu joˈ mˈaaⁿya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya nnˈaⁿ. 	 Un Kristū Jēzū ne apgraizīšana, ne neapgraizīšana ko spēj, bet ticība, kas darbojas mīlestībā.


Sa̱a̱ jndiiya na cwindo̱o̱ nnˈaⁿ jom. Joˈ chii matseicwano̱ⁿya jom na mˈaaⁿˈ. Ndoˈ mati matsjo̱o̱ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiqueⁿ ñˈoom nacjoomˈm na cˈoona na mˈaaⁿˈ na calaˈjndaaˈndyeyana ñˈoomˈñeeⁿ. Cweˈ laˈtiˈ waa na matsjo̱o̱.” 	 Kad man tika ziņots par slazdiem, ko tie viņam sagatavojuši, es nosūtīju viņu pie tevis, paziņodams arī sūdzētājiem, lai tie izsakās tavā priekšā. Paliec vesels!


Nda̱a̱ naⁿnom na titquiendye catsuˈ na calˈa cheⁿnquieena xjeⁿ cantyja ˈnaaⁿna, 	 Tāpat jaunākos vīriešus pamudini, lai tie būtu godprātīgi!


Ndoˈ cwii jâ nnˈaⁿ na canchooˈwendyô̱, juu tsaⁿ na jndyu Judas Iscariote, tjaaⁿ na mˈaⁿ ntyee na cwiluiitquiendye. 	 Tad viens no tiem divpadsmit, kuram vārds Jūdass Iskariots, aizgāja pie augstajiem priesteriem


Nnˈaⁿ na jnda̱ tjomndye naquiiˈ wˈaaˈñeeⁿ nchii na nndiˈ ljoˈ cwiluena, cweˈ cˈuaato mˈaⁿna. Ntˈomndye naⁿˈñeeⁿ cwii ñˈoom cwilaˈxuaana, ndoˈ ntˈomndyena cwiicheⁿ ñˈoom cwilaˈxuaana. Ee majndyendyetina ticaliuna ljo tsˈiaaⁿˈ na tjomndyena. 	 Bet daži kliedza citu, jo sanāksme bija izjukusi, un vairums nezināja, kāda iemesla dēļ viņi sanākuši.


Joˈ joˈ ljeii capeitaⁿ wˈaandaa na jnaⁿnaˈ tsjoom Alejandría na wjaanaˈ ndyuaa Italia. Tsoom na joˈ cuo̱o̱yâ. Joˈ chii tuo̱o̱yâ juunaˈ. 	 Tur simtnieks, atradis kādu kuģi no Aleksandrijas, kas brauca uz Itāliju, pārvietoja mūs tanī.


Quia joˈ matso Jesús: —María. Jnda̱ na jñeeⁿ na tjeiˈ Jesús xueⁿˈeⁿ, quia joˈ teiqueeⁿ. Tˈo̱o̱ⁿ ñequio ñˈoom na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ judíos. Matsoom: —Raboni. Ñˈoomˈñeeⁿ matsonaˈ tsˈaⁿ na maˈmo̱ⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ ncˈiaaˈ. 	 Jēzus sacīja viņai: Marija! Tā apgriezās un sacīja Viņam: Rabboni! kas nozīmē: Mācītāj!


Joˈ chii tˈmaⁿ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ tyˈentyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ. Jnaⁿ naⁿˈñeeⁿ tsˈo̱ndaa Galilea, ñˈeⁿ nnˈaⁿ ndyuaa njoom Decápolis, ñˈeⁿ tsjoom Jerusalén, ñˈeⁿ tsˈo̱ndaa Judea, ndoˈ xndyaaˈ jndaa Jordán. 	 Un lieli ļaužu pulki no Galilejas un Dekapoles, un Jeruzalemes, no Jūdejas un Aizjordānijas gāja Viņam līdz.


Ñeˈcalaxmaⁿna nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsa̱ˈntjomnaˈ meiiⁿ ticalaˈno̱ⁿna ljoˈ tseicandii ñˈoom na cwilaˈneiⁿna cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, meiⁿ ljoˈ na maˈmo̱ⁿ ñˈoom na cwiñequiana ñequio na tˈmaⁿya nˈomna. 	 Tie grib būt bauslības mācītāji, bet nesaprot to, ko runā, nedz to, ko apgalvo.


Tsˈaⁿ nnda̱a̱ nntseixioomˈm chaˈtso quiooˈ, chaˈna: quiooˈ quiiˈjnda̱a̱ na wjee, cantsaa, canduu, ndoˈ quiooˈ na mˈaⁿ tsˈom ndaaluee, ndoˈ maxjeⁿ macwilaˈxiomˈ nnˈaⁿ quiooˈmˈaⁿˈ. 	 Jo visu sugu zvērus un putnus, rāpuļus un pārējos dzīvniekus savalda un ir savaldījusi cilvēka daba.


Ja Pablo matseiljeiya cartawaañe, ñequio Silvano ñˈeⁿ Timoteo, matseicwano̱ⁿya juunaˈ nda̱a̱ˈ ˈo tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿˈyoˈ tsjoom Tesalónica, ˈo na cwilaˈxmaⁿyoˈ cwentaaˈ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mati Ta Jesucristo. Quiana na nntoˈñoomˈyoˈ naya na cwilaˈxmaⁿna ndoˈ na nndaˈyoˈ na tjaa ñomtiuu cˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na. 	 Pāvils un Silvāns, un Timotejs tesalonīkiešu draudzei Dievā Tēvā un Kungā Jēzū Kristū:


Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱na: —Meiⁿ ja, xocatsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ ˈñeeⁿ mañequiaa najndo̱ na matsˈaa nmeiiⁿˈ. 	 Un Jēzus sacīja viņiem: Arī es jums nesaku, kā varā es to daru.


Tsoti Pablo: —Chaˈtsondye ncˈiaya nnˈaⁿ judíos manquiuyana chiuu na ñetˈo̱o̱ⁿya quiiˈntaaⁿna xjeⁿ na cachjoondyo̱ ndyuaa tsjomya ndoˈ mati na ñetˈo̱o̱ⁿya tsjoom Jerusalén. 	 Manu dzīvi no pat jaunības, kāda tā bijusi no sākuma manas tautas vidū Jeruzalemē, zina visi jūdi.


Ncˈe na mˈaaⁿˈ tsˈoom cantyja ˈnaaⁿya, joˈ chii teiljeii ñˈoomwaaˈ. Naya ˈnaaⁿya na teiljeiinaˈ, ee juu tsˈaⁿ na matseindyaa tyuaa ñequio juu tsˈaⁿ na macwjaˈ lqueeⁿ, cwilˈana tsˈiaaⁿmeiⁿˈ na ntyjaaˈ nˈomna na nleilˈueeˈndyena na cwiweˈ. 	 Vai to viņš nesaka mūsu dēļ? Jo mūsu dēļ ir rakstīts: arājam jāar cerībā un kulējam jākuļ cerībā saņemt ražu.


Ndoˈ majndaaˈya na ljoˈ quia cwiwitquiooˈ na juu tyee cantyja ˈnaaⁿya matseijomnaˈ jom chaˈna Melquisedec, 	 Un tas kļūst vēl skaidrāk ar to, ka celsies cits priesteris, Melhizedekam līdzīgs,


Tso Jesús nda̱a̱yâ: —Ndoˈ ˈo jeˈ, ¿ˈñeeⁿ cwinduˈyoˈ na cwiluiindyo̱? 	 Jēzus viņiem sacīja: Bet par ko jūs mani uzskatāt?


Ee cwiluiindyo̱ tsˈiaaⁿ na machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ tqueeⁿxcoom jaa cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús cha na calˈaaya chaˈtso nnom na matyˈiomyanaˈ na ndyuˈñeeⁿcheⁿ seijndaaˈñê na calˈaaya. 	 Jo mēs esam Viņa radība, Kristū Jēzū radīti labajiem darbiem, ko Dievs sagatavojis, lai mēs tanīs dzīvotu.


Ndoˈ tˈo̱ patrom ˈnaaⁿˈaⁿ nnoom: “ˈU re moso na tia tsˈaⁿndyuˈ ndoˈ na nchqueⁿˈ, cwa maxjeⁿ ntyjiˈ na matseiwa̱ya ntjom meiiⁿ nchii nnco̱ jno̱o̱ⁿˈa, ndoˈ mawantjo̱ⁿya meiiⁿ nchii nnco̱ matseicatsuundyo̱. 	 Bet viņa kungs atbildēja un tam sacīja: ļaunais un kūtrais kalps! Tu zināji, ka es pļauju tur, kur neesmu sējis, un savācu, kur neesmu kaisījis.


Tsjoom Jope tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿscu na matseiyuˈ na jndyu Tabita. Ñequio ñˈoom griego cwiluena jom Dorcas. Tsaⁿˈñeeⁿ ñequiiˈcheⁿ na ya tyochˈeeⁿ ndoˈ tyoteijneiⁿ ndyeñeeⁿˈ. 	 Bet Jopē bija kāda mācekle, vārdā Tabita, kas tulkojumā nozīmē stirna. Viņa bija bagāta labiem darbiem un dāvāja nabagiem dāvanas.


Jnda̱ joˈ tyˈelcweeˈna Jerusalén, tyˈelaˈjndaaˈndyena nasei cachi ndoˈ ncheⁿˈ. Ndoˈ taˈjndyeena juu xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ matsa̱ˈntjom ljeii naqui. 	 Un atgriezušās, viņas sagatavoja smaržas un svaidāmās zāles, bet sabatu saskaņā ar bauslību tās pavadīja klusu.


Sa̱a̱ jeeⁿ xcwe lˈaˈyoˈ na teijndeiˈyoˈ cantyja na matseitjo̱o̱naˈ ja. 	 Tomēr jūs labi darījāt, dalīdamies ar mani manās bēdās.


Ndoˈ catjeiiˈndyoˈ cwii oo we xˈiaaˈyoˈ na cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ na joona ya na nncˈooñˈomna sˈomˈñeeⁿ Jerusalén. Quia joˈ quia na nncua̱ na mˈaⁿˈyoˈ, nntseiljeiya cwii tsom na nncˈooñˈomna. 	 Bet kad es būšu pie jums, tad es sūtīšu tos, kurus jūs rakstiski atzīsiet par piemērotiem, uz Jeruzalemi, lai aiznes jūsu dāvanas.


Ee ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsonaˈ na juu Cristo cwiluiiñê tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ. Ndoˈ mati jom tsˈaⁿ tsjoom chjoo Belén yuu na jnaⁿ David. 	 Vai Rakstos nav sacīts, ka Kristus nāk no Dāvida cilts un no Betlēmes miesta, kur bija Dāvids?


Ndoˈ jlaˈtyjoondyena nˈoomnioom cwii tsei. Tioomna juunaˈ xqueeⁿ chaˈcwijom corona. Ndoˈ tjaaˈndyena cwii tsmaaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ ntyjaya chaˈcwijom tsˈoomlˈeiiˈ tsaⁿmatsˈiaaⁿ tˈmaⁿ. Jnda̱ chii tyotaˈna cantyena jo nnoom na cweˈ cwincona jom. Tyoluena: —Cwilaˈtˈmaaⁿˈndyô̱ ˈu Rey cwentaa nnˈaⁿ judíos. 	 Un tie, nopinuši kroni no ērkšķiem, lika to Viņam galvā un niedri Viņa labajā rokā. Un tie, Viņa priekšā ceļos mezdamies, izsmēja Viņu, sacīdami: Esi sveicināts, jūdu ķēniņ!


Chaˈtsondyena ñecwii jlaˈjomndyena na ˈio ndi ˈio tyolaneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Mati jlaˈjomndye ntˈom yolcu, ndoˈ ñˈeeⁿ tiˈntyjee Jesús ñˈeⁿ tsoñeeⁿ María. 	 Viņi visi vienprātīgi palika lūgšanā kopā ar sievietēm un Mariju, Jēzus Māti, un Viņa brāļiem.


Ndoˈ quia jnda̱ tuo̱na tsˈom wˈaandaa, mañoomˈ teicheⁿ jndye. 	 Un kad viņi iekāpa laivā, vētra apklusa.


Jnda̱ na jndii Moisés ñˈoomwaaˈ, jleinoom. Tjaaⁿ ndyuaa Madián. Mana ljooˈñeyaaⁿ joˈ joˈ. Ndoˈ joˈ joˈ tocoom, tuiindye we ntseinaaⁿ naⁿnom. 	 Šo vārdu dēļ Mozus aizbēga un kļuva ienācējs Madijana zemē, kur no viņa dzima divi dēli.


Sa̱a̱ joona ticalaˈno̱ⁿˈna ñˈoom na tsoom ndoˈ nquiaana na nntaˈxˈeena nnoom ljoˈ ñeˈcaˈmo̱ⁿnaˈ. 	 Un viņi nonāca Kafarnaumā. Kad viņi bija namā, Viņš jautāja tiem: Par ko jūs ceļā runājāt?


Ndaa winomwaa cwiluiiñenaˈ nioomˈa na ñequio juunaˈ maqua̱ⁿtya̱ⁿya ñˈoom xco cha nnda̱a̱ ntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿ jndyendye nnˈaⁿ. 	 Šīs ir manas Jaunās derības Asinis, kuras par daudziem tiks izlietas grēku piedošanai.


Ee juu na maˈmo̱ⁿnaˈ na matseixmaⁿ tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom jom, xocwitquiooˈ joˈ cweˈ ncˈe ñˈoom na matseineiⁿ tsˈaⁿ, nleitquiooˈ joˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na aa matseixmaaⁿ najndeii na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo Dieva valstība pastāv ne vārdos, bet spēkā.


Quiaˈyoˈ na xmaⁿñe Priscila ñˈeⁿ tiˈAquila. Joona cwilaˈjomndyena tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús ñˈeⁿndyo̱. 	 Kristū Jēzū sveiciniet manus palīgus, Prisku un Akvilu,


quia joˈ quiaˈyoˈ na canda̱a̱ˈya na neiⁿya na chaˈtsondyoˈ cˈomˈyoˈ na ñeˈcwii ñˈoom ˈo, na ñeˈcwii cˈomˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ ntyjeeˈyoˈ, na ñeˈcwii na mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ ñeˈcwii tsˈiaaⁿ cwilˈaˈyoˈ. 	 Tad piepildiet manu prieku, būdami vienprātīgi, vienoti mīlestībā, vienoti domās un nodomos!


Quia joˈ taxˈeenndaˈ Pilato nda̱a̱ nnˈaⁿ na jndyendye, tsoom: —Ndoˈ ¿ljoˈ lˈue nˈomˈyoˈ na catsˈaaya ñˈeⁿ juu tsˈaⁿ na cwinduˈyoˈ na cwiluiiñe rey cwentaˈ ˈo nnˈaⁿ judíos? 	 Bet Pilāts atkal uzrunāja viņus un sacīja: Ko tad jūs vēlaties, lai es daru ar jūdu Ķēniņu?


Meiⁿ tintyˈueena, catˈmo̱o̱ⁿna na cwilaˈcanda̱a̱na nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, cha cantyja ˈnaaⁿna nleitquiooˈ na jeeⁿ neiⁿncooˈ tseixmaⁿ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa. 	 Lai nedara zaudējumus, bet visā pierāda pilnīgu uzticību, lai viņi Dieva, mūsu Pestītāja, mācību visādi greznotu!


Ndoˈ mañequiaanaˈ na neiiⁿˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ticwjiˈñe cantyja ˈnaⁿya. 	 Un svētīgi tie, kas no manis neņem apgrēcību.


¿Ljoˈ joˈ na nñequiaanaˈ na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ na nñequiaanaˈ na neiiⁿyâ oo na nntantjo̱o̱ⁿyâ jo nnoom? ¿Aa nchii maˈo joˈ? Ee maˈo cwiluiindyoˈ chaˈtso nmeiⁿˈ na nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja jo nnom Ta Jesucristo quia na nndyonnaaⁿˈaⁿ. 	 Jo kas ir mūsu cerība un prieks, un godības vainags? Vai ne jūs, mūsu Kunga Jēzus Kristus priekšā, Viņam atnākot?


Tsoti Jesús ñˈoom tjañoomˈ nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê. Tsoom: —Juu tsˈaⁿ na matseiˈnaaⁿˈ ticaluiitˈmaⁿñê, ee nquii maestro ˈnaaⁿˈaⁿ cwiluiitˈmaⁿñeti nchiiti jom. Ndoˈ mati juu tsˈaⁿ na mandiˈntjom ticaluiitˈmaⁿñê, ee nquii patrom ˈnaaⁿˈaⁿ tˈmaⁿti cwiluiiñe nchiiti jom. 	 Māceklis nav pārāks par mācītāju, nedz kalps par savu kungu.


Naⁿˈñeeⁿ na cwiquieˈcañom ˈo na cwiluena na joona cwiluiindyena apóstoles na tjacantyja, sa̱a̱ meiⁿchjoo ticatsˈaanaˈ ntyjii na cjeti matseixmaⁿya ñˈeⁿndye joona. 	 Man šķiet, ka es ne mazāk par tiem dižapustuļiem esmu darījis.


Queⁿˈyoˈ cwenta, ja na cwiluiindyo̱ tsaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee mˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ na waa na jndo̱ na matseixmaⁿya tsjoomnancuewaañe na nntseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya jnaaⁿ nnˈaⁿ. Quia joˈ tsoom nnom tsˈaⁿ na ntjeiⁿ ncˈee: —ˈU re, quicantyjaˈ, catseilcwiindyuˈ tsuee ˈnaⁿˈ. Cjaˈtoˈ waˈ. 	 Bet lai jūs zinātu, ka Cilvēka Dēlam ir vara virs zemes grēkus piedot, - tad Viņš sacīja paralizētajam: Celies, ņem savu gultu un ej savās mājās!


Quia joˈ cweˈ ntˈiu tyotsa̱ˈntjomna nnˈaⁿ na calue cantu nacjooˈ Esteban, na jnda̱ jndyena na tyotseineiiⁿ ñˈoom tia nacjooˈ Moisés ndoˈ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tad viņi sakūdīja vīrus, lai saka: Mēs dzirdējām, ka viņš runā zaimu vārdus pret Mozu un Dievu.


Juu tsˈaⁿ na toˈñom ˈom meiⁿ sˈom mantyjacheⁿ tyochˈeeⁿ tsˈiaaⁿ ñˈeⁿ joonaˈ. Ndoˈ tantjomtyeeⁿ cwiicheⁿ ˈom meiⁿ. 	 Bet tas, kas piecus talentus bija saņēmis, aizgāja un laida tos darbā, un ieguva citus piecus.


Nnˈaⁿ na cwilaˈwendye nacjoomˈm macaⁿnaˈ na mˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na ñequio na nioomˈ tsˈoom na ntyjaaˈ tsˈoom na nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nlcweˈ nˈomna ndoˈ na nlaˈno̱ⁿˈna ñˈoom na mayuuˈ, 	 Tādam, kas laipni pamāca tos, kas pretojas patiesībai; varbūt Dievs dos tiem atgriezties, lai pazītu patiesību,


Ee cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ jom majndye nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ to̱ⁿˈndye cantyja ˈnaaⁿ ntyee, jlaˈyuˈna ñˈeⁿ Jesús. 	 Jo viņa dēļ daudzi jūdi nāca un ticēja uz Jēzu.


Nquii Catsmaⁿ, jnda̱ teinom na seicanaaⁿñê yom joo na tjata̱ˈtyeⁿ tsomˈñeeⁿ quia joˈ ntyˈiaya ñequiee ángeles na meiⁿˈntyjeeˈ ñequiee nqui tsjoomnancue. Cwilaˈcuˈna jndye cha tancjaanaˈ nnom tsjoomnancue, meiⁿ nnom ndaaluee, meiⁿ nacjoo nˈoom. 	 Pēc tam es redzēju četrus eņģeļus stāvam četros zemes stūros, turot četrus zemes vējus, lai tie nepūstu pāri zemei, pāri jūrai un nevienam kokam.


Sa̱a̱ ja ticaljeii chiuu nntsˈaayo̱ na nntseijndaaˈndyo̱ ñˈoomˈñeeⁿ. Joˈ chii taxˈa̱ya ˈndyoo Pablo aa ya na wjaⁿ Jerusalén na joˈ joˈ nncuˈxa̱ⁿya jom cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Šādus jautājumus nepārzinādams, es sacīju, vai viņš negrib iet uz Jeruzalemi, lai tie viņu tur tiesātu.


Jnda̱ joˈ tso ángelˈñeeⁿ no̱o̱ⁿ: —Chaˈtso ñˈoommeiiⁿ tjacantyja na mayuuˈnaˈ, jo chii nnda̱a̱ ntyjaaˈtyeⁿ tsˈom tsˈaⁿ joonaˈ. Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñê na matseijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈom nnˈaⁿ na cwiñeˈquia ñˈoomˈm. Joˈ chii jnda̱ jñoom ángel cwentaaⁿˈaⁿ na caˈmo̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomna nnoom ljoˈ na mawaaxjeⁿ na nluii. 	 Un viņš man sacīja: Šie vārdi ir visticamākie un patiesi. Kungs, pravieša gara Dievs, ir sūtījis savu eņģeli parādīt saviem kalpiem, kam drīzumā jānotiek.


Ee ˈnaⁿ na tyandyoˈ, jnda̱ teiˈndaaˈnaˈ, ndoˈ liaˈyoˈ na jndati jnda̱ tcwaˈ cantyˈua. 	 Jūsu bagātība ir sapuvusi un jūsu drēbes ir saēdušas kodes.


Sa̱a̱ nqueⁿ tsoom no̱o̱ⁿ: “Juu naya na matseixmaⁿya, macwiwijndeiinaˈ cantyjati na macaⁿnaˈ ˈu, ee tˈmaⁿti cwiwitquiooˈ juu najndo̱ quia na mateijndeiya tsˈaⁿ yuu na tileicanda̱a̱ nntsˈaaⁿ.” Luaaˈ tsoom. Joˈ chii mˈaaⁿya na neiⁿya ndoˈ matseitˈmaaⁿˈndyo̱ meiiⁿ na nquiu nnˈaⁿ na cje matsˈaa, cha juu najndeii na cwiluiiñe Cristo nleitquiooˈ na mˈaaⁿnaˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 Un Viņš man sacīja: Tev pietiek manas žēlastības, jo spēks nespēkā kļūst pilnīgs. Tāpēc es labprāt dižošos savā nespēkā, lai Kristus spēks mājotu manī.


Ee machˈeenaˈ na jnaaⁿˈ tsˈaⁿ na nntseineiⁿ ljoˈ na cweˈ ntyˈiu cwilˈa naⁿˈñeeⁿ, 	 Jo ko viņi slepenībā dara, par to pat kauns runāt.


Queⁿˈyoˈ cwenta na jeeⁿ ndyaˈ tˈmaⁿ waa na candyaˈ tsˈom Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom jaa. Mancˈe joˈ maqueeⁿ jaa na cwiluiindyo̱ ntseinaaⁿ, ndoˈ jeˈ majoˈ jaa. Ndoˈ ncˈe na luaaˈ waa joo nnˈaⁿ na ticˈom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ tileicalaˈno̱ⁿˈna cantyja ˈnaaⁿya, jnaaⁿˈ na ticataˈjnaaⁿˈna nqueⁿ. 	 Redziet, kādu mīlestību Tēvs mums dāvājis, lai mēs sauktos un būtu Dieva bērni! Tāpēc pasaule mūs nepazīst, jo tā nav Viņu pazinusi.


Luaa ñˈoom na tyoñequiaaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ, tyotsoom: —Mandyontyjo̱ nqueⁿ na tˈmaⁿti tseixmaaⁿ, nchiiti ja. Ticatseixmaⁿya na cweˈ ja nndiˈntjo̱ⁿya nnoom na nntseicanaⁿˈa lcoomˈm. 	 Pēc manis nāks spēcīgāks par mani; es neesmu cienīgs noliecies atraisīt Viņa kurpju siksnas.


Tso Jesús nda̱a̱na: —Mati nncwaxˈa̱ ja cwii ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ. Catˈo̱ˈyoˈ no̱o̱ⁿya quia joˈ mati ja nntsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ ˈñeeⁿ juu tquiaa najndeii na matseixmaⁿya na sˈaaya na ljoˈ. 	 Bet Jēzus atbildēja un sacīja viņiem: Es arī jautāšu jums vienu vārdu, un jūs atbildiet man! Un tad es jums pateikšu, kā varā es to daru.


Matsoom nda̱a̱na: —Ja tsˈaⁿ judío. Tuiindyo̱ tsjoom Tarso ndyuaa Cilicia, sa̱a̱ tjo̱wijndo̱ya tsjoom Jerusalénwaa na tyotseiˈnaⁿya na tyoˈmo̱ⁿ maestro Gamaliel no̱o̱ⁿ. Jom tcuu tyoˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés na tyoleiñˈom welooya na ñetˈom teiyo. Ñequio na xcweeˈ tsˈo̱o̱ⁿya mandiˈntjo̱ⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom majoˈti chaˈxjeⁿ na xcweeˈ nˈomˈ ˈo na cwindyeˈntjomˈyoˈ nnoom. 	 Un viņš sacīja: Es esmu jūds, dzimis Tarsā, Kilikijā, bet uzaudzināts šinī pilsētā, izglītojies pie Gamaliēla kājām saskaņā ar tēvu bauslības patiesībām, bauslības cīnītājs, kādi arī jūs šodien visi esat;


Ee yuscumˈaaⁿˈ, na cwiluiiñe tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ Abraham na jnda̱ quinˈoom nchooˈ ndyee chu na macoˈwiˈ Satanás jom, ¿aa ticatyˈiomnaˈ na nndyaañê nawiiˈwaaˈ xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya? 	 Bet vai nevajadzēja sabatā atraisīt no šīm saitēm šo Ābrahama meitu, kuru sātans bija saistījis, lūk, jau astoņpadsmit gadu?


’Quia joˈ tso tsˈaⁿ na ntjoomˈ joˈ: “¿Chiuu chiuu nntsˈaayo̱? Luaa nntsˈaa, njño̱o̱ⁿ nquii tiˈjndaa na jeeⁿ candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿ. Nntsˈaacheⁿndyo quia na nntyˈiaana jom, nlaˈtˈmaaⁿˈndyena jom.” 	 Tad vīna dārza kungs sacīja: Ko man darīt? Es sūtīšu savu mīļo dēlu; varbūt, redzēdami to, tie viņu ievēros.


Ndoˈ Jesús tyˈioom. 	 Un Jēzus raudāja.


Ndoˈ mˈmo̱o̱ⁿ chiuu waa na matyˈiomyanaˈ na cˈomna ncˈe jo̱ na mˈaaⁿ Tsotya̱ ndoˈ taxocantyˈiaatina ja. 	 Par taisnību, jo es eju pie Tēva, un jūs mani vairs neredzēsiet.


Sa̱a̱ ˈñeeⁿ tsˈaⁿ na nncwjiˈñe cantyja ˈnaⁿya jo nda̱a̱ nnˈaⁿ, mati ja nncwjiˈyuuˈndyo̱ na ticwajnaⁿˈa jom jo nnom Tsotya̱ya na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 Bet kas mani noliegs cilvēku priekšā, to es noliegšu sava Tēva priekšā, kas ir debesīs.


cantyja na tueˈ juu, joˈ cwiluiˈnˈmaaⁿndyo̱, na matseitˈmaⁿ tsˈoom jnaaⁿya. 	 Kurā mums caur Viņa asinīm pestīšana un grēku piedošana.


Cwii tsˈaⁿ na jndyu Jairo na cwiluiitquieñe cantyja ˈnaaⁿˈ watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos, tyjeˈcañoom tsaⁿˈñeeⁿ joˈ joˈ. Quia na ljeiiⁿ Jesús, tcoomˈm xtyeeⁿ jo nnom. 	 Un nāca pie Viņa viens no sinagogas priekšniekiem, Jairs vārdā, un, redzēdams Viņu, krita pie Viņa kājām,


Joˈ chii ñˈoom na tjuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nacjoomˈm na nntsˈaaⁿ ñequio Abraham waanaˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ na jndyowicantyjooˈ. Ñˈoom na tsoom na nntsˈaaⁿ na ljoˈ, cwiluiiñenaˈ cwii naya na cweˈyu jnaaⁿˈaⁿ ee na seiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿñe. Joˈ chii ñˈoomˈñeeⁿ nchii macanda̱ cwentaa nnˈaⁿ na cwiˈoontyjo̱ chiuu matsa̱ˈntjom ljeii, xeⁿ nchii mati cwentaa chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈomna chaˈxjeⁿ na tyotseiyuˈ cwii tsˈom jom. Luaaˈ waa na maqueⁿnaˈ Abraham na cwiluiiñê tsotya̱a̱ya na chaˈtsondyo̱ 	 Tāpēc tas nāk no ticības, lai, pateicoties žēlastībai, apsolījums būtu nodrošināts visiem pēcnācējiem, nevien tam, kas pakļauts tikai likumam, bet arī tam, kas seko ticībai, kāda bija mūsu visu tēvam Ābrahamam


Tijoom ñesˈaa cwiicheⁿ tsˈaⁿ tsˈiaaⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ tsˈiaaⁿ na matsˈaa. Xeⁿ na nchii tsˈiaaⁿmeiⁿˈ matsˈaa, quia joˈ tixocwijndaaˈ na cwilaˈtjo̱o̱ndyena nnoom, sa̱a̱ jeˈ meiiⁿ na jnda̱ ñentyˈiaana tsˈiaaⁿ na matsˈaa cantyjati xjeⁿ na to̱ˈa, mˈaⁿna na jndoona ja ndoˈ mati nqueⁿ na cwiluiiñê Tsotya̱. 	 Ja es viņiem nebūtu darījis darbus, kādus neviens cits nav darījis, tiem nebūtu grēka; bet tagad viņi tos redzēja un ienīda mani un manu Tēvu.


Ndoˈ tjantyjo̱ cwiicheⁿ ángel na jnda̱ ndyee. Jndeii matseineiⁿ, matso: —Ntyˈiaaˈndye joo nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye quiooˈjndii tquiee ñequio juu na jluiˈtsjaaⁿˈñeyoˈ. Ndoˈ ntyˈiaaˈndye joo nnˈaⁿ na tquiandye na tjacañoom ljeii cwentaaˈ quiooˈjndiiˈñeeⁿ cantaa oo luee. 	 Un trešais eņģelis sekoja tiem, stiprā balsī saukdams: Ja kas pielūdz zvēru un viņa attēlu, un pieņem zīmi savā pierē vai savā rokā,


ndoˈ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ na cwiwitsˈoomndye nnˈaⁿ, ndoˈ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ na cwitioo nnˈaⁿ lueena nacjooˈ xˈiaana quia cwitaⁿ nnˈaⁿ na cwilˈueeˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom juu, ndoˈ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ na cwitandoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ ndoˈ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ na ticantycwii na nntˈuiiwiˈnaˈ nnˈaⁿ na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mācībai par kristību un roku uzlikšanu, un mirušo augšāmcelšanos, un mūžīgo tiesu.


José ñˈeⁿ María quia na jnda̱ jlaˈcanda̱a̱ˈndyena chaˈtsoti na matso ljeii na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, tyˈelcweeˈna tsjoomna Nazaret, tsˈo̱ndaa Galilea. 	 Un viņi, visu pēc Kunga bauslības izpildījuši, atgriezās atpakaļ Galilejā, savā Nācaretes pilsētā.


Tsˈaⁿ na maqua̱ⁿ na tjaa jnaⁿ tseixmaⁿ, nncˈoom cantyja ˈnaⁿya ncˈe na matseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿndyo̱; sa̱a̱ xeⁿ lcweˈntyaaⁿˈaⁿ cantyja ˈnaⁿya, xocˈo̱o̱ⁿya na neiⁿya jom. 	 Bet mans taisnīgais dzīvo no ticības, un tas nepatiks manai dvēselei, ja viņš atkāptos.


Tsjo̱ˈluee ñˈeⁿ tsjoomnancue nntycwiiñˈeⁿnaˈ sa̱a̱ ñˈoom ˈnaⁿya tijoom xuee nntsˈaanaˈ na xotseicanda̱a̱ˈñenaˈ. 	 Debess un zeme zudīs, bet mani vārdi nezudīs.


Tintsuuˈ nˈomˈyoˈ na juu na meiⁿndooˈntyˈiaañe Ta Jesús, luaaˈ tseixmaaⁿ cha wanaaⁿ na nluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ. Mati tiˈnnˈaaⁿya Pablo na jeeⁿ jnda nquiuuya, luaaˈ waa ñˈoom na seiljeiⁿ na seicwanoom nda̱a̱ˈyoˈ chaˈxjeⁿ na matseijndo̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈoom. 	 Un uzskatiet mūsu Kunga pacietību kā glābšanu, kā arī mūsu mīļais brālis Pāvils jums rakstījis saskaņā ar viņam doto gudrību,


Tsoti Pablo: —Joˈ chii seicanda̱ya, ˈu rey Agripa, ñˈoom na tso Jesús quia na teitquiooˈñê no̱o̱ⁿ. 	 Tāpēc, ķēniņ Agripa, es šai debesu parādībai nebiju nepaklausīgs,


Sa̱a̱ jndye na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaaⁿ na cwinaⁿndyo̱ ncˈe nquii Ta Jesucristo na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 Bet pateicība Dievam, kas mums devis uzvaru caur mūsu Kungu Jēzu Kristu!


Ndoˈ tˈo̱ Pedro ˈndyoo Jesús, tsoom: —Ta, xeⁿ na manncuˈtiˈ, cweˈ catsuˈ na cjo̱ca nnom ndaatioo na jo̱catjomndyo̱ ˈu. 	 Bet Pēteris atbildēja un sacīja: Kungs, ja Tu tas esi, pavēli man iet pie Tevis pa ūdens virsu!


’Ndoˈ nqui ndeiˈjndye na tcoˈnaˈ na ntyˈiaˈ na ntyjoo xqueⁿyoˈ cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ nqui nnˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿndye sa̱a̱ tyoonaⁿnaˈ na nntsa̱ˈntjomna. Quia nntoˈñoomna na nntsa̱ˈntjomna cweˈ cwii taⁿˈndyo ñequio juu quiooˈjndii. 	 Un desmit ragu, ko tu redzēji, ir desmit ķēniņu, kas valdīšanu vēl nav saņēmuši, bet saņems varu kā ķēniņi vienai stundai kopā ar zvēru.


Ndoˈ mati tsˈaⁿ na machˈee tsˈiaaⁿ jnda̱a̱ tseixmaaⁿ na jom nleilˈueeˈñe jñeeⁿ na cwiweˈ ntjoomˈm. 	 Zemkopim, kas strādā, pirmajam jāsaņem sava daļa no augļiem.


Sa̱a̱ tsˈaⁿ na matseiˈtjo̱o̱ñe, nntiomlˈuaaⁿ juu ñequio mañejuuti natia na machˈee tsaⁿˈñeeⁿ. Ee jom xocjaañˈoomñê ñˈeⁿ cwii tsˈaⁿ sa̱a̱ cwiicheⁿ ticueeˈ tsˈoom. 	 Jo kas netaisnību dara, tas saņems to, ko viņš netaisnīgi padarījis; Dievs nevērtē personu pēc tās stāvokļa.


Jom jluiˈnoom naquiiˈ waⁿˈaⁿ quia na ljeiiⁿ na jnda̱ tyjeeˈcañoom Pedro, tjacatjomñê juu. Tcoomˈm xtyeeⁿ jo nnom na seitˈmaaⁿˈñê juu. 	 Un notika, ka, Pēterim ienākot, Kornēlijs nāca viņam pretim un, nometies pie tā kājām, pagodināja viņu.


Cwiwijndyaayâ na cwilˈaayâ tsˈiaaⁿ. Quia cwitioo nnˈaⁿ ñˈoomwiˈ cjooyâ, cwitaaⁿyâ na catioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom joona. Quia cwileintyjo̱na jâ, cwilaˈquii nˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Un mēs pūlamies, strādādami savām rokām. Mūs lād, bet mēs svētām; mūs vajā, bet mēs paciešam;