Sa̱a̱ joo nnˈaⁿ na tiyuuˈ ñˈoom na cwiñequia matseijomnaˈ joona chaˈcwijom quiooˈ na tijndo̱ˈ nˈom. Ee quiooˈ cweˈ cwilˈatoyoˈ. Tuiindyeyoˈ na nda̱a̱ nntˈue nnˈaⁿ na nlaˈcwjeena jooyoˈ. Naⁿˈñeeⁿ meiiⁿ ñˈoom na ticalaˈno̱ⁿˈna sa̱a̱ cwilaneiⁿna ñˈoom ntjeiⁿ cantyja ˈnaaⁿnaˈ, ndoˈ nncwjena chaˈxjeⁿ cwiwje quiooˈ, 	 Jo tie zaimo to, ko nepazīst un savā samaitāšanā iet bojā kā neprātīgi dzīvnieki, kas pēc dabas paredzēti sagūstīšanai un nonāvēšanai.


Nnˈaⁿ judíos cwitaⁿna na nntyˈiaanda̱a̱na cwii tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na tixocaluiinaˈ na cweˈ najndeii nquii tsˈaⁿ cha nlaˈyuˈna. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos, joona cwilˈueeˈndyena ñˈoom na nntseijndo̱ˈtinaˈ nˈomna cha na nlaˈyuˈna, 	 Jo arī jūdi prasa zīmes, un grieķi meklē gudrību,


Sa̱a̱ joo nnˈaⁿ judíos na tyoolaˈyuˈ jeeⁿ ndyaˈ ta̱a̱ˈ nˈomna nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈoom na mañequiaa Pablo. Joˈ chii jlaˈtjomna cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na wiˈndye. Jnda̱ chii jlaˈjmeiⁿˈna nnˈaⁿ tsjoomna. Ndoˈ tyˈena waaˈ tsˈaⁿ na jndyu Jasón. Tyˈequieˈna wˈaaˈñeeⁿ ñequio na jndeiˈnaˈ na cwilˈueena Pablo ñequio Silas ee ñeˈcatsa̱ˈna naⁿˈñeeⁿ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomna. 	 Tad jūdi, būdami skaudīgi, paņēma no pūļa dažus ļaunus vīrus, sagāja barā, uztrauca pilsētu un, apstājuši Jazona namu, meklēja viņus, lai vestu tautas priekšā.


Ee waa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: Meiⁿquia tsˈaⁿ na ñeˈcˈoom na ya quiiˈntaaⁿ ncˈiaaˈ, xeⁿ ntyjaaˈ tsˈom na chaˈtso xuee na wandoˈ nncˈoom na neiiⁿˈ, quia joˈ catsˈaañe cheⁿnquii xjeⁿ tsaa. Tantseineiⁿ ñˈoom na tia, meiⁿ tañeˈquiaañe na nntseineiⁿ cantu. 	 Jo, kas mīl dzīvi un grib redzēt labas dienas, tas lai savalda savu mēli no ļauna, un tā lūpas lai nerunā viltu!


Ee nqueⁿ na chaˈtso najndeii matseixmaaⁿ, tˈmaⁿ naya jnda̱ sˈaaⁿ ñˈeⁿndyo̱. Jom ljuˈ cwiluiiñê, ndoˈ maxjeⁿ joˈ joˈ xueⁿˈeⁿ. 	 Jo Varenais lielas lietas manī darījis; un svēts ir Viņa vārds.


Taˈxˈeena nnoom: —¿ˈÑeeⁿ najndeii ñˈeⁿ na tjeiˈ naⁿˈñeeⁿ watsˈom? Ndoˈ ¿ˈñeeⁿ tquiaa na matseiˈxmaⁿˈ juunaˈ? 	 Un sacīja Viņam: Kā varā Tu šo dari? Un kas Tev šo varu devis, lai Tu to darītu?


Juu ñˈoomwaaˈ ljoˈyu tseixmaⁿnaˈ ñequio ñˈoom na tyolaˈljeii profetas. 	 Un ar to saskan praviešu vārdi, kā rakstīts:


Cwii tsˈaⁿ na ticataˈjnaaⁿˈyoˈ na nchii tyˈoyoˈ, xocˈoontyjo̱yoˈ naxeⁿˈ, hasta nleiˈnomyoˈ juu. Ee ticataˈjnaaⁿˈyoˈ jndyeeˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ na nchii tyˈoyoˈ. 	 Svešam tās neseko, bet bēg no tā, tāpēc ka nepazīst svešinieka balsi.


Joˈ chii chaˈtsondyo̱ jaa ncˈe na ticata̱ˈ nda̱a̱ya ñequio cwii liaa, matseijomnaˈ jaa chaˈcwijom tsjo̱ˈjnom na majuˈnaˈ na caxuee na cwiluiiñe Jesús na matsa̱ˈntjoom jaa, ndoˈ ˈio ndi ˈio matseijomtinaˈ jaa chaˈna nqueⁿ na jaawijndyeti matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom na juu joˈ cwinaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom jaa, na cwiluiiñê Espíritu. 	 Un mēs visi, kad atklātām sejām skatāmies Kunga godībā, it kā no Kunga Gara tiekam pārveidoti tanī pat attēlā no spožuma spožumā.


Xjeⁿ na majaacuo̱nnaⁿˈaⁿ tsˈom wˈaandaa, tjatseicandyooˈñe juu tsˈaⁿ na ñeseixmaⁿ jndyetia naquiiˈ tsˈom, macaⁿ na wjaa ñˈeⁿñê. 	 Bet kad Viņš kāpa laivā, sāka Viņu lūgt tas, kas bija ļaunā gara apsēts, lai tas varētu palikt pie Viņa.


Ndoˈ quia na jnda̱ tueⁿˈeⁿ tsjoom Cesarea, tjawaaⁿ Jerusalén yuu na tjanquiaaⁿ na xmaⁿndye tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. Jnda̱ chii jlueeⁿˈeⁿ joˈ tueⁿˈeⁿ tsjoom Antioquía. 	 Un viņš, nonācis Cēzarejā, aizgāja un apsveica draudzi, un devās uz Antiohiju.


Mañoomˈ tyjeeˈcañoom nacañoomˈ Jesús. Tsoom nnom: —Xmaⁿndyuˈ Maestro. Ndoˈ tˈom ntsmaⁿˈ Jesús. 	 Un tūliņ viņš piegāja pie Jēzus un sacīja: Esi sveicināts, Rabbi! Un skūpstīja Viņu.


¿Aa maxjeⁿ matyˈiomyanaˈ na cwiqueⁿˈyoˈ ñˈoom cjooˈ cwii nnˈaⁿˈyoˈ na mati matseiyuˈ? Joˈ chii cwitjomndyoˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwituˈxeⁿ ñˈoom, meiiⁿ na joona nchii nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 Bet brālis tiesājas ar brāli, un tad vēl pie neticīgajiem!


Ndoˈ juu na cwicantyjaaˈya nˈo̱o̱ⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom, tacatsˈaanaˈ nquiuuya na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo joˈ, ee jnda̱ seicatooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya ñequio juu na candyaˈ tsˈoom jaa ee jnda̱ tquiaaⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya. 	 Bet cerība nepamet kaunā, jo Svētais Gars, kas mums ir dots, ir ielējis Dieva mīlestību mūsu sirdīs;


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —ˈO nnˈaⁿ na ticalaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ¿chiuu na cwilacatyuendyoˈ? Ndoˈ teicantyjaaⁿ, seitiaaⁿˈaⁿ jndyeˈñeeⁿ ñequio ndaaluee, mana teicheⁿñˈeⁿnaˈ. 	 Un Jēzus saka viņiem: Kāpēc bīstaties, jūs mazticīgie? Tad uzcēlies Viņš pavēlēja vētrai un jūrai, un iestājās pilnīgs klusums.


ˈU na matseitiuuˈ na catsˈaaⁿ na catˈuiinaˈ nnˈaⁿ na cwilˈa na nmeiiⁿˈ, ¿aa ndyaˈ matseitiuuˈ na tixocatˈuiinaˈ ˈu ndoˈ ljoˈwaayu macheˈ chaˈxjeⁿ naⁿˈñeeⁿ? 	 Bet vai tu, cilvēk, kas tiesā tos, kas tā dara, bet pats dari to pašu, domā, ka tu izbēgsi Dieva tiesai?


Jnda̱ na seiˈno̱ⁿˈ Jesús chiuu waa na mˈaaⁿˈ nˈomna, quia joˈ toˈñoom cwii yucachjoo, tqueeⁿ juu nacañomˈm. 	 Un Jēzus, redzēdams viņu sirds domas, paņēmis bērnu, novietoja to sev blakus,


Tso no̱o̱ⁿ: —Ja maxjeⁿ mˈaaⁿya najndyee cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncuaa tsjoomnancue ndoˈ jo̱mˈaaⁿtya̱ya meiiⁿ na tacuaanaˈ. Cwa, catseiljeiˈtcuundyuˈ cantyja na mantyˈiaˈ njomˈ. Catsaˈ libro, ndoˈ catseicwanomˈ juunaˈ ndyuaa Asia ntquieeˈ tsjoom na mˈaⁿ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. Cjaanaˈ tsjoom Éfeso, Esmirna, Pérgamo, Tiatira, Sardis, Filadelfia, ñequio Laodicea. 	 Sakām: To, ko tu redzi, raksti grāmatā un sūti septiņām Āzijas baznīcām: Efezā, Smirnā, Pergamā, Tiatirā, Sardā, Filadelfijā un Lāodikejā.


Matseijomnaˈ jom chaˈcwijom cwii tsˈaⁿ na jndo̱ˈ tsˈom na sˈaa waaˈ. Tyocaˈñeeⁿ njoom, tyeⁿ tqueeⁿ tsiaⁿtsjo̱ˈ cha jndeii wˈaa. Quia na tyjeeˈ jndaa, tco̱o̱naˈ tyuaatcwii, jndeii tyocjaacameiiⁿˈñenaˈ ndaa wˈaaˈñeeⁿ. Sa̱a̱ tîcatsˈeiinaˈ ee na tyeⁿ tjaluiinaˈ nacjooˈ tsiaⁿtsjo̱ˈñeeⁿ. 	 Viņš līdzīgs cilvēkam, kas, ēku celdams, raka dziļi un pamatus lika uz klints. Un straume ūdensplūdiem uznākot, gāzās pret šo māju un nevarēja to sakustināt, jo tās pamati bija uz klints.


Cwiicheⁿ xuee tquiena tsjoom Cesarea. Mameindooˈ Cornelio joona. Jnda̱ seitjoom nnˈaaⁿˈaⁿ ñequio nnˈaⁿ na ya ñˈoom jom ñˈeⁿndye. 	 Otrā dienā viņš nonāca Cēzarejā. Bet Kornēlijs, saaicinājis savus radus un tuvākos draugus, gaidīja viņus.


Mawjaawindyooˈ xjeⁿ na nlaˈcueeˈ nnˈaⁿ ja, chaˈcwijom cwilaˈcueeˈna quiooˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom, mawaa mawaa xjeⁿ na nncˈio̱. 	 Jo mans šķiršanās laiks ir tuvu, un mani drīz upurēs.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo, tañequiandyoˈ na nñequiuˈnnˈaⁿnaˈ ˈo na nlaˈtiuuˈyoˈ na nquii Tyˈo̱o̱tsˈom machˈeeⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndyo̱ nnoom. 	 Tādēļ nemaldieties, mani mīļie brāļi!


Nda̱a̱ yolcu na tquiendye, catsuˈ na calˈana yuu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Talaˈneiⁿna cantu nacjoo ntyjelcuna, meiⁿ nchii na cwicandyeena. Calaxmaⁿna cwii na maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ ntˈomcheⁿ, 	 Tāpat vecākām sievietēm jāizturas, kā svētām pieklājas, lai nenodotos ļaunām valodām, pārmērīgai vīna dzeršanai un lai māca labu:


Ndoˈ wˈaandaa na ñjomndyô̱ jnda̱ tueeˈ xcwe na wjaanaˈ sa̱a̱ leicjaanaˈ ee na jndeii maquiˈljoo nmo̱ⁿ ndoˈ matseilcweˈtyaˈ jndye juunaˈ. 	 Bet viļņi jūras vidū svaidīja laivu, jo bija pretvējš.


Ndoˈ cwitana cwii luantsa xco. Cwiluena: ˈU tseixmaⁿˈ na nncoˈñomˈ tsomwaaˈ ndoˈ nntseicanaaⁿndyuˈ yuu na tjata̱ˈtyeⁿ juunaˈ. Ee jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ ˈu ndoˈ ñequio niomˈ tiomlˈuaˈ jnaaⁿ nnˈaⁿ cha nlaˈxmaⁿna cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Joona cwiluiindyena nnˈaⁿ na ticwii cwii ntmaaⁿˈ, ñequio nnˈaⁿ na ticwii cwii nnom ñˈoom na cwilaˈneiⁿ, ñequio nnˈaⁿ na ticwii cwii nnom na tjachuiiˈndye, ñequio nnˈaⁿ cwii cwii ndyuaa. 	 Un viņi dziedāja jaunu dziesmu, sacīdami: Kungs, Tu esi cienīgs saņemt grāmatu un noņemt tās zīmogus, jo Tu tiki nonāvēts un mūs no visām ciltīm, valodām, tautām un tautībām atpirki Dievam ar savām asinīm.


Tsoom: —Tsotya̱ya, xeⁿ ˈu lˈue tsˈomˈ, catseicandyaandyuˈ ja nawiˈwaa. Sa̱a̱ ticaluii ljoˈ na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ ja, caluii ljoˈ na lˈue tsˈomˈ nncuˈ. 	 Sacīdams: Tēvs, ja Tu vēlies, atņem šo biķeri no manis! Tomēr ne mans, bet Tavs prāts lai notiek!


Jnda̱ seineiⁿ Pablo ñˈoommeiⁿˈ teintyjeeˈ reyˈñeeⁿ ñequio gobiernom, ñˈeⁿ Berenice, ñequio chaˈtso nnˈaⁿ na meindyuaandye ñˈeⁿndyena. 	 Tad piecēlās ķēniņš un zemes pārvaldnieks, un Berenīke, un tie, kas kopā ar viņiem sēdēja.


Quia na tueˈntyjo̱nndaˈ xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ judíos manndyo ndyuendye nnˈaⁿ quiiˈ tsjoom tjomndyena na nndyena ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Nākošajā sabatā gandrīz visa pilsēta sapulcējās klausīties Dieva vārdu.


Quia joˈ nquii rey tsoom nda̱a̱ mosoomˈm: “Calatyeⁿˈyoˈ ncˈeeⁿ ñequio lˈo̱o̱ⁿ. Catjeiˈyoˈ jom chˈeⁿ yuu na jaaⁿñe. Joˈ joˈ nntyˈioom ndoˈ nneiⁿnqueeⁿ ndeiˈnˈoom.” 	 Tad ķēniņš sacīja kalpiem: Sasieniet viņam rokas un kājas, metiet viņu ārējā tumsā! Tur būs raudāšana un zobu griešana.


Matso: —Cwa nchii na teilˈua ncheⁿˈwaaˈ na cwii ndyee siaⁿnto sˈom denario. Ñequio sˈomˈñeeⁿ nnda̱a̱ nnteijndeii tsˈaⁿ ndyeñeeⁿˈ. 	 Kāpēc šo svaidāmo eļļu nepārdeva par trīs simts denārijiem un tos neizdalīja nabagiem?


Waaˈ cwii tsaⁿtya, jndye nnom ˈnaⁿ niom na cwiwilˈue. Ntˈom joonaˈ tuii ñequio sˈom cajaⁿ ndoˈ sˈom xuee, sa̱a̱ ntˈom tuiinaˈ ñˈeⁿ nˈoom oo tsˈocachu. Ntˈom joonaˈ cwiwilˈuenaˈ tsˈiaaⁿ na ya sa̱a̱ ntˈom joonaˈ cwiwilˈuenaˈ tsˈiaaⁿ na cweˈ cwantindyo. 	 Bet lielajā namā ir ne tikai zelta un sudraba trauki, bet arī koka un māla: daži godam, daži negodam.


Quia na jnda̱ squia̱a̱yâ Jerusalén, nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ toˈñoomna jâ ñequio na neiiⁿna. 	 Kad nonācām Jeruzalemē, brāļi mūs labprāt uzņēma.


Meiⁿ nnˈaⁿ na tyomˈaⁿ tsjoomnancue teiyo, tîcatseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom joona quia seiquioom ndaaluaˈntyˈa nacjoona na tia nnˈaⁿndyena. Manda̱ tjeiˈnˈmaaⁿñê Noé, ndi ñˈeeⁿ ntquieeˈ nnˈaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Jom tsaⁿ na tyoñequiaa ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cˈomna cantyja na matyˈiomyanaˈ. 	 Un Viņš nesaudzēja seno pasauli, sūtīdams plūdus bezdievīgajai pasaulei, bet saudzēja taisnības sludinātāju Noasu kā astoto.


Majom na nntsˈaaⁿ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom quia na jnda̱ ˈndiinaˈ ja, ee maxjeⁿ mˈaaⁿ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nluiindyo̱. Ja meiⁿ cweˈ na nndiˈntjo̱ⁿya nnoom tilˈuendyo̱. 	 Šis ir Tas, kas nāks pēc manis, kam es neesmu cienīgs atraisīt kurpju siksnas.


Tsoti Pedro: —Quia joˈ chaˈtsondyoˈ ˈo nnˈaⁿ Israel calaˈno̱ⁿˈyoˈ na mayuuˈ na juu Jesús na tyˈiomˈyoˈ tsˈoomˈnaaⁿ, tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na Ta jom na matsa̱ˈntjoom jaa ndoˈ na Cristo jom na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa. 	 Tāpēc lai viss Izraēļa nams visnoteiktāk zina, ka Dievs padarīja Viņu par Kungu un Kristu, šo Jēzu, ko jūs sitāt krustā.


ˈU mantyjiˈ ljeii naqui na matsa̱ˈntjoom. Matsonaˈ: “Tincˈomˈyaˈ ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ. Tintseiˈcueˈ tsˈaⁿ. Tinchˈueeˈ ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ. Tintseineiⁿˈ ñˈoom na cweˈ cantu nacjooˈ tsˈaⁿ. Tiñenquiuˈnnˈaⁿˈ tsˈaⁿ. Catseitˈmaaⁿˈndyuˈ tsotyeˈ ñˈeⁿ tsoˈndyoˈ.” 	 Tu baušļus zini: tev nebūs laulību pārkāpt, tev nebūs nokaut, tev nebūs zagt, tev nebūs nepatiesu liecību dot, tev nebūs krāpt, tev būs tēvu un māti godāt!


Ndoˈ tso Pilato nda̱a̱ ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee ñequio nnˈaⁿ na jndyendye: —Ja meiⁿcwii jnaaⁿˈ tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ ticaljeiya. 	 Tad Pilāts sacīja augstajiem priesteriem un ļaužu pulkam: Es nekādas vainas neatrodu pie šī Cilvēka.


Sa̱a̱ ˈu jeˈ, tintseiñˈeeⁿˈñenaˈ ˈu, caljoya tsˈomˈ meiiⁿ wiˈ na matjomˈ, cjooˈ tsˈom na mañequiaaˈ ñˈoom naya na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cwiluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ. Catseicanda̱a̱ˈndyuˈ tsˈiaaⁿ na matseixmaⁿˈ. 	 Bet tu esi modrs, paciet visu, strādā evaņģēlista darbu, pildi savu pienākumu, esi apdomīgs!


Ndoˈ quia na jnda̱ teinom chaˈtso nmeiⁿˈ, ntyˈiaya cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na jndyendye na meiⁿcwii tsˈaⁿ xocanda̱a̱ nncuncho. Jnaⁿ naⁿˈñeeⁿ ticwii cwii ndyuaa, ndoˈ laˈxmaⁿna ticwii cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ, ñequio ticwii cwii nnom na tjachuiiˈndye, ñequio ticwii cwii nnom ñˈoom na cwilaˈneiⁿna. Meiⁿˈntyjeeˈna jo nnom tio yuu na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na mˈaaⁿ Catsmaⁿ. Cweeˈna liaa canchiiˈ teincoo ndoˈ tooˈ njom nˈoom ta̱ncˈa lueena. 	 Pēc tam es redzēju lielu pulku, ko neviens nevarēja saskaitīt, no visām tautām, ciltīm, tautībām un valodām stāvam troņa un Jēra priekšā, apģērbtus baltās drānās un palmām rokās,


Nnˈaⁿ na tcwaˈ tueˈntyjo̱ chaˈna ˈom meiⁿ naⁿnom, meiⁿ tîcatuˈnchondye naⁿlcu ñequio yocanchˈu. 	 Bet to, kas ēduši, skaitā bija pieci tūkstoši vīriešu, neieskaitot sievietes un bērnus.


Juu ñˈoom nayaˈñeeⁿ matˈuiinaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jnaaⁿ, nquii Ta Jesucristo. Cantyja na tsˈaⁿ jom, tuiiñê tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ rey David na jndyowicantyjooˈ. 	 Par savu Dēlu, kas pēc miesas Viņam cēlies no Dāvida cilts,


Jom tˈo̱o̱ⁿ, tsoom nda̱a̱na: —Juu ñˈoom na tqueⁿ Moisés, ¿ljoˈ matsonaˈ na calˈaˈyoˈ? 	 Bet Viņš atbildēdams sacīja tiem: Ko Mozus jums pavēlējis?


Quia ljoˈcheⁿ jlaˈno̱ⁿˈna na seineiiⁿ nda̱a̱na cantyja ˈnaaⁿˈ Juan, tsaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ. 	 Tad mācekļi saprata, ka Viņš runāja tiem par Jāni Kristītāju.


Ee nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ jndyena na xuiiˈ ñˈoom jlaˈneiⁿ naⁿˈñeeⁿ na lcwiiˈna Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo tie dzirdēja viņus valodās runājam un Dievu augsti teicam.


Quia joˈ tjacoˈñom José Jesús, seityjooñê liaa sábana na ljuˈ juu tsˈooˈñeeⁿ. 	 Un kad Jāzeps saņēma miesas, viņš ietina tās tīrā audeklā.


Sa̱a̱ mawaa costumbre quiiˈntaaⁿˈyoˈ na catseicandyaandyo̱ cwii pra̱so na nntio̱o̱ juu lueeˈyoˈ xuee na cwitquieˈyoˈ catsmaⁿ chjoo. Quia joˈ ¿aa lˈue nˈomˈyoˈ na nntseicandyaandyo̱ juu rey na matseixmaⁿ na catsa̱ˈntjom ˈo? 	 Bet jums ir ieradums, ka es jums Lieldienās vienu atbrīvoju. Ja vēlaties, es atlaidīšu jums jūdu Ķēniņu?


Quia joˈ jnda̱ we ndiiˈ tqueeⁿˈ nnˈaⁿ judíos juu tsaⁿ na ñetˈoom na nchjaaⁿˈ. Tyoluena nnoom: —Ñequio na ndoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom catseineiⁿˈ ñˈoom na mayuuˈcheⁿ. Jâ cwilaˈno̱o̱ⁿˈâ na juu tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ matseixmaaⁿ jnaⁿ. 	 Tad viņi atkal atsauca cilvēku, kas bija bijis neredzīgs, un sacīja viņam: Dod Dievam godu! Mēs zinām, ka šis Cilvēks ir grēcinieks!


Ndoˈ taticanda̱a̱ˈ nˈom nnˈaⁿ saduceos na cwii nntaˈxˈeetina nnoom. 	 Un tie neuzdrošinājās vairs neko Viņam jautāt.


Ee ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee jndyo̱calˈua̱ ndoˈ jndyo̱cwjiˈnˈmaaⁿndyo̱ nnˈaⁿ na cwitsuundye añmaaⁿ. 	 Jo Cilvēka Dēls nācis meklēt un pestīt to, kas bija zudis.


Matso Jesús nnom: —Mannco̱ na matseina̱ⁿya ñˈeⁿndyuˈ cwiluiindyo̱ nqueⁿ. 	 Jēzus sacīja viņai: Es tas esmu, kas ar tevi runā.


Ndoˈ nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés tyolaˈncjooˈndyena nacjoo nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús. Jluena nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —¿Chiuu na cwicwaˈyoˈ ndoˈ cwiweˈyoˈ ñequio nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom cwentaaˈ gobiernom, ndoˈ ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndyena nnom Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Un farizeji un to rakstu mācītāji kurnēja, runādami Viņa mācekļiem: Kāpēc jūs ēdat un dzerat kopā ar muitniekiem un grēciniekiem?


Cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na jnda̱ ñetsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, na juu tsˈaⁿ na mˈaaⁿ moso ticaluiitˈmaⁿñê chaˈxjeⁿ nquii tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom jom. Ncˈe na cwitaˈwiˈ nnˈaⁿ ja, mati nntaˈwiˈna ˈo. Ndoˈ xeⁿ cwilaˈcanda̱a̱ˈndyena ñˈoom na mañequiaya, quia joˈ mati nlaˈcanda̱a̱ˈndyena ñˈoom na nñeˈquiaˈyoˈ. 	 Atcerieties manus vārdus, ko es jums teicu: kalps nav lielāks par savu kungu. Ja viņi mani vajāja, tie vajās arī jūs. Ja viņi manus vārdus ievērojuši, tie pildīs arī jūsējos.


ˈU Ta Tyˈo̱o̱tsˈoomyâ na tˈmaⁿ cwiluiindyuˈ, jeeⁿ matsonaˈ na cwitˈmaaⁿˈndyuˈ. ˈU tijoom cantycwii cantyja najnduˈ. ˈU saˈ chaˈtso na niom. Tuiinaˈ ncˈe na lˈue tsˈomˈ ndoˈ ndimˈaⁿnaˈ ncˈe ˈu. 	 Kungs, mūsu Dievs, Tu esi cienīgs saņemt slavu un godu, un varu, jo Tu visu radīji un ar Tavu gribu viss bija un tika radīts.


Ee tsaⁿsˈa cwiluiiñê xqueⁿ scoomˈm, chaˈxjeⁿ Cristo cwiluiiñê xqueⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ndoˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñê tmaaⁿˈñeeⁿ, ee cwiluiiñenaˈ seiiⁿˈeⁿ, 	 Jo vīrs ir sievas galva, tāpat kā Kristus - Baznīcas galva, būdams savas miesas Pestītājs.


Meiⁿncwii tsˈaⁿ tinchoˈjnaⁿˈyoˈ nnom. Cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ ee juunaˈ matseijomnaˈ chaˈcwijom na choˈjnaⁿˈyoˈ. Juu tsˈaⁿ na mˈaaⁿ na wiˈ tsˈom xˈiaaˈ, matseicaña̱a̱ⁿ chiuu tˈmaⁿ ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ na tqueⁿ Moisés, 	 Nepalieciet nevienam nekā parādā, kā tikai savstarpējo mīlestību, jo, kas mīl savu tuvāko, tas izpilda likumu.


Ee juu na matseicandyaˈ tsˈom tsˈaⁿ sˈom, tseixmaⁿnaˈ xˈee chaˈtso nnom natia. Ndoˈ mˈaⁿ nnˈaⁿ ncˈe na queeⁿ nˈomna sˈom jnda̱ majuˈtaaⁿñenaˈ joona cantyja na cwilaˈyuˈya cwii nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ jndye nnom nawiˈ jnda̱ mamanchjenaˈ joona. 	 Jo visu ļaunumu sakne ir mantkārībā. Daži, pēc tās dzīdamies, ir nomaldījušies no ticības un sagādājuši sev daudz ciešanu.


Tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —Xeⁿ cweˈ matseiˈno̱ⁿˈ na jeeⁿ jnda tseixmaⁿ naya na ñeˈcatsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom ˈu, ndoˈ xeⁿ matseiˈno̱ⁿˈ ˈñeeⁿ cwiluiindyo̱ na macaⁿˈa ndaatioo njomˈ, nntseityˈoondyuˈ no̱o̱ⁿ na cateijndeiya ˈu, ndoˈ ja jnda̱ tquiaya cwii na matseijomnaˈ ndaatioo na nñequiaanaˈ na ticantycwii na wandoˈ. 	 Jēzus atbildēja viņai, sacīdams: Ja tu pazītu Dieva dāvanu un kas ir Tas, kas tev saka: dod man dzert, tad tu gan no Viņa lūgtu; un Viņš tev dotu dzīvo ūdeni.


Cataⁿˈyoˈ nnoom na xcwe nñequiaya ñˈoomˈñeeⁿ chaˈxjeⁿ na matsonaˈ. 	 Lai es to pasludinātu, kā man pienākas sludināt. (Ef.6,19; 2.Tes.3,1)


Cantyja ˈnaaⁿ nmeiⁿˈ, jnda̱ tquiaaⁿ ñˈoom nda̱a̱ya chiuu na nntsˈaaⁿ, na joo ñˈoomˈñeeⁿ jeeⁿ jnda laxmaⁿnaˈ, cha cantyja ˈnaaⁿˈ joonaˈ ˈo nnda̱a̱ ntsalajomndyoˈ na jom Tyˈo̱o̱tsˈom teincooñe ndoˈ cha nnda̱a̱ nndyaandyoˈ natia na cwajndii na chuu tsjoomnancue na matseiqueeⁿnaˈ tsˈom tsˈaⁿ. 	 Dāvinādams mums ļoti lielus un dārgus apsolījumus, lai jūs caur tiem kļūtu dievišķās dabas līdzdalībnieki, bēgdami no kārības posta, kas valda pasaulē.


Ndoˈ quia na jnda̱ tio Pablo lˈo̱o̱ⁿ nacjoona quia joˈ tjaquieeˈ Espíritu Santo naquiiˈ nˈomna. Mana to̱ˈna tyolaˈneiⁿna ntˈomcheⁿ nnom ñˈoom na nchii ñˈoom na maxjeⁿ cwilaˈneiⁿna. Tyoñeˈquiana ñˈoom na tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱na. 	 Un kad Pāvils uzlika tiem rokas, Svētais Gars nāca uz viņiem, un tie runāja valodās un pravietoja.


Meiⁿ ticataˈjnaaⁿˈyoˈ jom. Ja mayuuˈ mawajnaⁿˈa jom, ndoˈ xeⁿ nntsjo̱o̱ na ticwajnaⁿˈa jom, quia joˈ nntsˈaa cheⁿnnco̱ na cantundyo̱ chaˈxjeⁿ ˈo. Sa̱a̱ mayuuˈcheⁿ mawajnaⁿˈa jom, ndoˈ matseicanda̱a̱ˈndyo̱ ñˈoomˈm. 	 Un jūs Viņu nepazīstat, bet es Viņu zinu. Un ja es sacītu, ka es Viņu nezinu, tad es būtu jums līdzīgs melis. Bet es Viņu pazīstu un pildu Viņa vārdu.


Ndoˈ xeⁿ na nljeiiⁿ juuyoˈ, nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, mayuuˈcheⁿ tˈmaⁿti nñequiaanaˈ na neiiⁿˈeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ catsmaⁿˈñeeⁿ nchiiti cantyja ˈnaaⁿ chaˈtsondye ntˈom canmaⁿ na tyootsuundye. 	 Un ja viņam laimējas to atrast, patiesi es jums saku: viņš priecājas par to vairāk nekā par deviņdesmit deviņām, kas nav nomaldījušās.


Sa̱a̱ xeⁿ titseiñˈoomˈñe ñˈoomwaaˈ, tilaˈñˈoomˈndyoˈ jom. 	 Bet ja kads to neatzīst, tad arī viņš netiks atzīts.


Xmaⁿndye nnˈaⁿ na cwitjomndye waˈ, mati xmaⁿñe nomnnˈaaⁿya Apia ñequio Arquipo na mati matseijomñê na cwilajnda̱a̱yâ naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un Apijai, mīļajai māsai, un Arhipam, mūsu cīņas biedram, un draudzei, kas tavā mājā;


Quia na jnda̱ majaatseicanda̱a̱ˈñe Juan tsˈiaaⁿ na tyotseixmaaⁿ, tsoom: “ˈO mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ na ja tsˈaⁿ na nndyocwjiˈnˈmaaⁿñe ˈo sa̱a̱ nchii jom ja. Jom manncwjeeⁿˈeⁿ ndoˈ tˈmaⁿ tseixmaaⁿ. Ja meiⁿ cweˈ lcoomˈm ticatseixmaⁿya na nntseicanaⁿˈa.” 	 Bet, kad Jānis bija pabeidzis savas gaitas, viņš sacīja: Es neesmu tas, par ko jūs mani turat, bet, lūk, pēc manis nāk Tas, kam neesmu cienīgs atraisīt kāju apavus.


Juu tsaⁿˈñeeⁿ mˈmo̱o̱ⁿ cwii cuarto tˈmaⁿ wˈaa nandye teicantyjooˈ. Maniom canda̱a̱ˈ ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ na nncuaa xuee. Joˈ calajndaaˈndyoˈ nantquie na nlcwaaˈa ñˈeⁿndyoˈ. 	 Un viņš jums ierādīs iekārtotu lielu istabu; un tur sagatavojiet mums.


ˈU Ta, tjaaˈnaⁿ tsˈaⁿ cˈoom na tinquiaaˈ ˈu, ndoˈ tjaaˈnaⁿ tsˈaⁿ cˈoom na xocatseitˈmaaⁿˈñe xueˈ. Ee mañenncuˈcheⁿˈ tseixmaⁿˈ na ljuˈ tsˈomˈ. Chaˈtso nnˈaⁿ cwii cwii ndyuaa nñequiona na nlaˈtˈmaaⁿˈndyena ˈu, ncˈe na jnda̱ tjantyˈee ñˈoom cantyja ˈnaⁿˈ na chaˈtso na macheˈ maxjeⁿ matyˈiomyanaˈ. 	 Kas Tevi nebīsies, Kungs, un neslavēs Tavu vārdu? Jo Tu viens esi svēts! Visas tautas nāks Tavā priekšā un Tevi pielūgs, jo Tavi lēmumi atklājušies.


Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ nda̱a̱na, matsoom: —Jeeⁿcheⁿ ndyaˈ cjaaweeˈ tsˈo̱o̱ⁿ na luaaˈ, na ˈo ticaliuˈyoˈ yuu jnaⁿyom, ndoˈ jnda̱ tquiaaⁿ na ya mantyˈiaya. 	 Tas cilvēks atbildēja viņiem, sacīdams: Par to jābrīnās, ka jūs nezināt, no kurienes Viņš, bet Viņš atvēra man acis.


ˈÑeeⁿ juu na matseiljo ñˈoom na matsa̱ˈntjo̱ⁿ ndoˈ matseicanda̱ joonaˈ, tsaⁿˈñeeⁿ jnda ntyjeeⁿ ja. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu na jnda ntyjii ja, nquii Tsotya̱ya candyaˈ tsˈoom juu. Ndoˈ mati ja candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya juu, ndoˈ mˈmo̱o̱ⁿya cantyja ˈnaⁿya nnom. 	 Kam ir mani baušļi un viņš tos pilda, tas mani mīl. Bet, kas mani mīl, to mīlēs mans Tēvs; un es mīlēšu viņu un sevi atklāšu tam.


Jeeⁿ jndyendye ntyee na tyomˈaⁿ najndyee, ee leicaljooˈndye tsˈiaaⁿˈñeeⁿ ncˈe na tyowjena, 	 Un viņi gan daudzi kļuvuši priesteri, jo tiem nāve neatļāva pastāvīgi palikt,


Quia seiˈno̱ⁿˈ Jesús na luaaˈ cwilˈuuyâ, tsoom nda̱a̱yâ: —¿Chiuu na cwilaˈliooˈndyoˈ ñˈeⁿ yuscumˈaaⁿˈ? ee jeeⁿ tjacanjoomˈ nayawaaˈ na sˈaaⁿ ñˈeⁿndyo̱. 	 Bet Jēzus, to zinādams, sacīja viņiem: Kāpēc jūs skumdināt šo sievieti, jo viņa man darījusi labu darbu,


Ee jeˈ macwindya̱a̱ya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈna joo nnˈaⁿ Israel. Sa̱a̱ tjaaˈnaⁿ na teijndeii ñˈoomˈñeeⁿ joona, ee tîcalaˈyuˈya nˈomna quia tyondyena juunaˈ. 	 Jo arī mums tika pasludināts tāpat kā viņiem: bet dzirdētais vārds tiem nekā nelīdzēja, tāpēc ka tie, kas dzirdēja, nesavienoja to ar ticību.


Jnda̱ tuii na luaaˈ, ntyjii Jesús na jnda̱ jnda̱a̱ˈ chaˈtso cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Joˈ chii cha na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈtso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii, matsoom: —Ñeˈcˈua ndaa. 	 Pēc tam Jēzus, zinādams, ka viss padarīts, lai piepildītos Raksti, sacīja: Slāpstu!


Nquii Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom tˈmaⁿti ñˈoom tseixmaaⁿ nchiiti ángeles, ee jnda̱ tqueⁿnaˈ jom na tˈmaⁿti tsˈiaaⁿ tseixmaaⁿ, nchiiti joona. 	 Par eņģeļiem Viņš cēlāks tik daudz, cik pārāku par tiem Viņš mantojis vārdu.


Seintyjanquiondyo̱, ntyˈiaya liaa na ñechuˈtyjooñe Jesús meindyuaanaˈ naquiiˈ tseiˈtsuaa, sa̱a̱ tîcjo̱quia̱ˈa. 	 Un viņš noliecās un redzēja noliktu audeklu, tomēr iekšā negāja.


Wˈaandaaˈñeeⁿ meintyjeeˈnaˈ yuu na maxjeⁿ cwiˈoomeintyjeeˈ lˈaandaa. Sa̱a̱ ticueeˈcheⁿ na ya na joˈ joˈ nncwintyjeeˈnaˈ naquiiˈ ncueesuaˈ. Ndoˈ majndyendyetina cwiluena na tsaatsaatya̱a̱yâ. Jluena aa nchii nntsˈaanaˈ na nntsquia̱caño̱o̱ⁿyâ yuu na cwiˈoomeintyjeeˈ lˈaandaa tsjoom Fenice majuu ndyuaaxeⁿncwe Creta. Ee joˈ joˈ ya nljooˈndyô̱ ncueesuaˈ ee tijndeii mawinom jndye. 	 Tā kā osta nebija piemērota pārziemošanai, daudzi nāca pie atziņas aizbraukt no turienes un, ja iespējams, nokļūt Foinīkā, lai tur pārziemotu. Tā ir Krētas osta, kas atvērta pret dienvidvakariem un ziemeļvakariem.


Joˈ chii nnˈaⁿ na wiˈ cwitjoomna ncˈe na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, ñecwitco calˈana na matyˈiomyanaˈ, ndoˈ catioona añmaaⁿna lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom na sˈaa joona, ee cwiluiiñê na mayomˈm. 	 Tāpēc arī tie, kas cieš saskaņā ar Dieva gribu, labos darbos lai nodod savas dvēseles uzticīgajam Radītājam!


Quia joˈ nncˈo̱ya ndyuee naⁿˈñeeⁿ, nntsjo̱o̱: “Meiⁿchjoo ticwajnaⁿˈa ˈñeeⁿ ˈo. Quindyo̱ˈyoˈ nacañomya, ˈo nnˈaⁿ na tia nnˈaⁿndyoˈ.” 	 Un tad es viņiem pasludināšu: Es nekad jūs neesmu pazinis; atkāpieties no manis, jūs ļaundari!


Ndoˈ tjawijndyendyeti nnˈaⁿ na tyolaˈyuˈ ñequio Ta Jesús, naⁿnom ndoˈ naⁿlcu. 	 Tad arvien vairāk auga to vīriešu un sieviešu skaits, kas ticēja uz Kungu,


Tsoti Esteban: —Welooya nnˈaⁿ Israel na ñetˈom teiyo, tyomˈaⁿtina ndyuaa Egipto. Ndoˈ yocheⁿ na tjatseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Abraham na nntsˈaaⁿ, yacheⁿ tjawijndyendyena. 	 Bet kad tuvojās apsolījuma laiks, ko Dievs Ābrahamam bija solījis, tauta auga un vairojās Ēģiptē,


Tsoom nda̱a̱na: —Ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii, matsonaˈ na nquii na cwiluiiñe Cristo, jndeiˈnaˈ na nntjoom nawiˈ tˈmaⁿ, ndoˈ xuee na jnda̱ ndyee nncwandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ. 	 Un Viņš tiem sacīja: Jo tā rakstīts un tā Kristum vajadzēja ciest un trešajā dienā no miroņiem augšāmcelties.


Quia joˈ seixuaⁿ, tsoom: —Jesús, ˈu na cwiluiindyuˈ tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ David na jndyowicantyjooˈ, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ja. 	 Tad viņš sauca, sacīdams: Jēzu, Dāvida Dēls, apžēlojies par mani!


Ee jlaˈno̱ⁿˈna na nquii Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ tyˈioom tsˈiaaⁿ ja na mañequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos, chaˈxjeⁿ jnda̱ tyˈioom tsˈiaaⁿñeeⁿ Pedro na mañequiaaⁿ juunaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos. 	 Gluži pretēji, viņi redzēja, ka man ir uzticēts evaņģēlijs starp neapgraizītajiem tāpat kā Pēterim starp apgraizītajiem.


Ndoˈ ticwii cwii tsˈaⁿ na jnda̱ ˈndii waaˈ oo tiˈnquio oo ndyencjo oo tsotye oo tsondyee oo scuuˈ oo ntseinda oo ndyuaaˈ ncˈe na jnda̱ jndyoquieeˈñe cantyja ˈnaⁿya, tsaⁿˈñeeⁿ cwii siaⁿnto ndiiˈ nncoˈñoom na nleinoom cantyja na jnda̱ ˈñeeⁿ. Ndoˈ nnaaⁿˈaⁿ na ticantycwii na wanoomˈm. 	 Un katrs, kas atstās māju vai brāļus, vai māsas, vai tēvu, vai māti, vai sievu, vai bērnus, vai tīrumus mana vārda dēļ, tas saņems simtkārtīgi un iemantos mūžīgo dzīvību.


Jndye naya lˈa naⁿˈñeeⁿ jâ. Ndoˈ quia na saacuo̱o̱yâ wˈaandaa na macwitsaayâ, tquiana chaˈtso ˈnaⁿ na nleilˈueeˈndyô̱ yocheⁿ na cwitsaayâ. 	 Viņi mums izrādīja lielu godu un, mums aizbraucot, deva līdz visu nepieciešamo.


Luaa matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ: Cˈomˈyoˈ nacje ˈnaaⁿˈ Espíritu quia joˈ tixolaˈcanda̱ˈyoˈ chiuu queeⁿ tsˈom seiiˈyoˈ. 	 Bet es saku: dzīvojiet garā, tad jūs miesas kārībām nesekosiet.


Quiaaˈ nantquie ˈnaⁿˈ na macaⁿnaˈ jâ xuee jeˈ. 	 Mūsu dienišķo maizi dod mums šodien!


Quia na jnda̱ jlaˈnaⁿˈyoˈ cartawaañe, calaˈcwanomˈyoˈ juunaˈ na mˈaⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿ Laodicea cha na nlaˈnaaⁿna juunaˈ, ndoˈ mati ˈo calaˈnaⁿˈyoˈ carta na matseicwano̱ⁿya na mˈaⁿ joona. 	 Kad šo vēstuli izlasīs pie jums, tad parūpējieties, lai tā tiktu lasīta arī lāodikejiešu draudzē, bet to, kas Lāodikejā, lasiet jūs!


Ee jnda̱ teicantoˈ jnaaⁿna hasta cañoomˈlueecheⁿ ndoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ñjom tsˈoom natia na laˈxmaⁿna. 	 Jo tās grēki sniedzas līdz debesīm, un Dievs atcerējās tās noziegumus.


ˈO nnˈaⁿ na teijndandyoˈ, cˈomˈyoˈ na ndyaandyoˈ nda̱a̱ patrom ˈnaⁿˈyoˈ, catueˈndyoˈcjeˈyoˈ nda̱a̱na ndoˈ ñequio na nquiaˈyo calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ joona ñequio na xcweeˈ nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ nquiuˈyoˈ na cwindyeˈntjomˈyoˈ nnom nquii Cristo. 	 Kalpi, savā sirds vienkāršībā paklausiet laicīgajiem kungiem bijībā un bailēs, tāpat kā Kristum!


Ndoˈ nnˈaⁿ fariseos, quia jndyena ñˈoomwaaˈ, tyoluena: —Tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ matseixmaaⁿ najndeii Beelzebú nquii tsaⁿjndiitquiee. Joˈ chii cwicanda̱a̱ macwjeeⁿˈeⁿ naⁿjndii naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. 	 Bet farizeji, to dzirdēdami, sacīja: Viņš neizdzen ļaunos garus citādi kā tikai ar Belcebulu, velnu virsnieku.


Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na ñequiiˈcheⁿ matseitjo̱o̱ñe, matseixmaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿjndii. Ee cantyjati xjeⁿ na jnaⁿjndyeecheⁿnaˈ chaˈtso, tsaⁿjndii jnaⁿ matseixmaaⁿ. Ndoˈ jnda̱ jndyo Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom na nntseityueeⁿˈeⁿ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ tsaⁿjndii. 	 Kas grēko, tas ir no velna, jo velns grēko no sākuma. Tamdēļ Dieva Dēls atnāca, lai Viņš sagrautu velna darbus.


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsjoom ñequio chaˈtsondye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ, tyolˈueena nnˈaⁿ na calue ñˈoom cantu nacjooˈ Jesús cha nnda̱a̱ nleijndaaˈ jnaaⁿˈaⁿ na cueeⁿˈeⁿ. 	 Bet augstie priesteri un visa tiesa meklēja nepatiesu liecību pret Jēzu, lai Viņu notiesātu nāvē,


Matyˈiomnaˈ na tjoomˈ cateijndeii nnˈaⁿ ncˈiaana na cwilaˈyuˈ. Jeˈ ˈo na majndaaˈti mˈaⁿˈyoˈ maxjeⁿ nnda̱a̱ nnteijndeiˈyoˈ nnˈaⁿ Jerusalén ˈnaⁿ na matseitjo̱o̱naˈ joona, cha cwiicheⁿ ndiiˈ quia na nda̱a̱ nliu joona mati nnda̱a̱ nnteijndeiina yuu na matseitjo̱o̱naˈ ˈo, ndoˈ na luaaˈ nlˈaˈyoˈ, ñeˈcwii xjeⁿ nnteijndeiinaˈ ˈo ñˈeⁿndye joona, 	 Tagadējā laikā jūsu pārpilnība lai palīdz viņu trūkumam, un viņu pārpilnība lai aizpilda jūsu trūkumu, lai būtu vienlīdzība, kā ir rakstīts:


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjmeiⁿˈndye tiñeˈcwii ñˈoom tyolaˈxuaana. Cweˈ cˈuaato ndyueena. Ndoˈ na luaaˈ tileicaljeiiⁿ ñˈoom na mayuuˈ. Yati sa̱ˈntjoom sondaro na cˈooñˈomna Pablo wˈaa yuu na cwicˈeeⁿna. 	 Bet pūlī daži kliedza šo, citi to. Nevarēdams troksnī nekā noteikta uzzināt, viņš pavēlēja aizvest to uz kareivju mītni.


Na matsjo̱o̱ ñˈoomwaaˈ, nchii na matsa̱ˈntjo̱ⁿya ˈo chiuu calˈaˈyoˈ. Sa̱a̱ ñequiiˈcheⁿ lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na caliuˈyoˈ na ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ queeⁿ nˈomna na cwilˈana na ljoˈ. Ndoˈ na nlaˈjomndyoˈ mˈmo̱ⁿyanaˈ na xcweeˈ nˈomˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ naⁿˈñeeⁿ. 	 To es nesaku pavēlēdams, bet, ievērojot citu centību, pārbaudu jūsu mīlestības īstenību.


Meiⁿcwiindyoˈ ˈo tincˈoomˈñe ñequio cwiicheⁿ tsˈaⁿ na cweˈ luaaˈ meiⁿ ticatsˈaa tsˈaⁿ na ticajnda ntyjeeⁿ joo naya na seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ sˈaa Esaú, ee na jom tuiiñejñeeⁿ, joˈ chii we ndiiˈ ˈnaaⁿˈ tsotyeeⁿ nnaaⁿˈaⁿ sa̱a̱ cweˈ cwii nantquie ñˈeⁿ seijndyooñê juu nayaˈñeeⁿ. 	 Neviens lai nebūtu netikls vai zemisks kā Ezavs, kas par vienu maltīti pārdeva savu pirmdzimtību. (1 Moz 25,33)


Ndoˈ mati ˈo nnˈaⁿ na cjeti mˈaⁿˈyoˈ, catueˈndyoˈcjeˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Matsonaˈ na chaˈtsondyoˈñˈeⁿˈyoˈ catueˈndyoˈcjeˈyoˈ nda̱a̱ ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈyuˈ ñequio na nioomˈ nˈomˈyoˈ, ee waa ljeii na matsonaˈ: Mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nacjoo nnˈaⁿ na cwitjeiiˈsˈandye, cwitjeiiˈlcundye, sa̱a̱ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwitueeˈndyecje mañequiaaⁿ naya na matseixmaaⁿ. 	 Tāpat arī, jaunākie, esiet padevīgi vecākajiem! Bet visi savstarpēji ietekmējieties pazemībā, jo Dievs ļaunajiem pretojas, bet pazemīgajiem dod žēlastību.


Na jnda̱ ndyee ndiiˈ taxˈeeñê nnom Pedro. Tsoom: —ˈU Simón, jnda Jonás, ¿aa wiˈ tsˈomˈ ja? Seichjooˈnaˈ tsˈom Pedro na jnda̱ ndyee ndiiˈ mawaxˈeeñe Jesús: “¿Aa wiˈ tsˈomˈ ja?” Quia joˈ tˈo̱o̱ⁿ, tsoom: —Ta, chaˈtso matseiˈno̱ⁿˈ. Ndoˈ mantyˈiaˈnchaaˈndyuˈ na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈu. Matso Jesús nnoom: —Cateixeˈ canmaⁿ cwentaya. 	 Un trešo reizi Viņš tam sacīja: Sīmani, Jonas dēls, vai tu mani mīli? Pēteris noskuma, tāpēc ka Viņš trešo reizi tam sacīja: Vai tu mani mīli? Un tas Viņam sacīja: Kungs, Tu visu zini; Tu zini, ka es Tevi mīlu. Viņš tam sacīja: Gani manas avis!


Ndoˈ Pedro majndye xuee ljooˈñê tsjoomˈñeeⁿ waaˈ tsˈaⁿ na jndyu Simón tsˈaⁿ na matseito̱o̱ˈñe ntjaⁿ. 	 Un notika, ka viņš daudz dienas pavadīja Jopē pie kāda ādmiņa Sīmaņa.


maˈmo̱ⁿnaˈ na ljoˈ ncˈe xcweeˈ nˈo̱o̱ⁿya na cwiñequiaayâ ñˈoom na mayuuˈ, cwiluii na ljoˈ ñequio najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ntyjaya ndoˈ ntyjatymaⁿˈ cwiwilˈueeˈndyô̱ lˈo̱tsˈiaaⁿ na matyˈiomyanaˈ. 	 Patiesības vārdā, Dieva spēkā, ar taisnības ieročiem pa labi un pa kreisi,


Tsoti Pablo: —Quia na jnda̱ jndyo̱o̱lcwa̱ˈa ñjaaⁿñe Jerusalén waa na tcoˈnaˈ no̱o̱ⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ xcwe na matseina̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet notika, kad atgriezos Jeruzalemē un svētnīcā lūdzu Dievu, ka es tiku garā aizrauts;


Ee chaˈtso na cwitaⁿˈyoˈ na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, xeⁿ tyeⁿ cwilayuˈyoˈ, maxjeⁿ nntoˈñoomˈyoˈ chaˈxjeⁿ na cwitaⁿˈyoˈ. 	 Un visu, ko jūs lūgšanā ticēdami lūgsiet, jūs saņemsiet.


nntˈuiiwiˈnaˈ joona ncˈe na jnda̱ taˈwiˈna ntˈomcheⁿ. Joona mˈaⁿna na neiiⁿna na cwiñequiandyena cantyja ˈnaaⁿ joo na neiⁿnco nquiu nnˈaⁿ tsjoomnancue. Matseijnaaⁿˈnaˈ ˈo na cwilajomndyena ñˈeⁿndyoˈ quia cwicwaˈyoˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ xjeⁿ na cwilaˈneiiⁿˈndyena na cwiñequiandyena ñequio na neiⁿnco nˈomna na manquiuˈnnˈaⁿnaˈ joona. 	 Tie saņem netaisnības algu; dienas uzdzīvi viņi uzskata par prieku; tie ir netīrumu un kauna traipi, kas savās dzīrēs dzīro kopā ar jums.


Sa̱a̱ quia na tqueⁿna cwenta na jom tsˈaⁿ judío, chaˈtsondyena jlaˈtjoomˈna jndyeena. Chaˈna cwii we hora ñeˈcwii tyolaˈxuaana, tyoluena: —Jeeⁿ tˈmaⁿ ñˈoom tseixmaⁿ Diana cwentaa jaa nnˈaⁿ Éfeso. 	 Uzzinājuši, ka viņš ir jūds, tie visi vienā balsī apmēram divas stundas kliedza: Liela ir efeziešu Diāna!


Seiˈno̱ⁿˈ Jesús na ljoˈ cwilaˈtiuuna. Tsoom nda̱a̱na: —¿Chiuu na jeeⁿ matseiñˈeeⁿˈñenaˈ ˈo cweˈ jnaaⁿˈ na tjaaˈnaⁿ tyooˈ tquiochoˈyoˈ? ¿Aa maxjeⁿ ndicwaⁿ ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ ndoˈ na tileicjo̱ ñˈoom naquiiˈ nˈomˈyoˈ? ¿Aa maxjeⁿ tileiqueⁿˈyoˈ cwenta? 	 To nomanīdams, Jēzus sacīja viņiem: Ko jūs domājat, ka jums maizes nav? Vai jūs vēl nemanāt, nedz noprotat? Vai jums sirds vēl nocietināta?


¿Aa ticaliuˈyoˈ na nntuˈxa̱a̱ⁿya ángeles? Ndoˈ ncˈe na ljoˈ, majndeiiticheⁿ nnda̱a̱ nlaˈjndaaˈndyoˈ ñˈoom na matˈuiinaˈ jaa yuu na ticjaañjoomˈ na cwilˈaaya jeˈ. 	 Vai nezināt, ka mēs tiesāsim eņģeļus, tad jo vairāk pasaulīgas lietas?


ˈO manquiuˈjndaaˈndyoˈ quia cwitjomndye nnˈaⁿ na nleinom, chaˈtsondyena cwileinomna, sa̱a̱ macanda̱ juu tsˈaⁿ na nncueeˈjndyee nlaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ juu. Quia joˈ calaˈjnda̱ˈyoˈ chaˈxjeⁿ matseijndeii tsaⁿˈñeeⁿ. Cjooˈyaya nˈomˈyoˈ na cwindyeˈntjomˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha mati nntseitˈmaaⁿˈñê ˈo. 	 Vai nezināt, ka tie, kas stadionā skrien, visi gan skrien, bet viens saņem godalgu? Skrieniet tā, lai jūs to saņemtu!


Quia joˈ sa̱ˈntjoom na calˈa nnˈaⁿ cwii cwii tmaaⁿˈ ndoˈ cwindyuaandyena nacjooˈ jnda̱ nchˈu. 	 Un Viņš tiem pavēlēja, lai tie visus nosēdina zaļajā zālē.


Ndoˈ ja nlcaaⁿˈa nnom Tsotya̱ya na nñequiaaⁿ cwiicheⁿ na nnteijndeii ˈo, nquii Espíritu na cwiluiiñe na mayuuˈ na ñequiiˈcheⁿ nncˈoomñe ñˈeⁿndyoˈ. 	 Un es lūgšu Tēvu, un Viņš dos jums citu Iepriecinātāju, lai Tas paliktu pie jums mūžīgi,


Quia joˈ tˈo̱ Judas, tsaⁿ na nñequiaa cwenta jom. Tso: —ˈU Maestro, ¿aa nntsˈaacheⁿnaˈ na ja? Tˈo̱ Jesús nnoom: —Majoˈndyo chaˈxjeⁿ jnda̱ tsuˈ. 	 Bet Jūdass, kas Viņu nodeva, atbildēja, sacīdams: Rabbi, vai es tas esmu? Viņš tam atbildēja: Tu to pateici.


Ndoˈ catseitˈmaⁿ tsˈomˈ jâ jnaaⁿyâ, ee mati cwilaˈtˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿyâ chaˈtso nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nda̱a̱yâ. Cateijndeiˈ na tincjaachuuñenaˈ jâ na nlˈaayâ yuu na ticatsa̱ˈntjomnaˈ. Ndoˈ catseicandyaandyuˈ jâ lˈo̱ juu natia. 	 Un piedod mums mūsu grēkus, kā arī mēs paši piedodam visiem saviem parādniekiem! Un neieved mūs kārdināšanā!


Sa̱a̱ cwindyeˈyoˈ ndoˈ cwintyˈiaˈyoˈ na manom Pablo. Matsoom tsˈiaaⁿ na cwilˈa nnˈaⁿ ñequio lueena, tiyuuˈ na Tyˈo̱o̱tsˈom joonaˈ. Ndoˈ nchii macanda̱ nnˈaⁿ tsjoom ñjaaⁿ Éfeso sa̱a̱ manntycwii ndyuaa Asia jnda̱ sˈaaⁿ na cwiñequiandye nnˈaⁿ ñequio ñˈoomwaaˈ na matseineiiⁿ. 	 Un jūs redzat un dzirdat, ka šis Pāvils ne vien Efezā, bet gandrīz visā Āzijā pārliecina un novērš daudz tautas, sacīdams, ka tie nav dievi, kas rokām darināti.


Quia joˈ sondaroˈñeeⁿ ñequio capeitaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱na ñequio naⁿˈñeeⁿ na cwindyeˈntjom nda̱a̱ ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos, tˈuena Jesús, jlaˈtyeⁿna jom. 	 Tad kareivji un virsnieks, un jūdu kalpi apcietināja Jēzu un sasēja Viņu.


ˈO nnˈaⁿya, manquiuˈyoˈ na chaˈwaa tsˈo̱o̱ndaa Acaya, juu Estéfanas ñequio nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ jlaˈyuˈjndyeena ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Joona cwijooˈ nˈomna na cwindyeˈntjomna nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿñê joˈ joˈ. 	 Bet es jūs, brāļi, lūdzu: jūs pazīstat Stefanas namu; viņi ir Ahajas pirmkristītie un nodevušies kalpošanai svētajiem.


Tyjeeˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, tso nnoom: “Luaa sˈom ˈnaⁿˈ, ta, na seiwa̱ naquiiˈ payom. 	 Un vēl cits nāca un sacīja: Kungs, še ir tava mina. Es to biju noglabājis sviedrautā.


Cwilˈueeˈndyoˈ chaˈtso nnom lˈo̱ tsˈiaaⁿ ndiaˈ na jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ, cha na nnda̱a̱ nnaⁿndyoˈ nacjooˈ chaˈtso nnom na manquiuˈnnˈaⁿ tsaⁿjndii ˈo. 	 Tērpieties Dieva bruņās, lai jūs varētu pretī stāties velna viltībām!


Juu na jeeⁿ wantyˈiuuˈ ñetuaa tînquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nliu nnˈaⁿ na ñetˈom teiyo juunaˈ, chaˈxjeⁿ jeˈ ñequio Espíritu Santo jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ apóstoles na ljuˈ nˈom ñequio profetas. 	 Tā citām cilvēku bērnu paaudzēm netika sludināts, kā tas tagad ticis atklāts Garā Viņa svētajiem apustuļiem un praviešiem,


Quia joˈ ntyˈiaya na wanaaⁿ cañoomˈluee. Teitquiooˈñe cwii caso canchiiˈ ndoˈ nqueⁿ na ljoom juuyoˈ matseicajndyunaˈ jom tsaⁿ na ñeˈcwii na machˈeeⁿ ndoˈ na mayomˈm. Macuˈxeeⁿ nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ na matyˈiomyanaˈ ndoˈ machˈeeⁿ tiaˈ nacjoo nnˈaⁿ na cwiˈoo nacjoomˈm. 	 Un es redzēju atvērtas debesis un, lūk, balts zirgs, un sēdētājs tanī saucās Uzticīgais un Patiesais, kas taisnīgi tiesā un karo.


Cweⁿ cwii liaatco na teicooˈñˈeⁿnaˈ niomˈ. Ndoˈ xueⁿˈeⁿ na nquiu nnˈaⁿ, joˈ joˈ Ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Viņš bija tērpies drēbēs, kas slacītas asinīm, un Viņa vārds saucās Dieva Vārds.


Quia joˈ chaˈtso nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ jluiˈna, tyˈena na mˈaaⁿ Jesús. Ndoˈ quia na tjomndyena jom, lˈana tyˈoo nnoom na calueeⁿˈeⁿ ndyuaana. 	 Un, lūk, visa pilsēta izgāja Jēzum pretim un lūdza, ieraudzījuši Viņu, lai Viņš aizietu no to robežām.


Matsonaˈ: ˈO nnˈaⁿ tsjoom Jerusalén, tilaˈcatyuendyoˈ. Cantyˈiaˈyoˈ macwjeeˈcañoom nqueⁿ na cwiluiiñê Rey cwentaˈ ˈo, na waljoom snom. 	 Nebīsties, Siona meita, lūk, tavs Ķēniņš nāk, sēdēdams ēzelienes kumeļā!


Sa̱a̱ quia tja Pedro tsjoom Antioquía, nnoom tsjo̱o̱ na tixcwe machˈeeⁿ, ee ˈnaⁿ na sˈaaⁿ tcaⁿnaˈ na candiˈtiaaⁿˈaⁿ. 	 Bet kad Kēfa nonāca Antiohijā, es atklāti viņam pretojos, jo viņš bija peļams,


Jeeⁿ tˈmaⁿ tmaaⁿˈ naⁿˈñeeⁿ na jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿndyena na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Joˈ chii catjeiˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ cwii cwii nnom na matseitsaaⁿˈñenaˈ na tsantyjo̱o̱ya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ndoˈ mati cantyja ˈnaaⁿˈ jnaⁿ na majuˈtyaˈnaˈ jaa. Ñequio na tˈmaⁿya nˈo̱o̱ⁿya cjooˈ nˈo̱o̱ⁿya na nntsantyjo̱o̱ya naxeⁿˈ Jesucristo. 	 Ap mums ir tik liels liecinieku mākonis, tāpēc dosimies ar pacietību mums priekšā stāvošajā sacīkstē, nolikdami katru smagumu un grēku, kas mums pieķēries.


Tyocaⁿˈa nnom nquii nnˈaaⁿya Apolos na catseijomñê ñequio nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ na cwiˈoocajndooˈna ˈo. Sa̱a̱ na majeˈndyo ticatsˈaanaˈ tsˈoom na ñeˈcjaⁿ. Majoˈ nncueeˈcañoom ˈo quia na nñequiaanaˈ na wanaaⁿ. 	 Un par brāli Apollu es jums ziņoju, ka es viņu ļoti lūdzu, lai viņš kopā ar brāļiem aiziet pie jums, bet viņam nebija prātā tagad iet, bet viņš aizies, tiklīdz viņam būs laiks.


Sa̱a̱ xeⁿ cweˈ jndaaˈ ˈñeeⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈtiˈyoˈ, machˈeenaˈ na waa jnaⁿˈyoˈ ee cwilaˈtjo̱o̱ndyoˈ jo nnom ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Bet ja jūs uzlūkojat personas, tad jūs grēkojat, un likums jūs atzīst par pārkāpējiem.


Ndoˈ juu ljeiiˈñeeⁿ na tsˈiaaⁿˈnaˈ na nñequiaanaˈ na nndaya na ticantycwii na wando̱ˈa, teijndaaˈyuu na nntsuundyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Turpretī es nomiru. Tā izrādījās, ka likums, kas bija domāts dzīvei, man atnesa nāvi.


Nnˈaⁿ na tyandye, catsa̱ˈntjomˈ na ticatjeiiˈsˈandyena meiⁿ tilacantyjaaˈ nˈomna juu na tyandyena, ee tijndaaˈ aa nljotyeⁿnaˈ lueena. Cantyjaaˈ nˈomna nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na jeeⁿ canda̱a̱ˈ mañequiaaⁿ chaˈtso ˈnaⁿ na nnteijndeiinaˈ jaa. 	 Šīs pasaules bagātajiem pavēli nebūt augstprātīgiem un paļauties ne uz nedrošu bagātību, bet uz dzīvo Dievu (kas bagātīgi piešķir mums visu izlietošanai),


Seineiⁿti Jesús ñˈoom tjañoomˈ, tsoom: —Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom cañoomˈluee, matseijomnaˈ juunaˈ chaˈna cwii patrom na waa ntjoomˈ. Cwitsjoom tjacalˈue patromˈñeeⁿ naⁿntjom na nncˈooquieˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Debesvalstība pielīdzināma nama tēvam, kas rīta agrumā izgāja derēt strādniekus savam vīna dārzam.


Mati matsjo̱o̱ njomˈ na ˈu jndyuˈ Pedro, ñˈoom na maˈmo̱ⁿnaˈ tsjo̱ˈ. Nacjooˈ juu tsjo̱ˈwaañe nlqua̱a̱ⁿya tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiiˈndyo̱ cwentaya. Ndoˈ meiⁿ naⁿjndii na mˈaⁿ quiiˈ bˈio na jeeⁿ jnda̱ cwilaˈxmaⁿna, xocanaⁿjnda̱na nacjooˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na cwjiiˈndyo̱ cwentaya. 	 Un es tev saku: Tu esi Pēteris, un uz šīs klints es celšu savu Baznīcu, un elles vārti to neuzvarēs.


Joˈ chii tsoom nnom tsˈaⁿ na machˈee cwenta ntjoomˈm: “Cantyˈiaˈ, tsˈoom higuerawaañe, jnda̱ ndyee chu na mandyo̱o̱calˈua̱ ta̱a̱ˈnaˈ ndoˈ tjaa ljoˈ coljeiya. Cwa cˈuaˈ juunaˈ ee cweˈ tsˈiaaⁿˈ matseityeeⁿñenaˈ nomtyuaa.” 	 Tad viņš sacīja vīna dārza kopējam: Lūk, jau trešo gadu nāku meklēt augļus šai vīģes kokā, bet neatrodu. Tāpēc nocērt to, lai tas neaizņem zemi!


Sa̱a̱ jnda̱ tqueⁿtyeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom na matseijomnaˈ chaˈna tsiaⁿtsjo̱ˈ, na teiljeiinaˈ: “Mawajnaaⁿˈya Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaⁿˈaⁿ”, ndoˈ mati waa cwiicheⁿ ñˈoomˈm na matsonaˈ: “Chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilcwiiˈna xueeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, catjeiiˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈ natia.” 	 Bet stiprais Dieva pamats pastāv, kam šāds zīmogs: Kungs pazīst savējos; un: ikkatrs, kas piesauc Kunga vārdu, lai atturas no netaisnības!


Quia joˈ jluiˈna tsjoomˈñeeⁿ. Tjachom joona nndyooˈ tsjoom Betania. Seintyjo̱o̱ⁿ lˈo̱o̱ⁿ nacjoona, tioˈnaaⁿñê joona. 	 Un Viņš tos izveda ārā līdz Betānijai, un savas rokas pacēlis, svētīja tos.


Chaˈxjeⁿ ñˈoom na mayuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo mˈaaⁿnaˈ ñˈeⁿndyo̱, joˈ chii meiⁿcwii tsˈaⁿ tsˈo̱ndaa Acaya xonnda̱a̱ nntsˈaa na nntseitsaaⁿˈñe na macwjiˈsˈandyoˈ na neiⁿya na matsˈaa naljoˈ. 	 Kā Kristus patiesība manī ir, tā šo godu Ahajas apgabalā neviens man nevar atņemt.


Jnda̱nquia tjo̱ tsˈo̱ndaa Siria ñequio ndyuaa Cilicia. 	 Pēc tam es nonācu Sīrijas un Kilikijas apgabalos,


Ndoˈ waa costumbre na jndeiˈnaˈ na catseicandyaañe Pilato cwii pra̱so jo nda̱a̱ nnˈaⁿ xcwe na waa xuee. 	 Bet svētkos viņam vajadzēja tiem vienu atbrīvot.


Ndoˈ tjoomˈm tsaⁿˈñeeⁿ naquiiˈ yuu na ticantycwii na njoom. Jnda̱ joˈ seicoomˈm ndoˈ tuaa teincuuˈ na nnaaⁿ joˈ joˈ, cha tacaluiˈ tsaⁿˈñeeⁿ na nñequiuˈnnˈaⁿtyeeⁿ nnˈaⁿ njoomnancue. Quia jnda̱ jnda̱a̱ˈ cwii meiⁿ ndyuˈñeeⁿ maxjeⁿ matsonaˈ na nnaⁿˈñeyaaⁿ cweˈ tiyo. 	 Un iemeta to bezdibenī, un aizslēdza to, un aizzīmogoja, lai tas vairs nepieviltu tautas, iekams būs pagājuši tūkstoš gadi. Pēc tam viņam īslaicīgi jātop atraisītam.


Ndoˈ cancjuu jnaaⁿndyena tsjo̱ˈluee, tquiaandyena tsjoomnancue. Chaˈxjeⁿ na cwiquiaa ta̱ˈndaa xqueⁿ tsˈoom higuera quia na jndeii mˈaaⁿ jndye, maluaaˈ matseijomnaˈ tquiaandye cancjuu. 	 Un zvaigznes no debesīm krita zemē, kā vīģes koks nomet negatavus augļus, kad liels vējš tos nokrata.


Jnda̱ chii tuo̱o̱ⁿ tsˈom wˈaandaa ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Tyˈena ndyuaa Dalmanuta. 	 Un tūdaļ Viņš ar saviem mācekļiem, iekāpis laivā, nonāca Dalmanutas robežās.


Ee cantyjati na squia̱a̱yâ tsˈo̱o̱ndaa Macedonia, tileiquiaanaˈ na nntaˈjndya̱a̱yâ ee lomañjaaⁿ jndye nnom na tyocoˈwiˈnaˈ jâ, tyolawendye nnˈaⁿ nacjooyâ ndoˈ macatyˈua̱ya. 	 Jo, kad nonācām Maķedonijā, mūsu miesai nebija nekāda miera, bet izcietām visādas bēdas: no ārienes uzbrukumus, iekšienē bailes.


Ndoˈ quia na cwinquiolcweeˈna na tyˈena tsˈua ticwaˈna xeⁿ nchii na cwiqueⁿljuˈndyejndyeena. Mati jndye ntˈomcheⁿ costumbre cwilaˈwena na matseijndaaˈñenaˈ chiuu waa na nntmaaⁿ waso, ñequio caseito, ñequio xjo casuela, ñequio jnduu. 	 Un tie, pārnākuši no tirgus, neēd, kamēr nav mazgājušies; un ir vēl daudz cita, kas tiem uzdots pildīt: kā biķeru, krūžu, vara trauku un guļamvietu mazgāšana.


ndoˈ chaˈtsondyena tyowena ndaatioo na tyocaluiˈnaˈ quiiˈ tsjo̱ˈ na ñˈeⁿ ñˈeⁿnaˈ ñˈeⁿndyena. Nquii Cristo cwiluiiñe tsjo̱ˈñeeⁿ. 	 Un visi dzēra to pašu garīgo dzērienu (viņi dzēra no garīgās klints, kas tiem sekoja), bet klints bija Kristus;


Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ jndeiiˈ ndyueena, jndeii tyolaˈxuaana, tyotaⁿna na cañoom tsˈoomˈnaaⁿ. Ndoˈ ñˈoomˈñeeⁿ na tyoluena ñequio ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee jnaⁿjndeiinaˈ. 	 Bet tie turpināja viņam uzmākties, skaļi kliedzot, pieprasīdami, lai Viņu sistu krustā; un viņu kliegšana pieņēmās.


Joˈ chii meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ ˈo na ticaˈndii chaˈtso na matseixmaⁿ nquii, xocanda̱a̱ nntseijomñê ñˈeⁿndyo̱. 	 Tā arī katrs no jums, kas neatsakās no visa, kas viņam pieder, nevar būt mans māceklis.


¿Chiuu na tileicalaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoom na matseina̱ⁿ? Maxjeⁿ cwitjomˈyoˈ na nmeiiⁿˈ ncˈe na tiñeˈcalañˈoomˈndyoˈ ja. 	 Kāpēc jūs nesaprotat manu runu? Tāpēc, ka jūs neesat spējīgi klausīties manos vārdos.


Quia na cwitsaquieˈyoˈ naquiiˈ wˈaaˈñeeⁿ, canduˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na Tyˈo̱o̱tsˈom matioˈnaaⁿñê joona. 	 Ieejot mājā, sveiciniet to, sacīdami: miers šai mājai!


Tsaⁿ na jndyu Judas, sa̱a̱ nchii Judas Iscariote, matso: —Ta, ¿chiuu na cweˈ nda̱a̱ jâ mˈmo̱ⁿˈ cantyja ˈnaⁿˈ sa̱a̱ nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomnancue xocatsaˈ na ljoˈ? 	 Jūda, ne Iskariots, sacīja Viņam: Kungs, kas noticis, ka Tu gribi mums sevi atklāt, bet ne pasaulei?


Ndoˈ xeⁿ nmeiiⁿˈ nlˈaˈyoˈ, jeeⁿ tincˈuaaˈ nñequiaaⁿ na nntsaquieeˈndyoˈ yuu na ticantycwii na matsa̱ˈntjom nquii na tjacantyja na tˈmaⁿ cwiluiiñe ndoˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñe jaa, juu Ta Jesucristo. 	 Tas bagātīgi veicinās jūsu ieiešanu mūsu Kunga un Pestītāja Jēzus Kristus mūžīgajā valstībā.


¿Aa cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo cwii cwii nnom nawiˈ na teinomˈyoˈ? Toom cweˈ waa na teijndeiinaˈ ˈo. 	 Vai tik daudz jūs veltīgi esat cietuši? Taču ne veltīgi!


quia na cwitjomndye nnˈaⁿ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom, matsonaˈ na joo yolcu ñemaˈcheeⁿndyo cˈomna ee ticwanaaⁿ na nlaˈneiⁿna xjeⁿˈñeeⁿ. Macaⁿnaˈ na cˈomna nacje ˈnaaⁿ sˈaana chaˈxjeⁿ na matsa̱ˈntjom ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Sievietes lai sanāksmēs klusē, jo viņām nav atļauts runāt, bet tām jābūt paklausīgām, kā arī likums to nosaka.


Quia joˈ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ tyotseineiiⁿ nda̱a̱na. Ndoˈ tsoom: —Maxuee jeˈ matseicanda̱a̱ˈñenaˈ ljeiiwaaˈ yocheⁿ na cwindyeˈyoˈ na matseiˈnaⁿya juunaˈ. 	 Un Viņš sāka runāt tiem: šodien šie Raksti izpildījušies jūsu ausīs.


ˈU tîcˈuaˈ ntsmaaⁿˈa chaˈna waa costumbre, sa̱a̱ tsaⁿmˈaaⁿˈ cantyjati na jndyo̱quia̱ˈa waˈ, tyoocjaameintyjeeⁿˈeⁿ na maˈom ncˈa̱. 	 Tu mani neskūpstīji, bet šī, tikko es ienācu, nepārstāj skūpstīt manas kājas.


Chaˈtsondyena tyotyueena, tyotaˈxcweendyena Pablo, ndoˈ tyotˈuena tsˈo̱o̱ⁿ. 	 Bet visi gauži raudāja, metās Pāvilam ap kaklu un skūpstīja viņu,


Quia joˈ seineiiⁿ ñˈoomwaa na tjañoomˈ na maˈmo̱ⁿnaˈ na macaⁿnaˈ na calcweˈ nˈom nnˈaⁿ. Matsoom: —Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ, tyomeintyjeeˈ tsˈoom higuera naquiiˈ ntjoomˈm. Ndoˈ tjacalˈueeⁿ ta̱a̱ˈ tsˈoomˈñeeⁿ sa̱a̱ tjaa ljoˈ ljeiiⁿ. 	 Un Viņš sacīja tiem šo līdzību: Kādam bija vīģes koks, iestādīts paša vīna dārzā; un viņš nāca un meklēja tanī augļus, bet neatrada.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱yâ, tsoom: —Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, mayuuˈcheⁿ quia na nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na nncuaaxco tsjoomnancue, mati ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nncjo̱cajmaⁿya ndio ˈnaⁿya yuu na nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja. Ndoˈ ˈo na jnda̱ macwilaˈjomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱ mati maniom canchooˈwe ndio ˈnaⁿˈyoˈ na nntsaacwindyuaandyoˈ na nntuˈxeⁿˈyoˈ canchooˈwe ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ ntseinda Israel. 	 Bet Jēzus sacīja viņiem: Patiesi es jums saku, ka jūs, kas esat man sekojuši, pie atdzimšanas, kad Cilvēka Dēls sēdēs savā godības tronī, arī jūs sēdiesiet divpadsmit sēdekļos un tiesāsiet divpadsmit Izraēļa ciltis.


Mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ticantyjaaˈ tsˈom na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom juu chaˈna ntyjaaˈ tsˈom cwii yucachjoo, tsaⁿˈñeeⁿ xocanda̱a̱ nncjaaquieeˈñe joˈ joˈ. 	 Patiesi es jums saku: kas Dieva valstību nepieņems kā bērns, tas tanī neieies.


Quia joˈ saanndaaˈâ cwiicheⁿ xndyaaˈ ndaaluee. Ndoˈ quia na squia̱a̱yâ joˈ joˈ ñˈeⁿ Jesús jliuuyâ na tjaaˈnaⁿ nantquie cañˈeⁿ, jnda̱ tsuuˈ nˈo̱o̱ⁿyâ juunaˈ. 	 Un Viņa mācekļi, pārceldamies otrā krastā, bija aizmirsuši līdzi paņemt maizi.


Tjaquieeˈ Jesús naquiiˈ tsjoom Jerusalén. Tjaaⁿ watsˈom tˈmaⁿ. Ndoˈ quia jnda̱ ntyˈiaaⁿˈaⁿ ndiocheⁿ naquiiˈ watsˈom quia joˈ tjalcweeⁿˈeⁿ Betania ñˈeⁿ nnˈaⁿ na canchooˈwendye ee na jnda̱ tmaaⁿ. 	 Un Viņš iegāja Jeruzalemē, dievnamā; un Viņš, visu apskatījis, vakara stundai jau iestājoties, ar tiem divpadsmit izgāja uz Betāniju.


Nntseineiiⁿ chaˈtso nnom ñˈoom na wiˈ na nñequiuˈnnˈaaⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ teijndaaˈ na nntsuundye. Ee joona tînquiandyena na nnquioo na jnda nquiuna ñˈoom na mayuuˈ na nncwjiˈnˈmaaⁿñenaˈ joona. 	 Tas ar visādām netaisnībām pieviļ tos, kas iet pazušanā, tāpēc ka viņi nepieņēma patiesības mīlestību, lai kļūtu pestīti.


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiiⁿ na tsˈaⁿ na ya ñˈoom ˈu ñˈeⁿñe, xoquintyjaaⁿ na nnteijneiⁿ ˈu. Cweˈ ee na jndeiiˈ ˈndyoˈ, joˈ na nnquicantyjatoom na nñequiaaⁿ chaˈtso na macaⁿnaˈ ˈu. 	 Un ja viņš turpinās klaudzināt, ja viņš necelsies un nedos viņam draudzības dēļ, es jums saku, ka tā neatlaidības dēļ viņš celsies un dos tam, cik tam vajag.


Mˈaⁿ we nnˈaⁿ ˈnaⁿya na cwitjeiˈyuuˈndye cantyja ˈnaⁿya. Joona nlqua̱a̱ⁿya na nñeˈquiana ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ cwii meiⁿ xuee waljooˈ we siaⁿnto waljooˈ ndyeenˈaaⁿ xuee. Ndoˈ nlcweeˈna liaa ntom na cwantindyo. 	 Un es likšu saviem diviem lieciniekiem, ka viņi, maisos tērpti, pravietos tūkstoš divi simti sešdesmit dienas.


Matseiˈndaaˈnaˈ ntyjiiya na cwitjeiˈndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jom tqueeⁿˈñê ˈo ee Cristo mˈaaⁿ na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom ˈo ndoˈ jeˈ yacheⁿ cwilaˈjomndyoˈ cwiicheⁿ ñˈoom na cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ ntyjaaˈ nˈomˈyoˈ na nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ. 	 Brīnos, ka jūs tik drīz novēršaties no tā, kas jūs aicināja Kristus žēlastībai, uz citu evaņģēliju;


Ndoˈ squia̱a̱yâ cwii joo na jndyunaˈ Getsemaní. Tsoom nda̱a̱yâ: —Cwindyuaandyoˈ ñjaaⁿñe yocheⁿ na jo̱ luaaˈ na nntseina̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tad Jēzus kopā ar viņiem aizgāja uz muižu, ko sauc par Ģetzemani, un sacīja saviem mācekļiem: Sēdieties šeit, kamēr es aiziešu tālāk un pielūgšu Dievu!


Quia joˈ tˈom ñˈoom quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na tso Jesús na xocˈio̱ya. Sa̱a̱ nchii matsoom na xocˈio̱. Tomti tsoom: “Xeⁿ lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na ñecˈoom hasta quia nndyo̱o̱nndaˈa, ¿ljoˈ machˈeenaˈ ˈu, Pedro?” 	 Tā šī runa izpaudās starp brāļiem, ka šis māceklis nemirs. Bet Jēzus nesacīja viņam, ka tas nemirs, bet: Tā es vēlos, lai viņš paliek, kamēr atnākšu, kas tev daļas?


Joˈ chii yuu na teijndyaa lueeˈyoˈ ñequio ndeiˈcantyeˈyoˈ, cˈomˈyoˈ na jnda̱ˈyoˈ. 	 Tāpēc paceliet gurdenās rokas un nespēcīgos ceļus


To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyotseineiiⁿ ñˈoom tjañoomˈwaa nda̱a̱ nnˈaⁿ, tsoom: —Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ. Tcoomˈm lˈo̱o̱ uva tyuaaⁿˈaⁿ. Jnda̱ joˈ teijndeiiyaaⁿ joonaˈ nnˈaⁿ na nlˈa tsˈiaaⁿ joˈ joˈ ndoˈ jndye xuee tjaaⁿ cwiicheⁿ ntyja. 	 Bet Viņš sāka stāstīt tautai šādu līdzību: Kāds cilvēks iestādīja vīna dārzu un iznomāja to vīnkopjiem, bet pats palika tālumā ilgāku laiku.


’Mati waa ñˈoom na tyoñequiaa Moisés na meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseityuiiˈ ljeii ˈnaaⁿˈ ñˈeⁿ scuuˈ, tsaⁿˈñeeⁿ nnoomˈm na nluii ljeii cantyja na mato̱ⁿˈñê ñˈeⁿ scoomˈm. 	 Bet ir arī sacīts: kas savu sievu grib atstāt, lai dod viņai šķiršanās rakstu.


Sa̱a̱ jñeeⁿ na ljoˈ. Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ naxuee ndoˈ natsjom tyondo̱o̱na jom ndyueelˈa tatiom nnom tsjoomna na nlacueeˈna jom. 	 Bet Sauls uzzināja viņu viltību. Un tie sargāja vārtus dienu un nakti, lai viņu nonāvētu.


Macweˈ joˈ na maco̱ˈa xtya̱ya jo nnom Tsotye Taya Jesucristo, 	 Tāpēc es krītu ceļos mūsu Kunga Jēzus Kristus Tēva priekšā,


Quia joˈ tsoti ángelˈñeeⁿ no̱o̱ⁿ: —Ndaa na tcoˈnaˈ na ntyˈiaˈ na cwitjom yuu na wacatyeeⁿ sculjaaˈñeeⁿ, joˈ joˈ maˈmo̱ⁿnaˈ nnˈaⁿ na jndyendye na jnaⁿ ticwii cwii ndyuaa, ndoˈ ticwii cwii nnom nnˈaⁿ na tjachuiiˈndye, ñequio ticwii cwii nnom na tjachuiiˈ ñˈoom na cwilaˈneiⁿna. 	 Un viņš man sacīja: Ūdeņi, kurus tu redzēji, kur sēd netikle, ir tautas, ciltis un valodas.


Quia jnda̱a̱ˈ chaˈtso nnom na tyochˈee tsaⁿjndii na nntsˈaaⁿ xjeⁿ Jesús, ˈñeeⁿ juu hasta jnda̱nquiacheⁿ nntyˈiaaⁿˈaⁿ aa nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ. 	 Un kad velns visas savas kārdināšanas bija pabeidzis, tas līdz turpmākajam laikam atstāja Viņu.


Majnda̱ jaawindyooˈ nncueeˈ xuee pascua na cwicwaˈ nnˈaⁿ judíos tyooˈ na tjaa ndaaljoˈ tjaquieeˈ. 	 Bet tuvojās neraudzētās maizes svētki, ko sauc par Lieldienām.


Jnda̱ chii saacuo̱o̱nndaaˈâ wˈaandaa. Jnaaⁿyâ tsjoom Sidón. Saanquiandyô̱ nandyeeˈ ndyuaaxeⁿncwe Chipre ee joˈ joˈ tijndeiiti maquiˈcaljoo jndye sta wˈaandaa cantyja na tsaayâ. 	 No turienes aizbraukuši, mēs braucām lejpus Kiprai, jo bija pretvējš.


ee tyooñequiaya na nntˈmo̱o̱ⁿ yolcu quia na cwitjomndye nnˈaⁿ meiⁿ na nlqueⁿna xjeⁿ tsaⁿsˈa. Lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na cweˈ candyecheⁿna. 	 Bet es neatļauju sievietei mācīt, nedz pār vīru valdīt; viņai jābūt klusībā.


Xeⁿ na mˈmo̱ⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, nntseixmaⁿˈ cwii mosooˈ Jesucristo na canda̱a̱ˈ wjaawijnduˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na cwilaˈyuuˈa ñequio ñˈoom na xcweti mˈaaⁿ na matseijomndyuˈ. 	 Tā mācīdams brāļus, tu būsi labs Jēzus Kristus kalps, kas uzaudzināts ticības vārdos un labā mācībā, ko tu esi sasniedzis.


Joˈ chii tjomndye nquiee ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ fariseos ñequio ntˈomcheⁿ ncˈiaana na mˈaⁿ nˈiaaⁿ. Tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: —¿Chiuu nlˈaayo̱o̱? Ee teijndye tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ machˈee tsaⁿmˈaaⁿˈ na tixocaluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa. 	 Tad augstie priesteri un farizeji sasauca tiesas sēdi un runāja: Ko mums darīt, jo šis Cilvēks dara daudz brīnumu?


Jnda̱ joˈ tjaquieeˈ Jesús quiiˈ wˈaa. Tjuˈnaˈ na ñenqueⁿ ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Ndoˈ taˈxˈeena ñˈoomˈñeeⁿ ˈñom, jluena: —¿Chiuu waayuu na jâ tîcanda̱a̱ nntjeiiˈâ jndyetiamˈaaⁿˈ? 	 Un Viņš tiem sacīja: Šī suga citādi nevar tikt izdzīta, kā tikai Dievu lūdzot un gavējot.


Jnda̱ chii ntyˈiaya jndye ndio na meindyuaandye nnˈaⁿ na jnda̱ toˈñoom tsˈiaaⁿ na nntuˈxeⁿna nnˈaⁿ. Ndoˈ mati ntyˈiaya añmaaⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ jno̱ⁿ cantyoˈ cweˈ ncˈe na tjeiˈyuuˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús, ndoˈ na tyoñeˈquiana ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Naⁿˈñeeⁿ tîcalaˈtˈmaaⁿˈndyena quiooˈjndii, meiⁿ juu na jluiˈtsjaaⁿˈñeyoˈ. Tînquiandyena na nluii ljeii ˈnaaⁿˈyoˈ cantaana meiⁿ lueena. Naⁿˈñeeⁿ ntyˈiaya na tandoˈnndaˈna na jnda̱ tja̱na ndoˈ sa̱ˈntjomna ñequio Cristo cwii meiⁿ ndyu. 	 Tad es redzēju sēdekļus, kuros sēdēja tie, kam bija jātiesā to dvēseles, kas Jēzus liecības un Dieva vārda dēļ noslepkavoti, kuri nav pielūguši zvēru, ne tā attēlu, ne pieņēmuši viņa zīmi uz savām pierēm vai rokām. Visi tie atdzīvojās un valdīja ar Kristu kopā tūkstoš gadus.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ to̱ⁿˈnaˈ joona. Ee ntˈomndyena tyolaˈjomndyena ñequio nnˈaⁿ judíos ndoˈ ntˈomcheⁿ tyolaˈjomndye ñequio apóstoles. 	 Tad sašķēlās pilsētas ļaudis, jo citi bija ar jūdiem, bet citi ar apustuļiem.


’Sa̱a̱ joo ntseinda Jacob, joˈ welooya na ñetˈom teiyo, jeeⁿ ta̱a̱ˈ nˈomna tyjeena José. Nda̱a̱na jom nda̱a̱ nnˈaⁿ na tyˈeñˈom jom ndyuaa Egipto. Sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom tyomˈaaⁿ ñˈeⁿñê ndyuaaˈñeeⁿ. 	 Un ciltstēvi skaudības dēļ pārdeva Jāzepu uz Ēģipti, bet Dievs bija ar viņu.


Quia joˈ seityuaaⁿˈaⁿ jndyocueeⁿ. Ñequio na neiiⁿˈeⁿ seiljoom Jesús waⁿˈaⁿ. 	 Un tas steigšus nokāpa un uzņēma Viņu ar prieku.


Ndoˈ na luaaˈ waa, maˈmo̱ⁿtyeⁿnquionaˈ nda̱a̱ya ncˈe na tîcalaˈyuˈ naⁿˈñeeⁿ, joˈ na seicuˈnaˈ na nncˈooquieˈna ndyuaaˈñeeⁿ. 	 Un mēs redzam, ka viņi nevarēja ieiet savas neticības dēļ.


Ndoˈ majuu yuscu na mandiˈntjom, cwiicheⁿ cwii ndiiˈ ntyˈiaaˈnnaaⁿˈaⁿ Pedro. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tsonnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ maxjeⁿ cwiindye joona jom. 	 Bet kalpone, ieraudzījusi atkal viņu, sāka runāt apkārtstāvošajiem: Šis ir viens no tiem.


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na tyondye ñˈoom na tyoñequiaaⁿ seitsaⁿˈnaˈ joona. Tyoluena: —¿Aa nchii tsaⁿmˈaaⁿˈ tsˈaⁿ na tyomaˈnom Jerusalén na tyocoˈweeⁿˈeⁿ nnˈaⁿ na cwilcwiiˈ xueeˈ Jesús? Ndoˈ ¿aa nchii mati jnda̱ jñoom ñjaaⁿ na nncjaachom nnˈaⁿ na cwilayuˈ na chuˈtyeⁿndye jo nda̱a̱ ntyee na cwiluiitquiendye? 	 Bet visi, kas to dzirdēja, brīnījās un sacīja: Vai viņš nav tas, kas Jeruzalemē vajāja tos, kas piesauca šo vārdu? Un vai tāpēc viņš nav nācis šurp, lai tos saistītus vestu pie augstajiem priesteriem?


Chaˈtso na matseixmaⁿ cwentaaˈ Tsotya̱ya macwentaya joonaˈ. Cweˈ ncˈe joˈ na tsjo̱o̱ na nncoˈñom juu Espíritu chaˈtso ñˈoom na ñeˈcatseicandiiya ˈo ndoˈ mˈmo̱ⁿ joonaˈ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Viss, kas Tēvam pieder, ir mans. Tāpēc es sacīju, ka no manis ņems un jums pasludinās.


Sa̱a̱ tˈo̱ jndyetia, matsoom nda̱a̱na: —Jesús mawajnaⁿˈa, ndoˈ mati Pablo, sa̱a̱ ˈo jeˈ ¿ˈñeeⁿ cwiluiindyoˈ? 	 Bet ļaunais gars tiem atbildēja, sacīdams: Jēzu es pazīstu un Pāvilu es zinu, bet kas jūs esat?


Ee meiiⁿ na aa mˈaⁿ qui meiⁿ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo nda̱a̱ˈyoˈ, sa̱a̱ tijndye lotyeˈyoˈ mˈaⁿ. Cantyja ˈnaaⁿˈ na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ja cwiluiindyo̱ tsotyeˈyoˈ ncˈe ñˈoom naya na macwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ. 	 Ja jums arī Kristū būtu desmit tūkstoši skolotāju, tad tomēr nedaudz tēvu, jo es caur evaņģēliju esmu jūs dzemdinājis Kristū Jēzū.


Sa̱a̱ tjaa na tˈo̱ti Jesús hasta tquiaanaˈ na jeeⁿ tyomˈaaⁿˈ tsˈom Pilato. 	 Bet Jēzus neatbildēja vairs nekā, tā ka Pilāts brīnījās.


Tueˈntyjo̱ xuee na tueˈ tsaⁿjñeeⁿˈ, ndoˈ tyˈeñˈom ángeles añmaaⁿˈaⁿ paraíso na mˈaaⁿ Abraham. Mati tueˈ tsaⁿtya ndoˈ tjacantyˈiuuˈñê. 	 Bet notika, ka nomira nabadzīgais; un eņģeļi aiznesa viņu Ābrahama klēpī. Bet nomira arī bagātais un tika paglabāts ellē.


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, jndye profetas ñequio reyes na tyotsa̱ˈntjom, jeeⁿ tyocantyjaaˈ nˈomna na nntyˈiaanda̱a̱na tsˈiaaⁿmeiⁿˈ na cwintyˈiaˈ ˈo na matsˈaa ndoˈ na nndyena ñˈoom na cwindyeˈ ˈo na mañenquia, sa̱a̱ tîcantyˈiaana meiⁿ tîcandyena. 	 Jo es jums saku, ka daudzi pravieši un ķēniņi vēlējās redzēt, ko jūs redzat, un nav redzējuši, un dzirdēt to, ko jūs dzirdat, un nav dzirdējuši.


Mati Abraham tyotseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Joˈ chii quia na tˈmaⁿ jom, seicaña̱a̱ⁿ. Jlueeⁿˈeⁿ tsjomˈm na wjaⁿ ndyuaa na macanaaⁿˈaⁿ. Tjaaⁿ meiⁿ ticaljeiiⁿ yuu wjaayom. 	 Ticībā paklausīja tas, ka saucas Ābrahams, un gāja uz to vietu, ko viņam nācās saņemt mantojumā. Viņš gāja, nezinādams, kur aizies.


Meiⁿ tiquilˈaayâ chaˈna tyochˈee Moisés na tyotseicata̱a̱ⁿˈa̱ⁿ nnoom ñequio liaa cha juu na caxuee nnoom na ñeya tjantycwiinaˈ, titquiooˈ juunaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ Israel. 	 Un ne kā Mozus, kas apsedza savu vaigu, lai Izraēļa bērni neredzētu viņa sejā to, kam jāizzūd.


Sa̱a̱ Pedro tjeiˈñennaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ mañoomˈ seixuaa caxtijndyo. 	 Tad Pēteris atkal noliedza; un tūdaļ gailis iedziedājās.


Jnda̱ joˈ tjañˈoom Espíritu Santo Jesús jo ndoˈ yuu tjaa nnˈaⁿ cˈom. Joˈ joˈ tyoqueⁿñe tsaⁿjndii na nntsˈaa xjeⁿ jom. 	 Tad Gars aizveda Jēzu tuksnesī, lai Viņš tiktu velna kārdināts.


Quia joˈ jlaˈcandyooˈndye nnˈaⁿ fariseos na mˈaaⁿ na ñecalˈana xjeⁿ jom. Taˈxˈeena nnoom: —¿Aa wanaaⁿ na nntseityuiiˈ tsˈaⁿ ljeii na tocoom ñˈeⁿ scoomˈm ncˈe meiⁿnquia na seitjo̱o̱ñe tsaⁿˈñeeⁿ nnoom? 	 Un farizeji, kārdinādami Viņu, nāca pie Viņa un sacīja: Vai cilvēkam brīv kaut kādu iemeslu dēļ atstāt savu sievu?


Ee cantyja na cwilˈa naⁿˈñeeⁿ cwitˈmo̱o̱ⁿna na juu ljeiiˈñeeⁿ teiljeiinaˈ naquiiˈ nˈomna ee juu na mˈaaⁿˈ nˈomna maˈmo̱ⁿnaˈ na ljoˈ. Juu joˈ macwjiˈyuuˈñenaˈ na manquiuna quia cwilˈana yuu na ya, ndoˈ yuu na tia. 	 Viņi rāda darbos, ka likums ierakstīts viņu sirdīs; viņu sirdsapziņa ir viņu lieciniece, un to domas viena otru vai nu apsūdzēs, vai arī aizstāvēs


Manquiujndaaˈndyoˈ quia tjo̱nquiajndya̱a̱ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ, tˈo̱o̱ⁿya na wiiˈa. 	 Jūs atminaties, ka es agrāk sludināju jums evaņģēliju, būdams miesīgi vājš, bet manu miesas stāvokli, kas bija jums pārbaudījums,


Sa̱a̱ na tia na sˈaaⁿ, jndiˈtiaaⁿˈaⁿ ñˈoom ˈndyoo tsˈaⁿ na seineiⁿ snom tsmeiiⁿˈeⁿ, ndoˈ na ljoˈ seitsaaⁿˈñenaˈ na ntjeiⁿ ljoˈ wjacatsˈaaⁿ. 	 Bet saņēma pamācību par savu ārprātu: mēms nastu nesējs lops, runādams cilvēka valodā, aizkavēja pravieša neprātību.


Quia joˈ tyˈeñˈomna Jesús Gólgota. Ñˈoomwaaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ cwii ta na jndyunaˈ Tseiˈxqueⁿ Tsˈoo. 	 Un tie Viņu noveda uz Golgotas vietu, kas tulkojumā nozīmē: Pieres vieta.


Tiñeˈquiaˈyoˈ na nncjuˈnaaⁿñenaˈ na nlaneiⁿ nnˈaⁿ ñˈoom na tijoˈndyo nacjoˈyoˈ ljoˈ na ˈo nquiuˈyoˈ na ya. 	 Tātad, lai netiek zaimots tas, kas mums ir labs!


Ndoˈ quia jndye nnˈaⁿ Israel na luaaˈ, jeeⁿ seiˈndaaˈnaˈ nquiuna. Jluena nnom Pedro ñequio nda̱a̱ ntˈomcheⁿ apóstoles: —ˈO nnˈaaⁿya, ¿chiuu macaⁿnaˈ na calˈaayâ? 	 Bet viņi, to dzirdot, satriektu sirdi, sacīja Pēterim un pārējiem apustuļiem: Brāļi, ko mums darīt?


cha tjaa ˈñeeⁿ juu nljeii na nntso waa na cwilaˈtjo̱o̱ndyoˈ. Calaˈxmaⁿˈyoˈ ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom na ljuˈ mˈaⁿˈyoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ natia laxmaⁿ na quieˈ nˈom. Jo nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ calaˈxmaⁿˈyoˈ chaˈcwijom cancjuu na cwiwixuee jo nnom tsjomnancuee na jaaⁿñe, 	 Lai jūs būtu bez pārmetumiem un patiesi Dieva bērni, nevainojami ļaunas un samaitātas tautas vidū; starp tiem mirdziet kā spīdekļi pasaulē!


Majndeiiticheⁿ ˈo. Hasta ticwii cwii soonqueⁿˈyoˈ, jnda̱ teiˈnchonaˈ. Joˈ chii tintyueˈyoˈ, ee ˈo jndandyoˈtiˈyoˈ nchiiti cantsaa nchˈu na jndyendye. 	 Bet arī visi jūsu galvas mati ir saskaitīti. Tāpēc nebīstieties, jūs esat vērtīgāki nekā daudzi zvirbuļi.


Quia joˈ, tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, jeeⁿ tˈmaⁿ seicatyˈuenaˈ ndoˈ mati ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na tyondye na luaaˈ tuii. 	 Un lielas bailes pārņēma visu draudzi un visus tos, kas to dzirdēja.


Jnda̱ na ljeiiⁿ tsaⁿˈñeeⁿ jndyoñˈoom juu Antioquía. Chaˈwaa cwii chu tyotjomndyena joˈ joˈ ñequio tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. Jndye nnˈaⁿ tyotˈmo̱o̱ⁿna nda̱a̱. Ndoˈ nnˈaⁿ tsjoom Antioquíaˈñeeⁿ, joona najndyee jlaˈcajndyuuna cristianos joo nnˈaⁿ na cwilayuˈ ñequio Cristo. 	 Un veselu gadu viņi tur darbojās baznīcā un mācīja daudz ļaužu, un Antiohijas mācekļi pirmo reizi sāka saukties par kristīgajiem.


Chaˈtsondyô̱ tquiaandyô̱ nomtyuaa, ndoˈ jndiiya na seineiⁿ tsˈaⁿ no̱o̱ⁿ ñequio ñˈoom hebreo. Matso: “Aa ndiˈ Saulo, ¿chiuu na macoˈwiˈ ja? ˈU macoˈwiˈndyuˈ cheⁿnncuˈ chaˈna matjom quiooˈjndyo na mameiⁿˈ ntsioˈ nnom tsˈoom ta̱ na ñˈeⁿ matseityuaaˈ tsˈaⁿ juuyoˈ.” 	 Kad mēs visi nokritām zemē, es dzrdēju balsi ebreju valodā man sakām: Saul, Saul, kāpēc tu mani vajā? Grūti tev spert dzenulim pretim.


Jnda̱ joˈ tqueeⁿ na tyotsa̱ˈntjom jwe joona chaˈna cwii ñequiee siaⁿnto waljooˈ wenˈaaⁿ nchooˈ qui ntyu. Tyotsa̱ˈntjom naⁿˈñeeⁿ joona hasta na macanda̱ cwii tˈoom profeta Samuel. 	 Apmēram pēc četri simti piecdesmit gadiem; pēc tam Viņš deva soģus līdz pravietim Samuēlam.


Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ na taxocantyˈiaˈyoˈ ja hasta na nncueˈntyjo̱ xuee na nnduˈyoˈ: “Matioˈnaaⁿñenaˈ nquii na macwjeeˈcañoom ñequio najndeii na matseixmaⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 Jo es jums saku: no šī laika jūs mani vairs neredzēsiet, iekams sacīsiet: svētīgs, kas nāk Kunga vārdā!


Sa̱a̱ jeˈ xuee na cwii wjaanaˈ, ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nncjo̱cajmaⁿ ntyjaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya yuu na matseitˈmaaⁿˈñetinaˈ ja. Joˈ joˈ nntseijomndyo̱ ñˈeⁿñê chaˈtso najndeii na matseixmaaⁿ. 	 Bet no šī laika Cilvēka Dēls sēdēs pie Dieva spēka labās rokas.


Joˈ chii calˈaˈyoˈ nawiˈ ñˈeⁿ nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ chaˈxjeⁿ ñelˈa joona ñequio ntˈomcheⁿ. We ndiiˈ nnjoom nlˈaˈyoˈ chaˈcwijom cwilaˈcˈuˈyoˈ joona ˈnaⁿ na ñjom waso, joˈ joˈ nawiˈ na nntjoomna, chaˈxjeⁿ na lˈa joona ñˈeⁿ ntˈomcheⁿ. We ndiiˈ najnda̱ nawiˈñeeⁿ nñeˈquiaˈyoˈ nda̱a̱na. 	 Atmaksājiet tai, kā tā atmaksājusi jums, dubultojiet dubultīgi pēc tās darbiem! Dubultīgi pildiet tai kausu, ko tā pildījusi!


Naⁿˈñeeⁿ tjeiiˈndyena quiiˈ ntmaaⁿˈ na cwilaˈxmaaⁿya cweˈ ee tiyuuˈ na ñejlaˈxmaⁿna cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee xeⁿ na mayuuˈ na ñejlaˈxmaⁿna cwentaaⁿˈaⁿ, maxjeⁿ xocatjeiiˈndyena. Sa̱a̱ jnda̱ lˈana na ljoˈ cha nleitquiooˈya na tiyuuˈ na laˈxmaⁿna cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 No mums viņi izgājuši, bet viņi nebija mūsējie, jo, ja tie būtu mūsējie, tie paliktu ar mums. Viņi jāatklāj, ka tie visi nav mūsējie.


Mati nnˈaⁿ ntˈomcheⁿ ndyuaa na cwilaˈjnda ndoˈ cwinda̱a̱ nntyueena ndoˈ nntseichjooˈnaˈ nˈomna cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomˈñeeⁿ. Ee tjaa ˈñeeⁿ cwii ˈndiinaˈ na ñeˈcatseijndati ˈnaⁿ na cwinda̱a̱na. 	 Un zemes tirgotāji raudās un sēros par to, jo neviens vairs nepirks viņu preces:


Cweˈ cwantindyo xuee tqueⁿˈ joona na ticueˈntyjo̱ na tˈmaⁿ cwiluiindyena ñequio ángeles. Sa̱a̱ matseiweˈndyeˈ joona na matseiˈtˈmaaⁿˈndyuˈ joona, 	 Tu padarīji viņu tik nedaudz zemāku par eņģeļiem; ar godu un slavu Tu to kronēji un nostādīji viņu pāri savam roku darbam.


Chaˈtso na jnda̱ ñetˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ ñequio joo na jnda̱ ñentyˈiaˈyoˈ na ñesˈaa, na jnda̱ ñejndyeˈyoˈ na ñeseina̱ⁿ, ñequiiˈcheⁿ joˈ calˈaˈyoˈ, quia joˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na machˈeeⁿ na cwiljoya tsˈoom ñˈeⁿndyo̱ jaa, ncˈoomñê ñˈeⁿndyoˈ. 	 Un ko jūs mācījāties, un ko saņēmāt, un ko dzirdējāt, un ko pie manis redzējāt, to dariet! Un Dieva miers būs ar jums.


Quia joˈ to̱ˈ Jesús tyotseineiiⁿ nda̱a̱na: —Calˈaˈyoˈ cwenta na meiⁿcwii tsˈaⁿ tinquiuˈnnˈaⁿ ˈo cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ. 	 Un Jēzus atbildēdams sāka viņiem runāt: Skatieties, ka jūs kāds nepieviļ!


Tquiocho nnˈaⁿ yocanchˈu na mˈaaⁿ Jesús na nntioom lˈo̱o̱ⁿ nacjoona. Ndoˈ quia na ntyˈiaa nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na luaaˈ, jlaˈtiaˈna nnˈaⁿ na tquiocho yocanchˈuˈñeeⁿ. 	 Bet arī bērnus Viņam atnesa, lai Viņš tiem pieskartos. Kad mācekļi to redzēja, tie norāja tos.


Cweˈ joˈ lˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na catsa̱ˈntjomˈ sondaro ˈnaⁿˈ, na cˈoocalˈana cwenta tseiˈtsuaⁿˈaⁿ hasta xeⁿjnda̱ teinom ndyee xuee cha nntseicuˈnaˈ na joo nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê nlquieˈcañomna ndoˈ nntyˈueena seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈaⁿ, jnda̱ joˈ nluena nda̱a̱ nnˈaⁿ na jom jnda̱ mawandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ. Ndoˈ juu cantuwaaˈ tˈmaⁿti nñequiuˈnnˈaⁿnaˈ nnˈaⁿ nchiiti ñˈoom na ñeseineiiⁿ xjeⁿ na ñetanoomˈm. 	 Tāpēc pavēli apsargāt kapu līdz trešajai dienai, ka kādreiz neatnāk Viņa mācekļi un nenozog Viņu, un nepasaka tautai: Viņš uzcēlies no miroņiem. Tad pēdējā viltība būtu lielāka nekā pirmā.


Ndoˈ cwii yuscu na matseiyuˈ, xeⁿ saaⁿˈaⁿ tyootseiyuˈ, sa̱a̱ cwiljoya tsˈom na cwiljooˈñe ñˈeⁿñê, tintseityueeⁿeⁿ ljeii na tocoom ñˈeⁿñe. 	 Un ja kādai ticīgai sievai ir nekristīts vīrs, un tas piekrīt ar viņu kopā dzīvot, tad lai neatstāj vīru!


Joˈ chii maqueⁿndyo̱ na ñequiiˈcheⁿ nncˈo̱o̱ⁿya na ticoˈtianaˈ ntyjiiya jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ticatseitjo̱o̱ndyo̱ meiⁿ nnom jom meiⁿ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Tāpēc es arī cenšos vienmēr paturēt tīru sirdsapziņu Dieva un cilvēku priekšā.


Sa̱a̱ jeˈ ncuee na macanda̱, jnda̱ mamatseineiiⁿ nda̱a̱ya ñequio ñˈoom ˈndyoo Jnaaⁿ. Chaˈtsoti na niom, ñˈeⁿ juu quia tqueeⁿ joonaˈ, ndoˈ seijndaaˈñê na chaˈtso joo joˈ calaxmaⁿnaˈ cwentaaˈ juu. 	 Pēdīgi šinīs dienās Viņš mums runājis caur savu Dēlu, kuru Viņš iecēlis visam par mantinieku, caur ko Viņš arī radījis pasauli.


Ndoˈ quia na squia̱a̱yâ Galilea ñˈeⁿñê nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ jeeⁿ neiiⁿna jom, jlaˈljona jom. Ee mati joona tyˈena Jerusalén quia tueeˈ ncuee Pascua, ndoˈ ntyˈiaana chaˈtso ˈnaaⁿ tˈmaⁿ na tyochˈeeⁿ joˈ joˈ. 	 Kad Viņš nonāca Galilejā, tad galilejieši uzņēma Viņu, jo tie visu bija redzējuši, ko Viņš svētkos darīja Jeruzalemē, jo paši bija svētkos.


Jnda̱ joˈ juu ángel na jnda̱ yom tjacuˈnquioom nawiˈ na ñjom waso ˈnaaⁿˈaⁿ tsˈom jndaa tˈmaⁿ Eufrates. Mana seicaaⁿnaˈ jndaaˈñeeⁿ, cha nntseicanaaⁿñenaˈ cwii nato ndyuaaˈñeeⁿ na nncwinom ntˈom nnˈaⁿ. Naⁿˈñeeⁿ cwiluiindye nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom ndyuaa jo ndoˈ na mandyowa ñeˈquioomˈ. 	 Un sestais eņģelis izlēja savu kausu lielajā Eifratas upē, un tās ūdens izsīka, lai būtu sagatavots ceļš austrumu ķēniņam.


Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesús tyˈiomnaˈ tsˈiaaⁿ tyee jom ñequio ñˈoomtyeⁿ ee matso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii: Nquii na matsa̱ˈntjom seineiiⁿ ñˈoomtyeⁿ meiⁿ xotseichueiiⁿˈeⁿ na seitioom: “ˈU ñequiiˈcheⁿ nntseixmaⁿˈ tsˈiaaⁿ tyee chaˈxjeⁿ tsˈiaaⁿ na tyotseixmaⁿ Melquisedec.” 	 Bet šis ar zvērestu caur To, kas Viņam teicis: Kungs zvērējis un nenožēlos, Tu esi priesteris mūžam).


Quia joˈ jluena nnoom: —Nquiee nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés cwilue macaⁿnaˈ na Elías nndyojñeeⁿ. —¿Chiuu na luaaˈ cwilue naⁿˈñeeⁿ? 	 Viņš atbildēja un sacīja tiem: Elijs, protams, iepriekš atnācis, visu atjaunos, tāpat kā arī par Cilvēka Dēlu ir rakstīts, ka Viņam daudz būs jācieš un jātop nicinātam?


cha nlueeⁿˈeⁿ na nncjaanquiuˈnnˈaaⁿ Gog ñˈeⁿ Magog, joˈ joˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ chaˈwaa tsjoomnancue. Ndoˈ nntseitjoom sondaro ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ na nlˈana tiaˈ. Jndyendyena hasta matseijomnaˈ chaˈna jndye teiˈ ˈndyoo ndaaluee. 	 Tad tie uzkāpa zemes augstienē un ielenca svēto nometni un mīlēto pilsētu.


Ticwii cwii tsˈoom, ta̱a̱ˈnaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ ljoˈ tsˈoom juunaˈ. Ee tijoom nntseicjoo tsˈaⁿ ta̱ higo tsˈoom nioom. Meiⁿ tijoom nntseicjoo tsˈaⁿ ta̱uva cwii tsˈo̱o̱ nioom. 	 Ikvienu koku pazīst no tā augļiem. Jo no ērkšķiem nesalasa vīģes, un no dadžiem neievāc vīnogas.


Joˈ chii ˈu re nnˈaⁿya na matseiyuˈ, tintsaˈ na tiñeˈquiaaˈ naya na macaⁿˈa. Ncˈe na cwiluiindyo̱ tjom na cwilayuˈa ñequio Cristo, quiaaˈ na tˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ. 	 Tā, brāli, es gribu iegūt no tevis labumu Kungā. Atspirdzini manu sirdi Kungā!


Quia na jndii patrom na luaaˈ, majndyeti mosoomˈm jñomnnaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿ naⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ majoˈti tjoomna lˈa naⁿˈñeeⁿ. 	 Atkal viņš sūtīja citus kalpus, vairāk nekā pirmo reizi; un tie darīja ar viņiem tāpat.


Joˈ chii jleinoom, tjañetyeeⁿ, tjawaaⁿ cwii tsˈoom sicómoro na nntyˈiaaⁿˈaⁿ Jesús ee na joˈ joˈ nncwinom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Un tas, paskrējis uz priekšu, uzkāpa vīģes kokā, lai Viņu redzētu, jo tur Viņam bija jāiet garām.


Sa̱a̱ ñecwii waa na macaⁿnaˈ, ndoˈ nomtyˈiuˈ María jnda̱ tjeiiˈñê cwii na yati cwentaaⁿˈaⁿ, na mañeeⁿ ñˈoom naya. Ndoˈ tjaa ˈñeeⁿ nncwjiˈ na matseixmaaⁿ juunaˈ. 	 Bet tikai viena ir nepieciešama. Marija izvēlējusies sev labāko daļu; tā viņai netiks atņemta.


Aa ndyaˈ mˈaaⁿ cwiindyoˈ ˈo xeⁿ nlcaⁿ jndaˈ tyooˈ njomˈ, ¿aa cweˈ tsjo̱ˈ nñequiaaˈyuˈ nnoom? Oo xeⁿ nlcaaⁿ catscaa njomˈ, ¿aa catsuu nñequiaaˈ nnoom? 	 Bet ja kāds no jums lūdz no tēva maizi, vai tad tas viņam pasniegs akmeni? Vai atkal zivi, un tas viņam zivs vietā pasniegs čūsku?


—Meiⁿcwii ñˈoom ticatsuˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ chiuu tuii na nˈmaⁿˈ. Sa̱a̱ cjaˈ, cjaˈtseicaˈmo̱ⁿndyuˈ nnom tyee. Ndoˈ quiaaˈ quiooˈ nnoom na matseitˈmaaⁿˈndyuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ na tyotsa̱ˈntjom Moisés. Ee laaˈtiˈ nncwjiˈyuuˈñenaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jnda̱ nˈmaⁿˈ. 	 Un Viņš sacīja tam: Pielūko, ka tu nevienam nesacītu, bet ej, parādies augstajam priesterim un par savu šķīstīšanu upurē viņiem par liecību, ko Mozus pavēlējis!


Quia joˈ matso tsaⁿtya: “Ta, matsˈaa tyˈoo njomˈ, cwa cajñomˈ jom waaˈ tsotya̱, 	 Un viņš sacīja: Tad es lūdzu tevi, tēvs, sūti viņu mana tēva namā,


Tsoticheⁿ Jesús nda̱a̱na: —Tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom xuee na nntaˈjndyee nnˈaⁿ cha na nnteijndeiinaˈ joona, nchii seijndaaˈñê na nntsˈaanaˈ xjeⁿ ˈo na nnduˈyoˈ na jeeⁿ tˈmaⁿ xuee tseixmaⁿnaˈ. 	 Un Viņš tiem sacīja: Sabats ir iecelts cilvēka dēļ, bet ne cilvēks sabata dēļ.


’Cweˈ ncˈe joˈ, nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱: Tancˈomˈyoˈ na jeeⁿ jndye mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ na cwitandoˈyoˈ tsjoomnancue, ljoˈ na nlcwaˈyoˈ oo na nncweˈyoˈ, ndoˈ liaˈyoˈ chiuu nleitsaaⁿˈndyoˈ. Ee Tyˈo̱o̱tsˈom mantyjeeⁿ cantyjati na cwitandoˈyoˈ majndeiiticheⁿ na cweˈ nantquie na cwicwaˈyoˈ. Mantyjeeⁿ hasta chaˈwaandyoˈ ˈo, majndeiiticheⁿ na cweˈ liaa na cwicweeˈyoˈ. 	 Tāpēc es jums saku: nebīstieties par savu dzīvību, ko jūs ēdīsiet, nedz arī par savu miesu, ar ko ģērbsieties! Vai dzīvība nav vairāk kā barība un miesa vairāk kā apģērbs?


Ndoˈ mañoomˈ ˈndyena wˈaandaa ñˈeⁿ tsotyena, tyˈelajomndyena ñˈeⁿñê. 	 Un viņi, atstājuši tūdaļ tīklus un tēvu, sekoja Viņam.


Macantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ joˈ na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na jndaya na mañequiaya juunaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ, ndoˈ tquiaaⁿ najndeii na matseixmaaⁿ na ñˈeⁿ matsˈaaya tsiaaⁿwaaˈ. 	 Kura kalps es esmu kļuvis, saņemdams Dieva žēlastību, ko Viņš man devis sava spēka darbībā.


Ndoˈ mati naⁿnom nchii macanda̱ cweˈ ñequio yolcu tyomˈaⁿna. Seijmeiⁿˈtinaˈ joona na queeⁿ nˈomna ncˈiaana. Tyomˈaⁿna meiiⁿ ñˈeⁿ ntyjenomna, ndoˈ nchii ljoˈ teincoondyena, cwii na jnaaⁿˈticheⁿ. Ndoˈ na ljoˈ lˈana, tyotaˈwiˈndye cheⁿnquieena, tioomndyena ñequio seiina na ntjeiⁿ ljoˈ ñelˈana. 	 Tāpat arī vīrieši, atstādami dabisko kopdzīvi ar sievietēm, iedegās kaislībās viens pret otru, piekopdami netiklību vīrietis ar vīrieti un saņemdami nopelnīto sodu par saviem maldiem paši pie sevis.


Sa̱a̱ matso Pedro nnoom: —Sˈom ˈnaⁿˈ catsuunaˈ ñˈeⁿndyuˈ, ˈu matseiˈtiuuˈ na cweˈ ñequio sˈom nncoñomˈ naya na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cwicandaa nnˈaⁿ na cweˈyu. 	 Tava nauda lai iet ar tevi pazušanā, jo tu domāji Dieva dāvanu par naudu iemantot!


Jnda̱ joˈ teitquiooˈñê nda̱a̱ canchooˈcwii nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê yocheⁿ na cwimeindyuaandyena nacañoomˈ meiⁿsa na cwicwaˈna. Ncˈe na tiñeˈcalaˈyuˈya nˈomna, joˈ na seitiaaⁿˈaⁿ joona na quieˈ nˈomna. Ee tîcalaˈyuˈna na jnda̱ wandoˈxcoom meiiⁿ na jlaˈcandii nnˈaⁿ na jnda̱ ntyˈiaanda̱a̱ jom. 	 Beigās Viņš parādījās, tiem vienpadsmit pie galda esot, un norāja viņu neticību un cietsirdību, ka viņi neticēja tiem, kas bija redzējuši Viņu augšāmcēlušos.


Ndoˈ jeeⁿ jndye nnˈaⁿ tjomndye na mˈaaⁿ. Joˈ chii tjacuo̱o̱ⁿ tsˈom wˈaandaa na mantyjo̱cheⁿnaˈ nnom ndaaluee. Joˈ joˈ tjacjom sa̱a̱ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ ljooˈndyena, meintyjeeˈna tyuaatcwii ˈndyoo ndaaluee. 	 Un daudz ļaužu sapulcējās ap Viņu. Tāpēc Viņš iekāpa laivā un apsēdās. Visi ļaudis stāvēja krastā.


Taqueⁿ Jesús ntyˈiaaⁿˈaⁿ yuscuˈñeeⁿ. Tsoom nnom: —ˈU jndaaya, cˈomˈ tˈmaaⁿˈndyuˈ tsˈomˈ. Ncˈe na matseiyuˈya tsˈomˈ ñˈeⁿndyo̱, jnda̱ nˈmaⁿˈ. Ndoˈ mañejuu xjeⁿˈñeeⁿ nˈmaⁿ. 	 Bet Jēzus, atgriezies un ieraudzījis viņu, sacīja: Uzticies, meita, tava ticība tevi izdziedināja! Un no šī brīža sieviete kļuva vesela.


Joˈ chii xeⁿ mañequiaya ñˈoom ncˈe na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ nnco̱, matsonaˈ na nncwantjo̱ⁿ, sa̱a̱ xeⁿ matsˈaa na ljoˈ ncˈe na matyˈioom tsˈiaaⁿˈñeeⁿ ja, quia joˈ cweˈ matseicanda̱a̱ˈndyo̱ tsˈiaaⁿ na tyˈioom ja. 	 Jo ja es to labprāt daru, tad man ir alga, bet ja nelabprāt, tad tas man ir uzticēts amats.


Luaaˈ waa na machˈeeⁿ cha jâ nnˈaⁿ judíos na ñentyjaaˈjndyee nˈo̱o̱ⁿya Cristo, catseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿyâ. 	 Lai mēs, kas jau iepriekš cerējām uz Kristu, būtu Viņa godības slava.


Cweˈ joˈ hasta xuee jeˈ jndyu tyuaaˈñeeⁿ Tyuaa Niomˈ. 	 Tāpēc šis tīrums līdz šai dienai saucas Hakeldama, tas ir, asins tīrums.


Jeˈ catsaˈyoˈ na mˈaaⁿ Pedro ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús. Calacandiiˈyoˈ joona na nncjaajñeeⁿ Galilea, jnda̱nquia nncˈoontyjo̱na. Joˈ joˈ nleicwindyena ñˈeⁿñê chaˈxjeⁿ jnda̱ tsoom nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Bet noejiet un sakiet Viņa mācekļiem un Pēterim, ka Viņš pirms jums noies Galilējā; tur jūs Viņu redzēsiet, kā Viņš jums sacījis.


Weloo weloo jâ nnˈaⁿ samaritanos tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom sjo̱waa. Sa̱a̱ ˈo nnˈaⁿ judíos cwinduˈyoˈ watsˈom tˈmaⁿ ˈnaⁿˈyoˈ Jerusalén joˈ joˈ calaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ jom. 	 Mūsu tēvi lūdza Dievu šinī kalnā, bet jūs sakāt, ka Jeruzaleme ir tā vieta, kur Dievu vajag pielūgt.


Sa̱a̱ matyˈiomnaˈ na calˈaaya xuee ndoˈ cˈo̱o̱ⁿya na neiiⁿya ee tiˈtyˈiuˈ luaaˈ chaˈcwijom jnda̱ tueeⁿˈeⁿ ndoˈ wandoˈnnaaⁿˈaⁿ, jnda̱ tsuuñê sa̱a̱ teijndaaˈñennaaⁿˈaⁿ.” 	 Bet sarīkot mielastu un priecāties vajadzēja, jo šis tavs brālis, kas bija miris, ir dzīvs; un kas bija pazudis, ir atrasts.


ˈÑeeⁿ juu na jnda̱ jnaⁿñe nacjooˈ natia, chaˈtso nayameiⁿˈ nndaaˈ. Ndoˈ ja nluiindyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ndoˈ jom nluiiñê jndaaya. 	 Kas uzvarēs, tas to iemantos; un es būšu viņam Dievs, un viņš būs man dēls.


María Magdalena, ñˈeⁿ Juana, ñˈeⁿ María tsondyee Jacobo, ñˈeeⁿ ntˈomcheⁿ yolcu na ñˈeeⁿ ñˈeⁿndyena, joona jlaˈcandiina nnˈaⁿ canchooˈcwii ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Bet tur bija Marija Magdalēna un Joanna, un Marija, Jēkaba māte, un citas, kas ar tām bija un kas apustuļiem to sacīja.


Luaa waa na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tsotya̱ya, na cantyja ˈnaⁿˈyoˈ jndye ta̱ nncueˈ. Ee laaˈtiˈ mˈmo̱ⁿnaˈ na mayuuˈcheⁿ cwilaˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyoˈ ñequio ñˈoom na mañequia. 	 Ar to mans Tēvs tiek pagodināts, ja jūs nesat daudz augļu un kļūstat mani mācekļi.


ˈO na mˈaⁿˈtyeⁿˈyoˈ moso nda̱a̱ patrom ˈnaⁿˈyoˈ, calaˈcanda̱a̱ˈndyoˈñˈeⁿˈyoˈ nda̱a̱na. Nchii cweˈ quia na cwiqueⁿna cwenta ljoˈ na cwilˈaˈyoˈ cha nnjaaweeˈ nˈomna ñˈeⁿndyoˈ, ñequiiˈcheⁿ candyeˈntjomˈyoˈ nda̱a̱na na xcweeˈ nˈomˈyoˈ ncˈe na nquiaˈyoˈ Nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom ˈo. 	 Kalpi, paklausiet visā saviem šīs zemes kungiem, kalpodami nevien acu priekšā, it kā gribēdami cilvēkiem izpatikt, bet sirds vienkāršībā un Dieva bijībā!


Ñequio Espíritu Santo seijndo̱ˈ tsˈom mosoˈ David. Joˈ na seiljeiⁿ ñˈoom na tsuˈ. Tsoom: ¿Chiuu na cwilaˈwjee nnˈaⁿ na nchii judíos? Ndoˈ ¿chiuu na cwilaˈtiuu nnˈaⁿ judíos cwii na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo? 	 Kas caur Svēto Garu ar sava kalpa Dāvida, mūsu tēva, muti esi sacījis: Kāpēc pagāni trako un ļaudis izdomā nelietības?


Jnda̱ jaawindyooˈ na nntuˈxeⁿndyoˈ ee laxmaⁿˈyoˈ chaˈcwijom lqueeⁿ na ndicwaⁿ cwajndii. Luaa tsˈiaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ lqueeⁿ. Matseicueeñe tsˈaⁿ lqueeⁿ hasta na nljuˈñˈeⁿ. Jnda̱ chii nntseiweeⁿ lqueeⁿ na ya naquiiˈ wˈaa. Sa̱a̱ nchuaaˈnaˈ njñoom chom. Maluaaˈ matseijomnaˈ na nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom. Nnˈaⁿ na ya cwilˈa macoˈñoom joona sa̱a̱ nnˈaⁿ na tisˈa cwilˈa, nntseicoom joona ñequio chom na tijoom canduuˈ. 	 Vēteklis ir Viņa rokā: un Viņš iztīrīs savu klonu, un Viņš sakrās kviešus savā šķūnī, bet pelavas sadedzinās neizdzēšamā ugunī.


¿Aa ticaliuˈyoˈ na juu seiiˈyoˈ laxmaⁿnaˈ cwii taⁿˈ seiiˈ Cristo? ¿Aa matyˈiomnaˈ na nntseitjo̱o̱ⁿˈa juunaˈ ñˈeⁿ cwii yuscu na cweˈ luaaˈ mˈaaⁿ ñˈeⁿ nnˈaⁿ? Meiⁿchjoo ticatyˈiomnaˈ 	 Vai jūs nezināt, ka jūsu miesas ir Kristus locekļi? Vai es, paņēmis Kristus locekļus, padarīšu tos par netikles locekļiem? Nekad ne!


Jnda̱ na tueˈ Herodes, quia joˈ teitquiooˈñenndaˈ ángel cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nnom José xjeⁿ na tsoomˈm ndaa. Ndicwaⁿ mˈaⁿna ndyuaa Egipto. 	 Bet pēc Heroda nāves, lūk, Kunga eņģelis Ēģiptē parādījās Jāzepam sapnī un sacīja:


Quia na jnda̱ tquiena tiooˈ yuu na jaawa tsˈaⁿ na wjaaquieeˈ naquiiˈ wˈaaˈñeeⁿ jlaˈwena Pablo ee manchjenaˈ jom na cwajndii cwilˈa nnˈaⁿ na jndyendye. 	 Kad viņš nonāca līdz kāpnēm, notika, ka kareivji viņu nesa ļaužu uzmākšanās dēļ;


Maluaaˈ nntsˈaanaˈ xuee na nleitquiooˈndyo̱ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Gluži tāpat būs tai dienā, kad parādīsies Cilvēka Dēls.


Tyowiˈnomna ndyuaa Siria ñequio Cilicia. Tyoteiˈjndeiina na tyˈenajnda̱ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Viņš pārstaigāja Sīriju un Kilikiju, stiprinādams draudzes un pavēlēdams izpildīt visas apustuļu un vecāko pavēles.


Jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na ˈootsuundye laxmaaⁿya chaˈcwijom cwii jndye na matseicwjeenaˈ joona sa̱a̱ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluiˈnˈmaaⁿndye laxmaaⁿya chaˈcwijom cwii jndye na mañequiaanaˈ na cwitaˈndoˈ añmaaⁿna. Meiⁿ tjaa ˈñeeⁿ cˈoom na cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nquii na nleinaaⁿˈ na nntsˈaa tsˈiaaⁿmeiⁿˈ. 	 Vieniem gan nāves smarža nāvei, bet citiem dzīvības smarža dzīvībai. Un kas tam ir piemērots?


Meiⁿnquia tsjoom na tiñeˈcatoˈñoom nnˈaⁿ ˈo, quia na cwicaluiˈyoˈ tsjoomˈñeeⁿ, calaquiaˈyoˈ tsˈojnda̱a̱ na chuuˈ ncˈeeˈyoˈ. Luaaˈ nlˈaˈyoˈ cha caluiˈyuuˈ nacjoo naⁿˈñeeⁿ na tîcatoˈñoomna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un ja kāds jūs neuzņem, tad, iziedami no tās pilsētas, nokratiet putekļus no savām kājām par liecību pret viņiem!


Sa̱a̱ ˈo nchaa lˈuu ljoˈ cwinduˈyoˈ, ˈo ndicwaⁿ cwilaneiⁿˈyoˈ ñˈoomsˈa, ñˈoomscu, ndoˈ chaˈtso ñˈoom na macwjiˈsˈañe oo na macwjiˈscuñe tsˈaⁿ tia laxmaⁿnaˈ. 	 Bet tagad jūs savā augstprātībā lielaties. Katra tāda lielība ir ļauna.


Ndoˈ yocheⁿ na cwilaˈneiⁿna ˈooquieˈna naquiiˈ wˈaa. Joˈ joˈ ljeii Pedro cwa jndye nnˈaⁿ jnda̱ tjomndye. 	 Un viņš, sarunādamies ar to, iegāja iekšā un atrada daudz atnācēju.


Cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na nlaˈtjomˈyoˈ sˈom na nlˈaˈyoˈ naya nnˈaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na wiˈ mˈaⁿna Jerusalén, luaa matseijndo̱ˈa nˈomˈyoˈ. Calˈaˈyoˈ chaˈxjeⁿ na tsjo̱o̱ na calˈa ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ndyuaa Galacia. 	 Bet ziedojumu vākšanu, kas notiek svēto labā, izdariet tāpat, kā es to noteicu Galatijas draudzēm.


Mati seineiⁿ Jesús nda̱a̱na cwii ñˈoom na tjañoomˈ, tsoom: —¿Aa nnda̱a̱ nncjaañˈoom tsaⁿnchjaaⁿˈ cwiicheⁿ tyjenchjaaⁿˈaⁿ? ¿Aa nchii wendyena nntiomnaˈ tsˈom tsueˈtsjoom? 	 Bet Viņš sacīja tiem arī līdzību: Vai akls var vadīt aklu? Vai abi neiekritīs bedrē?


Cantyjati na jnaⁿnaˈ na tˈmaⁿ Jesús jâ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê, tˈmo̱o̱ⁿ na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom jâ. Ntyjeeⁿ na jnda̱ jaaweˈntyjo̱ xjeⁿ na nlueeⁿˈeⁿ tsjoomnancuewaañe na nncjaalcweˈnnaaⁿˈaⁿ na mˈaaⁿ Tsotyeeⁿ. Joˈ chii quia majaaweˈntyjo̱ xjeⁿ na nlatya̱a̱ⁿ jaa nnˈaⁿ judíos xuee pascua quia cwilacwja̱a̱ya canmaⁿ, tˈmo̱ⁿtyeeⁿ na jeeⁿ tˈmaⁿ waa na candyaˈ tsˈoom jâ. 	 Pirms Lieldienu svētkiem Jēzus, zinādams, ka Viņa stunda atnākusi, lai no šīs pasaules aizietu pie Tēva, mīlēdams savējos, kas bija pasaulē, tos mīlēja līdz beigām.


Sa̱a̱ juu Tito na tyomˈaaⁿ ñˈeⁿndyo̱, meiiⁿ na nchii tsˈaⁿ judío jom, tjaaˈnaⁿ ñˈoom jlue naⁿˈñeeⁿ na jndeiˈnaˈ na caluii ñˈeⁿñê chaˈna cwilˈaa jâ nnˈaⁿ judíos ñequio ndaayâ na naⁿnom. 	 Bet pat Tits, kas bija reizē ar mani, būdams no pagāniem, netika spiests apgraizīties.


Tatiomˈñeeⁿ tuiinaˈ ñˈeⁿ ljo̱ˈ jaspe, ndoˈ juu tsjoom tuiinaˈ ñˈeⁿ sˈomcajaⁿ ya. Macoˈnaˈ luiˈ chaˈna machˈee cwii tsioo na caxuee. 	 Un tās mūris bija celts no jaspida akmens, bet pati pilsēta no tīra zelta, līdzīga skaidram stiklam.


Sa̱a̱ joona tîcalaˈno̱ⁿˈna ñˈoommeiⁿˈ ee seicuˈna na nliuna joonaˈ. Ndoˈ nquiaana na nntaˈxˈeena ˈñom chiuu maˈmo̱ⁿnaˈ. 	 Bet viņi nesaprata šos vārdus, un tie palika apslēpti viņiem, lai viņi tos izprastu, un tie baidījās jautāt Viņam par šiem vārdiem.


Ja cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na canda̱a̱ˈya mateixˈee canmaⁿ. Juu tsˈaⁿ na canda̱a̱ˈya na mateixˈee canmaⁿ ntsmeiⁿˈ, mañequiaañe na cueˈ cwentaayoˈ. 	 Es esmu labais gans. Labais gans atdod savu dzīvību par savām avīm.


’Ñˈoommeiiⁿ matseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ cha nlaˈxmaⁿˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ ndoˈ cha canda̱a̱ˈya nncˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ. Hasta quiaanaˈ na waljooˈcheⁿ na neiⁿˈyoˈ na cwilaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ yuu na matsa̱ˈntjo̱ⁿya. 	 To es jums sacīju, lai mans prieks paliktu jūsos un jūsu prieks būtu pilnīgs.


tjaaⁿ na mˈaaⁿ Pilato, tjacaaⁿ tsˈoo Jesús. Ndoˈ tquiaa Pilato ñˈoomˈm na nñeˈquia sondaro seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ Jesús nnom José. 	 Viņš aizgāja pie Pilāta un izlūdzās Jēzus miesas. Tad Pilāts pavēlēja miesas atdot.


Ee ˈo cwiljoya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cweˈ cwiquieya na mˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈneiⁿna nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ Jesús, tanchii nquii Jesús na tyoñequiaayâ ñˈoomˈ nda̱a̱ˈyoˈ. Ndoˈ wandyo̱ˈ espírtu na cwitoˈñoomˈyoˈ, tanchii nquii Espíritu Santo na toˈñoomˈyoˈ. Ñˈoom na cwiñequia naⁿˈñeeⁿ cantyja chiuu na nluiˈnˈmaaⁿñe añmaaⁿˈ tsˈaⁿ, wandyo̱ˈ juunaˈ ñequio ñˈoom na tyoñequiaayâ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Bet ja kāds nāk un sludina citu Kristu nekā to, ko esam sludinājuši, vai saņemat citu garu nekā to, ko esat saņēmuši, vai citu evaņģēliju, nekā to, ko pieņēmuši, tad jūs to labprāt ciešat.


Jlaˈtyuaaˈna, tjeiiˈna jom nnom tsjoom. Tyˈeñˈomna jom xqueⁿ ta yuu waa tsjoomna cha nlaˈcwatyuˈna jom. 	 Un tie cēlās un izmeta Viņu no pilsētas ārā, un noveda Viņu līdz kalna virsotnei, uz kura to pilsēta bija celta, lai Viņu nogrūstu zemē.


Quia na jnda̱ tˈmo̱ⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na canchooˈwendye na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê, quia joˈ jlueeⁿˈeⁿ joˈ joˈ. Tjaaⁿ na mˈmo̱o̱ⁿ ndoˈ na nñequiaaⁿ ñˈoom naquiiˈ njoom ndyuaaˈñeeⁿ. 	 Un kad Jēzus bija beidzis mācīt savus divpadsmit mācekļus, notika, ka Viņš no šejienes aizgāja, lai mācītu un sludinātu viņu pilsētās.


ˈO ya ñejlaˈjomndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. ¿ˈÑeeⁿ seitsaaⁿˈñe ˈo na ticalaˈcanda̱ˈyoˈ jo nnom ñˈoom na mayuuˈ? 	 Jūsu gaitas bija labas; kas jūs traucēja paklausīt patiesībai?


Jom ndyeyu tjeiˈyuuˈñê, tsoom: —Ja nchii Cristo cwiluiindyo̱. 	 Un viņš atzinās un neliedzās; un viņš apliecināja: Es neesmu Kristus.


Quia joˈ taqueⁿ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ nacañomˈm na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Tsoom nda̱a̱na: —Nnˈaⁿ na tyandye jeeⁿ ndyaˈ jndeiˈnaˈ na nñeˈquiandyena na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 Un Jēzus apskatījies sacīja saviem mācekļiem: Cik grūti tiem, kam bagātība, ieiet Dieva valstībā!


Luaaˈ sˈaa Cristo, joˈ na ya teiˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈxmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ na nlˈana tsˈiaaⁿ na macaⁿnaˈ cha na nncjaawijndyeendye nnˈaⁿ na nncˈom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, 	 Lai sagatavotu svētos kalpošanas darbam, Kristus miesas uzcelšanai,


Tjalcweeⁿˈeⁿ ndyuaa tsjomˈm. Joˈ joˈ tyotseineiiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ naquiiˈ watsˈom. Ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna ñˈoom na seineiiⁿ. Tyoluena: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ ¿chiuu sˈaayom na jeeⁿ jndo̱ˈ tsˈoom? Ndoˈ ¿yuu jnaⁿ najneiⁿ na machˈeeⁿ tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na tyoontyˈiaaya? 	 Un Viņš, nonācis savā dzimtenē, mācīja tos viņu sinagogās tā, ka tie brīnījās un sacīja: No kurienes Viņam tāda gudrība un spēks?


ˈÑeeⁿ ˈo na ñeˈcandyeˈyoˈ, candyeˈyaˈyoˈ ñˈoom na matseineiⁿ Espíritu Santo nda̱a̱ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ: ˈÑeeⁿ juu na jnda̱a̱ jnaⁿñe ñequio natia, juu na jnda̱ we ndiiˈ na nncueˈ tsˈaⁿ, xocatˈuiinaˈ jom.” 	 Kam ausis, tas lai dzird, ko Gars saka baznīcām: Kas uzvarēs, tas otrā nāvē necietīs.


Tyˈenquiana jnaaⁿˈaⁿ nnom gobiernom. Jluena: —Tsaⁿmˈaaⁿ matseijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈom nnˈaⁿ na xuiiˈ calatˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom, tachii chaˈxjeⁿ na matso ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Sacīdami: Šis pierunā ļaudis kalpot Dievam pret likumu.


Jnda̱ tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ na nncwandoˈxco Jesús jnda̱ na tueeⁿˈeⁿ, meiⁿ xocato̱o̱ˈ seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ matso salmo jnda̱ we. Matsonaˈ: “Nntioˈnaaⁿndyo̱ ˈo chaˈxjeⁿ ñˈom na tsjo̱o̱ nnom David na nntsˈaa.” 	 Bet ka Viņš To no miroņiem uzmodinājis, un Tas jau vairs iznīcībā neatgriezīsies, to Viņš tā pateicis: Es jums došu Dāvida uzticamos svētumus. (Is.55,3)


’Ja jnda̱ seitˈmaaⁿˈndyo̱ ˈu quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue. Ndoˈ majnda̱ mamañequiaandyo̱ na cˈio̱ cwentaa nnˈaⁿ, mañejuu tsˈiaaⁿˈñeeⁿ na tquiaaˈ no̱o̱ⁿ na catsˈaa. 	 Es Tevi pagodināju virs zemes, pabeidzu darbu, ko Tu man uzdevi darīt.


Nquii tsaⁿsˈa waa cwii nnom na matseixmaaⁿ na nntsˈaaⁿ ñˈeⁿ scoomˈm ndoˈ mati tsaⁿscu waa cwii nnom na matseixmaaⁿ na nntsˈaaⁿ ñˈeⁿ saaⁿˈaⁿ. Wendyena quiandye ntyjeena nda̱a̱na na calaˈcanda̱a̱ˈndyena ñˈoomwaaˈ. 	 Vīram jāizpilda pienākums pret sievu, tāpat arī sievai pret vīru.


Nndiˈ nntsjo̱o̱, taxocaluiˈ joˈ joˈ hasta na jnda̱ tiomˈnchaaˈndyuˈ. 	 Es tev saku: no turienes tu neiziesi, kamēr nebūsi samaksājis pēdējo grasi.


na mˈaaⁿ cwii yuscundyua na jndyu María, tsaⁿˈñeeⁿ mawaa ñomcaaⁿˈaⁿ ñequio cwii tsaⁿsˈa na jndyu José tsjaaⁿ David. 	 Pie jaunavas, kas bija saderināta Dāvida cilts vīram, kam vārds bija Jāzeps; un jaunavas vārds bija Marija.


Ndoˈ lqueeⁿ na tquiaa yuu na tooˈ ndaˈ lˈo̱o̱ nioom, mati nnˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ joona, jeeⁿ mˈaⁿna ñˈomtiuu chiuu na cwii ˈoomˈaⁿtina. Ñeˈcuaa ˈnaaⁿna, ndoˈ ñeˈcˈomna cantyja na neiⁿnco tsjoomnancue. Joˈ chii tjaaˈnaⁿ cwii nnom na cwiwitquiooˈ cantyja ˈnaaⁿna na cwilaˈñˈoomˈndyena ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet kas krita ērkšķos, ir tie, kas dzird, bet, viņiem aizejot, gan rūpes, gan bagātība un dzīves bauda nomāc to; un viņi nenes augļus.


Mancjo̱o̱tya̱a̱yâ jndya̱a̱yâ ñˈoomˈñeeⁿ na tso na jnaⁿnaˈ nandye cañoomˈluee, xjeⁿ na tˈo̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿñê sjo̱ˈñeeⁿ na ljuˈ tseixmaⁿnaˈ. 	 Un šo balsi, kas atskanēja no debesīm, mēs dzirdējām, kad bijām kopā ar Viņu svētajā kalnā.


Ee teincuuˈ na luaaˈ cwilˈaˈyoˈ xuee jeˈ ee nnda̱a̱ nntso gobiernom na cwilawendyo̱ nacjoomˈm ee xeⁿ nncwaxˈeeⁿ nda̱a̱ya tjaaˈnaⁿ ljoˈ ñˈoom ya nntˈo̱o̱ya nnoom. 	 Mums arī jābīstas, ka mūs neapsūdz par šīs dienas sacelšanos, jo mēs nevaram uzrādīt, kas būtu pie dumpja vainojams. Un viņš to teicis, atlaida sanāksmi.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwitjeiiˈndye cantyja ˈnaⁿya ee na cwicatyuena, ndoˈ nnˈaⁿ na ticalaˈyuˈ, ñequio nnˈaⁿ na jnda̱ jluiˈ chaˈtso nnom natia lˈa, nntiomnaˈ joona naquiiˈ ndaalueechom. Ndoˈ mati nnˈaⁿ na cwilaˈcwjee ncˈiaa, nnˈaⁿ na cweˈ mˈaⁿya ñˈeⁿ ncˈiaa, nnˈaⁿ na caluaˈndye, nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ nlˈa, ñequio naⁿcantu, maxjeⁿ chaˈtsondyena jnda̱ teijndaaˈ na nntiomnaˈ joona naquiiˈ ndaalueechom na cwico ljo̱ˈ sufra̱. Joˈ joˈ yuu na jnda̱ we na cwiwje nnˈaⁿ. 	 Bet bailīgajiem un neticīgajiem, un apgānītājiem, un slepkavām, un netikļiem, un burvjiem, un elkkalpotājiem, un visiem meļiem būs sava daļa degoša sēra uguns purvā. Tā ir otrā nāve.


Mayuuˈ Ta, ee luaaˈ waa na tjaweeˈ tsˈomˈ. 	 Jā, Tēvs, jo tas Tev tā labpatika.


Ndoˈ seiñˈoomˈñê cwii nantquie tˈmaⁿ waⁿˈaⁿ cwentaaˈ Jesús. Seitjoom jndye ncˈiaaⁿˈaⁿ na ñequio ñetoˈñoom sˈom tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ cwentaaˈ gobiernom. Teindyuaandyena nacañoomˈ meiⁿsa ñˈeⁿñê ndoˈ ñˈeⁿ Jesús ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. 	 Un Levi sarīkoja Viņam lielu mielastu savā mājā; un tur bija daudz muitnieku un citu, kas līdz ar viņiem atradās pie galda.


Ndoˈ na tja tjatyeeⁿ ljeiiⁿ cwiicheⁿ we tsˈaⁿ, ntseinda Zebedeo naⁿˈñeeⁿ, Jacobo ñˈeⁿ tyjeeⁿ Juan. Ñjomndyena tsˈom wˈaandaa. Cwilaˈyo̱na nlquiˈ ˈnaaⁿna ñequio tsotyena Zebedeo. Quia joˈ tˈmaⁿ Jesús joona. 	 Un no turienes iedams tālāk, Viņš redzēja citus divus brāļus: Jēkabu, Zebedeja dēlu, un Jāni, tā brāli, lāpot tīklus laivā kopā ar savu tēvu Zebedeju: un Viņš tos aicināja.


Jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna quia ntyˈiaanndaˈna caxjuuˈñeeⁿ. Tˈmaⁿ tquiaanaˈ na neiiⁿna. 	 Bet viņi, ieraudzījuši zvaigzni, priecājās lielā priekā.


Sa̱a̱ Pablo tiljoya tsˈoom na nncjaa tsaⁿˈñeeⁿ ee ˈñeeⁿ joona ndyuaa Panfilia tsˈiaaⁿ na tyˈena. 	 Bet Pāvils lūdza viņu, ka nevajag ņemt, jo tas Pamfilijā nošķīrās no viņiem un negāja līdzi darbā.


Mancˈe joˈ na tueeⁿˈeⁿ ndoˈ tandoˈxcoom cha na nntseixmaaⁿ na matsa̱ˈntjoom jaa cha queⁿnaˈ jom na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ ndoˈ cwentaa nnˈaⁿ na taˈndoˈ. 	 Jo tāpēc Kristus nomira un augšāmcēlās, lai valdītu pār mirušajiem un dzīvajiem.


Quia nlaˈnaⁿˈyoˈ juunaˈ quia joˈ nlaˈno̱ⁿˈyoˈ na matseiˈno̱ⁿˈa ñˈoom na wantyˈiuuˈ ñetuaa cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo. 	 To lasot, jūs varat saprast manu Kristus noslēpuma izpratni.


Ndoˈ joˈ joˈ jluiˈ ntquieeˈ ángeles. Cwileiˈchona ntquieeˈ nnom nawiˈ na nntjoom nnˈaⁿ. Cweeˈna liaa lino na canchiiˈ, na jeeⁿ caxueenaˈ. Ndoˈ cwii cwiindyena chuˈtyeⁿ tseiˈjndya cwii ˈnaⁿ na tuii ñˈeⁿ sˈomcajaⁿ. 	 Un no svētnīcas izgāja septiņi eņģeļi, kam bija septiņas mocības, tērpti tīrās un spožās linu drēbēs un apjozti zelta jostām ap krūtīm.


Jom matseicantyjaaˈ tsˈoom ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom ee tsoom nda̱a̱ya na jom cwiluiiñê Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. Joˈ chii xeⁿ na mayuuˈ na jnda ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿñe, cwjiˈnˈmaaⁿñê juu. 	 Viņš paļāvās uz Dievu, lai tagad glābj, ja Viņš to vēlas, jo Viņš sacījis: Es esmu Dieva Dēls.


Ñˈoomˈñeeⁿ “cwiicheⁿ cwii ndiiˈ” maˈmo̱ⁿnaˈ na nquiño̱o̱ⁿ tsjoomnancue ñequio tsjo̱ˈluee na tqueeⁿ cha nljooˈndyetyeⁿ chaˈtso na maqueeⁿ na tixocateincwiiˈnaˈ. 	 Bet tas "vēl vienreiz" norāda, ka tas, kas radīts un satricināšanai padots, tiks pārmainīts, lai paliktu tas, kas nesatricināms.


Sa̱a̱ Jesús tjaaⁿ ta na jndyu Olivos. 	 Bet Jēzus aizgāja uz Olīvkalnu.


Meiiⁿ na manndyooˈ nnda̱a̱ˈ cwii sianto chuuˈ Abraham, ndoˈ ntyjeeⁿ na manndyooˈ na nncwjena ñequio scoomˈm Sara ndoˈ jeeⁿ jnda̱ tquiendyena na nncˈoomya ndana, sa̱a̱ maxjeⁿ ticantycwii na tyotseiyuˈya cwii tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un viņš nekļuva vājš ticībā, vērodams savu pamirušo miesu, jo bija jau gandrīz simt gadu vecs, un Sāras pamirušo mātes klēpi.


Calˈandyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿ naⁿmˈaⁿ na chaˈcwijom calueˈ joona natia na cwilˈana na cwityjena seiiˈ tsˈaⁿ, 	 Sargieties no suņiem, sargieties no ļaunajiem strādniekiem, sargieties no sagraizīšanas!


Ticalaˈtiuuˈyoˈ na jndyo̱o̱ tsjoomnancue na caljoyaandye nnˈaⁿ ñˈeⁿ ncˈiaana. Ja jndyo̱o̱ na jndyo̱cwjaaˈndyo̱ tiaˈ nnˈaⁿ. 	 Jūs domājat, ka es esmu nācis mieru nest virs zemes? Es jums saku nē, bet šķelšanos!


Ntˈom nnˈaⁿ fariseos jluena nnom Jesús: —Queⁿˈ cwenta naⁿmˈaⁿˈ, ¿chiuu na cwilˈana cwii na ticatsa̱ˈntjomnaˈ xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya? 	 Bet farizeji sacīja Viņam: Lūk, tie dara sabatā to, ko nav brīv.


Joona nlaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom ee juu na cwiteijndeiˈyoˈ joona mˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱na na cwilacanda̱a̱ˈndyoˈ chiuu cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Cristo. Ndoˈ mati nlaˈtˈmaaⁿˈndyena jom na jeeⁿ xcweeˈ nˈomˈyoˈ na cwiteijndeiˈyoˈ joona ndoˈ mati ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 Šīs sekmīgās labdarības dēļ viņi godina Dievu par jūsu paklausības apliecinājumu Kristus evaņģēlijam un labvēlīgo palīdzību viņiem un citiem,


Eva tquiuˈnnˈaⁿ catsuu jom cantyja na jndo̱ˈ tsˈomyoˈ. Mati macatˈua̱ na joo ñomtiuu ˈnaⁿˈyoˈ nnquiuˈnnˈaⁿnaˈ ˈo, nntsˈaanaˈ na nlaˈtquio̱o̱ˈndyoˈ ñequio na xcwe cˈoom tsˈaⁿ na candyaˈ tsˈom Cristo. 	 Bet es baidos, ka jūs neatkristu no Kristus vienkāršības un jūsu domas netiktu sagandētas, tāpat kā čūska pievīla Ievu ar savu viltību.


Jnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ tyojooˈti nˈomna na nlaˈcueeˈna jom. Ee cantyja na cwitjeiiˈna cwenta nchii macanda̱ na seitjo̱o̱ñê cantyja ˈnaaⁿˈ xuee na cwitaˈjndyeena, sa̱a̱ mati nquiuna na seitjo̱o̱ñê na tsoom na Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñe Tsotyeeⁿ, ee na laaˈtiˈ machˈeeⁿ na ñeˈcwii cwiluiiñê ñˈeⁿñe. 	 Tāpēc jūdi vēl vairāk meklēja Viņu nonāvēt, ka Viņš ne tikai neievēroja sabatu, bet sauca Dievu par savu Tēvu, pielīdzinādams sevi Dievam. Tad Jēzus atbildēja un sacīja viņiem:


Xjeⁿ na matseineiⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ, cwii yuscu quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na jndyendye, seiwe jndyeeˈ ndoˈ tso nnoom: —Matioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈaⁿ na seincuii ˈu ndoˈ seicateiˈ ˈu. 	 Bet notika, ka, Viņam tā runājot, ļaužu pulkā kāda sieviete paceltā balsī sacīja Viņam: Svētīgas tās miesas, kas Tevi nesušas, un krūtis, kas Tevi barojušas!


Tyoowiquiuuˈ ndoˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na meintyjeeˈ joˈ joˈ tyˈentyjaaˈna jom. Jluena nnoom: —Mayuuˈcheⁿ na ˈu cwii joo nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ. Ee ñˈoom na matseiˈneiⁿˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na Galilea jnaⁿˈ. 	 Un pēc īsa brīža piegāja tie, kas tur stāvēja, un sacīja Pēterim: Patiesi tu esi viens no tiem, jo arī tava valoda nodod tevi.


Ñˈoom na jnduˈyoˈ na mˈaaⁿ cwiindyoˈ ˈo na mˈaaⁿ nomjnda na jnda̱ jaawinomˈnaˈ na ndyuañe ndoˈ ˈu na tsotyeeⁿ jnda̱ mamatseitiuuˈ na ya xeⁿ nncocotoom, maxjeⁿ ya na nluii na ljoˈ. Ee nchii jnaⁿˈ na nntsaˈ na ljoˈ. 	 Bet ja kādam šķiet, ka izrādīsies necienīgi, ja viņa jaunava būs pāri gadiem, un tam tā jānotiek, tad lai dara, kā grib! Ja viņa dodas laulībā, grēka nav.


Ndoˈ seiˈtsˈo ˈnaaⁿna nncwindyuaanaˈ tsˈom nataa naquiiˈ tsjoom tˈmaⁿ yuu na tyˈioom nnˈaⁿ nquii Ta Jesucristo cwentaaya nacjooˈ tsˈoomˈnaaⁿ. Ndoˈ ñequio ñˈoom na cweˈ tjañoomˈ matseicajndyuyanaˈ tsjoom tˈmaⁿˈñeeⁿ Sodoma ñequio Egipto. 	 Un viņu līķi gulēs ielās, lielajā pilsētā, ko garīgi sauc par Sodomu un Ēģipti, kur arī viņu Kungs krustā sists.


Sa̱a̱ quia na jnda̱ teijmeiⁿˈ na mantyˈiaaˈ ñeˈquioomˈ, tˈuaanaˈ, tjacaaⁿnaˈ ee na tinjoom tyˈe nchˈiooˈnaˈ. 	 Kad uzlēca saule, tā novīta un nokalta, jo tai nebija saknes.


Sa̱a̱ tyolaˈqueeⁿ nˈomna na lquiena cwii joo na yati yuu na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Joˈ chii tijnaaⁿˈaⁿ na cwiluena na cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaana, ee jnda̱ seijndaaˈñê cwii tsjoom yuu na nncˈomna. 	 Bet tagad tie tiecas pēc labākas, tas ir, debesu. Tāpēc arī Dievs nekautrējas saukties par viņu Dievu, jo Viņš tiem sagatavoja pilsētu.


Quia joˈ tsjo̱o̱ nnoom: “Nquieena, Ta, nquiuna na ja tyojo̱quia̱ˈa naquiiˈ chaˈtso lanˈom ˈnaaⁿna. Nquiuna na tyocwjaaˈa nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿndyuˈ ndoˈ tyotio̱o̱ⁿya joona wˈaancjo. 	 Un es sacīju: Kungs, viņi zina, ka es tos, kas uz Tevi ticēja, metu cietumā un šaustīju sinagogās.


Ndoˈ quia na tueeˈcañoom Simón Pedro joˈ joˈ, na cwijndyontyjo̱o̱ⁿ naxa̱ⁿˈa, jom tjaqueⁿˈeⁿ hasta naquiiˈcheⁿ tseiˈtsuaa. Mati ntyˈiaaⁿˈaⁿ joo liaaˈñeeⁿ na ñechuˈtyjooñe Jesús meindyuaanaˈ joˈ joˈ. 	 Tad, viņam sekodams, atnāca Sīmanis Pēteris, iegāja kapā un redzēja noliktu audeklu.


na nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na nndyaandye joonaˈ na tyeⁿ mˈaⁿnaˈ nacje ˈnaaⁿˈ na cwiwiˈndaaˈnaˈ ndoˈ cwiwjenaˈ, cha nlaˈjomndye joonaˈ ñequio juu na cwindyaandye ntseinaaⁿ, cwii na jeeⁿ ndyaˈ jnda tseixmaⁿnaˈ. 	 Ka arī pati radība tiks atbrīvota no iznīcības verdzības, lai iegūtu Dieva bērnu godības brīvību.


Mañequiaya na quianlˈuaaˈ Ta Jesucristo cwentaaya na mañequiaaⁿ najndeiiˈ tsˈo̱o̱ⁿ na maqueeⁿ cwenta na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na matseicanda̱ na macwjaaˈñê ja naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Es pateicos mūsu Kungam Jēzum Kristum, kas mani stiprinājis, atzinis mani uzticamu un iecēlis kalpošanai.


Catsa̱ˈntjomˈ joona na calˈana naya nnˈaⁿ, joˈ na nncuaa na tyandyena na majndye nnom na ya cwilˈana, na ticˈomna na ntycwiina, ˈnaⁿ na niom lueena, cateiˈjndeiina nnˈaⁿ. 	 Lai viņi darītu labu, būtu bagāti labos darbos, būtu labdarīgi, līdzcietīgi,


Matsoom nnom: —Ticwii cwii joo na ñetjo̱ na tˈunco nnˈaⁿ, najndyee tyoñeˈquia nnˈaⁿ winom na yaticheⁿ na nncwe ncˈiaana. Ndoˈ quia na jnda̱ mawjaacjoo naⁿˈñeeⁿ na cwiwena, quia joˈ cwiñeˈquiana winom na ticueˈntyjo̱ na yanaˈ. Sa̱a̱ ˈu jeˈ, jnda̱ seiljoˈ winom na yaticheⁿ na quia jeˈcheⁿ nleilˈuenaˈ. 	 Un sacīja viņam: Ikviens cilvēks vispirms pasniedz labo vīnu, bet, kad tie jau ieskurbuši, tad sliktāko; bet tu taupīji labo vīnu līdz šim.


Jnda̱ joˈ tˈmaⁿndyo̱ ntyja̱a̱yâ ndoˈ tyotaˈxcweendyô. Jnda̱ chii tuo̱o̱yâ tsˈom wˈaandaa. Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ tyˈelcweeˈna lˈaana. 	 Atvadījušies savā starpā, mēs iekāpām kuģī, bet viņi aizgāja savās mājās.


Tˈueeⁿ catsoomjndii, juu catsuu tquiee na maxjeⁿ teiyo mˈaaⁿ, juu na cwiluiiñe tsaⁿjndii ndoˈ Satanás. Seityeeⁿ juu na cwiljooˈñetyeⁿ cwii meiⁿ ndyu. 	 Tad viņš satvēra pūķi, veco čūsku, kas ir velns un sātans, un sasēja to uz tūkstoš gadiem,


Ee chaˈtso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii tandyo xuee, teiljeiinaˈ cha caˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ya chiuu na cˈo̱o̱ⁿya jo nnoom. Teiljeiinaˈ cha cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ nnda̱a̱ nntsaantyjo̱o̱ya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ na ñecwii nˈo̱o̱ⁿya ndoˈ na nncˈo̱o̱ⁿtˈmaaⁿˈndyo̱ nˈo̱o̱ⁿya na nntyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya na nluii chaˈtso chiuu tˈmaⁿ ljeiiˈñeeⁿ. 	 Jo viss, kas ir uzrakstīts, ir rakstīts mūsu pamācīšanai, lai mēs pacietībā un Rakstu iepriecinājumā smeltos cerību.


Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na mˈaaⁿñe cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom mandii ñˈoom ˈñom. Sa̱a̱ cweˈ ncˈe na ticaluiindyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, joˈ chii tiñeˈcandyeˈyoˈ. 	 Kas ir no Dieva, tas Dieva vārdus dzird. Jūs tāpēc nedzirdat, ka neesat no Dieva.


Quia na ljeiiⁿ cwii ta̱ˈ perla na jeeⁿcheⁿ ndyaaˈ ya ndoˈ jndanaˈ, tja tsaⁿˈñeeⁿ tjacajna̱a̱ⁿ chaˈtso ˈnaaⁿˈaⁿ, jnda̱ chii seijnaaⁿ ta̱ˈ perlaˈñeeⁿ. 	 Un viņš, atradis vienu dārgu pērli, aizgāja un pārdeva visu, kas viņam bija, un nopirka to.


Macaⁿna na caljooˈñetyeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na mayuuˈ na jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ nnoom, cha mati nnda̱a̱ nntseijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈom ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ ñequio ñˈoom na jeeⁿ xcwe ndoˈ na nñequiandye nnˈaⁿ na cwiˈoo nacjooˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Viņam jāturas pie uzticamās mācības vārda, lai spētu pamācīt veselīgajā mācībā un atspēkot tos, kas runā pretim.


Tquiena tsjoom Éfeso. Priscila ñˈeⁿ Aquila ljooˈndyena joˈ joˈ. Pablo tjaaⁿ watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos, tjaqueⁿˈeⁿ tyotseineiiⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. 	 Viņš nonāca Efezā un atstāja tos tur, bet pats, iegājis sinagogā, sarunājās ar jūdiem.


tilqueⁿˈ cwenta ñˈoom na cweˈ cuento laxmaⁿnaˈ ñequio ñˈoom cantyja ˈnaaⁿ weloo nnˈaⁿ na ñetˈom teiyo ee ñˈoommeiⁿˈ cwilˈanaˈ na cweˈ cwilaˈñˈeeⁿˈ ndyuee nnˈaⁿ meiⁿ ticateijndeiinaˈ tsˈaⁿ na nntseiyuˈya tsˈom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un nenodoties pasakām un bezgalīgajiem cilts sarakstiem, kas vairāk veicina strīdus nekā Dieva celtni ticībā.


Sa̱a̱ jom na mantyjeeⁿ ñˈomtiuu ˈnaaⁿna, tsoom nda̱a̱na: —Xeⁿ cwito̱ⁿˈndye nnˈaⁿ ndyuaa yuu na matsa̱ˈntjom cwii gobiernom, maxjeⁿ nntyuiiˈ cantyja na matsa̱ˈntjoom. Ndoˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ cwii wˈaa, xeⁿ titjoomˈ cwiˈmaⁿ, maxjeⁿ cwilaˈtyuiiˈndye cheⁿnquieena. 	 Bet Viņš, redzēdams to domas, sacīja tiem: Ikviena valsts, kas savā iekšienē sašķēlusies, sabrūk, un nams gāžas pāri namam.


Ndoˈ joo nnˈaⁿ judíos na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ María na cwiñeˈquia na tˈmaⁿ tsˈoom, quia ntyˈiaana na seityuaaⁿˈaⁿ, teicantyjaaⁿ, jlueeⁿˈeⁿ quiiˈ wˈaa, tyˈentyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ. Ee jlaˈtiuuna na wjaacatyˈioom yuu waa tseiˈtsuaa. 	 Tad jūdi, kas pie viņas bija mājā un mierināja viņu, redzēdami Mariju steigšus pieceļamies un aizejot, sekoja viņai, sacīdami: Viņa iet pie kapa, lai tur raudātu.


Nnˈaⁿ na cwiluiindye tmaaⁿˈ nnˈaⁿ fariseos tyondyena na majndyendyeti nnˈaⁿ teitsˈoomndye cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús, nchiiti cantyja ˈnaaⁿˈ Juan. 	 Kad Jēzus uzzināja, ka farizeji bija dzirdējuši, ka Jēzus kristī un iegūst vairāk mācekļu nekā Jānis,


Oo xeⁿ tinquio naⁿˈñeeⁿ quia joˈ calue naⁿmˈaⁿˈ ljoˈ waa na tisˈa jliuna na sˈaaya quia na tyomˈaaⁿya jo nda̱a̱ naⁿmanˈiaaⁿ cwentaa jâ nnˈaⁿ judíos. 	 Vai šie paši lai saka, kādu netaisnību tie manī atklājuši, kad es stāvēju augstās tiesas priekšā,


Mati cwileiñˈomna cwantindyo calcaa nchˈu. Jnda̱ na tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, tsoom na quiana jooyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Un viņiem bija nedaudz zivtiņu; un tās Viņš svētīja un pavēlēja celt priekšā.


—Nnco̱ Jesús jnda̱ jño̱o̱ⁿya ángel cwentaya na mˈaⁿˈyoˈ na macwjiˈyuuˈñe chaˈtso ñˈoommeiiⁿ nda̱a̱ˈ ˈo, ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. Ja cwiluiindyo̱ xˈee ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ David, ndoˈ tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ jom na jndyowicantyjooˈ. Ja cwiluiindyo̱ caxjuuncoo. 	 Es, Jēzus, esmu sūtījis savu eņģeli, lai jums to apliecinātu draudzēs. Es esmu Dāvida sakne un dzimums, spožā rīta zvaigzne.


nda̱a̱ˈ ˈo na jaachˈee xuee tjeiiˈñe Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo na laxmaⁿˈyoˈ cwentaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ na seijndaaˈñê. Cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo tqueⁿño̱o̱ⁿ ˈo na nlaxmaⁿˈyoˈ na calacanda̱ˈyoˈ jo noom ndoˈ na nlaxmaⁿˈyoˈ na ljuˈ nˈomˈyoˈ ñequio nioomˈ Jesucristo. Quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na canda̱a̱ˈya nntoˈñoomˈyoˈ naya na matseixmaaⁿ ñequio na tjaa ñomtiuu cˈomˈyoˈ jo nnoom. 	 Dieva Tēva iepriekš paredzētiem Gara svētīšanai, paklausībai un apslacināšanai ar Jēzus Kristus asinīm: žēlastība jums un miers pārpilnībā!


Sa̱a̱ jnaaⁿ Salomón juu sˈaa wˈaaˈñeeⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tad Salomons uzcēla Viņam namu.


Ndoˈ tilˈaˈyoˈ cwii nnom na nntseichjooˈnaˈ tsˈom Espíritu Santo na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom, nquii na ñequio juu tyˈioom sa̱yo ˈo, cha jndaaˈ ˈñeeⁿ ˈo xuee quia na nnluiˈnˈmaaⁿndyeñˈeⁿ nnˈaⁿ. 	 Un neapbēdiniet Dieva Svēto Garu, kurā jūs esat apzīmogoti atpestīšanas dienai!