Ee jnda̱ teiquieˈ nˈomˈyoˈ. Jnda̱ sˈaanaˈ ñˈeⁿndyoˈ chaˈcwijom na candaaˈyoˈ. Ndoˈ jnda̱ sˈaanaˈ chaˈcwijom na nchjaaⁿˈyoˈ. Jeeⁿ cachjoo cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Joˈ na matseijomnaˈ ˈo na ndooˈ nchjaaⁿˈyoˈ ndoˈ na candaaˈyoˈ. Joˈ chii xolcweˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ na luaaˈ waa xocatseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya jnaⁿˈyoˈ. 	 Jo šīs tautas sirds ir nocietināta, un ar ausīm tiem grūti dzirdēt, un savas acis tie aizvēruši, lai ar acīm tie neredzētu un ar ausīm nedzirdētu, un sirdī nesaprastu, un neatgrieztos, un es tos neizdziedinātu. (Is.6,9-10; Mt.13,14-15)


Teiqueⁿ Pedro ndoˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ na jo̱ntyjo̱ ja na candyaˈ tsˈom Jesús ja, ndoˈ maja na seintyjo̱ndyo̱ jo ndoˈ jñaaⁿ quia na tcwaaˈâ teijaaⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿñê juu xjeⁿ na taxˈa̱ya ˈñom: “Ta, ¿ˈñeeⁿ juu tsˈaⁿ na nñequiaa cwenta ˈu?” 	 Pēteris, pagriezies atpakaļ, redzēja to mācekli sekojam, ko Jēzus mīlēja, kas Vakariņās piekļāvās Viņa krūtīm un sacīja: Kungs, kurš ir tas, kas Tevi nodos?


ˈÑeeⁿ juu na niom lueˈ nˈom luaˈqui na nndii, candii. 	 Kam ausis dzirdēšanai, lai dzird!


Nquiee nnˈaⁿ na cwiluiindye nˈiaaⁿ tsjoomnancue tîcalaˈno̱ⁿˈna cantyja ˈnaaⁿˈ na luaaˈ seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee xeⁿ jlaˈno̱ⁿˈna na Jesús cwiluiiñê nquii na matsa̱ˈntjom yuu na tjacantyja na jeeⁿ neiⁿncooˈ, quia joˈ tîxocatyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 To neviens no šīs pasaules valdniekiem nav atzinis, jo, ja viņi būtu atzinuši, tad viņi nekad godības Kungu nebūtu krustā situši.


Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na tileicatseiˈno̱ⁿˈ cantyja ˈnaⁿya, majuˈwiˈnaˈ juu chaˈcwijom tsˈaⁿ na toomñe na tiooñe nacjooˈ tsjo̱ˈ. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na tiñeˈcatseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱, maxjeⁿ nlcoˈwiˈnaˈ jom. Nntseijomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈcwijom tsˈaⁿ na tioo cwii tsjo̱ˈ tˈmaⁿ nacjooˈ, na seitiuujnda̱a̱naˈ juu. 	 Katrs, kas uz šo akmeni kritīs, sašķīdīs, bet uz ko tas kritīs, to sadragās. (Ps.117,22; Is.28,16; Mt.21,42; Apd.4,11; Rom.9,33; 1.Pēt.2,7)


Cwitjaaˈndyo̱ xjo frenom naquiiˈ ˈndyoo caso cha nñequiaañeyoˈ cantyja na cwitsa̱ˈntjo̱o̱ⁿya. Ndoˈ na luaaˈ cwilˈaaya nnda̱a̱ nlqua̱a̱ⁿya xjeⁿ chaˈwaañeyoˈ. 	 Ja mēs zirgiem liekam laužņus mutē, lai tie mums paklausītu, tad mēs valdām arī visu viņu ķermeni.


Mana tcoˈyanaˈ nˈomnda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ tqueⁿtyeⁿ Jesús ñˈoom nda̱a̱na, tsoom: —Calˈaˈyoˈ cwenta na meiⁿcwii tsˈaⁿ ticalaneiⁿˈyoˈ nnom ˈñeeⁿ seinˈmaⁿ ˈo. 	 Un viņu acis atvērās; un Jēzus viņiem piekodināja, sacīdams: Lūkojiet, ka neviens to nezinātu!


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, tintsˈaanaˈ na tileicalaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu na wiˈ na cwiwinomˈyoˈ na juunaˈ matseijomnaˈ chaˈcwijom mawinom tsˈaⁿ quiiˈ chom, tincˈoomˈ nˈomˈyoˈ na juu joˈ tˈmaⁿ waa na cwichuiiˈnaˈ ñequio na cwitjoom ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. 	 Vismīļie, lai uguns pārbaudījums, kas jūsu pārbaudei dots, jūs neatsvešina, it kā jums notiktu kaut kas neparasts,


Oo xeⁿ nlcaaⁿ tseiˈcaxti njomˈ, ¿aa nñequiaaˈyuˈ catsjo̱ nnoom? 	 Vai atkal, viņš dos skorpiju, ja tas lūgs olu?


Ndoˈ tsoom nnom: —Chaˈtso nmeiⁿˈ nntio̱o̱ lˈo̱ˈ xeⁿ nlcoˈ xtyeˈ na nntseitˈmaaⁿˈndyuˈ ja. 	 Un sacīja Viņam: To visu es Tev došu, ja Tu, zemē mezdamies, mani pielūgsi.


Luaa tsˈaⁿ na jnda̱ tjeiiˈndyo̱ cwentaya na cwiluiiñê na mandiˈntjoom no̱o̱ⁿ. Jnda ntyjiiya jom ndoˈ jeeⁿ neiⁿya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Nñequiaya Espíritu Santo na juu nncˈoomñe ñˈeⁿñê. Ndoˈ nñequiaaⁿ ñˈoomya chiuu waa na matyˈiomyanaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Šis ir mans kalps, kuru es izredzēju, mans mīlulis, pie kā manai dvēselei labpatika. Es likšu uz Viņu savu garu, un Viņš pasludinās tautām tiesu.


Sa̱a̱ tˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom, tso: “Tiñencuˈ cwimaˈndiinaˈ, ee mˈaⁿ ntquieeˈ meiⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tjeiiˈndyo̱ cwentaya na tyootaˈ cantye jo nnom tyˈo̱o̱ Baal.” 	 Bet ko saka viņam Dieva atbilde? - Es atstāju sev septiņus tūkstošus vīru, kas savus ceļus nav locījuši Baala priekšā.


yocheⁿ na cwitsañˈomˈyoˈ ñˈoom naya jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na mañequiaanaˈ na cwitaˈndoˈ añmaaⁿna. Ndoˈ na ljoˈ quia na nncwjeeˈnndaˈ Cristo, nnda̱a̱ nncˈo̱o̱ⁿ na neiⁿya cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, na matseino̱o̱ⁿyanaˈ na ticweˈ tsˈiaaⁿˈndyo ñesˈaaya tsˈiaaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Turiet dzīvības vārdu manam godam Kristus dienā, jo ne velti es skrēju, ne velti strādāju.


Sa̱a̱ nquii tsˈaⁿ na cwiluiiñe na mateixˈee canmaⁿ, xcwe ˈndyootsˈa tiom nncjaaqueⁿˈeⁿ. 	 Bet kas ieiet pa durvīm, tas ir avju gans.


Ndoˈ manquiuˈyaˈyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ na tqua̱a̱ⁿtya̱a̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ ñequio najndeii na matseixmaⁿ Ta Jesús. 	 Jūs jau zināt, kādus priekšrakstus es jums devu Kunga Jēzus vārdā.


Tandyo xuee seijndaaˈndyuˈ ljoˈ nlˈana. Ndoˈ majoˈ jnda̱ lˈana jeˈ. 	 Lai darītu to, ko Tava roka un Tavs padoms nolēmis, ka tam jānotiek.


Juu na macanda̱ na nntseityueeⁿˈeⁿ na matseiweñe nacjoomˈm, juu na machˈee na cwiwje nnˈaⁿ. 	 Un kā pēdējais ienaidnieks tiks iznīcināta nāve, jo Viņš visu ir pakļāvis zem Tā kājām. Bet ja Viņš saka,


Ndoˈ joˈ joˈ tyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ. Ndoˈ mati tyˈioomna cwiicheⁿ we tsˈaⁿ noomˈnaaⁿ. Cwii cwii tsˈaⁿ ñoom tsˈoomˈnaaⁿ na cwii ntyjaaⁿˈaⁿ, ndoˈ mˈaaⁿñê xcwe. 	 Tur tie piesita Viņu krustā un līdz ar Viņu abās pusēs citus divus, bet Jēzu vidū.


’Tsˈaⁿ na mandii ñˈoom na cwiñeˈquiaˈyoˈ, mañˈoomya joˈ mañeeⁿ. Sa̱a̱ ˈñeeⁿ na ntsˈo̱o̱ ˈo, maja machˈee tsaⁿˈñeeⁿ na ntsˈo̱o̱ⁿ. Ndoˈ ˈñeeⁿ na ntsˈo̱o̱ ja, nquii na jñom ja machˈee tsaⁿˈñeeⁿ na ntsˈo̱o̱ⁿ. 	 Kas jūs klausa, tas mani klausa; un kas jūs nicina tas nicina mani; bet kas mani nicina tas nicina to, kas mani sūtījis.


Jnda̱ na jndye nnˈaⁿ na tyocañˈeeⁿ ñˈeⁿ Juan, quia joˈ tyˈecˈomna seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈaⁿ. Tyˈecatˈiuuna jom. 	 Un kad viņa mācekļi to dzirdēja, tie nāca, paņēma viņa miesas un ielika tās kapā.


Jeeⁿ ndyaˈ ntyˈiaaˈndyo̱. ¿ˈÑeeⁿ nnda̱a̱ nntseicandyaañe ja ñequio seiiˈa na wjaañˈoomnaˈ ja na nntsuundyo̱? 	 Es, nelaimīgais cilvēks! Kas mani atbrīvos no šīs nāvi nesējas miesas?


’Manquiuˈyoˈ tsˈaⁿ na maleichuu lˈo̱ tsˈiaaⁿ cwentaaˈ tiaˈ, waa najneiⁿ. Joˈ na ya machˈeeⁿ cwenta waⁿˈaⁿ. Ndoˈ tjaaˈnaⁿ ljoˈ nntjoom ˈnaaⁿˈaⁿ na niom. 	 Ja stiprais apbruņojies sargā savu māju, tad viss, kas viņam ir, paliek drošībā.


Ee xeⁿ cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ljoˈ na macwaˈ matseiˈndaaˈnaˈ ntyjii cwii nnˈaⁿˈ na matseiyuˈ ndoˈ na luaaˈ macheˈ, ticˈoomˈ na jnda ntyjiˈ jom. Joˈ chii tantsaˈ cwii na ya ntyjiˈ macwaˈ nntseiˈndaaˈnaˈ cwii nnˈaⁿˈ na tueˈ Cristo cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Jo ja tavs brālis ēdiena dēļ tiek apbēdināts, tad tu vairs nedzīvo mīlestībā. Nepazudini ēdiena dēļ to, kura dēļ Kristus ir miris!


Quia joˈ tqueeⁿˈñe Jesús yocanchˈu ndoˈ tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ: —Caˈndyeˈyoˈ na nñequio yocanchˈu na mˈaaⁿya, tilaˈntycwiˈyoˈ joona ee yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, juunaˈ matseixmaⁿnaˈ cwentaa nnˈaⁿ na ntyjaandye ja chaˈna quilˈa yosanchˈumˈaⁿ. 	 Bet Jēzus pasauca viņus un sacīja: Laidiet bērnus pie manis nākt un neliedziet viņiem to, jo tādiem pieder Dieva valstība!


Ncˈe na cwiluiindyô̱ nnˈaⁿ na cwilˈa tsˈiaaⁿ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, cwilˈaayâ tyˈoo nda̱a̱ˈyoˈ na tilˈaˈyoˈ na ticatoˈñoomˈyoˈ naya na matseixmaaⁿ. 	 Būdami jūsu līdzstrādnieki, mēs atgādinām, lai jūs nesaņemtu Dieva žēlastību veltīgi.


ndoˈ jnda̱ jliuna na jeeⁿ ya ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ najndeii na cwiluiiñê chaˈwaa ndyu ndoˈ ndyu na cwindyonaˈ, 	 Bez tam baudījuši labo Dieva vārdu un nākamā mūža spēku,


Jndyonnaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿ naⁿˈñeeⁿ. Ljeiiⁿ maxjeⁿ cwindana, ee jeeⁿ tyeⁿ maleichuu tsaⁿtsjom joona. 	 Un Viņš atkal nāca un atrada tos guļot, jo viņu acis bija smagas.


Sa̱a̱ ticaⁿnaˈ na jeeⁿ jndye ñˈoom nlaˈcachjuuyâ ˈu. Macaⁿˈa cwii nayaˈñeeⁿ njomˈ na catseitˈmaⁿ tsˈomˈ na nndiˈ ljoˈ nlˈuuyâ meiiⁿ na tiyo. 	 Bet lai pārāk ilgi tevi neaizkavētu, es lūdzu savā laipnībā īsumā uzklausīt mūs.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ cˈomˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ hasta na nncwjeeˈnndaˈ Ta Jesucristo. Chaˈxjeⁿ na tˈmaⁿ tsˈom cwii tsˈaⁿ na machˈee tsˈiaaⁿ jnda̱a̱, na xjeⁿ na tyjeeˈcheⁿ ndaaluaˈ hasta xjeⁿ na nnmaⁿcheⁿ na meiⁿnomˈm na nlquie ntjoomˈm. 	 Esiet pacietīgi, brāļi, līdz Kunga atnākšanai! Lūk, zemkopis gaida dārgo zemes augli, pacietīgi ilgodamies, kamēr tas saņems agro un vēlo lietu.


ˈU re nnˈaⁿya na jeeⁿ jnda ntyjiiya, tintseijomndyuˈ ñequio tsˈiaaⁿ natia, ˈu catseijomndyuˈ tsˈiaaⁿ na ya. Ee tsˈaⁿ na matseijomñe tsˈiaaⁿ na ya tseixmaaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ tsˈaⁿ na wjaantyjo̱ ñequio natia, ticˈoomñe cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Vismīļais, neseko ļaunajam, bet labajam! Kas dara labu, tas no Dieva; kas dara ļaunu, Dieva neredz.


Ndoˈ chaˈtsondyoˈ cˈomˈyoˈ ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na ñecwii cwilaˈtiuuˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ joona. Cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ chaˈcwijom ñenquii tsˈaⁿ ntseinda ˈo. Calˈaˈyoˈ na jndati nquiuˈyoˈ ntˈomcheⁿ ñequio na ntyˈiaandyoˈ ñˈeⁿndyena. 	 Bet beidzot esiet visi vienprātīgi, līdzcietīgi, brālīgi, žēlsirdīgi, pacietīgi, pazemīgi!


’Mañequiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ quia na cwilaˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ ˈo, ndoˈ quia cwitaˈwiˈna ˈo ndoˈ cwitueeˈna chaˈtso nnom ñˈoomwiˈ nacjoˈyoˈ na cweˈ cantu ncˈe na mˈaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 Svētīgi esat jūs, ja jūs manis dēļ lamās un vajās, un visu ļaunu netaisni par jums runās.


Ndoˈ staaⁿ teiljeii ñˈoom na cweˈ tjañoomˈ na matseicajndyunaˈ jom. Matsonaˈ: “Luaañe tseixmaⁿ tsjoom tˈmaⁿ Babilonia. Cwiluiiñê tsondyee lculjaaˈ, ndoˈ xˈee chaˈtso na cwajndii na cwiluii tsjoomnancue.” 	 Tai uz pieres bija rakstīts vārds: Noslēpums, lielā Babilona, visas zemes netiklības un netīrības māte.


Ticwii xueeneiⁿncoˈ cwii cwiindyoˈ ˈo calatˈueˈyoˈ cwanti na nñequiaˈyoˈ cantyja na cwitantjomˈyoˈ. Quia joˈ quia na nncua̱ya quiiˈntaaⁿˈyoˈ nchii sˈom quia nlatˈueˈcheⁿˈyoˈ. 	 Lai ikviens no jums pirmajā nedēļas dienā atliek un uzglabā, kas kuram labpatiks, lai nevajadzētu vākt ziedojumus tad, kad es atnākšu.


Cweˈ ncˈe joˈ tsantyjo̱o̱ya meiⁿnquia nnom na nnda̱a̱ nlˈaaya na ticalˈua̱a̱ ndiaˈ ñequio nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ. Ee na nlˈaaya na ljoˈ nnteijndeiindyo̱ ntyja̱a̱ na nntsanajnda̱a̱ya na cwilaˈyuuˈa. 	 Tāpēc centīsimies pēc tā, kas veicina mieru, un savstarpēji sargāsim to, kas mūs ceļ!


Ndoˈ quia na jñeeⁿ ñˈoom ˈndyoo capeitaⁿ na mayuuˈ na ljoˈ, quia joˈ tquiaaⁿ ñˈoomˈm na cjaañˈoom José seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ Jesús. 	 Un dabūjis to no simtnieka zināt, viņš atvēlēja Jāzepam Jēzus miesas.


Jnda̱ joˈ seilcwiiñe Jesús tsom na chuu ljeiiˈñeeⁿ ndoˈ seilcweeⁿˈeⁿ juunaˈ nnom tsˈaⁿ na mandiˈntjom. Jnda̱ chii tjacwacatyeeⁿ. Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na tooˈndye watsˈomˈñeeⁿ jeeⁿ tyontyˈiaana nnoom. 	 Un Viņš aizvēra grāmatu, atdeva to apkalpotājam un apsēdās. Un visu acis sinagogā bija vērstas uz Viņu.


Jnda̱ na jndii Jesús ñˈoomwaaˈ, matsoom: —Tycuwaaˈ nchii macanda̱ na cweˈ nntseicueeˈnaˈ jom. Matjoom na luaaˈ cha caluiitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ mati nntseitˈmaaⁿˈñê ja na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ. 	 Bet Jēzus, to dzirdēdams, sacīja viņiem: Šī slimība nav nāvei, bet Dieva godam, lai Dieva Dēls ar to tiktu pagodināts.


Tseixmaⁿ cheⁿnqueⁿ na ticantycwii na wanoomˈm. Juu joˈ na matseixmaaⁿ matseijomnaˈ chaˈcwijom chom na matseixueeñenaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Viņā bija dzīvība, un dzīvība bija cilvēku gaisma.


Tjaqueⁿˈeⁿ watsˈom cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, tcaaⁿ ntyooˈ na jnda̱ tqueⁿ nnˈaⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ ntyooˈñeeⁿ macanda̱ ntyee wanaaⁿ na nlcwaˈna joonaˈ. Sa̱a̱ tcwaˈ David joonaˈ ndoˈ mati tquiaaⁿ na tcwaˈ nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeñê. 	 Kā viņš iegāja dievnamā, un, paņēmis upura maizes, kuras nevienam nav brīv ēst, kā tikai priesteriem, ēda un deva tiem, kas ar viņu bija.


Quia na jnda̱ tmaaⁿya, tquiocho nnˈaⁿ jndye ncˈiaana na cwileiˈcho jndyetia na mˈaaⁿ Jesús. Ñeˈcwii sa̱ˈntjoom na caluiˈ jndyetia, quia joˈ jluiˈna naquiiˈ nˈom naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ seinˈmaaⁿ chaˈtso nnˈaⁿwii. 	 Vakaram iestājoties, atnesa pie Viņa daudzus ļaunā gara apsēstos, un ar vārdu Viņš izdzina garus un dziedināja visus, kas bija slimi,


Joˈ chii matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, tsˈaⁿ na matseixmaⁿ Espíritu Santo, xocatso na cjuˈwiˈnaˈ Jesús. Ndoˈ mati xocatso tsˈaⁿ na cwiluiiñe Jesús na matsa̱ˈntjoom juu xeⁿ nchii mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ nacje ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo. 	 Tāpēc es jums paskaidroju, ka neviens, kas runā Dieva Garā, nesaka: Lāsts Jēzum. Un neviens nevar pateikt: Kungs Jēzus, kā tikai Svētajā Garā.


Sa̱a̱ xeⁿ tileicwiquii nˈomna na mˈaⁿ ñenquieena, ñecuaa, cˈuncona, ee yati na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na we caⁿ, nchiiti na cweˈ matseiqueeⁿ tsˈoom na ñeˈcˈoom ñˈeⁿ tsˈaⁿ. 	 Bet ja viņi nav atturīgi, lai precas; jo labāk doties laulībā, nekā degt kaislībā.


Sa̱a̱ jeˈ jeˈ jnda̱ jndyaandyoˈ na ñejndyeˈntjomˈtyeⁿˈyoˈ nnom jnaⁿ, ndoˈ jnda̱ saaquieeˈndyoˈ na cwindyeˈntjomˈtyeⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ waa naya ˈnaⁿˈyoˈ na maqueⁿljuˈnaˈ ˈo jo nnoom, ndoˈ na nntoˈñoomˈyoˈ na ticantycwii na nntandoˈyoˈ. 	 Bet tagad, kad jūs esat atbrīvoti no grēka un kļuvuši Dieva kalpi, jūsu ieguvums ir svēttapšana, un tās gala mērķis ir mūžīgā dzīve.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, ¿yuu lˈue na nntso tsˈaⁿ na matseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ tjaa na machˈeeⁿ na maˈmo̱ⁿnaˈ na ljoˈ? Na luaaˈ tsˈoom, ¿aa nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿñê? 	 Kāds labums, mani brāļi, ja kāds teiks, ka tam ticība, bet nav darbu? Vai ticība varēs viņu izglābt?


Sa̱a̱ tsˈaⁿ na jndooˈ cwii nnˈaaⁿˈ na matseiyuˈ ndicwaⁿ mˈaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ najaaⁿñe, matseijomñê ñˈeⁿ juunaˈ, meiⁿ ticaljeiiⁿ yuu wjaⁿ, ee juu najaaⁿ matseinchjaaⁿˈnaˈ jom. 	 Bet kas savu brāli ienīst, tas atrodas tumsībā un staigā tumsībā, un nezina, kurp tas iet, jo tumsa darījusi aklas viņa acis.


Sa̱a̱ Cristo ñejom ndiiˈ tquiaañê nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na cueeⁿˈeⁿ cha nnda̱a̱ nljuˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ jnaaⁿya. Jnda̱ joˈ tjawacatyeeⁿ ntyjaaˈ tsˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya yuu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom. 	 Bet Viņš, vienu upuri par grēkiem upurējis, mūžīgi sēž pie Dieva labās rokas,


Ee cwiljoya nˈomˈyoˈ quia cwilˈa naⁿˈñeeⁿ na cwindyeˈntjomˈtyeⁿˈyoˈ nda̱a̱na, quia cwitjeiiˈna ˈnaⁿˈyoˈ, ndoˈ quia cwitmeiiⁿˈna ndaˈwatmeiⁿ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Jūs panesat, ja kāds jūs verdzina, ja kāds izmanto, ja kāds ko atņem, ja kāds lielās, ja kāds jūs sit sejā.


Quia joˈ juu na mawantyjo̱ⁿ, na mˈaaⁿya na neiⁿya na mañequia ñˈoom na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na meiⁿcwii na chojnaⁿˈyoˈ no̱o̱ⁿ, na nchii nncwantjo̱ⁿya ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ ja na mañequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kāda tad ir mana alga? Tā, ka es, evaņģēliju sludinādams, pasludinu to bez atlīdzības un neizmantoju tiesības, kādas man dod evaņģēlija sludināšana.


Naquiiˈ ñˈoomˈñeeⁿ, tyowino̱ⁿˈa jndye ntyja̱no̱ⁿ na ljoyu tquiendyo̱, ee tyojooˈti tsˈo̱o̱ⁿ na nntseicanda̱a̱ˈndyo̱ ñˈoom tquie na jlaˈjndaaˈndye weloo welooya. 	 Un kā es jūdu ticībā pārspēju daudzus sava vecuma ļaudis savā tautā, būdams centīgāks savu tēvu paražās.


Quia waa cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ jâ, quia waa ticueeˈ nˈomna jâ. Quia waa cwiluena na ya nnˈaⁿndyô̱, ndoˈ quia waa cwiluena na tia nnˈaⁿndyô̱. Quia waa cwiluena na cantundyô̱ meiiⁿ ñˈoom na mayuuˈ cwilana̱a̱ⁿyâ. 	 Ar godu un negodu, ar neslavu un labu slavu, it kā viltnieki un tomēr patiesīgi; kā nepazīstami un tomēr zināmi;


Sa̱a̱ mantyjeeⁿ chiuu cwilaˈtiuuna, joˈ chii tsoom nnom tsˈaⁿ na jnda̱ tjateii tsˈo̱: —Quicantyjaˈ, cwintyjeˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ. Ndoˈ teicantyja tsaⁿˈñeeⁿ, teintyjeeⁿˈeⁿ xcwe. 	 Bet Viņš, zinādams to domas, sacīja cilvēkam, kam roka bija sausa: Celies un stājies šeit vidū! Un viņš piecēlās un nostājās,


Jnda̱ na lcweeˈnndaˈ nnˈaⁿ na canchooˈwe tsˈiaaⁿ na jñom Jesús joona, jlaˈcandiina jom chaˈtso na jnda̱ lˈana. Quia joˈ tjachom joona, tyˈena cwii ntyja jo jnda̱a̱ nndyooˈ tsjoom Betsaida. 	 Un apustuļi atgriezušies stāstīja Viņam, ko visu viņi darījuši; un Viņš, ņēmis tos līdz, aizgāja savrup tuksnešainā vietā, kas atradās pie Betsaidas.


Ncˈe na jndo̱ˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na nquiee nnˈaⁿ tsjoomnancue tixocataˈjnaaⁿˈna jom cantyja ˈnaaⁿˈ na jndo̱ˈ nˈomna, joˈ chii majaaweeˈ tsˈoom na nncwjiˈnˈmaaⁿñê añmaaⁿ nnˈaⁿ cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomˈm na cwiñequia nnˈaⁿ, meiiⁿ cwitjeiiˈna cwenta na juunaˈ ñˈoom na ticajnda tseixmaⁿnaˈ. 	 Jo ja pasaule savā gudrībā neatzina Dievu Viņa gudrībā, tad Dievam labpatika ar neprātīgu sludināšanu pestīt tos, kas tic.


Maluaaˈ waa na matseijomnaˈ jaa nnˈaⁿ na cwilaˈyuuˈa, meiiⁿ na jndyendyo̱ sa̱a̱ matseijoomˈnaˈ cantyja ˈnaaⁿya na ñeˈcwii seiˈ cwiluiindyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo. Ndoˈ tsˈiaaⁿ na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na calˈaaya cwentaaⁿˈaⁿ tjachuiiˈnaˈ na cwii cwiindyo̱. 	 Tāpat mēs daudzi esam viens ķermenis Kristū, bet atsevišķi mēs esam viens otra locekļi.


Catseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jom jndyeti nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ nchii cweˈ chaˈxjeⁿ cwitaaⁿ jaa meiⁿ nchii cweˈ cha na cwilaˈtiuutya̱a̱ya ndoˈ na mateijneiⁿ jaa ncˈe najndeii na matseixmaaⁿ mˈaaⁿnaˈ naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya. 	 Bet Viņam, kas ar savu spēku darbojas mūsos, kas spēj darīt visu daudz vairāk, nekā mēs lūdzam un saprotam,


Ee Cristo cwiluiiñê na cwiljoya nˈo̱o̱ⁿ jâ nnˈaⁿ judíos ñequio ˈo na nchii joˈ cwiluiindyoˈ. Jom sˈaaⁿ na ñecwii tmaaⁿˈ laxmaaⁿya na ñetˈo̱o̱ⁿya na we tmaaⁿˈ jaa, ee seityueeⁿˈeⁿ juu na ñetˈo̱o̱ⁿ na wjeendyo̱ ntyja̱a̱ cwii na chaˈcwijom tatiom na ñeto̱ⁿˈnaˈ jaa. 	 Jo mūsu miers ir Viņš, kas abus savienoja vienā, un ar savu miesu iznīcināja ienaidnieku, kas kā starpsiena mūs šķīra.


Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ nneiⁿˈncona ndoˈ njñomna ndaajnaⁿˈ ja. Nntjaaˈna ja ñˈeⁿ tjaⁿtseiˈ ndoˈ nlaˈcueeˈna ja. Sa̱a̱ xuee jnda̱ ndyee nncwaˈndo̱ˈxco̱. 	 Un tie Viņu izsmies un apspļaudīs Viņu, un šaustīs Viņu, un nonāvēs Viņu, un trešajā dienā Viņš augšāmcelsies.


Ja ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ na mˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱ cwilaljeiiya tsomwaañe na cwilaˈcwano̱o̱ⁿya juunaˈ na mˈaⁿˈ ˈo ntmaaⁿ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿˈyoˈ ndyuaa Galacia. 	 Un brāļi, kas ir pie manis, Galatijas draudzēm.


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñe Tsotya̱a̱ya ñequio Jnaaⁿ Jesucristo quiana naya na laˈxmaⁿna naquiiˈ nˈomˈyoˈ ñequio juu na mˈaaⁿ na wiˈ nˈomna ˈo ñequio juu na tjaa ñomtiuu cˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na ncˈe ñˈoom na mayuuˈ ndoˈ na candyaˈ nˈomna ˈo. 	 Lai ir ar jums žēlastība, žēlsirdība, miers no Dieva Tēva, un no Jēzus Kristus, Tēva Dēla, patiesībā un mīlestībā!


Joo ñequiee naⁿˈñeeⁿ na taˈndoˈ, cwilcwiiˈna nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na wacatyeeⁿ tio, jom na tjaa yuu cantycwii na wanoomˈm. Cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena jom ndoˈ cwiñeˈquiana na quianlˈuaaⁿˈaⁿ. 	 Un kad šie dzīvnieki deva slavu un godu, un pateicību Sēdētājam tronī un Tam, kas dzīvo mūžīgi mūžos,


Yocheⁿ na mawjaawinoom, tyotsa̱ˈ nnˈaⁿ liaateincoo ˈnaaⁿna tsˈom nato. 	 Bet, Viņam jājot, tie izklāja savas drēbes ceļā.


¿Aa jnda̱ tsuuˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na matseijndo̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nˈomˈyoˈ na cwiluiindyoˈ ntseinaaⁿ? Ee naquiiˈ nˈoomˈm na teiljeii matsonaˈ: ˈU jndaaya, tintiom tsˈomˈ quia macwjaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ˈu, tintycwii na tˈmaⁿ tsˈomˈ quia matseitiaaⁿˈaⁿ ˈu. 	 Un jūs esat aizmirsuši pamudinājumu, kas uz jums kā bērniem runā, sacīdams: Mans dēls, nenicini Kunga pamācību un nepagursti, kad viņš tevi norāj.


Quia joˈ tsotyeeⁿcheⁿ nda̱a̱na: —Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ quia na nncueˈntyjo̱ xuee na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, nlcoˈwiˈtinaˈ nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ, nchiiti nnˈaⁿ tsjoom Sodoma. 	 Es jums saku, ka Sodomai tai dienā būs vieglāk nekā šai pilsētai.


Ñequio cwiicheⁿ cartaˈñeeⁿ tsjo̱o̱ya na tilajomndyoˈ ñequio nnˈaⁿ na cweˈ mˈaⁿya ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. 	 Es jums rakstīju vēstulē: Nesaejieties ar netikļiem!


Sa̱a̱ meiⁿcwiindye joona tîcanda̱a̱ nncˈo̱ ˈñom meiⁿ ñeˈcwii ˈndyoo ñˈoom. Ndoˈ xuee na tja tjatinaˈ meiⁿcwii tsˈaⁿ tîcanda̱a̱ˈ tsˈom na nncwaxˈeeti ñˈoom ˈñom. 	 Un neviens nevarēja Viņam ne vārda atbildēt; un no šīs dienas neviens neuzdrošinājās Viņam vairs jautāt.


Na jnda̱ tquiena na mˈaaⁿya, ñˈoom na jlaˈcandiina ja tquiaanaˈ na tˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ, majoˈti nntsˈaanaˈ ñˈeⁿndyoˈ ˈo quia na nlquienndaˈna na mˈaⁿˈyoˈ. Nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomna chaˈna joona matsonaˈ na nlaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ joo naⁿˈñeeⁿ. 	 Jo viņi atspirdzināja manu un jūsu garu. Tāpēc atzīstiet viņus par tādiem;


Tso Jesús nnoom: —Xmaⁿndyuˈ. Tsˈiaaⁿ na jndyoˈ, mana catseicanda̱a̱ˈndyuˈ. Quia joˈ tquieˈcañom naⁿˈñeeⁿ Jesús, tˈuena jom. Jlaˈtyeⁿna jom. 	 Bet Jēzus sacīja viņam: Draugs, kāpēc tu atnāci? Tad tie piegāja, satvēra Jēzu un aizturēja Viņu.


Ee seiˈndaaˈnaˈ ntyjiiya quia seiljeiya cartaˈñeeⁿ, sˈaanaˈ na jeeⁿ jnda ntyjiiya hasta tyˈio̱o̱ya. Nchii seiljeiya juunaˈ na catseichjooˈnaˈ nˈomˈyoˈ sa̱a̱ cha calaˈno̱ⁿˈyoˈ na juu na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo jeeⁿ tˈmaⁿ tseixmaⁿnaˈ. 	 Jo es jums rakstīju lielās bēdās un sirds bailēs, rūgti raudādams, nevis lai jūs skumtu, bet lai jūs zinātu, cik ļoti es jūs mīlu.


Chaˈtso nmeiⁿˈ na tyotjoom weloo welooya, laxmaⁿnaˈ cwii na maˈmo̱ⁿndyeyunaˈ nda̱a̱ya, ndoˈ teiljeii joonaˈ quiiˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwii na matseijndo̱ˈnaˈ nˈo̱o̱ⁿya chiuu macaⁿnaˈ na cˈo̱o̱ⁿya ncueemeiiⁿ na macanda̱. 	 Tas viss viņiem noticis mācībai, bet mums, kas dzīvojam pēdējos mūžos, tas uzrakstīts brīdinājumam.


Sa̱a̱ Jesús meiⁿcwii ñˈoom ticˈo̱o̱ⁿ. Quia joˈ nquii tyee na cwiluiitquieñe tso nnoom: —Ñequio xueeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ, tyeⁿ matsa̱ˈntjo̱ⁿya ˈu, catsuˈ ñˈoom na mayuuˈ. Catsuˈndyeyuˈ nndya̱a̱yâ, ¿aa ˈu cwiluiindyuˈ Cristo, Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Bet Jēzus klusēja. Un augstais priesteris sacīja Viņam: Es zvērinu Tevi pie dzīvā Dieva, lai Tu mums sacītu, vai Tu esi Kristus, Dieva Dēls?


ˈO nnˈaaⁿya ñequiiˈcheⁿ calaneiⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿyâ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Brāļi, lūdziet Dievu par mums!


Mati calˈaˈyoˈ cwii nayaˈñeeⁿ na canduˈyoˈ na xmaⁿñe Asíncrito, Flegonte, Hermas, Patrobas, Hermes ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na mˈaⁿ ñˈeⁿndyena. 	 Sveiciniet Asinkritu, Flegontu, Hermeju, Patrobu, Hermu un brāļus, kas ar viņiem ir!


Chaˈtsondye nnˈaⁿ ya ñˈoom nquiuna cantyja ˈnaaⁿˈ nnˈaaⁿya Demetrio, ndoˈ manquiiti ñˈoom na mayuuˈ macwjiˈyuuˈñenaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Mati jâ cwitjeiˈyuuˈndyô̱ na ljoˈ ndoˈ ˈo manquiuˈyoˈ na cwilana̱a̱ⁿyâ ñˈoom na mayuuˈ. 	 Dēmētrijam par labu liecinājuši visi, arī pati patiesība, bet arī mēs domājam liecību, un tu zini, ka mūsu liecība ir patiesa.


Ntˈom lqueeⁿ tquiaanaˈ yuu na meintyjeeˈ ndaˈ lˈo̱o̱ nioom. Tyuaaˈti tjawindye lˈo̱o̱ nioomˈñeeⁿ, tco̱ˈnaˈ ntjom, ncˈe naljoˈ tjaaˈnaⁿ ljoˈ tueˈ lˈa lqueeⁿˈñeeⁿ. 	 Un cita krita starp ērkšķiem; un ērkšķi uzauga un nomāca to, un tā nenesa augļus.


Xeⁿ nchii Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ ñˈeⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ, tjaa na nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ. 	 Ja Viņš nebūtu no Dieva, tad Viņš neko nevarētu darīt.


ˈÑeeⁿ ˈo na ñeˈcandyeˈyoˈ, candyeˈyaˈyoˈ ñˈoom na matseineiⁿ Espíritu Santo nda̱a̱ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom quia tso: ˈÑeeⁿ juu na jnda̱a̱ jnaⁿñe ñequio natia, nñequiaya na nlquii ta̱a̱ˈ tsˈoom na mañequiaanaˈ na wandoˈ tsˈaⁿ. Juu tsˈoomˈñeeⁿ meintyjeeˈnaˈ xcweya paraíso cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 Kam ausis, tas dzird, ko Gars saka baznīcām: uzvarētājam es došu ēst no dzīvības koka, kas ir mana Dieva paradīzē.


Tˈo̱o̱ⁿ, matsoom nda̱a̱na: —ˈNdyootsˈa cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, cantuunaˈ. Calajnda̱ˈyoˈ na ntsaaquieˈyoˈ juunaˈ. Ee jndye nnˈaⁿ na ñeˈcˈooquieˈ joˈ joˈ, sa̱a̱ xocanda̱a̱ nlˈana. 	 Pūlieties ieiet caur šaurajām durvīm, jo, es jums saku, daudzi meklēs ieiet, bet nevarēs.


Mati ˈo, quia na jnda̱ lˈaˈyoˈ chaˈtso na matsa̱ˈntjomnaˈ na calˈaˈyoˈ, quia joˈ canduˈyoˈ: “Jâ cwiluiindyô̱ moso na tjaa yuu lˈuendye. Ee cweˈ tomti na laxmaaⁿyâ na calˈaayâ jnda̱ ñelˈaayâ.” 	 Es nedomāju. Tā arī jūs, kad izpildīsiet visu, kas jums uzdots, sakiet: Mēs esam nederīgi kalpi, mēs darījām to, ko mums vajadzēja darīt.


Ee manquiuyaaya quia na ntˈuiityeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na cwilˈa na nmeiiⁿˈ, nncuˈxeeⁿ joona cantyjati na mayuuˈ na lˈana. 	 Mēs zinām, ka Dievs spriež taisnīgu tiesu tiem, kas tā dara.


Ndoˈ nnˈaⁿ na jndyendye, quia na jndyena ñˈoommeiⁿˈ na tˈmo̱o̱ⁿ, jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna. 	 Un ļaudis, to dzirdēdami, brīnījās par Viņa mācību.


Ee ticatsonaˈ na matsˈia joˈ nncwjeeⁿˈeⁿ ndoˈ nljeiiⁿ ˈo chaˈcwijom na cwindaˈyoˈ. 	 Ka viņš, nejauši atnākot, neatrod jūs guļot.


Ndoˈ quia na tquia̱a̱ⁿ cwenta na juu na cwilˈana tixcwe mˈaaⁿnaˈ chaˈxjeⁿ maˈmo̱ⁿ ñˈoom na mayuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na nluiˈnˈmaaⁿñe tsˈaⁿ, jo nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tsjo̱o̱ nnom Pedro: “ˈU jeˈ na tsˈaⁿ judío ˈu, sa̱a̱ ljooñe macheˈ chaˈcwijom nchii joˈ ˈu. Nnˈaⁿ na nchii judíos cwiluiindyena, ¿chiuu na ñeˈcatsaˈ na cˈomna chaˈxjeⁿ cwilˈa nnˈaⁿ judíos?” 	 Bet es, redzēdams, ka viņi dara nepareizi un nesaskanīgi ar evaņģēliju, sacīju Kēfam visu klātbūtnē: Ja tu, būdams jūds, dzīvo pēc pagānu un ne pēc jūdu paražām, kā tad tu spied pagānus dzīvot pēc jūdu dzīves veida?


Tsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Jeeⁿ matseichjooˈnaˈ tsˈo̱o̱ⁿ hasta jom ndyoweˈ tsˈo̱o̱ⁿ. Caljooˈndyoˈ ljooñe. Cˈomˈcˈeendyoˈ, nchii cwindaˈyoˈ. 	 Un Viņš tiem sacīja: Mana dvēsele noskumusi līdz nāvei. Palieciet šeit un esiet nomodā!


ee cwii cwii tsˈaⁿ na cwiluiiñe jnda Tyˈo̱o̱tsˈom cwii canda̱a̱ manaⁿñe ñequio na tixcwe na matseixmaⁿ tsjoomnancue. Cwinaⁿndyo̱ ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Cristo. 	 Jo viss, kas dzimis no Dieva, uzvar pasauli; un mūsu ticība ir tā uzvara, kas uzvar pasauli.


Ndoˈ nnˈaⁿ ndyuaaˈñeeⁿ quia na ntyˈiaana na tiñeˈcaˈndiiyoˈ tsˈo̱o̱ⁿ tyolaˈneiⁿ cheⁿnquieena nda̱a̱ ncˈiaana. Jluena: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ ¿aa nchii maxjeⁿ tsˈaⁿ na ñeseicwjee nnˈaⁿ jom? Ee meiiⁿ na jluiˈnˈmaaⁿñê tsˈom ndaaluee sa̱a̱ jeˈ maxjeⁿ nntioom cantyja na tisˈa ñesˈaaⁿ nncueeⁿˈeⁿ. 	 Tad iedzimtie, redzēdami rāpuli karājamies pie viņa rokas, sarunājās savā starpā: Tiešām, šis cilvēks ir slepkava; no jūras viņš izglābās, bet atriebība neļauj viņam dzīvot.


Sa̱a̱ tso Jesús: —Ndoˈ ja quia jnda̱ na mawando̱ˈxco̱ nncjo̱jndya̱a̱ tsˈo̱ndaa Galilea, xeⁿ jnda̱ nntsaantyjo̱ˈyoˈ. 	 Bet pēc tam, kad es no miroņiem būšu uzcēlies, es pirms jums noiešu Galilejā.


Ndoˈ quia joˈ tyomˈaaⁿ cwii pra̱so na jndyu Barrabás wˈaancjo na tˈmaⁿ ñˈoom waa nacjoomˈm. 	 Bet tanī laikā viņam bija sevišķi ļaunas slavas cietumnieks, vārdā Baraba.


Seiljeiya cartaˈñeeⁿ na seicwano̱ⁿya na mˈaⁿˈyoˈ cha nleitquiooˈ aa nlaˈcanda̱ˈyoˈ ñˈoom na maqua̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Jo tamdēļ es jums arī rakstīju, lai pārliecinātos par jums, vai jūs visā esat paklausīgi.


Tso Jesús: —Tjaaˈnaⁿ tsˈaⁿ na ntseicwˈaa lámpara, jnda̱ joˈ nncwjaaˈñeyom juunaˈ yuu na wantyˈiuuˈ oo nacjeeˈ castom. Maxjeⁿ nntseintyjaaⁿ juunaˈ yuu na ndye cha xuee nncˈooquieˈ nnˈaⁿ. 	 Sveci aizdedzinājis, neviens to neliek slēptuvē vai zem pūra, bet svečturī, lai tie, kas ienāk, redzētu gaismu.


Jlueti naⁿˈñeeⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom: —Mayuuˈ ñˈoomˈñeeⁿ na tso David ee Herodes ñequio Poncio Pilato jlaˈjomndyena naquiiˈ tsjoomwaa ñequio nnˈaⁿ judíos ñequio nnˈaⁿ na nchii judíos. Tyˈena nacjooˈ Jndaˈ na ljuˈ tseixmaaⁿ ndoˈ na majndaaˈ tsˈiaⁿˈaⁿ na tqueⁿˈ jom. 	 Jo patiesi šinī pilsētā Herods un Poncijs Pilāts apvienojušies ar pagāniem un ar Izraēļa ļaudīm pret Tavu svēto kalpu Jēzu, ko Tu esi svaidījis,


“Jeeⁿ ˈu Ta, jnda̱ jlaˈcwjeena ncˈiaaya profetas ndoˈ jnda̱ jlaˈtyuiiˈna ndio yuu na ñejlaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ ˈu. Jeˈ ñenco̱ cwimaˈndiinaˈ, ndoˈ mati ñeˈcalaˈcueeˈna ja.” 	 Kungs, tie nogalināja Tavus praviešus, viņi nopostīja Tavus altārus, un es esmu viens atlicis, un viņi tiecas pēc manas dzīvības.


Tsoti Pablo: —Xcwe na waˈnjo̱o̱ⁿ nato na jo̱ Damasco na manndyooˈ nncua̱ya, ndoˈ chaˈna quiajmeiⁿˈ ñejomto tioo chom ndiocheⁿ nacañomya. Jnaⁿnaˈ cañoomˈluee ndoˈ jeeⁿ ndyaˈ xueenaˈ. 	 Bet notika, ka, man ejot un dienas vidū tuvojoties Damaskai, piepeši mani apspīdēja spilgta gaisma no debesīm.


ˈO cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na jnda̱ seicandyaañe Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ natia. Sa̱a̱ ticalaˈtiuuˈyoˈ na ljoˈ sˈaaⁿ ñˈeⁿndyoˈ cha nncjuˈnaaⁿñenaˈ na nlˈaˈtiˈyoˈ na ticatyˈiomyanaˈ. Calˈaˈyoˈ chaˈxjeⁿ na macaⁿnaˈ na calˈa nnˈaⁿ na cwiluiindye moso jo nnoom. 	 Kā brīvie, bet ne kā tādi, kam brīvība ļaunuma slēpšanai, bet kā Dieva kalpi.


Nda̱a̱ joo nnˈaⁿ na cwilue na nchii cwiluiindyo̱ apóstol, luaa waa ñˈoom na matseilcwa̱ˈa nda̱a̱na. 	 Mana aizstāvēšanās pret tiem, kas mani apsūdz, ir sekojoša:


Ja matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, juu tsaⁿsˈa na nntseityuiiˈ ljeii na toco ñˈeⁿ scuuˈ ndoˈ nncoco ñˈeⁿ cwiicheⁿ yuscu, matsonaˈ na cweˈ mˈaaⁿya ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ. Wanaaⁿ na nntseityueeⁿˈeⁿ ljeii ˈnaaⁿˈaⁿ ñˈeⁿ scoomˈm xeⁿ na mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsaⁿsˈa. Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nncoco ñˈeⁿ cwii yuscu na jnda̱ tyuiiˈ ljeii ˈnaaⁿˈ ñˈeⁿ saaˈ, tsaⁿˈñeeⁿ matseijndaaˈñenaˈ na cweˈ mˈaaⁿyaaⁿ ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ. 	 Bet es jums saku: kas savu sievu atstāj, ja ne laulības pārkāpšanas dēļ, un precē citu, tas pārkāpj laulību; un kas šķirtu precē, tas pārkāpj laulību.


Ndoˈ Judas ñequio Silas, mati cwiluiindyena profetas. Joˈ chii jndye ñˈoom tyolaˈneiⁿna nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, tquiana na tˈmaⁿ nˈom naⁿˈñeeⁿ ndoˈ tyˈenajnda̱na na cwilayuˈna. 	 Bet Jūda un Sīla, paši pravieši būdami, daudz vārdiem pamācīja un stiprināja brāļus.


Tjaa ˈñeeⁿ cˈoom na cwiluiiñe jnda Tyˈo̱o̱tsˈom na machˈeeya jnaⁿ ee jnda̱ tquiaaⁿ na catseixmaⁿ na wandoˈ ndoˈ ncˈe joˈ tiñecatsˈaa jnaⁿ ncˈe cwiluiiñe jnaaⁿ. 	 Katrs, kas no Dieva dzimis, nedara grēku, jo Viņa sēkla paliek tanī; un tas nevar grēkot, jo no Dieva dzimis.


Quia na ljeiiⁿ Pedro na matseiwiñe ˈndyoo chom, quiee tyontyˈiaaⁿˈaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. Tsoom: —ˈU mati ñeñˈeⁿˈ ñˈeⁿ Jesús, tsˈaⁿ tsjoom Nazaret. 	 Un, redzēdama Pēteri sildāmies, uzlūkoja viņu un sacīja: Arī tu biji ar Jēzu Nācarieti.


Calaˈcandyooˈndyoˈ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom quia joˈ nntseicandyooˈñê na mˈaⁿˈyoˈ. ˈO na laxmaⁿˈyoˈ jnaⁿ, calaljuˈyoˈ lueeˈyoˈ ndoˈ ˈo na ñeˈcˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mañejuu xjeⁿ mati cwilaˈcandyaˈ nˈomˈyoˈ tsjoomnancue, na luaaˈ laxmaⁿˈyoˈ, calaljuˈyoˈ nˈomˈyoˈ. 	 Tuvojieties Dievam, un Viņš tuvosies jums. Šķīstījiet rokas, grēcinieki, un tīriet savas sirdis, jūs, dalītie dvēselē!


Quia joˈ seincuii yuscuˈñeeⁿ yuˈndaa na tsaⁿsˈa. Jnda̱ tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom yuˈndaaˈñeeⁿ na nluiitˈmaⁿñe, ndoˈ jndeii ñˈoom na nntsa̱ˈntjom chaˈtso nnˈaⁿ njoomnancue. Ndoˈ tjeiˈnaˈ juu quiiˈlˈo̱ yuscuˈñeeⁿ. Tjañˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom juu yuu waa tio ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Un viņa dzemdēja vīriešu kārtas bērniņu, kam būs jāvalda visas tautas ar dzelzs zizli. Un viņas bērns tika aizrauts pie Dieva un Viņa troņa.


Quia joˈ tsaⁿ na jnda̱ we tocoom ñˈeⁿ scuuˈ xioom sa̱a̱ mati jom tueeⁿˈeⁿ ndoˈ tjaaˈnaⁿ ndana ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ. Mati tsaⁿ na jnda̱ ndyee tocoom ñˈeⁿ scuuˈ xioom ndoˈ majoˈti tjoom. 	 Un otrs apprecēja viņu; un arī tas, neatstājis pēcnācējus, nomira. Tāpat arī trešais.


Ndoˈ ñˈeⁿ Juana, jom scuuˈ Chuza, tsˈaⁿ na mandoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Herodes. Ndoˈ mati ñˈeⁿ Susana, ñequio jndyendye ntˈomcheⁿ yolcu. Tyocaljondyena sˈom na tyoteiˈjndeiina Jesús ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ jom ñˈeⁿ nnˈaⁿ canchooˈwe. 	 Un Joanna, Heroda nama pārvaldnieka Kūzas sieva, un Zuzanna, un daudzas citas, kas ar savu rocību kalpoja Viņam.


Ee jnda̱ ljeiiˈnaˈ chiuu waa na mˈaaⁿya ee quitjo̱ⁿya na matseitjo̱o̱naˈ ja, ndoˈ quia waa maya na maleiñˈo̱ⁿ. Jnda̱ seiˈno̱ⁿˈyaya na cˈo̱o̱ⁿya na neiⁿya meiⁿquia na matjo̱ⁿ, meiiⁿ na aa tcwaaˈa, meiiⁿ ticwaˈa, meiiⁿ na maˈndiinaˈ lˈo̱o̱, oo meiiⁿ na matseitjo̱o̱naˈ. 	 Es protu pazemoties, protu arī pārpilnībā dzīvot (visur un pie visa kā esmu pieradis): būt paēdis un būt izsalcis, dzīvot pārpilnībā un ciest trūkumu,


Ee meiiⁿ na cwilaˈjnda̱ˈyoˈ nacjoo jnaⁿ, sa̱a̱ tyootjomˈyoˈ na nlaˈcwjee nnˈaⁿ ˈo. 	 Jo jūs, cīnīdamies pret grēku, vēl neesat līdz asinīm pretojušies.


Mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwitjeiiˈna cwenta na waa cwii xuee na tˈmaⁿti tseixmaⁿnaˈ ndoˈ mˈaⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈtiuu na meiⁿnquia xuee ñecwii xjeⁿ. Sa̱a̱ cwii cwii tsˈaⁿ cˈoomˈtyeⁿ tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomˈwaaˈ. 	 Jo dažš šķiro dienu no dienas, citam visas dienas ir vienādas; katrs lai paliek savā pārliecībā!


Chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ na cwiqueⁿ joona xjeⁿ nnˈaⁿ, matˈuiinaˈ ˈnaⁿ na cwintycwii na mawilˈueeˈñe tsˈaⁿ, ñequiiˈcheⁿ laˈxmaⁿnaˈ ñˈoom na cwiqueⁿ nnˈaⁿ na matsa̱ˈntjomnaˈ ñequio ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ naⁿˈñeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Tas viss lemts lietošanai un iznīcībai, jo tie ir cilvēku likumi un mācības.


Ñˈeeⁿ nnˈaⁿ jnaaⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ na jnda̱ tjuˈtyaˈnaˈ joona cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na mayuuˈ, ñˈoom na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo cwilaˈjomndyena. 	 No tā daži nomaldījušies un pievērsušies tukšvārdībai.


Ee maxjeⁿ majndaaˈya na nquii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom jaa, tuiiñe tsjaaⁿ tmaaⁿˈ Judá, ndoˈ quia seineiⁿ Moisés cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ ntyee, ticwjaaˈñê ñˈoom cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ tmaaⁿˈñeeⁿ. 	 Jo zināms, ka mūsu Kungs cēlies no Jūdas cilts, kurai Mozus nekā nav norādījis par priesterību.


Quia na jnda̱ jnda̱ seineiⁿ Jesús chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ, nnˈaⁿ na jndyendye jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna ñˈoom na tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na. 	 Un notika, kad Jēzus pabeidza šos vārdus, ka ļaudis brīnījās par Viņa mācību.


Jom nntsoom njomˈ chiuu waa na nntsaˈ cha nluiˈnˈmaaⁿndyuˈ nncuˈ ndoˈ mati chaˈtso nnˈaⁿ waˈ.” 	 Viņš tev pateiks vārdus, ar kuriem tu un viss tavs nams tiks atpestīti.


Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, jndye profetas na tyoñeˈquia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tandyo xuee ñequio jndye nnˈaⁿ na tyomˈaⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ, jeeⁿ tyocantyjaaˈ nˈomna na nntyˈiaanda̱a̱na ljoˈ na cwintyˈiaˈ ˈo ndoˈ na nndyena chaˈna cwindyeˈ ˈo sa̱a̱ tîcantyˈiaana meiⁿ tîcandyena. 	 Patiesi es jums saku: daudzi pravieši un taisnīgie vēlējās redzēt, ko jūs redzat, bet nav redzējuši, un dzirdēt, ko jūs dzirdat, un nedzirdēja.


Cwii yuscu na mandiˈntjom ljeii jom na wacatyeeⁿ ˈndyoo chom, jeeⁿ nquiee ntyˈiaaˈ nnoom ndoˈ tso: —Mati tsaⁿmˈaaⁿ ñeñˈeeⁿ ñˈeⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 Kāda kalpone, redzēdama viņu sēžam gaismā, uzlūkoja to un sacīja: Šis arī bija ar Viņu.


Nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomtyeⁿ, catsuˈ na catueeˈndyecjena nda̱a̱ patrom ˈnaaⁿna. Calaˈcanda̱na na nncjaaweeˈ nquiu patrom ˈnaaⁿna joona meiⁿ nchii nncˈootˈo̱o̱na ljoˈ cwilue naⁿˈñeeⁿ. 	 Kalpi lai paklausa saviem kungiem, visādi tiem labpatikdami, un lai nerunā pretim.


tqueeⁿ juu na tˈmaⁿti cwiluiiñe nchiiti chaˈtso na cwiluiitquiendye ndoˈ mati jo nda̱a̱ chaˈtso na cwitsa̱ˈntjom na mˈaⁿ cañoomˈluee ñequio chaˈtso na waa najnda̱. Juu cwiluiitˈmaⁿñeti jo nda̱a̱ chaˈtso na mˈaⁿ jeˈ ndoˈ mati ˈio cha. 	 Augstāk par katru valdību un varu, un spēku, un valdniekiem, un par ikvienu vārdu, kas tiek piesaukts ne tikai šinī, bet arī nākamajā pasaulē.


Taˈxˈee Jesús nnom tsotye tyochjoo, tsoom: —¿Cwanti xuee na luaaˈ matjoom? Tˈo̱ tsotyeeⁿ, tso: —Xjeⁿ na cachjooñêcheⁿ jnaⁿnaˈ. 	 Un bieži tas viņu metis ugunī un ūdenī, lai viņu nogalinātu. Bet ja Tu ko spēj, tad palīdzi un apžēlojies par mums!


Mati macaⁿˈa nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na calaˈno̱ⁿˈyaˈyoˈ ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ cwanti na tˈmaⁿ na mˈaaⁿ Cristo na wiˈ tsˈoom nnˈaⁿ, ndoˈ na tco, ndoˈ na njoom, ndoˈ na ndye. 	 Lai jūs līdz ar visiem svētajiem spētu aptvert, kāds ir platums un garums, un augstums, un dziļums,


Quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ Jesús, jndeii seixuaⁿ sˈaa jndyetia. Tcoomˈm xtyeeⁿ jo ncˈee Jesús. Jndeii seineiiⁿ, tsoom: —¿Ljoˈ nntsaˈ ñˈeⁿndyo̱, ˈu Jesús, Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ nandyeticheⁿ? Matsˈaaya tyˈoo njomˈ, na tilcoˈwiˈ ja. 	 Viņš, ieraudzījis Jēzu, krita Viņa priekšā, un, skaļā balsī kliegdams, sacīja: Kas man ar Tevi, Jēzu, visaugstākā Dieva Dēls? Es Tevi lūdzu, nemoci mani!


Calˈaˈyoˈ tyˈoo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nchii xcwe ncuee na teiⁿ, meiⁿ nchii xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ na nlcaⁿnaˈ na caleiˈnomˈyoˈ nawiˈñeeⁿ. 	 Bet lūdziet Dievu, lai jūsu bēgšana nenotiek ziemā vai sabatā!


Jnda̱ chii seicandii mosoˈñeeⁿ, tsoom: “Ta, jnda̱ tuii chaˈxjeⁿ na sa̱ˈntjomˈ sa̱a̱ ndicwaⁿ wanaaⁿti.” 	 Un kalps sacīja: Kungs, ir izpildīts, kā tu pavēlēji, bet vēl ir vietas.


Nnˈaⁿ na cwilayuˈ tsjoom Jerusalén quia na jndyena ñˈoommeiⁿˈ jlaˈcheⁿna. Tyolatˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Tyoluena: —Cwa mati nnˈaⁿ na nchii judíos mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na ticantycwii na cwitandoˈ añmaaⁿna quia cwilcweˈ nˈomna. 	 To dzirdējuši, tie apklusa un godināja Dievu, sacīdami: Tātad arī pagāniem Dievs devis atgriešanos no grēkiem dzīvībā.


Ndicwaⁿ matseineiⁿ Jesús ndoˈ tquieˈcañom nnˈaⁿ na jndyendye. Jo nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ wjaajndyee Judas, cwii joo nnˈaⁿ na canchooˈwe. Seicandyooˈñê nacañoomˈ Jesús na nncˈom ntsmaⁿˈ. 	 Vēl Viņam runājot, lūk, ļaužu pūlis un viens no tiem divpadsmit, Jūdass vārdā, kas gāja tiem priekšgalā, tuvojās Jēzum, lai Viņu skūpstītu.


Cjaañjoomˈya nˈomˈyoˈ ncuee na ñejndyocaanaˈ, quia na to̱ˈyoˈ na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, tyolaˈquiiyaya nˈomˈyoˈ na jeeⁿ wiˈ tyotjomˈyoˈ na laˈxmaⁿˈyoˈ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Bet atminieties agrākās dienas, kad jūs apgaismoti izturējāt lielu ciešanu cīņu.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ na mˈaⁿ ñjaaⁿ na laˈxmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwilaˈcwanomna na xmaⁿndyoˈ ˈo. 	 Mūsu Kunga Jēzus Kristus žēlastība un Dieva mīlestība, un Svētā Gara sadraudzība lai ir ar jums visiem! Amen.


Sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom tquiaa na tandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ. Seicandyaañe jom na ñetˈomtsˈooñê ee tijoom jndaa caljooˈñê nacje ˈnaaⁿˈ na cwiwje nnˈaⁿ. 	 Dievs Viņu, atbrīvodams no miroņu valsts ciešanām, uzmodināja, jo tai bija neiespējami Viņu paturēt.


Ndoˈ meiⁿcwii ñˈoom tilqueⁿˈtyeⁿˈ cjoˈ nncuˈ ee ˈu tjaa ljoˈ tseixmaⁿˈ na nntsaˈ na nleicanchiiˈ oo nleintom meiiⁿ ñeˈcwii sooxqueⁿˈ. Macanda̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ na ljoˈ. Joˈ chii na nntsuˈ ñˈoomˈñeeⁿ matseijomnaˈ na matsuˈ jiiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Arī pie savas galvas nezvēri, jo tu nevari nevienu matu padarīt baltu vai melnu!


Joˈ chii chaˈtsondye nnˈaⁿ tyoˈoona tsjoomna na nleiljeii ncueena. 	 Un visi gāja pierakstīties, katrs savā pilsētā.


Cwiindye joona, tsˈaⁿ na jndyu Agabo, teicantyjaaⁿ ndoˈ ncˈe na seijndo̱ˈ Espíritu tsˈoom tsoom na cwajndii nleijndoˈ chaˈwaa ndyuaaˈñeeⁿ. Ndoˈ ñˈoom na tsoom seicanda̱a̱ˈñenaˈ quia tyomˈaaⁿ Claudio tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma. 	 Un viens no tiem, vārdā Agabs, cēlās un Garā norādīja, ka liels bads nāks pār visu zemeslodi. Tas notika Klaudija laikā.


Jnda̱nquia chii sa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom jom na catsˈaañe cheⁿnqueⁿ ˈnaaⁿ tjaaⁿˈaⁿ. Juu ˈnaaⁿˈñeeⁿ maˈmo̱ⁿnaˈ na jnda̱ tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom na tjaa jnaⁿ tseixmaaⁿ jo nnom ncˈe na matseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿñe. Quia ljoˈcheⁿ tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom na nntseixmaaⁿ tsotye chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilayuˈ ñˈeⁿñe meiiⁿ ticaluii ˈnaaⁿ joona. Ndoˈ ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿñe, joˈ na maqueⁿ joona na ticalaˈxmaⁿna jnaⁿ. 	 Bet apgraizīšanas zīmi viņš saņēma par apstiprinājumu attaisnojumam ticībā, kas viņam bija vēl neapgraizītam, lai viņš kļūtu visu neapgraizīto ticīgo tēvs, lai arī tiem tā tiktu pieskaitīta attaisnojumam,


Chaˈxjeⁿ yoˈndaa na ˈndaandye cwilˈueena ndaatsuuˈ tsondyeena, cjooˈ nˈomˈyoˈ na calˈueˈyoˈ ndaatsuu ñequiiˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu, cha cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nntsanajnda̱ˈyoˈ na laxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 Bez viltības, kā jaunpiedzimuši bērni alkstiet pēc garīgā piena, lai jūs no tā augtu atpestīšanai,


’Candyeˈyoˈ jeˈ cwiicheⁿ ñˈoom tjañoomˈ: Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na tˈmaⁿ ndyuaaˈ niom. Tcoomˈm lˈo̱o̱ uva. Sˈaaⁿ tiom ndiocheⁿ. Sˈaaⁿ peila na nncˈoocue ndaa na jnda̱ ˈndiindyena ta̱uva. Mati sˈaaⁿ cwii tatsiaⁿndye na nljo tsˈaⁿ na nntsˈaa cwenta ntjomˈñeeⁿ. Jnda̱ chii tioom cwenta ntjomˈñeeⁿ luee nnˈaⁿ na nlˈayana tsˈiaaⁿ. Quia na ncueˈ ta̱a̱ˈ ntjom, nncoˈñoom na tseixmaⁿnaˈ cwentaaⁿˈaⁿ. Jnda̱ na seijndaaˈñê chaˈtso nmeiⁿˈ, tjaaⁿ cwiicheⁿ ndyuaa. 	 Klausieties citu līdzību! Bija cilvēks, nama tēvs, kas iestādīja vīna dārzu un iežogoja to, un izraka tanī vīna spiedi, un uzcēla torni, un iznomāja to strādniekiem, bet pats aizceļoja tālumā.


Ee manquii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom jaa, manquiityeeⁿ cwiluiiñê Espíritu, ndoˈ meiⁿquiayuucheⁿ na mˈaaⁿ Espíritu na cwiluiiñê, joˈ cwindyaandye nnˈaⁿ. 	 Kungs ir Gars; bet kur Kunga Gars, tur brīvība.


Ee xeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na ˈndiinaˈ nnˈaⁿ judíos, tjuˈnaaⁿñenaˈ na joo nnˈaⁿ tsjoomnancue nljoyaandyena jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, cˈoomˈ nˈomˈyoˈ chiuu nntsˈaanaˈ quia na jnda̱ tjuˈnaˈ na cwiluiindyenndaˈna cwentaaⁿˈaⁿ. Na nluii na luaaˈ, nntseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿna chaˈcwijom tsˈaⁿ na wandoˈxco na jnda̱ tueˈ. 	 Ja jau viņu atmešana ir izlīdzināšana pasaulei, kas tad būs pieņemšana, ja ne atdzīvināšana no mirušiem?


Quia na ntyˈiaaˈ Jesús na jndye nnˈaⁿ, tjawaaⁿ cwii ta. Jnda̱ na tjacjom, tyˈentyjaˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. 	 Kad Jēzus redzēja ļaužu pulkus, Viņš uzkāpa kalnā; un, kad Viņš bija atsēdies, mācekļi piegāja pie Viņa.


Jacobo ñequio tyjeeⁿ Juan, ntseinda Zebedeo, joona seicajñoom Boanerges, ñˈoomwaaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na jeeⁿ chona ndyueena, 	 Un Jēkabu, Zebedeja dēlu, un Jāni, Jēkaba brāli, un pielika viņiem vārdu Boanerges, tas ir, pērkona dēli;


Nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom na tseixmaaⁿ na tjaa ñomtiuu cˈoom tsˈaⁿ jo nnoom quiaaⁿ na ˈo tjaa ñomtiuu cˈomˈyoˈ na chaˈwaa xjeⁿ ñequio chaˈtso na cwiwinomˈyoˈ. 	 Pats miera Kungs lai dod jums mieru vienmēr un visur! Kungs lai ir ar jums visiem!


Ee joona cwiqueⁿna ñˈoom na jndeiˈnaˈ na catseicanda̱a̱ˈñe tsˈaⁿ. Matseijomnaˈ chaˈcwijom cwilaˈtyeⁿna cwii xuu na jaaˈ na cwitioona cantyaˈ naⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ nquieena nchaaˈ lˈuu nntiiˈndyena meiiⁿ ñeˈcwii nda̱a̱ lueena na nnteiˈjndeiina naⁿˈñeeⁿ. 	 Jo viņi sasien smagas un nepanesamas nastas un uzkrauj tās cilvēku pleciem, bet paši negrib tās ar pirkstu kustināt.


Juu tsˈaⁿ na machˈee yuu na ticatyˈiomyanaˈ catsˈaato na ljoˈ. Ndoˈ juu tsˈaⁿ na tiljuˈ matseitiuu, caljooˈñeto na ljoˈ. Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na matseijomñe ñequio na matyˈiomyanaˈ, cˈoomticheⁿ na ljoˈ. Ndoˈ juu tsˈaⁿ na jnda̱ tqueⁿljuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈom, caljooˈñetyeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Ļaundaris lai dara vēl ļaunu, un netīrais lai grimst vēl netīrībā, bet taisnīgais lai kļūst vēl taisnīgāks, un svētais lai kļūst svētāks!


Ee ñˈoommeiⁿˈ cweˈ ncwaaⁿˈ juu na quia nndyo na manquii Cristo cwiluiiñê na canda̱a̱ˈ. 	 Šī ir ēna tam, kam jānotiek, bet miesa ir Kristus.


Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na tyeⁿ cwiljooˈñe cantyja ˈnaⁿya hasta na macanda̱, tsaⁿˈñeeⁿ nluiˈnˈmaaⁿñê. 	 Bet, kas pastāvēs līdz galam, tas būs pestīts.


Quia joˈ na cwicwaˈyoˈ ñequio na cwiweˈyoˈ, ñequio meiⁿquia na cwilˈaˈyoˈ, na chaˈtso na chaˈtso ñequiiˈcheⁿ catsˈaanaˈ na caluiitˈmaⁿñeti Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ. 	 Tātad, vai jūs ēdat, vai dzerat, vai citu ko darāt, visu dariet Dieva godam!


’Majuu xueeˈñeeⁿ, tsˈaⁿ na mˈaaⁿ chˈeⁿ, tintseicandyaˈ tsˈoom ˈnaaⁿˈaⁿ na nncjaaqueⁿˈeⁿ naquii wˈaa na nncwjeeⁿˈeⁿ joonaˈ. Ndoˈ majoˈti tsˈaⁿ na mˈaaⁿ jo jnda̱a̱ tindyolcweeⁿˈeⁿ na nndyochoom ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Ja kāds tanī stundā būs uz jumta, bet viņa lietas - namā, tas lai nekāpj zemē tās paņemt, un ja kas tīrumā, tas lai neatgriežas atpakaļ!


Chaˈtsondye naⁿmˈaⁿˈ tja̱na meiⁿ tîcatoˈñoomna na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱na na nndaana, sa̱a̱ ncˈe na tyolaˈyuˈya nˈomna, ntyˈiaatquiana joonaˈ na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nndaana ndoˈ tyomˈaⁿna na neiiⁿna ee jlaˈno̱ⁿˈyana na laˈxmaⁿna nnˈaⁿ na cweˈ mˈaⁿyana ljooñe, cweˈ cwiwinomyana tsjoomnancue. 	 Tie visi nomira ticībā, apsolīto nesaņēmuši; bet no tālienes tie Viņu redzēja un sveica, apliecinādami, ka viņi virs zemes ir ceļotāji un viesi.


Naⁿntjom ˈnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ tqueⁿna cwenta na nmeiiⁿˈ niom. Tyˈentyjaaˈna jom, jluena nnoom: “Ta, aa nchii ñequiiˈcheⁿ lqueeⁿ na ya tjaˈcjuˈ, quia joˈ ¿chiuu na cwiwitquiooˈ lqueeⁿ jnda̱a̱ quiiˈntaaⁿ jnda̱ lqueeⁿ ˈnaⁿˈ?” 	 Tad pienāca nama tēva kalpi un sacīja viņam: Kungs, vai tu neiesēji labu sēklu savā tīrumā? No kurienes tad radās nezāle?


Quia joˈ toˈño̱ⁿ libro chjooˈñeeⁿ na ndiiˈ tsˈo̱ ángel, ndoˈ tcwaaˈa juunaˈ. Ndoˈ quiiˈ ˈndyo̱ sˈaanaˈ na chi ntyjii chaˈcwijom tsiomˈ cantyˈi sa̱a̱ tsˈom tsia jeeⁿ ja sˈaanaˈ. 	 Un es ņēmu grāmatu no eņģeļa rokas un apēdu to; un tā bija manā mutē salda kā medus. Bet kad to biju apēdis, manās iekšās radās rūgtums.


Quia joˈ toˈño̱ⁿ cwii tsmaaⁿ, chaˈcwijom tsˈoomxjeⁿ juunaˈ. Ndoˈ tso ángel no̱o̱ⁿ: —Quicantyjaˈ, cwjiˈ xjeⁿ watsˈom cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio nomtsˈom. Ndoˈ quinchoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye jom joˈ joˈ. 	 Man deva niedri, līdzīgu spieķim, un sacīja: Celies un mēri dievnamu un altāri, un dievlūdzējus, kas tanī,


Sa̱a̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom we ntsquii cachi tˈmaaⁿ nnom yuscuˈñeeⁿ cha nnda̱a̱ nncuaaⁿ na nleinoom catsuujndiiˈñeeⁿ. Joˈ chii tjaaⁿ yuu na nncwañoomˈnaˈ jom yuu na taxonda̱a̱ nntsˈaa catsuu tquieeˈñeeⁿ nata̱ˈ jom. Joˈ joˈ nnteiˈxˈee Tyˈo̱o̱tsˈom jom ndyee chu waljooˈ xcwe. 	 Un čūska izlaida no savas mutes ūdeni it kā upi sievietei pakaļ, lai upe to aizrauj.


Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ, “Ja, ta, maxjeⁿ ticjo̱.” Sa̱a̱ jnda̱ jeˈ seichuiiˈnaˈ na seitiuu, tja tjacatsˈaa tsˈiaaⁿ. 	 Bet tas atbildēja un sacīja: Es negribu! Bet vēlāk viņam kļuva žēl, un viņš aizgāja.


Jnda̱ joˈ teintyjeeˈyuu Jesús, ndoˈ cweˈ ncˈe meiⁿcwiindye naⁿˈñeeⁿ tacˈoomndyena, macanda̱ juu yuscuˈñeeⁿ cwii mˈaaⁿ, joˈ chii tsoom nnom: —ˈU yuscu, ¿yuu mˈaⁿ nnˈaⁿ na tquiocalue jnaⁿˈ? ¿Aa meiⁿncwii tsˈaⁿ ticatseijndaaˈñe jnaⁿˈ? 	 Tad Jēzus piecēlies sacīja viņai: Sieviet, kur ir tie, kas tevi apsūdzēja? Vai neviens tevi nepazudināja?


Tsjo̱ˈ tˈmaⁿ na jnda̱ ˈom, colo wee na caljeii na jndyu ónice. Tsjo̱ˈ na jnda̱ yom, tsjo̱ˈ wee na jndyu cornalina. Tsjo̱ˈ na jnda̱ ntquieeˈ, cajaⁿnaˈ na jndyu crisólito. Tsjo̱ˈ na jnda̱ ñeeⁿ, cachuiiˈnaˈ chaˈna ndaaluee na jndyu berilo. Tsjo̱ˈ na jnda̱ ñjeeⁿ, colo tscoˈndaa na jndyu topacio. Tsjo̱ˈ na jnda̱ nqui, colo wii na jndyu crisoprasa. Tsjo̱ˈ na jnda̱ canchooˈcwii, colo tsa̱ na jndyu jacinto. Ndoˈ tsjo̱ˈ na jnda̱ canchooˈwe, colo catsiooˈ na jndyu amatista. 	 Piektajā sardoniks, sestajā sardijs, septītajā hrizolits, astotajā berills, devītajā topazs, desmitajā hrīzopass, vienpadsmitajā hiacints, divpadsmitajā ametists.


Ndoˈ joo nquindye naⁿˈñeeⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús to̱ˈna tyolaˈwjeena we ncˈiaana Jacobo ñˈeⁿ Juan. 	 Kad tie desmit to dzirdēja, tie ņēma to Jēkabam un Jānim ļaunā.


Ndoˈ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro, quia na jnda̱ tyjeeˈcañoom, sa̱ˈntjoom sondaro na catˈuena Pablo, calaˈtyeⁿna tsaⁿˈñeeⁿ ñequio we lˈuaancjo. Jnda̱ chii taxˈeeⁿ ˈñeeⁿ tsˈaⁿ Pablo ndoˈ ljoˈ sˈaa tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Tad priekšnieks piegāja, satvēra viņu, pavēlēja sasiet to divām važām un vaicāja, kas viņš tāds un ko viņš darījis?


Ndoˈ Simón ñequio ncˈiaaⁿˈaⁿ tyˈentyjo̱na naxeⁿˈ Jesús na cwilˈueena jom. 	 Un Sīmanis un tie, kas ar Viņu bija, sekoja Viņam.


Yocheⁿ na cwicwaaˈâ toˈñom Jesús tyooˈ, seitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. Tyjeeⁿ juunaˈ, tquiaaⁿ nda̱a̱yâ. Tsoom: —Catoˈñoomˈyoˈ cwaˈyoˈ tyooˈwaa, ee cwiluiiñenaˈ seiiˈa. 	 Bet, tiem ēdot, Jēzus paņēma maizi un svētīja, un lauza, un deva to saviem mācekļiem, un sacīja: Ņemiet un ēdiet, šī ir mana Miesa!


Quia joˈ jluena nnoom: —Jâ meiⁿcwii carta tyoocwjeeˈ na mˈaaⁿyâ na nnaⁿnaˈ tsˈo̱ndaa Judea na matseineiⁿnaˈ cantyja ˈnaⁿˈ. Ndoˈ mati ncˈiaaya nnˈaⁿ judíos na cwiquie ñjaaⁿ tjaaˈnaⁿ ñˈoom cotueeˈna nacjoˈ. 	 Bet tie viņam sacīja: Mēs neesam ne vēstules no Jūdejas saņēmuši par tevi, ne arī kāds no brāļiem ieradies ko vēstīt vai ko ļaunu par tevi runāt.


Sa̱a̱ Pablo seiteiˈncweeⁿˈeⁿ tsˈo̱o̱ⁿ. Mana tiooñeyoˈ naquiiˈ chom. Tjaa na teinioomˈm. 	 Bet viņš rāpuli nokratīja ugunī, necietis nekā ļauna. (Mk.16,18)


Ndoˈ Pedro tquiacheⁿ tquia tjantyjo̱o̱ⁿ. Macanda̱ tueeˈtyeeⁿ tachˈeeⁿˈ waaˈ tyee na cwiluiitquieñe. Joˈ joˈ tjacjom nacañoom nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom watsˈom tˈmaⁿ. Tyotseiwiñê ˈndyoo chom. 	 Bet Pēteris sekoja Viņam no tālienes līdz pat augstā priestera pagalma iekšienei un, sēdēdams ar kalpiem pie uguns, sildījās.


Tjaweeˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿ David. Ñeˈcatsˈaaⁿ wˈaa yuu na nncˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom na tyotseitˈmaaⁿˈñe weloomˈm Jacob tsaⁿ na ñetˈoom teiyocheⁿ. 	 Tas iemantoja žēlastību pie Dieva un lūdza, lai viņš atrastu mājokli Jēkaba Dievam.


Xeⁿ nntsˈaanaˈ ta̱, ya. Ndoˈ xeⁿ tjaaˈnaⁿ, quia ljoˈcheⁿ cˈuaˈ juunaˈ.” 	 Varbūt tas nesīs augļus, bet ja nē, tad nākotnē tu nocirtīsi to.


ndoˈ nchii Adán tquiuˈnnˈaⁿnaˈ, tquiuˈnnˈaⁿnaˈ yuscuˈñeeⁿ, ndoˈ jnda̱ na tquiuˈnnˈaⁿnaˈ juu, joˈ seijndaaˈñenaˈ na waa jnaaⁿˈaⁿ. 	 Arī Ādams netika pievilts, bet sieviete tika pievilta un krita pārkāpumā.


Ñˈoommeiⁿˈ catsa̱ˈntjomˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na calaˈcanda̱a̱ˈndyena joonaˈ cha xocuaa ñˈoom na tisˈa cwilˈana. 	 Arī to piekodini, lai tās būtu nevainojamas!


Cwantindye nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés tˈo̱o̱na nnoom, jluena: —ˈU Maestro na maˈmo̱o̱ⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ majoˈndyo ñˈoom matsuˈ. 	 Bet daži rakstu mācītāji atbildēja Viņam, sacīdami: Mācītāj, Tu labi pateici.


Juu ñˈoom xcwewaaˈ ñecwii xjeⁿ matseicandiinaˈ ñequio ñˈoom na jeeⁿ jndaˈnaˈ cantyja na cwiluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ. Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na tjacantyja na tˈmaⁿ cwiluiiñê matyˈioom tsˈiaaⁿ ja na mañequiaya ñˈoomˈñeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Kas ietverta svētā Dieva godības evaņģēlijā, kas man uzticēts.


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos tyˈenquiana jnaaⁿˈ Pablo nnom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Augstie priesteri un ievērojamākie jūdi apsūdzēja viņam Pāvilu un griezās pie viņa,


Jluena: “Joo naⁿmˈaⁿˈ na tyˈequieˈna tsˈiaaⁿ na macanda̱, ñecwii hora lˈana tsˈiaaⁿ, sa̱a̱ ˈu ñeˈcwii xjeⁿ macheˈ ñˈeⁿndye joona chaˈxjeⁿ ñˈeⁿndyô̱ jâ. Ndoˈ jâ tyolajnda̱a̱yâ meiiⁿchaaˈ xuee, tyolaquii nˈo̱o̱ⁿyâ meiiⁿ jeeⁿ jmeiⁿˈ nquiuuyâ.” 	 Un sacīja: Šie pēdējie strādāja vienu stundu; un tu viņus pielīdzināji mums, kas izcietām dienas nastu un karstumu.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ judíos na mˈaⁿ Tesalónica jndyena na mañequiaa Pablo ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ Berea. Joˈ chii tyˈena tsjoomˈñeeⁿ, tyˈelaˈjmeiⁿˈna naⁿˈñeeⁿ. 	 Kad Tesalonīkes jūdi uzzināja, ka Pāvils Berojā sludina Dieva vārdu, tie nāca arī uz turieni, uzbudinādami un uztraukdami ļaudis.


na tilachuiˈyoˈ chiuu mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ ñˈoomwaaˈ meiⁿ tiñequiandyoˈ cantyja cwii nnom na quia nluii nntseicatyˈuenaˈ ˈo oo cwii ñˈoom na mañequiaa tsˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ oo cwii carta na waa ñˈoom na jâ jlaˈcwano̱o̱ⁿyâ juunaˈ na matsonaˈ na jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nncwjeeⁿˈeⁿ. 	 Lai jūs tik drīz nekļūtu nepastāvīgi savā pārliecībā un neļautu sevi iebaidīt ne garam, ne kādai mācībai, ne it kā mūsu sūtītai vēstulei, it kā Kunga diena jau būtu klāt.


Ee chaˈxjeⁿ na macoˈ tsueechom matseixueenaˈ cwii ntyjaaˈ tsjo̱ˈluee xjeⁿ cwiicheⁿ ntyjaaˈnaˈ, maluaaˈ nntseijomnaˈ quia na nndyo̱o̱nndaˈa na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Jo kā zem debesīm uzliesmojis zibens apspīd to, kas zem debesīm ir, tā būs Cilvēka Dēls savā dienā.


mati cwitˈmo̱o̱ⁿyâ na cwiluiindyô̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomtyeⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ na ljuˈ na cwitsaamˈaaⁿyâ ndoˈ mati na cwilaˈno̱ⁿˈâ ñˈoom na mayuuˈ ndoˈ na mˈaaⁿyâ na nioomˈ nˈo̱o̱ⁿyâ ñequio nnˈaⁿ, ndoˈ na ya nnˈaⁿndyô̱ quio joona, maˈmo̱ⁿnaˈ na ljoˈ ncˈe mˈaaⁿ Espíritu Santo ñˈeⁿndyô̱, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na xcweeˈya nˈo̱o̱ⁿyâ na wiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ nnˈaⁿ, 	 Šķīstībā, zināšanā, lēnprātībā, laipnībā, Svētajā Garā, neviltotā mīlestībā,


Ndoˈ joona jnda̱ na jndyena na tyotseineiiⁿ tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Tyoluena nnoom: —Mayuuˈ re nnˈaaⁿya sa̱a̱ mantyjiˈ cwanti meiⁿ nnˈaⁿ judíos jnda̱ jlaˈyuˈna tsjoom ñjaaⁿ, ndoˈ chaˈtsondyena cwiluena na jndeiˈnaˈ na catseicanda̱ tsˈaⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 To dzirdējuši, tie godināja Dievu un sacīja viņam: Brāli, tu redzi, cik tūkstoši jūdu ir, kas palikuši ticīgi, un visi tie bauslības piekritēji.


Mati mañˈoomnaˈ ˈo, ee maqueeⁿˈñê ˈo na calaˈxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo. 	 Tanī arī jūs esat Jēzus Kristus aicināti.


Tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —Ja xocatsˈaa na ljoˈ ee waa ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: “Nchii cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nantquie na wandoˈ tsˈaⁿ, sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso ñˈoom na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 Un Jēzus atbildēja viņam: Ir rakstīts: ne no maizes vien cilvēks dzīvo, bet no ikviena Dieva vārda.


Cˈo̱o̱ⁿya chaˈxjeⁿ na macaⁿnaˈ na catsˈaa tsˈaⁿ quia naxuee. Nchii cˈo̱o̱ⁿya na cwicwaˈjndooˈndyo̱ meiⁿ nchii na cwicandya̱a̱ya. Nchii cˈo̱o̱ⁿ ñequio nnˈaⁿ na cweˈ luaaˈndyo ñequio ntˈomcheⁿ nnom natia laˈxmaⁿ. Tacˈo̱o̱ⁿya na cwilaˈntjaˈndyo̱ ñequio nnˈaⁿ meiⁿ talaˈta̱a̱ˈ nˈo̱o̱ⁿya joona. 	 Dzīvosim godīgi kā dienā: ne plītēdami un dzīrodami, ne izvirtībā un netiklībā, ne ķildās un skaudībā,


Nnˈaⁿ na jndyendye tˈo̱o̱na nnoom, jluena: —ˈU tsaⁿjndii matseixmaⁿˈ. ¿ˈÑeeⁿ tsˈaⁿ maqueⁿñe na nntseicueeˈ ˈu? 	 Kāpēc jūs meklējat mani nonāvēt? Ļaudis atbildēja, sacīdami: Ļaunais gars Tevi apsēdis: kas meklē Tevi nogalināt?


Chaˈtsondye naⁿmˈaⁿˈ na tyolaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jndaaˈ na tjaweeˈ ntyjeeⁿ ñˈeⁿndyena. Sa̱a̱ tîcandaana ñˈoom na jnda̱ tsoom nda̱a̱na na nntsˈaaⁿ, 	 Un tie visi, pārbaudīti ticības apliecinājumā, nesaņēma apsolīto, tāpēc ka


Joˈ chii ticwiindyoˈ ˈo catjeiˈyuuˈndyoˈ jnaⁿˈyoˈ nda̱a̱ ncˈiaaˈyoˈ, cha na nnˈmaaⁿˈyoˈ. Ee tsˈaⁿ na cwiluiiñe cantyja na matyˈiomyanaˈ, quia matseineiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na jndaya ntyjii, jndye waa na nntsˈaanaˈ. 	 Izsūdziet cits citam savus grēkus un lūdziet Dievu cits par citu, lai tiktu pestīti, jo daudz spēj neatlaidīga, taisnīga lūgšana!


Mati sculjaaˈ Rahab tyotseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ncˈe na teijneiⁿ nnˈaⁿ Israel na tyˈequeⁿ cwenta chiuu waa tsjoomˈñeeⁿ, joˈ chii ticueeⁿˈeⁿ quia tja̱ nnˈaⁿ tsjoomˈm na tyoolaˈyuˈ. 	 Ticības dēļ netikle Rahaba, miermīlīgi uzņemdama izlūkus, negāja bojā līdz ar neticīgajiem.


Naⁿˈñeeⁿ laxmaⁿna nnˈaⁿ na cwiquie lˈaa nnˈaⁿ, ndoˈ cwinquiooˈnnˈaⁿna yolcu na jeeⁿ cwilaˈtjo̱o̱ndye, na joona mˈaⁿna xjeⁿ ˈnaaⁿˈ na queeⁿ nˈomna, 	 Jo tie ir tādi, kas ielavās namos un valdzina vājās sievietes, kuras, grēkos iegrimušas, padodas dažādām kārībām.


Quia joˈ apóstoles ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye ñequio chaˈwaa tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tsjoom Jerusalén tˈmaⁿna na ya na nntjeiiˈndyena nnˈaⁿ quiiˈntaaⁿna na nncˈoo tsjoom Antioquía ñequio Pablo ñˈeⁿ Bernabé. Tyˈioomna tsˈiaaⁿˈñeeⁿ Judas tsˈaⁿ na jnda̱ we xueeˈ Barsabás, ñequio Silas. Naⁿnommˈaⁿˈ cwiluiitquiendye quiiˈntaaⁿna. 	 Tad apustuļi un vecākie kopā ar draudzi nolēma izvēlēt no sava vidus starp brāļiem cienījamus vīrus: Jūdu, kas saucās Barsaba, un Sīlu, lai sūtītu tos kopā ar Pāvilu un Barnabu uz Antiohiju.


Luaaˈ tuii cha caluiˈljuuˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyoñequiaa profeta Isaías. Tso tsaⁿˈñeeⁿ: “Manquiityeeⁿ teijneiⁿ jaa cantyja na tijndeiiˈ nˈo̱o̱ⁿya. Ndoˈ mati seinˈmaaⁿ jaa chaˈtso ntycu na ñejleichuunaˈ jaa.” 	 Lai izpildītos pravieša Isaja vārdi, kas saka: Viņš uzņēma mūsu vājības un nesa mūsu slimības.


Ee chaˈxjeⁿ na ñetˈomˈyoˈ na ñejlaˈquieˈ nˈomˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, jeˈ mañˈoom na wiˈ tsˈoom ˈo, sa̱a̱ jeˈ jeˈ nnˈaⁿ judíos cwilaˈquieˈ nˈomna nnoom. 	 Jo kā arī jūs kādreiz neticējāt Dievam, bet tagad esat ieguvuši žēlsirdību viņu neticības dēļ,


Jnda̱ chii tˈmo̱ⁿ Espíritu Santo na Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom juu ndoˈ waa najndeii. Teitquiooˈ naljoˈ ee jnda̱ na tueˈ tandoˈxco quiiˈntaaⁿ lˈoo. 	 Kas svētdarītājā Garā ar savu augšāmcelšanos no miroņiem spēkā parādījās Dieva Dēls, mūsu Kungs Jēzus Kristus.


ee quia mañequiaa Ta Jesús jaa, luaaˈ machˈeeⁿ cha ntsaalaˈno̱o̱ⁿˈa ndoˈ cha ticaⁿnaˈ na nntˈueeⁿ jaa chaˈxjeⁿ nntˈueeⁿ nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue. 	 Bet tiesādams Kungs mūs pārmāca, lai mēs reizē ar šo pasauli netiekam pazudināti.


Mˈaⁿna na cwilˈana chaˈtso nnom na ticatyˈiomyanaˈ. Chaˈna tsˈaⁿ na cweˈ mˈaaⁿya ñˈeⁿ xˈiaaˈ, oo tsˈaⁿ na ntjeiⁿ ljoˈ machˈee ñˈeⁿ xˈiaaˈ oo tsˈaⁿ na matseiqueeⁿ tsˈom ˈnaaⁿˈ xˈiaaˈ, tsˈaⁿ na ticatseiñˈoomˈñe yuu na matyˈiomyanaˈ, tsˈaⁿ na ta̱a̱ˈ tsˈom xˈiaaˈ, tsˈaⁿ na matseicwjee nnˈaⁿ, tsˈaⁿ na matseintjaˈñe ñequio xˈiaaˈ, tsˈaⁿ na manquiuˈnnˈaⁿ xˈiaaˈ, tsˈaⁿ na matseiˈndaaˈ tsˈom xˈiaaˈ, tsˈaⁿ na cweˈ matseineiⁿto chiuu waa ñˈoom na mandii cantyja ˈnaaⁿˈ xˈiaaˈ, 	 Viņi ir visādām netaisnībām, ļaunprātībām, netiklībām, mantkārībām, ļaunumiem pārpildīti; viņi ir pilni skaudības, slepkavību, ķildu, viltības, nedarbu, mēlnesības;


Sa̱a̱ tsaⁿ na tyeⁿ ñjom tsˈom ñˈoom na mandii, ndoˈ maqueⁿya cwenta chiuu xcwe matsa̱ˈntjom ljeii na matseicandyaañenaˈ jaa ndoˈ tyeⁿ meiⁿntyjeeˈ na matseicanda̱ chiuu matsa̱ˈntjomnaˈ, tsaⁿˈñeeⁿ nncˈoom na neiiⁿˈeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ chaˈtso na machˈeeⁿ. 	 Bet kas uzmanīgi ieskatās pilnīgās brīvības likumā un paliek tanī, tas nav palicis aizmāršīgs klausītājs, bet darba darītājs, tas būs svētīgs savā darbībā.


Quia na nncwjeeˈ patrom ˈnaaⁿˈaⁿ na tja cwii joo ndoˈ nljeii na jeeⁿ ya cwenta machˈeeⁿ, tˈmaⁿ nñequiaanaˈ na neiiⁿˈ. 	 Svētīgs tas kalps, kuru kungs pārnācis atradīs tā darām.


Ndoˈ jnda̱ seityˈoondyo̱ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿndyuˈ na catjeiiˈna jndyetia sa̱a̱ tîcanda̱a̱ lˈana. 	 Un es lūdzu Tavus mācekļus izdzīt to, bet viņi nevarēja.


Ndoˈ mati ncˈe ñˈoom ˈndyoo Tyˈo̱o̱tsˈom, joo ljo̱ˈluee ñequio tyuaa na waa jeˈ, cwileiwenaˈ na lconaˈ juu xuee quia na nncuˈxeeⁿ nnˈaⁿ. Xjeⁿˈñeeⁿ nnˈaⁿ natia nnˈaⁿndye nntsuundye. 	 Bet tagadējās debesis un zemi glabā un uztur tas pats vārds ugunij, tiesas dienai un bezdievīgo cilvēku pazušanai.


Cataⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nchii xcwe ncuee na teiⁿ na nlcaⁿnaˈ na caleiˈnomˈyoˈ nawiˈñeeⁿ. 	 Bet lūdziet Dievu, lai tas nenotiek ziemā!


Sa̱a̱ tsˈaⁿ na ticaluiiñe cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom titseiñˈoomˈñe ñˈoom na matseijndaaˈñe Espíritu na cwiluiiñê ee ndooˈ ntyjii tsaⁿˈñeeⁿ na cweˈ ñˈoom na tilˈue joonaˈ. Ee manda̱ tsˈaⁿ na matseixmaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu, juu nnda̱a̱ nntseiˈno̱ⁿˈ. 	 Miesīgais cilvēks neaptver to, kas nāk no Dieva Gara, jo tas viņam ir neprātība, un viņš nevar saprast, ka tas jāapsver garīgi.


Calˈaˈyoˈ cwii nayaˈñeeⁿ na cateijndeiˈyoˈ nomnnˈaaⁿya Febe. Jom mandiˈntjoom quiiˈntaaⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tsjoom Cencrea. 	 Un es jums ieteicu Fēbu, mūsu māsu, kas kalpo Kenhrejas baznīcā.


Xjeⁿ na mawinom Jesús ˈndyoo ndaaluee Galilea, ljeiiⁿ we nnˈaⁿ na ñenquii tsˈaⁿ ntseinda, Simón, tsaⁿ na jndyu Pedro ñequio Andrés tyjee tsaⁿˈñeeⁿ. Cwitueeˈna tsquiˈ ˈnaaⁿna tsˈom ndaaluee ee nnˈaⁿ cwitjeiiˈ calcaa joona. 	 Bet Jēzus, staigādams gar Galilejas jūru, redzēja divus brāļus: Sīmani, kas tiek saukts Pēteris, un Andreju, tā brāli, izmetam tīklus jūrā, jo viņi bija zvejnieki.


Tjaaⁿ na mˈaaⁿ Pilato ndoˈ tcaaⁿ tsˈoo Jesús. 	 Šis aizgāja pie Pilāta un lūdza Jēzus miesas.


Quia joˈ ¿chiuu macaⁿnaˈ na catsˈaa? Matsonaˈ na catseina̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ espíritu ˈnaⁿya ndoˈ mati ñequio na nlaˈno̱ⁿˈya nnˈaⁿ ljoˈ na matseina̱ⁿ. Macaⁿnaˈ na cataya ñequio espíritu ˈnaⁿya ndoˈ mati ñequio na cwilaˈno̱ⁿˈya nnˈaⁿ ljoˈ na mataya. 	 Kas tad iznāk? Es gribu lūgt Dievu garā, es gribu lūgt Dievu arī ar prātu; es gribu dziedāt garā, es gribu dziedāt arī ar prātu.


Macwjiˈyuuˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ na jeeⁿ majooˈ tsˈoom, ñequiiˈcheⁿ matseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, ˈo ndoˈ mati nnˈaⁿ tsjoom Laodicea ñequio tsjoom Hierápolis. 	 Es dodu liecību par viņu, ka viņš daudz rūpējas par jums un par visiem, kas dzīvo Lāodikejā un Hierapolē.


Mayo tyolˈueeˈndyena chiuu nlˈayoona na nlajndaaˈndyena ñˈoomˈñeeⁿ. Jnda̱ chii teicantyja Pedro. Tsoom nda̱a̱na: —ˈO re nnˈaⁿya na cwilayuˈyoˈ manquiuˈyoˈ na jaachˈee xuee tjeiiˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom ja quiiˈntaaⁿˈyoˈ na nñequiaya ñˈoom naya chiuu na nluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ na nchii judíos cha nlayuˈna. 	 Bet kad izcēlās liels strīds, Pēteris piecēlies sacīja viņiem: Brāļi, jūs zināt, ka Dievs kopš sendienām izvēlējies starp mums, ka pagāni no manas mutes dzirdētu evaņģēlija vārdu un ticētu.


Quia na jnda̱ tmaaⁿ na manndyooˈ wjaacue ñeˈquioomˈ, chaˈtsondye nnˈaⁿ na mˈaⁿ nnˈaaⁿna na jndye nnom ntycu cwitjoom, tquiochona joo na mˈaaⁿ Jesús. Tioom lˈo̱o̱ⁿ nacjoo ticwii cwii joo naⁿˈñeeⁿ, mana nˈmaaⁿ. 	 Bet visi, kam bija slimnieki dažādām kaitēm, saulei norietot, veda tos pie Viņa. Bet Viņš, katram rokas uzliekot, izdziedināja tos.


Quia na mˈaaⁿya ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cachjoo na cwilaˈyuˈya nˈom, mati matsˈaa na cachjoo matseiyuˈya tsˈo̱o̱ⁿ cha mati nncwantjo̱ⁿya joona. Nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ matsˈaa na matseixmaⁿya chaˈxjeⁿ joona cha ntˈomndye joona nluiˈnˈmaaⁿndyena. 	 Vājajiem es kļuvu vājš, lai iemantotu vājos. Visiem es kļuvu viss, lai visus izglābtu.


Ndoˈ meiⁿyuucheⁿ na mˈaaⁿñê quia jnda̱ jnaⁿnaˈ maxjeⁿ matseiquioo jndyetia jom nomtyuaa. Cwiluiˈ chomˈ ˈñom, mati manqueeⁿ ndeiˈnˈoom, ndoˈ cwileiquiiñê. Maˈndiinaˈ jom na tajneiⁿ. Ndoˈ jnda̱ sˈaa tyˈoo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿndyuˈ na catjeiiˈna jndyetiaˈñeeⁿ, sa̱a̱ tîcanda̱a̱ lˈana. 	 Viņš tiem atbildēja un sacīja: Ak, neticīgā cilts! Cik ilgi es pie jums būšu? Cik ilgi es jūs cietīšu? Vediet to pie manis!


Tiˈnnˈaⁿya Tíquico, tsaⁿ na jeeⁿ jnda ntyjiiya, jom jeeⁿ xcweeˈ tsˈoom tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Ta Jesús, jom ntseicañeeⁿ ˈo chiuu waa na mˈaaⁿya cha caliuˈyoˈ ljoˈ matsˈaaya. 	 Bet lai arī jūs zinātu, kā man klājas un ko es daru, tad par to visu jums pastāstīs Tihiks, mīļais brālis un uzticamais kalps Kungā.


Tyˈo̱o̱tsˈom quiaaⁿ na cˈoom naya na matseixmaⁿ Ta Jesucristo ñˈeⁿ chaˈtsondyoˈ ˈo. Amén. 	 Mūsu Kunga Jēzus Kristus žēlastība lai ir ar jums visiem! Amen.


Calaˈnaⁿˈyoˈ ñˈoom na cho salmos na nndyeˈyoˈ ñˈeⁿ ncˈiaaˈyoˈ ndoˈ cataˈyoˈ chaˈtso nnom na ya nnta tsˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na xcweeˈya nˈomˈyoˈ. 	 Dziedādami un gavilēdami skandiniet savās sirdīs Kungam psalmus un slavas dziesmas, un garīgās dziesmas,


Joˈ chii ndicwaⁿ waa ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom na wanaaⁿ na nntsaaquia̱a̱ˈa na nntaˈjndya̱a̱ya na mˈaaⁿ. Joˈ chii calˈaaya cwenta na tintseicuˈnaˈ na ntˈomndyoˈ ˈo taxocanda̱a̱ nlajomndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ. 	 Tā kā apsolījums ieiet Viņa mierā vēl pastāv, bīsimies, lai kāds no jums neizrādītos to nokavējis.


ndoˈ mati quiaaⁿ na caliuuya na jeeⁿcheⁿ ndyaˈ tˈmaⁿ waa na jneiⁿ. Ñequio juu najndeii na matseixmaaⁿ nnda̱a̱ nnteijneiⁿ jaa nnˈaⁿ na cwilaˈyuuˈa ñˈeⁿñê. Ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu najneiⁿ luaaˈ, 	 Un cik pārmērīgi liels ir Viņa spēks mūsos, kas ticam saskaņā ar Viņa spēka varenības izpausmi.


Sa̱a̱ cwantindye joona jluena: —Tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ sˈaaⁿ na ya ntyˈiaaˈ tsaⁿnchjaaⁿˈ. ¿Aa nchii mati nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ na tîcueˈ Lázaro? 	 Bet daži no viņiem sacīja: Vai Šis, kas atvēra acis aklajam no dzimšanas, nevarēja izdarīt, lai viņš nenomirtu?


Sa̱a̱ xuiiˈ cantyja ˈnaaⁿˈ cwii yuscu, xeⁿ ticata̱ˈ xqueⁿ quia na matseineiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom oo quia na mañequiaa ñˈoomˈm matseijnaaⁿˈaⁿ saaⁿˈaⁿ. Xeⁿ na ljoˈ machˈeeⁿ matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈcwijom na jnda̱ teinquiˈ caseii xqueeⁿ. 	 Bet katra sieviete, kas lūdz Dievu vai pravieto ar neapsegtu galvu, dara negodu savai gadvai, jo tā ir tāpat kā apcirpta.


Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱na: —Maya, caˈndyeˈyoˈ. Ndoˈ tyenquioomˈm tsuaˈqui tsaⁿˈñeeⁿ, seinˈmaaⁿ juu. 	 Bet Jēzus atbildēja, sacīdams: Apstājieties, diezgan! Un Viņš, pieskāries tā ausij, izdziedināja to.


Ndoˈ ncˈe na lˈayana na tsuuˈ nˈomna Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ chii mati ˈndiitoom na calˈatona meiⁿljoˈcheⁿ natia na ñeˈcalˈana. 	 Un tāpēc, ka viņi neuzskatīja Dieva atzīšanu par vajadzīgu, Dievs tos atstāja izvirtušām tieksmēm, lai tie darītu to, kas neklājas.


Matseina̱ⁿ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ chaˈxjeⁿ ñˈoom na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ ncˈe ˈo ticalaˈno̱ⁿˈyaˈyoˈ joonaˈ. Quia joˈ chaˈxjeⁿ na jnda̱ tquiaˈñˈeⁿˈyoˈ seiiˈyoˈ na ñejndyeˈntjomˈtyeⁿˈyoˈ nnom jnaⁿ ñequio nda̱a̱ chaˈtso nnom natia, ndoˈ na ñelˈaˈyoˈ yuu na matso ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ na talˈaˈyoˈ, maluaaˈ jeˈ quiandyoˈñˈeⁿˈyoˈ na nndyeˈntjomˈyoˈ chaˈxjeⁿ na matyˈiomyanaˈ na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ xcwe ncˈomˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jūsu miesas vājības dēļ es runāju to, kas ir cilvēcīgi: kā jūs savus miesas locekļus bijāt nodevuši netiklības un netaisnības, un atkal netaisnības kalpībai, tā tagad atdodiet savus locekļus taisnības kalpošanai, lai kļūtu svēti!


Joˈ chii calaˈquii nˈomˈyoˈ quia matseiseiiⁿˈeⁿ ˈo ee na nlˈaˈyoˈ naljoˈ mˈmo̱ⁿnaˈ na macwjaaˈñê na ˈo cwiluiindyoˈ ntseinaaⁿ, ¿aa mˈaaⁿ ˈñeeⁿ tiquiˈmaⁿ jnda? 	 Esiet pacietīgi pārmācībā! Dievs izturas pret jums kā pret bērniem; jo kur būtu tāds bērns, ko tēvs nepārmācītu?


Ndoˈ ˈu jndaaya, nluiindyuˈ profeta cwentaaˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ nandyeticheⁿ. Ee ˈu nncjaˈjndyeeˈ jo nnom Ta na nncwjiˈyuuˈndyuˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈcwijom tsˈaⁿ na matseijndaaˈñe nato, cha mamˈaⁿcˈeendye nnˈaⁿ quia nncueeˈcañoom. 	 Un tevi, bērniņ, sauks par Visaugstākā pravieti, jo tu iesi Kunga vaiga priekšā sagatavot Viņam ceļu,


Jnda̱nquia seitiuu Pablo na nncjaawinoom ndyuaa Macedonia ñequio ndyuaa Acaya. Jnda̱ chii nncjaⁿ tsjoom Jerusalén. Xeⁿ jnda̱ tjaaⁿ Jerusalén maxjeⁿ jndeiˈnaˈ na cjaⁿ tsjoom Roma. 	 To pabeidzis, Pāvils garā apņēmās, pārstaigājot Maķedoniju un Ahaju, iet uz Jeruzalemi, sacīdams: Kad es būšu tur bijis, man būs jāredz arī Roma.


Sa̱a̱ matso ángelˈñeeⁿ no̱o̱ⁿ: —¿Chiuu na jeeⁿ mˈaaⁿˈ tsˈomˈ? Ja mˈmo̱o̱ⁿya njomˈ ñˈoom wantyˈiuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ yuscumˈaaⁿˈ, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ quiooˈjndii tquiee na chuu jom luaaˈ, na niom ntquieeˈ xqueⁿ ndoˈ nqui ndeiˈjndyeeˈ. 	 Un eņģelis man sacīja: Kāpēc tu brīnies? Es tev teikšu sievietes un zvēra, kas viņu nes un kam ir septiņas galvas un desmit ragu, noslēpumu:


Sa̱a̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom: “Ntjeiⁿndyuˈ ˈu. Tsjom jeˈ nncˈioˈ ndoˈ chaˈtso ˈnaⁿˈ na jnda̱ seiweˈ, ¿ˈñeeⁿ nljonaˈ lˈo̱?” 	 Bet Dievs sacīja viņam: Tu neprātīgais, šinī naktī atprasīs tavu dvēseli no tevis, bet kam paliks tas, ko tu sakrāji?


Meiⁿ tichaˈtsondye nnda̱a̱ nlaˈnˈmaⁿ nnˈaⁿwii. Mati tichaˈtsondye nnda̱a̱ nlaˈneiⁿ ñˈoom na tjachuiiˈ ñequio ñˈoom na macwixjeⁿ cwilaˈneiⁿ, meiⁿ nchii chaˈtsondye nnda̱a̱ nlaˈteincooˈ ljoˈ cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Vai visi ir brīnumdarītāji, vai visiem ir dāvanas dziedināt, vai visi runā mēlēs, vai visi tās iztulko?


’ˈO nnˈaⁿ fariseos ñˈeⁿ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo ee cweˈ cwilˈaˈyaˈyoˈ na jeeⁿ ya nnˈaⁿndyoˈ. ˈO jeeⁿ tquia maˈnomˈyoˈ hasta ndaaluee cwiwityˈiooˈyoˈ na cwilˈueˈyoˈ meiiⁿ ñeˈcwii tsˈaⁿ na nntseijomñe ñˈeⁿndyoˈ. Ndoˈ xeⁿ jnda̱ jnda̱a̱ lˈaˈyoˈ na wjaantyjo̱o̱ⁿ chaˈna cwilˈaˈyoˈ quia joˈ wjaañˈoomnaˈ jom na cwajndiiti nntsˈaaⁿ. Ndoˈ na ljoˈ, tˈmaⁿti nlcoˈwiˈnaˈ jom quiiˈ bˈio, nchiiti ˈo. 	 Bēdas jums, rakstu mācītāji un farizeji, jūs liekuļi, jo jūs apstaigājat jūru un sauszemi, lai iegūtu kaut vienu jūdu ticībai; un, kad tas noticis, tad jūs padarāt viņu par elles mantinieku, divreiz ļaunāku, nekā jūs paši.


Jlaˈljeiina ñˈoomˈñeeⁿ chaˈxjeⁿ ñˈoom na toˈño̱o̱ⁿyâ na tquia nnˈaⁿ na ntyˈiaanda̱a̱ chiuu waa na tuii xjeⁿ na jnaⁿcheⁿnaˈ. 	 Kā tos mums notēlojuši tie, kas sākumā paši redzējuši un bijuši vārda kalpi,


Ndoˈ joo nnˈaⁿ na cwilaˈjnda ndoˈ cwinda̱a̱, cantyja ˈnaaⁿ nmeiⁿˈ jnda̱ teityandyena. Tquia nncwiˈntyjeeˈna na mati joona nquiaana nawiˈ tˈmaⁿ na nntjoom nnˈaⁿ. Nntyueena ndoˈ nlaˈxuaana na matseichjooˈnaˈ nˈomna. 	 Šo preču tirgotāji, kas kļuvuši bagāti, stāvēja attālu bailēs tās moku dēļ, raudādami un vaimanādami,


Xjeⁿˈñeeⁿ ntˈom nnˈaⁿ jnaⁿna tsˈo̱ndaa Judea, tquiocuena Antioquía. Tyotˈmo̱o̱ⁿna nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilayuˈ joˈ joˈ. Tyoluena na jndeiˈnaˈ na calˈa naⁿˈñeeⁿ costumbre chaˈxjeⁿ ñˈoom na sa̱ˈntjom Moisés na calˈa nnˈaⁿ judíos ñequio yoˈndaa na naⁿnom. Ee xeⁿ ticalacanda̱ naⁿˈñeeⁿ joˈ, jluena na xocaluiˈnˈmaaⁿndye naⁿˈñeeⁿ. 	 Un daži, atnākuši no Jūdejas, mācīja brāļus: Ja jūs neapgraiza pēc Mozus ieraduma, jūs nevarat tikt pestīti.


Joˈ chii calaˈtyˈoondyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na jom cwentaaⁿˈaⁿ ntjomˈñeeⁿ, na cajñoom nnˈaⁿ na cˈoocatyjeendye ntjoomˈm. 	 Tāpēc lūdziet pļaujas Kungu, lai Viņš sūta strādniekus savā pļaujā!


Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na macoˈñom ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿya, nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nntseiˈno̱ⁿˈtyeeⁿ. Sa̱a̱ meiⁿquia tsˈaⁿ na tîcoˈñom ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿya, nntsˈaanaˈ na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo cantyjati chjoowiˈ na matseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ. 	 Jo kam ir, tam tiks dots, lai būtu pārpilnībā, bet kam nav, no tā tiks atņemts arī tas, kas viņam ir.


Luaa tuii, tyoowijndye ˈoona, tioo cwii jndye tˈmaⁿ jndeii nnom ndaaluee, mawaa na wjaanchjeeñe nmo̱ⁿ wˈaandaa. Ndoˈ jom watsom. 	 Un, lūk, jūrā sacēlās liela vētra, tā ka viļņi parplūdināja laivu, bet Viņš gulēja.


Tqueⁿtyeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom nnom Abraham na catsˈaaⁿ ˈnaaⁿ tjaaⁿˈ yuˈndaa na nluiiñe na tsaⁿsˈa. Joˈ chii quia na tuiiñe jnaaⁿ Isaac, sˈaaⁿ na ljoˈ juu jnda̱ na jnda̱a̱ˈ ñeeⁿ xuee na tuiiñe. Majoˈti sˈaa Isaac ñequio jnaaⁿ Jacob. Ndoˈ Jacob ñecwii xjeⁿ sˈaaⁿ ñequio canchooˈwe ntseinaaⁿ na yonom, nnˈaⁿ na cwiluiindye weloo jaa na canchooˈwe ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ Israel. 	 Un Viņš tam deva apgraizīšanas derību; un viņš dzemdināja Īzāku un to apgraizīja astotajā dienā; un Īzāks - Jēkabu un Jēkabs - divpadsmit ciltstēvus;


Sa̱a̱ jom jluiiˈñê quiiˈntaaⁿna, mana tjaaⁿ yuu na wjaⁿ. 	 Bet Viņš, iedams starp tiem, aizgāja.


Sa̱a̱ luaaˈ waa cha catseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na teiljeii naquiiˈ ljeii na cwileiˈñˈomna na matsa̱ˈntjomnaˈ, na matsonaˈ: “Jndoona ja meiiⁿ tjaaˈnaⁿ cwii nnom cantyja ˈnaⁿya na matseijndaaˈñenaˈ na nlˈana na ljoˈ.” 	 Bet vārdiem jāizpildās, kas rakstīti viņu bauslībā: Viņi mani veltīgi ienīda.


Ndiocheⁿ tsjoomˈñeeⁿ meintyjeeˈ tatiom tˈmaⁿ na jeeⁿ ndye. Niom canchooˈwe ndyueelˈa tatiomˈñeeⁿ, ndoˈ meintyjeeˈ cwii cwii ángel na cwii cwii ˈndyootsˈa. Mati ncuee canchooˈwe ntmaaⁿˈ ntseinda Israel teiljeii cwii cwiinaˈ nacjooˈ cwii cwii ˈndyootsˈa. 	 Un tai bija liels un augsts mūris ar divpadsmit vārtiem, un vārtos divpadsmit eņģeļu un uzrakstīti vārdi, kas ir divpadsmit Izraēļa bērnu cilšu vārdi.


Quia joˈ tjantyjaaⁿˈaⁿ, tyeⁿnquioomˈm yuu na njom tsˈoo. Ndoˈ nnˈaⁿ na cho juunaˈ, tyˈemeiˈntyjeeˈna. Matsoom nnom tsˈooˈñeeⁿ: —Aa ndiˈ sa, matsjo̱o̱ njomˈ: Quicantyjaˈ. 	 Un piegājis Viņš skāra nestuves. Bet tie, kas nesa, apstājās. un Viņš sacīja: Jaunekli, es tev saku: celies augšām!


Cwiluiindyena ndacantyjo welooya ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjaaⁿ ˈnaaⁿ joona tuiiñe Cristo na tsˈaⁿ jom, na chaˈtso na chaˈtso cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom. Ñequiiˈcheⁿ na calaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ jom. Amén. 	 Un tēvi, un no kuriem pēc miesas cēlies Kristus, kas mūžīgi ir augsti teicams Dievs. Amen.


Ndoˈ maxjeⁿ nlcoˈwiˈnaˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee chaˈxjeⁿ na matso ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ jeeⁿ ntyˈiaaˈñe juu tsˈaⁿ na nñequiaa cwenta ja luee nnˈaⁿ. Yati xeⁿ tîcaluiiñe tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Cilvēka Dēls gan aiziet, kā par Viņu ir rakstīts, bet bēdas tam cilvēkam, kas nodod Cilvēka Dēlu; būtu labi, ja šis cilvēks nebūtu dzimis.


Meiⁿyuucheⁿ na cwiquiena, cwilaˈndaaˈna nˈom nnˈaⁿ, ndoˈ cweˈ ncˈe jnaaⁿ joona macoˈwiˈnaˈ naⁿˈñeeⁿ. 	 Izpostīšana un bēdas ir viņu ceļos;


Ee chaˈtso ntˈomcheⁿ apóstoles, tˈmaⁿti cwiluiindyena nchiiti ja, meiⁿ ticatseixmaⁿya na nntseicajndyuˈnaˈ ja cwii apóstol ee tyoco̱ˈwiˈa tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Jo es esmu mazākais starp apustuļiem un es neesmu cienīgs, ka mani sauc par apustuli, tādēļ ka es vajāju Dieva Baznīcu.


Ndoˈ ñˈoom na matsa̱ˈntjoom jaa matsonaˈ na calayuuˈa ñequio Jnaaⁿ Jesucristo ndoˈ na cˈo̱o̱ⁿya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya ncˈiaaya na cwilayuˈ chaˈxjeⁿ na matsa̱ˈntjoom. 	 Un šis ir Viņa bauslis, lai mēs ticētu Viņa Dēla Jēzus Kristus vārdam un mīlētu viens otru, kā Viņš mums pavēlējis.


Tsjo̱ˈluee ñˈeⁿ tsjoomnancue nntycwiiñˈeⁿnaˈ sa̱a̱ juu ñˈoom ˈnaⁿya tijoom cwinomˈnaˈ juunaˈ. 	 Debess un zeme zudīs, bet mani vārdi nezudīs.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, matsoom: —Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ. Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseitjo̱o̱ñe nnom Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ xjeⁿ ˈnaaⁿˈ jnaⁿ. 	 Jēzus atbildēja viņiem: Patiesi, patiesi es jums saku: ikviens, kas grēku dara, ir grēka vergs.


Matsjo̱o̱ calˈaˈyoˈ cwenta naⁿˈñeeⁿ ee nncˈoochona ˈo nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ndoˈ nlaˈseiˈna ˈo meiiⁿ naquiiˈ lanˈom ˈnaaⁿna. 	 Sargieties no cilvēkiem: viņi nodos jūs tiesai, jūs šaustīs savās sinagogās.


Mati maˈmo̱ⁿyanaˈ nda̱a̱ya na matseijnaaⁿˈnaˈ tsaⁿsˈa quia na teincoo sooxqueeⁿ, 	 Vai pati daba nemāca: ja kāds vīrietis audzē matus, tas viņam ir negods;


Quialˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ee jnda̱ tquiaaⁿ cwii na jeeⁿ cajnda na cwicandaaya na tjaaˈnaⁿ ñˈoom na nnda̱a̱ nlana̱a̱ⁿya na nleixcwe na mˈmo̱ⁿnaˈ na ljoˈ. 	 Dievam lai pateicība par Viņa neizsakāmo dāvanu!


Jndye ñˈoom maniom na mañeˈcatseina̱ⁿtya̱ya ñˈeⁿndyoˈ. Sa̱a̱ ticatseitiuuya na nncwilˈueeˈndyo̱ tsom canchiiˈ ñequio ndaantom. Ee ntyjaaˈya cwii tsˈo̱o̱ⁿ na nncjo̱cando̱o̱ˈa ˈo na nlana̱a̱ⁿ ntyja̱a̱ nda̱a̱ya. Ndoˈ ntyjiiya na tˈmaⁿ nquioo na neiiⁿya xjeⁿ na nlˈaaya na ljoˈ. 	 Man būtu jums daudz kas rakstāms, bet es negribu uz papīra un ar tinti, jo es ceru būt pie jums un parunāt no mutes mutē, lai jūsu prieks būtu pilnīgs.


ˈO tacalaˈntjaˈndyoˈ ñequio nnˈaⁿ. ˈO chaˈtso na nnda̱a̱ nlˈaˈyoˈ ñequiiˈcheⁿ calˈaˈyoˈ yuu na ya cha tincjuˈnaaⁿñenaˈ na nlˈueeˈndye nnˈaⁿ tiaˈ ñˈeⁿndyoˈ. 	 Ja iespējams, ieturiet mieru ar visiem cilvēkiem, cik tas no jums atkarīgs!


Sa̱a̱ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ na nquii na cwiluiiñe Elías, jnda̱ tyjeeⁿˈeⁿ, ndoˈ tyolˈa nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ na lˈue nˈomna ñˈeⁿñê ee luaaˈ matso ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tseixmaaⁿ na catjoom. 	 Un Viņš, atnācis pie saviem mācekļiem, redzēja lielu ļaužu pulku ap tiem un rakstu mācītājus, strīdoties ar viņiem.


sa̱a̱ quia na mˈaaⁿya quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tmaaⁿˈ na macwji Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, yati ntyjii na cweˈ ñeˈom ñˈoom nntseina̱ⁿ na ya nlaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ, nchiiti quii meiiⁿ ñˈoom ñequio ñˈoom na tjachuiiˈ. 	 Bet draudzē es labāk gribu pateikt piecus vārdus ar savu saprašanu, lai arī citus pamācītu, nekā desmit tūkstošu vārdu valodās.


Ncˈe na luaaˈ, ˈndii Tyˈo̱o̱tsˈom na cweˈ ñˈoom cantu nñeˈquiuˈnnˈaⁿnaˈ joona ndoˈ nlaˈyuˈna ñˈoom na tiyuuˈ, 	 Tāpēc Dievs ļaus, lai pār viņiem nāk maldu vara, lai tie ticētu meliem,


Cwiicheⁿ xuee squia̱a̱yâ tsjoom Sidón. Ndoˈ Pablo, sˈaa Julio na wiˈ tsˈom jom. Tquiaa tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoomˈ na nncjaacandoˈyaaⁿ nnˈaⁿ na ya ñˈoom jom ñˈeⁿndye ndoˈ na nnteiˈxˈeeyana jom. 	 Nākošajā dienā mēs nonācām Sidonā. Jūlijs apgājās ar Pāvilu cilvēcīgi un atļāva aiziet pie draugiem, lai tie viņu apgādātu.


Meiⁿcwiindyoˈ ˈo tincˈoomˈ tsˈom na ñeˈtomti chiuu waa na wjaawinom nquii. Mati cˈoomˈ nˈomˈyoˈ chiuu nnteijndeiinaˈ ncˈiaaˈyoˈ. 	 Nerūpējieties tikai par to, kas ir savs, bet arī par to, kas ir cita!


Ndoˈ Judas, juu xˈiaayâ na tquiaa cwenta jom, mati mantyjii joˈ joˈ, ee majndye ndiiˈ ñesaayâ joˈ joˈ ñˈeⁿ Jesús. 	 Bet arī Jūdass, nodevējs, zināja šo vietu, jo Jēzus ar saviem mācekļiem bieži tur sapulcējās.


Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱na: —ˈÑeeⁿ juu na niom lueˈ nˈom luaˈqui na nndii, candii. 	 Un Viņš sacīja: Kam ir ausis dzirdēšanai, lai dzird!


jnda̱ ñeeⁿ xuee na tuiindyo̱ tuii ˈnaaⁿ tjaaⁿya. Tsˈaⁿ tsjaaⁿ nnˈaⁿ Israel ja, tmaaⁿˈ cwentaaˈ Benjamín, tsˈaⁿ hebreo ja ndoˈ tsotya̱ tsondyo̱ mannˈaⁿ hebreos joona. Cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, tsˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseo ja. 	 Astotajā dienā esmu apgraizīts, esmu no Izraēļa tautas, no Benjamīna cilts, ebrejs no ebrejiem, pēc likuma farizejs,


Queⁿˈyoˈ cwenta, meintyja̱a̱ˈa ˈndyootsˈa ndoˈ macjo̱o̱ˈa juunaˈ. Xeⁿ mˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu na nndii na macwaⁿya, ndoˈ nntseicanaaⁿñe ˈndyootsˈa, nncjo̱quia̱ˈa na nntseijomndyo̱ ñˈeⁿñê. Nlcwaaˈa ñˈeⁿñê ndoˈ mati nlcwaaⁿˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱. 	 Lūk, es stāvu pie durvīm un klauvēju. Ja kāds manu balsi dzirdēs un durvis man atvērs, es ieiešu pie viņa un mielošos kopā ar viņu un viņš kopā ar mani.


Ee quia cwiindyoˈ ˈo nntso: “Ja matseijomndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Pablo”, ndoˈ cwiicheⁿ nntso: “Ja matseijomndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Apolos”, maˈmo̱ⁿnaˈ na laˈxmaⁿˈyoˈ chaˈxjeⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue. 	 Jo ja kāds saka: Es esmu Pāvila, bet cits: Es esmu Apolla, vai tad jūs neesat cilvēki? Jo kas ir Apolls vai kas ir Pāvils?


Quia joˈ ndyee naⁿjndiiˈñeeⁿ jlaˈtjomna chaˈtso nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom cwii joo yuu na jndyu Armagedón ñequio ñˈoom hebreo. Joˈ joˈ nlˈana tiaˈ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un viņš tos sapulcinās kādā vietā, ko ebrejiski sauc Armagedona.


Quia joˈ cweˈ ntyˈiu tqueeⁿˈñe Herodes nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom na jnaⁿ jo ndoˈ na macaluiˈ ñeˈquioomˈ. Tcuu tcuu taxˈeeñê nda̱a̱na ˈñeeⁿ xjeⁿˈñeeⁿ na teiˈtquiooˈñe caxjuu. 	 Tad Herods, slepeni pieaicinājis gudros, rūpīgi iztaujāja viņus par zvaigznes laiku, kas bija parādījusies tiem.


Quia joˈ joona tyolaˈneiⁿna chiuu waa na tuii quia na mˈaⁿna nato ndoˈ chiuu waa na taˈjnaaⁿˈna jom quia na tyjeeⁿ tyooˈ. 	 Un viņi stāstīja, kas notika ceļā, un kā tie, kad Viņš lauza maizi, to pazina.


Ntyˈiaaˈ Jesús nda̱a̱na, tsoom: —Tijoom canda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñe cheⁿnquii tsˈaⁿ. Macanda̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nnda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñê tsˈaⁿ. Ee tjaaˈnaⁿ cwii na xocanda̱a̱ nntsˈaaⁿ. 	 Un Jēzus, viņus uzlūkodams, sacīja: Tas nav iespējams cilvēkiem, bet ne Dievam, jo Dievam viss ir iespējams. (Mt.19,26)


Joˈ chii quia na nntsaˈ nantquie na tˈmaⁿ na nlcwaˈ nnˈaⁿ, queⁿˈ ndyeñeeⁿˈ ñˈeⁿ nnˈaⁿ na ticanda̱a̱ˈ luee, ncˈeeˈ, ndoˈ nnˈaⁿ na tileicˈoocaˈ ñequio nnˈaⁿ na nchjaaⁿ. 	 Bet ja tu rīko mielastu, aicini nabagus, kropļus, klibus un aklus!


Quia na nntjomˈyoˈ nmeiⁿˈ nncjuˈnaaⁿñenaˈ na nntjeiˈyuuˈndyoˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 Bet tas notiks jums par liecību.


Matseijomnaˈ chaˈna cwii lqueeⁿ mostaza na nnomˈ tsˈaⁿ. Tjaaˈnaⁿ cwiicheⁿ lqueeⁿ na cachjooti na cwinom nnˈaⁿ. 	 Viņa ir kā sinepju grauds, kas iesēts zemē, kurš ir mazākais no visām sēklām, kas ir virs zemes;


Ndoˈ ncˈe na titjoomˈ mˈaⁿˈyoˈ, joˈ chii juu na cwicwaˈyoˈ, tiyuuˈ na tseixmaⁿnaˈ nquii Cena na seijndaaˈñe Ta Jesús. 	 Kad jūs sanākat kopā, tad tas vairs nav Kunga vakarēdiena baudīšanai;


Toom cweˈ na ñˈa̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ jeˈ chaˈ nncjuˈnaaⁿñenaˈ na ñomquiaˈti nntseina̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ, ee ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matseiñˈeeⁿˈñenaˈ ja cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Bet es tagad gribētu būt pie jums un mainīt savu balsi, jo esmu nesaprašanā par jums.


ˈO ntseindaaya, macanda̱ Tyˈo̱o̱tsˈom calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ, nchii cweˈ cwii na lˈa nnˈaⁿ na cwiluena na jeeⁿ tˈmaⁿ ñˈoom. Mantyjati luaaˈndyo matsjo̱o̱. 	 Bērniņi, sargieties no elkiem! Amen.


Ndoˈ ntyjiiya ncˈe na tsˈaⁿ ja, tjaaˈnaⁿ cwii na matseixmaⁿya na ntsˈaa yuu na ya. Lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na nntsˈaa yuu na ya sa̱a̱ leicanda̱a̱ nntsˈaa. 	 Jo es zinu, ka labais manī, tas ir, manā miesā, nemājo. Man ir tieksme labu gribēt, bet labā izpildīšanu es sevī neatrodu.


ˈO jeeⁿcheⁿ nchjaaⁿˈyoˈ. ¿Cwaaⁿ na we nmeiⁿˈ tˈmaⁿti tseixmaⁿnaˈ? ¿Aa seii quiooˈ na cwitioo nnˈaⁿ nacjooˈ tio, oo aa juu tio? Tˈmaⁿti tseixmaⁿ nquii tio yuu na cwicantyjo seiˈñeeⁿ ee ncˈe juunaˈ maqueⁿljuˈnaˈ seiˈ na nnda̱a̱ nncoˈñom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jūs aklie! Kas vairāk: dāvana vai altāris, kas svētī dāvanu?


Ee tjaameiⁿcwii na matseixmaⁿ tsjoomnancue na jnaⁿnaˈ na mˈaaⁿ nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom, ñequiiˈcheⁿ cwinaⁿ joonaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue, chaˈna natia na queeⁿ tsˈom tsˈaⁿ na macanda̱ laxmaⁿ joonaˈ na teincooñê na tsˈaⁿ jnaⁿ jom, na queeⁿ tsˈoom na jndyeti ˈnaⁿ na ntyˈiaaⁿˈaⁿ cuaanaˈ lˈo̱o̱ⁿ, ndoˈ na macwjiˈsˈañê macwjiˈscuñê ncˈe ˈnaⁿ na maleichom. Chaˈtso nmeiiⁿˈ laxmaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue. 	 Jo viss, kas pasaulē, ir miesas kārība un acu kārība, un dzīves lepnība, kas nav no Tēva, bet no pasaules.


Jndii tsaⁿˈñeeⁿ na seineiⁿ Pablo. Ndoˈ nquiee ntyˈiaaⁿˈaⁿ juu, ee seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tseixmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ na matseiyuˈya tsˈom na nlcoˈyanaˈ juu. 	 Skaļā balsī sacīja: Celies stāvus uz savām kājām! Un viņš uzlēca un staigāja.


Quia joˈ seixuaanndaˈ Jesús jndeii, mana tueeⁿˈeⁿ. 	 Bet Jēzus atkal sauca skaļā balsī un atdeva savu garu.


Cwii tsˈo̱o̱ⁿ ndiiˈ libro chjoo na jnda̱ nˈmeiiⁿˈ. Tcoomˈm xˈeeⁿ ntyjaya nnom ndaaluee, ndoˈ xˈeeⁿ ntyjatymaaⁿˈ nnom tyuaatcwii. 	 Un viņam rokā bija atvērta grāmatiņa. Un viņš lika savu labo kāju virs jūras un kreiso virs zemes


Yati xeⁿ teilˈuanaˈ ee nncwinom ndyee siaⁿnto denarios nncwjiˈnaˈ. Sˈomˈñeeⁿ nnluii naya ndyeñeeⁿˈ. Jnaaⁿˈ luaaˈ na tyolaˈwjeena yuscuˈñeeⁿ. 	 Jo varēja šo eļļu pārdot vairāk nekā par trīs simti denārijiem un atdot nabagiem. Un tie kurnēja pret Viņu.


Tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tsjoom Antioquía, quiiˈntaaⁿna tyomˈaⁿ profetas ndoˈ ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na tyotˈmo̱o̱ⁿ. Joo naⁿˈñeeⁿ Bernabé ñˈeⁿ Simón, tsaⁿ na cwiluena negro juu, ndoˈ Lucio tsˈaⁿ tsjoom Cirene ñˈeⁿ Manaén ndoˈ Saulo. Ndoˈ juu Manaén ñecwii tyˈewijnda̱na ñˈeⁿ Herodes tsaⁿ na tyotsa̱ˈntjom tsˈo̱ndaa Galilea. 	 Antiohijas baznīcā bija pravieši un mācītāji, starp kuriem Barnaba un Sīmanis, saukts Melnais, un kirēnietis Lūcijs, un Manaēns, kas bija uzaudzis kopā ar tetrarhu Herodu un Sauls.


ndoˈ wendyena ñeˈcwii seiˈ nlaˈxmaⁿna.” Joˈ chii meiiⁿ na we tsˈaⁿ ñejlaˈxmaⁿna sa̱a̱ jeˈ ñecwii tsˈaⁿ cwiluiindyena. 	 Un tie būs divi vienā miesā. Tātad viņi jau nav divi, bet viena miesa. (1.Kor.6,16)


Ndoˈ tyˈelcweeˈ naⁿˈñeeⁿ Jerusalén, tyˈelaˈcandiina ncˈiaana. Sa̱a̱ meiiⁿ ñˈomndyuee joona, tjaa ˈñeeⁿ seiyuˈ. 	 Un šie nogājuši pasludināja to pārējiem, bet arī šiem viņi neticēja.


Ee nchii naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ nncueeˈnaˈ. Maxjeⁿ tsˈom tsiaⁿˈaⁿ nncueeˈnaˈ, jnda̱ chii nnteiⁿˈeⁿ juunaˈ. Luaaˈ tsoom na maˈmo̱o̱ⁿ na ya nlcwaˈ tsˈaⁿ chaˈtso nnom nantquie. 	 Jo tas neieiet viņa sirdī, bet nonāk vēderā un iziet laukā, tīrīdams katru barību.


Sa̱a̱ quia jndyena na Jesús jnda̱ mawaˈndoˈxcoom, ndoˈ juu yuscuˈñeeⁿ jnda̱ ntyˈiaaˈnnom jom, maxjeⁿ tîcalaˈyuˈna. 	 Un tie, dzirdēdami, ka Viņš dzīvs un ka tā Viņu redzējusi, neticēja.


Sa̱a̱ ntˈom lqueeⁿ tquiaanaˈ yuu na ya tsˈo. Tˈoomnaˈ, tyˈewijnda̱naˈ, jndye lqueeⁿ tueˈ. Ntˈom tjeiˈnaˈ cwii xuu waljooˈ yom tsˈoom lqueeⁿ trigo na cwii tsˈoom lqueeⁿ tjacjuˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ ntˈom tjeiˈnaˈ we xuu waljooˈ xcwe na cwii tsˈoom lqueeⁿ tjacjoomˈm. Ndoˈ ntˈom tjeiˈnaˈ ñequiee xuu na cwii tsˈoom lqueeⁿ na tjacjoomˈm. 	 Un cita krita labā zemē, tā uzdīga un auga, un nesa augļus; un cita nesa trīsdesmitkārtīgi, cita sešdesmitkārtīgi un cita simtkārtīgi.


Ee ticwii cwii tsˈaⁿ na machˈee natia, jeeⁿ jnoomˈm ja na cwiluiindyo̱ naxueeñe. Tsaⁿˈñeeⁿ tiñeˈcatseijomñê ñˈeⁿndyo̱ ja, ee jeeⁿ nquiaⁿˈaⁿ na nntseicano̱o̱ⁿya natia na machˈeeⁿ. 	 Jo ikviens, kas dara ļaunu, ienīst gaismu un nenāk pie gaismas, lai viņa darbi netiktu nopelti.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na: —Cwaⁿti jnda̱ jlaˈnaⁿˈyoˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matseineiⁿnaˈ chiuu to̱ˈjñeeⁿ na tqueeⁿ chaˈtso. Matsonaˈ: “Sˈaaⁿ tsaⁿsˈa ñˈeⁿ tsaⁿscu.” 	 Viņš atbildēja un sacīja tiem: Vai jūs neesat lasījuši, ka Tas, kas sākumā radīja cilvēku, tos radīja vīrieti un sievieti?


Wjaacˈoomnaˈ na tioo nioomˈ Abel na seiquioo Caín hasta na macanda̱ na tioo nioomˈ Zacarías, tsˈaⁿ na jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈ tio tˈmaⁿ ñequio ta watsˈom. Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, maxjeⁿ nntioomndye nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ. 	 Sākot ar Ābela asinīm, līdz Zaharija asinīm, kas gāja bojā starp altāri un svētnīcu. Tās, es jums saku, tiks pieprasītas no šīs cilts.


Ee jnda̱ sˈaaya cwii nnom na maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ˈyoˈ cha mati calˈaˈyoˈ ñequio ntˈomcheⁿ chaˈxjeⁿ jnda̱ sˈaaya ˈo. 	 Jo es jums devu priekšzīmi, lai jūs darītu to, ko es jums darīju.


Ndoˈ na luaaˈ, chaˈtsondyena teitsˈoomndyena na seitjoomˈnaˈ joona ñˈeⁿ Moisés quia na tyotseintyjo̱naˈ nchquiuˈñeeⁿ cjoona ndoˈ na teinomna ndaalueeˈñeeⁿ. 	 Un padebesī, un jūrā visi ir kristīti Mozū,


Seineiⁿ cheⁿnqueⁿ, tsoom: “Ntyjii chiuu nntsˈaa, nntseityuiiˈa nda̱ˈ yuu na cwicañjom na cwiweˈ ndoˈ nntsˈaa ntˈomcheⁿ na ntˈmaⁿti. Joˈ joˈ nntseiwa̱ chaˈtso na tueˈ ñequio ntˈomcheⁿ ˈnaⁿya. 	 Un viņš sacīja: Es darīšu tā: nojaukšu savus šķūņus un uzcelšu lielākus; un tur es savākšu, kas man izaudzis un visu savu mantu.


Abraham, jom tsotye Isaac, Isaac tsotye Jacob, Jacob tsotye Judá ñequio ntyjee tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Ābrahams dzemdināja Īzāku. Un Īzāks dzemdināja Jēkabu. Jēkabs dzemdināja Jūdu un viņa brāļus.


Tyˈo̱o̱tsˈom tyˈioom tsˈiaaⁿ ˈo, meiⁿ nchii nlqueⁿndyoˈ na nluiitˈmaⁿndyoˈ nda̱a̱ joo nnˈaⁿ na cwilayuˈ. ˈO xcweya cˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na cha nnda̱a̱ nluiiˈndyena ˈo. 	 Un ne kā izredzēto valdnieki, bet no sirds esiet priekšzīme ganāmpulkam!


Tsaⁿˈñeeⁿ tsoom nnom Jesús: —Maestro, chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ matseicanda̱ya xjeⁿ na cachjoondyo̱cha̱ⁿ. 	 Bet tas atbildēja un sacīja Viņam: Mācītāj, no savas jaunības es esmu visu to pildījis.


Tˈo̱ Nicodemo, tsaⁿ na tyjeˈcañoom na mˈaaⁿ Jesús cwii teijaaⁿ. Jom macañˈeeⁿ ñˈeⁿ naⁿmaⁿnˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 Nikodēms, kas bija viens no tiem, kas naktī bija nācis pie Viņa, sacīja tiem:


Mancjoˈtoˈyoˈ na toˈñoomˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés na tquia ángeles. Sa̱a̱ tîcalacanda̱ˈyoˈ juunaˈ. 	 Ar eņģeļu rīkojumu jūs esat bauslību saņēmuši, bet nepildījāt.


Quia joˈ jluena: —¿Ljoˈ cwii macaⁿtinaˈ na nluiˈyuuˈ nacjoomˈm? Ee mancjo̱o̱tya̱a̱ jnda̱ jndya̱a̱ya ñˈoom ˈñom. 	 Bet viņi sacīja: Kādas liecības mums vēl vajag? Jo mēs paši to dzirdējām no Viņa mutes.


Ee xeⁿ ja ñequio najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom macwjiiˈa naⁿjndii naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ, maˈmo̱ⁿnaˈ na juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, jnda̱ tyjeeˈcañoomnaˈ ˈo. 	 Bet ja es ļaunos garus izdzenu ar Dieva pirkstu, tad tiešām pie jums ir atnākusi Dieva valstība.


Jnda̱ chii tˈuii Pedro tsˈo̱o̱ⁿ ntyjaya seiwe tsaⁿˈñeeⁿ jom. Mañoomˈ tcoˈyanaˈ ndaˈncˈeeⁿ ñequio candyoˈncˈeeⁿ. 	 Un viņš, paņēmis aiz labās rokas, to piecēla; un tūdaļ tā kājas un pēdas nostiprinājās


Quia na jndii tsaⁿˈñeeⁿ na jnda̱ squia̱a̱yâ Galilea ñˈeⁿ Jesús na jnaaⁿyâ Judea, tja tsaⁿˈñeeⁿ na mˈaaⁿyâ. Sˈaa tyˈoo nnoom na cjaⁿ waaˈ, na catseinˈmaaⁿ tyochjoo jnda, ee juu mañeˈcueˈ. 	 Šis, izdzirdis, ka Jēzus no Jūdejas atnācis Galilejā, aizgāja pie Viņa un lūdza Viņu atnākt un izdziedināt tā dēlu, jo tas bija pie miršanas.


Sa̱a̱ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱: Juu rey Salomón meiiⁿ jeeⁿ tyañê, ndoˈ tjacantyja na ya ˈnaⁿ na tyoleichom, sa̱a̱ tîcatseijomnaˈ na neiⁿncooˈ liaⁿˈaⁿ chaˈna neiⁿncooˈ cwii ljaaˈmeiⁿˈ. 	 Bet es jums saku, ka pat Salomons visā savā godībā nebija tā tērpts, kā viena no tām.


Matsoom nda̱a̱na: —ˈO nnˈaⁿya na cwilayuˈyoˈ, jndeiˈnaˈ na seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na seiljeii David cantyja ˈnaaⁿˈ Judas chaˈxjeⁿ tso Espíritu Santo nnoom cantyja ˈnaaⁿˈ Judasˈñeeⁿ tsaⁿ na tjacaˈmo̱ⁿ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na tˈue jom. 	 Brāļi, vajag izpildīt Rakstus, ko Svētais Gars pasludināja ar Dāvida muti par Jūdasu, kas bija vadonis tiem, kas apcietināja Jēzu.


Cwilaˈno̱o̱ⁿˈa na cwilaˈxmaaⁿya cwentaaⁿˈaⁿ quia cwilaˈcanda̱a̱ˈndyo̱ ñˈoom na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 No tā mēs zinam, ka Viņu esam pazinuši, ja izpildam Viņa baušļus.


Joˈ joˈ tuo̱o̱yâ cwii wˈaandaa, na nncwityˈio̱o̱ˈâ ndaaluee na nntsquia̱a̱yâ Capernaum. Ndoˈ quia tueeˈ na teijaaⁿ, ticandoˈ na nncwjeˈcañoom jâ. 	 Un viņi, iekāpuši laivā, cēlās pāri jūrai uz Kafarnaumu. Un iestājās jau tumsa, bet Jēzus vēl nenāca pie viņiem.


tyolana̱a̱ⁿyâ ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ na tyoñequiaanaˈ na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ, tyolaˈjndo̱o̱ˈâ nˈomˈyoˈ na cˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ na matsonaˈ na cˈom nnˈaⁿ na maqueeⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na calajomndyena cantyja na matsa̱ˈntjoom ndoˈ ñequio na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom. 	 Lūdzām, pamudinājām un pārliecinājām dzīvot tā, lai jūs būtu sava Dieva cienīgi, kas jūs aicinājis savā valstībā un godībā.


Ncˈe na ljoˈ matsonaˈ na caⁿˈa nda̱a̱ nnˈaaⁿya nmeiiⁿ na nncˈoojndyeena na mˈaⁿˈyoˈ na nlaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ sˈommeiⁿˈ na jnda̱ jnduˈyoˈ na nñequiaˈyoˈ. Ndoˈ na luaaˈ, joo sˈommeiⁿˈ cwiñequiaˈyoˈ joonaˈ ñequio na xcweeˈ nˈomˈyoˈ, nchii cweˈ na jndeiiˈ ndyua̱a̱yâ. 	 Tāpēc man šķita, ka ir nepieciešami lūgt brāļus, lai viņi jau iepriekš aiziet pie jums un lai sagatavo šo apsolīto svētību tā, ka tā būtu gatava kā svētība, bet ne kā skopums.


Joo na maqueⁿnaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyañe, jeeⁿ jnda laxmaⁿnaˈ, jeeⁿ jndo̱ˈ tsˈoom, chaˈtso matseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ. Tjaa ˈñeeⁿ nntseinchuˈtcuuñe chiuu matseijndaaˈñê, tjaa ˈñeeⁿ nnda̱a̱ nntseiˈno̱ⁿˈ ljoˈ na machˈeeⁿ. 	 Ak, kāds ir Dieva gudrības un zināšanas bagātību dziļums! Cik neizprotami ir Viņa lēmumi un neizdibināmi Viņa ceļi!


Ndoˈ jeeⁿ tjaweeˈ nˈom naⁿˈñeeⁿ, tyolaˈneiⁿna, tyoluena: —Jesús jeeⁿ ya machˈeeⁿ ee nnˈaⁿ na cantaa, machˈeeⁿ na ya cwindyena. Ndoˈ nnˈaⁿ na tileicalaˈneiⁿ machˈeeⁿ na ya cwilaneiⁿna. 	 Un jo vairāk tie brīnījās, sacīdami: Viņš visu labi darījis: kurliem deva dzirdi un mēmiem - spējas runāt.


Nntyˈiaanda̱a̱na jom ndoˈ nñoom xueⁿˈeⁿ cantaana. 	 Un tie skatīs Viņa vaigu, un Viņa vārds būs tiem pierēs.


Tˈo̱ Jesús cwii ñˈoom na tjañoomˈ. Maˈmo̱ⁿnaˈ na nchii chaˈtsondye nnˈaⁿ nncˈooquieeˈndye yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Tsoom: —Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ, jom jnoomˈm cwii nantquie tˈmaⁿ ndoˈ tqueeⁿˈñê jndye nnˈaⁿ. 	 Un Viņš tam sacīja: Kāds cilvēks sarīkoja lielu mielastu un ielūdza daudzus.


Ee joo nawiˈ na cwitjo̱o̱ⁿyâ jeˈ ñequio seiiˈâ, cweˈ chjootindyo joonaˈ, tiyocheⁿ cwiwino̱o̱ⁿyâ joonaˈ ndoˈ cantyja ˈnaaⁿ joˈ cwicandaaya cwii na tintycwii na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jaa na juu joˈ tˈmaⁿti ndoˈ jndati tseixmaⁿnaˈ, nchiiti chaˈtso nmeiⁿˈ. 	 Jo tagadējās apspiešanas, kas ir īslaicīgas un vieglas, dod mums pārmērīgu, mūžīgu godību, kas atsver visu,


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, tsoom: —Juu tsˈaⁿ na jndyu Jesús sˈaaⁿ tsooˈ, tyˈoomñê juunaˈ luaˈno̱o̱ⁿ. Jnda̱ joˈ matso na cjo̱ya Siloé na cjo̱camaaⁿ no̱o̱ⁿ. Ndoˈ tjo̱ joˈ, tmaaⁿ no̱o̱ⁿ, ndoˈ jeˈ xuee mantyˈiaya. 	 Viņš atbildēja: Tas Cilvēks, kuru sauc Jēzus, iztaisīja javu un nozieda manas acis, un sacīja man: ej pie Siloe dīķa un nomazgājies. Es aizgāju, nomazgājos un redzu.


Maluaaˈ waa na matseijomnaˈ na cwichuiiˈ na nlaˈxmaaⁿya quia na nntando̱ˈxco̱o̱ya. Seiˈtsˈo na wjaantyˈiuuˈñe tsˈaⁿ tseixmaⁿnaˈ cwii na nto̱ˈ sa̱a̱ quia na nncwandoˈxconaˈ, nntseixmaⁿnaˈ cwii na tijoom cwii cueˈ. 	 Tā arī augšāmcelšanās no miroņiem. Sēts tiek iznīcībā, augšāmcelsies neiznīcībā.


Joˈ joˈ wenˈaaⁿ xuee tyolˈueeˈñe tsaⁿjndii chiuu nntsˈaaⁿ cha catseitjo̱o̱ñe Jesús. Chaˈwaati xueewaaˈ meiⁿchjoo ticwaˈ Jesús, jnda̱ chii tyjeeˈ na ñeˈjnoomˈm. 	 Tur Viņš bija četrdesmit dienas un tika velna kārdināts. Un Viņš tanīs dienās nekā neēda; un kad tās bija pagājušas, Viņš izsalka.


Sa̱a̱ seiˈno̱ⁿˈ Jesús na luaaˈ ñecalˈana ñˈeⁿñê. Joˈ chii jlueeⁿˈeⁿ joˈ joˈ ndoˈ jndye nnˈaⁿ tyˈentyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ. Seinˈmaaⁿ chaˈtso nnˈaⁿwii. 	 Jēzus, zinādams to, aizgāja no turienes. Un daudzi sekoja Viņam, un Viņš tos visus izdziedināja.


Ndoˈ nnom tsjoomnancue mˈaⁿ ndyee na cwitjeiˈyuuˈndye cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ: Nquii Espíritu, ndaa ndoˈ niomˈ, ndoˈ ndyeendye joo ñecwii ñˈoom cwilajomndye. 	 Un trīs ir, kas dod liecību virs zemes: Gars, ūdens un asinis; un šie trīs ir viens.


Sa̱a̱ Jesús tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, tsoom: —Tsotya̱ya ñequiiˈcheⁿ machˈeeⁿ tsˈiaaⁿ, ndoˈ mati ja. 	 Bet Jēzus atbildēja viņiem: Mans Tēvs aizvien darbojas, un es arī darbojos.


Cwiicheⁿ cwii ndiiˈ tquieˈcañom cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na jndyendye na mˈaaⁿ Jesús ˈndyoo ndaaluee. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na. Ndoˈ jeeⁿ ndyaˈ tyolaˈcantoˈndyena nacañomˈm. Joˈ chii tjacuo̱o̱ⁿ tsˈom wˈaandaa chjoo na meintyjeˈcheⁿnaˈ tsˈom ndaaluee. Tjacjom tsˈomnaˈ ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ ljooˈndyena ˈndyoowiˈ ndaaluee tyuaatcwii. 	 Un Viņš atkal sāka mācīt pie jūras; un daudz ļaužu pulcējās pie Viņa, tā ka Viņš, iekāpis laivā, sēdēja uz jūras; un visi ļaudis bija uz zemes pie jūras.


Ja Simón Pedro cwiluiindyo̱ moso ˈnaaⁿˈ Jesucristo ndoˈ apóstol na majñoom na mañequiaya ñˈoom naya nda̱a̱ nnˈaⁿ. Matseiljeiya ndoˈ matseicwano̱ⁿya cartawaañe nda̱a̱ ˈo na mati laxmaⁿˈyoˈ juu na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ jâ, na juu joˈ jeeⁿ ndyaˈ jnda tseixmaⁿnaˈ. Laxmaⁿˈyoˈ juunaˈ ncˈe nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ ñequio Jesucristo na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa cwiluiiñê na matyˈiomyanaˈ. 	 Sīmanis Pēteris, Jēzus Kristus kalps un apustulis, tiem, kas mūsu Dieva un Pestītāja Jēzus Kristus taisnībā ieguvuši to pašu dārgo ticību kā mēs.


Meiiⁿ na ntyjii na manquiuˈyoˈ ñˈoomwaa sa̱a̱ lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ na ya tjeiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ Israel ndyuaa Egipto sa̱a̱ jnda̱nquiacheⁿ sˈaaⁿ na tja̱ ntˈomndye joona na tîcalaˈyuˈna ñˈeⁿñê. 	 Bet es jums, kas visu gan zināt, gribu atgādināt, ka Kungs gan izglāba tautu no Ēģiptes zemes, bet pēc tam iznīcināja tos, kas neticēja.


Meiⁿ ticatsˈaanaˈ na tia ntyjii na matseijndeiiˈ ˈndyo̱ naquiiˈ tsˈiaaⁿ na matseixmaⁿya na tyˈiom Tyˈo̱o̱tsˈom ja. Ee tquiaaⁿ na matseixmaⁿya na ljoˈ cha nnteijndeiinaˈ na nntsanajnda̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, nchii cha nlcoˈwiˈnaˈ ˈo. 	 Un ja es vēl vairāk lepotos ar varu, ko Kungs mums devis jūsu stiprināšanai, bet ne jūsu graušanai, arī tad es nepalikšu kaunā.


Na nmeiiⁿˈ macheˈ mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nacjoˈ. Joˈ chii nncˈoomˈ na nchjaⁿˈ. Ndoˈ cwantindyo xuee taxocantyˈiaˈ naxueeñe ñeˈquioomˈ. Ndoˈ mañoomˈ sˈaanaˈ chaˈcwijom tioo nchquiutsˈo nacjoomˈm ndoˈ sˈaanaˈ ntyjeeⁿ najaaⁿñe. Tyolˈueeⁿ tsˈaⁿ na nntˈuii tsˈo̱o̱ⁿ na wjaañˈoom jom ee na titquioomˈm. 	 Un, lūk, Kunga roka ir pret tevi; un tu būsi akls un kādu laiku neredzesi sauli. Un tūdaļ krēsla un tumsa nāca pār viņu, un viņš, apkārt staigādams, meklēja, kas viņam sniegtu roku.


Joˈ chii canda̱a̱ˈya cwiluiiñe Jesús tyee na tjacantyja na macaⁿnaˈ jaa. Jom ljuˈ tsˈoom, tyootseitjo̱o̱ñê, juu na cwajndii tjaaˈnaⁿ na tˈaaˈnaˈ jom, tiquichˈeeⁿ chaˈna cwilˈa nnˈaⁿ jnaⁿ, jeˈ matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom nandyeti cañoomˈluee. 	 Jo vajadzēja, lai mums būtu tāds augstais priesteris: svēts, nevainīgs, neaptraipīts, atšķirts no grēciniekiem un augstāks par debesīm;


Ndoˈ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈneiⁿ ñˈoom na maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈom, calaˈneiⁿ meiiⁿ we oo ndyeendye joona ndoˈ ntˈom ncˈiaana queⁿ cwenta aa xcwe nˈoomˈñeeⁿ. 	 Arī pravieši lai runā divi vai trīs, bet citi lai apspriež!


ˈO na laxmaⁿˈyoˈ ntseindaaya, matseiljeiya ñˈoommeiiⁿ chaˈ talˈaˈyoˈ jnaⁿ, sa̱a̱ xeⁿ mˈaaⁿ ˈneeⁿ juu na machˈee jnaⁿ, mˈaaⁿ cwii na matioomˈñe ñˈoom ˈnaaⁿya jo nnom Tsotye, nquii Jesucristo na cwiluiiñe na matyˈiomyanaˈ. 	 Mani bērniņi, šo es jums rakstu, lai jūs negrēkotu. Bet ja nu kāds grēkojis, tad mums taisnīgais Jēzus Kristus ir aizstāvis pie Tēva.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na jeeⁿ jnda ntyjiiya, ncˈe na luaaˈ waa na candyaˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jaa, mati matsonaˈ na cˈo̱o̱ⁿya na jnda nquiuuya nnˈaaⁿya na cwilayuˈ. 	 Mīļie, ja Dievs mūs tā mīlējis, tad arī mums vajag vienam otru mīlēt!


ˈO ndicwaⁿ laˈxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue. Ee na cwilaˈta̱a̱ˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ ndoˈ cwilaˈntjaˈndyoˈ ñˈeⁿndyena, maˈmo̱ⁿnaˈ na tjaa na matseichuiiˈnaˈ ˈo ñequio nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Kamēr starp jums pastāv skaudība un ķildas, vai jūs neesat miesīgi un nedzīvojat kā miesīgi cilvēki?


Ndoˈ tsoticheⁿ Jesús: —Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, tijoom ñeteitquiooˈñe cwii tsˈaⁿ na tˈmaⁿti cwiluiiñe quiiˈntaaⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ chaˈna juu Juan, tsˈaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ. Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na jnda̱ tjaquieeˈñe cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, meiiⁿ titˈmaⁿ cwiluiiñe, sa̱a̱ tˈmaⁿti cwiluiiñe, nchiiti Juan. 	 Patiesi es jums saku: starp dzimušajiem no sievietēm neviens nav lielāks nācis par Jāni Kristītāju; bet mazākais debesvalstībā ir lielāks par viņu.


Ndoˈ ljooˈñe María chaˈna ndyee chiˈ ñequio Elisabet. Jnda̱ chii tjalcweeⁿˈeⁿ waⁿˈaⁿ. 	 Bet Marija palika pie viņas kādus trīs mēnešus un tad atgriezās savās mājās.


Joˈ chii jeˈ tacotjeiiˈâ cwenta chiuu tseixmaⁿ tsˈaⁿ chaˈxjeⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue cwitjeiiˈna cwenta chiuu tseixmaⁿ cwii xˈiaana. Tyowaa cwii tiempo maluaaˈ tyotjeiiˈâ cwenta chiuu tseixmaⁿ Cristo sa̱a̱ jeˈ tacolˈaayâ na ljoˈ. 	 Tāpēc no šī brīža mēs neviena nepazīstam miesīgi; un ja mēs Kristu esam pazinuši miesīgi, tad tagad vairs tā nepazīstam.


ˈO nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈyoˈ na mˈaⁿˈyoˈ ndyuaa Galacia, jeeⁿ ndyaˈ ntjeiⁿ ljoˈ cwilˈaˈyoˈ. ¿ˈÑeeⁿ tjuˈ tycu caluaˈ cjoˈyoˈ na tilacanda̱a̱ˈndyoˈ ñˈoom na tseixmaⁿnaˈ na mayuuˈ? Ee ñˈoom na tyoñequiaayâ nda̱a̱ˈyoˈ sˈaanaˈ ndooˈ nquiuˈyoˈ na ntyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ na jñoom Jesucristo tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Ak jūs, neprātīgie galatieši, kas jūs apmājis nepaklausīt patiesībai, jo jūsu acu priekšā ir attēlots Jēzus Kristus, it kā Viņš starp jums būtu krustā sists.


Ee jaa tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, cwiluiindyo̱ seiiˈ Cristo na chaˈwaañê. Ndoˈ cwii cwiindyo̱ matseijomnaˈ cwii cwii nnom na matseicañjoomˈnaˈ jom. 	 Jo mēs esam Viņa miesas locekļi: no Viņa miesas un no Viņa kauliem.


Quia joˈ mana tjalcweeⁿˈeⁿ na mˈaaⁿ tsotyeeⁿ. ’Tquia ndicwaⁿ wjaanoom, ljeii tsotyeeⁿ jom. Tioo na jeeⁿ jnda ntyjii ñˈeⁿñê. Jleinom, tjacatjomñe jom. Taxcweeñe ndoˈ tˈuu ntsmaaⁿˈaⁿ. 	 Un cēlies viņš gāja pie sava tēva. Bet, tam vēl tālu esot, viņa tēvs to ieraudzīja un šim kļuva tā žēl; un viņš steidzās tam pretī, krita ap kaklu un skūpstīja to.


ˈO ntseindaaya cwiicheⁿ cwiindiiˈ na maquiinaˈ ja cantyja ˈnaⁿˈyoˈ chaˈxjeⁿ na maquiinaˈ cwii yuscu na matseincuii, maljoˈ na nntjo̱ⁿ hasta xjeⁿ na nntseiluiiˈnaˈ Cristo naquiiˈ nˈomˈyoˈ. 	 Mani bērniņi, es atkal sāpēs jūs dzemdēju, līdz kamēr Kristus izveidosies jūsos.


Tso Jesús nda̱a̱yâ: —Cˈomcˈeendyoˈ na calˈaˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿˈ ndaaljoˈ ˈnaaⁿ nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ saduceos. 	 Viņš tiem sacīja: Uzmanieties un sargieties no farizeju un saduceju rauga.


Quia ljoˈcheⁿ nlˈueˈyoˈ ja sa̱a̱ taxocaliuˈyoˈ ja. Ndoˈ yuu na nncˈo̱o̱ⁿya, ˈo xocanda̱a̱ nntsquieˈcañomˈyoˈ. 	 Jūs mani meklēsiet, bet neatradīsiet, jo kur es esmu, tur jūs nevarat nākt.


Chaˈtso natiameiⁿˈ cwinaaⁿˈnaˈ naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ ndoˈ joonaˈ cwilˈanaˈ na tjaa yuu lˈueñe jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Visi šie ļaunumi iziet no iekšienes; un tie apgāna cilvēku.


Nnˈaⁿ na tyˈelaˈjomndye ñˈeⁿ Pablo tyˈecaˈndyena jom tsjoom Atenas. Jnda̱ chii tyˈelcweeˈna tsjoomna Berea. Tyˈeñˈomna ñˈoom na seintyjaañe Pablo nda̱a̱na na catseityuaaˈ Silas ñˈeⁿ Timoteo na nncˈoontyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ. Tilaˈyooˈndyena. 	 Bet tie, kas pavadīja Pāvilu, aizveda viņu līdz Atēnām un aizgāja, saņēmuši no viņa pavēli Sīlam un Timotejam, lai tie drīz nāktu pie viņa.


Ee ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na seiljeii Isaías, matsonaˈ: Chaˈtsondye nnˈaⁿ matseijomnaˈ joona chaˈcwijom tsco jnda̱a̱. Ndoˈ juu na tˈmaⁿ na cwiluiindyena matseijomnaˈ juunaˈ chaˈcwijom ljaaˈ tsco jnda̱a̱. Sa̱a̱ quia na cwicaaⁿ tsco jnda̱a̱, cwiquiaa ljaaˈnaˈ, 	 Jo katra miesa ir kā zāle, bet katra tās godība kā zāles zieds. Nokalta zāle, un tās zieds nokrita.


Jluena: —Xeⁿ ˈu cwiluiindyuˈ Rey na catsa̱ˈntjomˈ nnˈaⁿ judíos, cwjiˈnˈmaaⁿndyuˈ cheⁿnncuˈ. 	 Un sacīja: Ja Tu esi jūdu ķēniņš, tad glāb sevi!


Jnda̱ na jñom Jesús nnˈaⁿ na cˈoolcweeˈna, quia joˈ tjaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ wˈaa. Ndoˈ jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê santyjaaˈâ jom. Lˈuuyâ nnoom: —Catsuˈ nda̱a̱yâ ljoˈ ñeˈcaˈmo̱ⁿ ñˈoom tjañoomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ lqueeⁿ jnda̱a̱ na tˈoomnaˈ naquiiˈ ntjom na ya. 	 Tad Viņš, atlaidis ļaudis, iegāja namā, un Viņa mācekļi piegāja pie Viņa un sacīja: Izskaidro mums līdzību par nezāli tīrumā!


Meiiⁿ chaˈwaa tsjoomnancue cuaanaˈ cwentaaˈ tsˈaⁿ sa̱a̱ yuu waa na mateijndeiinaˈ tsaⁿˈñeeⁿ ee xocˈo̱naˈ ñˈeⁿñê na ticatsuu añmaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ ¿aa nnda̱a̱ nntiomlˈua tsˈaⁿ na nluiˈnˈmaaⁿñe añmaaⁿˈaⁿ? ¿Cwaaⁿ nnda̱a̱? 	 Jo ko tas līdz cilvēkam, ja viņš iemantos visu pasauli, bet savā dvēselē cietīs zaudējumu? Vai kādu izpirkumu cilvēks dos par savu dvēseli?


Luaa waa na ñeˈcatsjo̱o̱ya cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ: Cwii tyochjoo meiiⁿ na matsonaˈ na nloˈñom ˈnaaⁿˈ tsotye na jnda̱ tueˈ, ndoˈ na luaaˈ tseixmaⁿ, tjaaˈnaⁿ na cwichuiiˈ juu ñequio cwii moso na seijnda tsotye, meiiⁿ chaˈtso ˈnaaⁿˈ tsotyeeⁿ laˈxmaⁿnaˈ ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Es saku: tik ilgi, kamēr mantinieks ir mazgadīgs, nav nekādas starpības starp viņu un kalpu, kaut viņš ir visa kungs,


Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ, jnda̱ na ntyˈiaana tsˈiaaⁿˈñeeⁿ na sˈaaⁿ na maˈmo̱ⁿnaˈ na waa najndeii na cwiluiiñê, tyoluena: —Mayuuˈcheⁿ tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ cwiluiiñê nquii profeta na mawaa ljeii na matsonaˈ na nncwjeˈcañoom tsjoomnancue na nñequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tad ļaudis, redzēdami brīnumu, ko padarīja Jēzus, sacīja: Šis patiesi ir pravietis, kam bija jānāk pasaulē.


Mati mawaa cwiicheⁿ ñˈoom na teiljeii na matsonaˈ: Chaˈtsondyoˈ ˈo nnˈaⁿ na nchii judíos cwiluiindyoˈ, calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un atkal: Teiciet Kungu visas tautas un slavējiet Viņu visi ļaudis!


Jnda̱ chii cwinduˈyoˈ: “Xeⁿ jaa mamˈaaⁿya ncuee na ñetˈom welooya teiyo, tixocalajomndyo̱ na jlaˈcwjeena profetas.” 	 Un sakāt: ja mēs dzīvotu savu tēvu laikos, mēs nekļūtu viņu līdzdalībnieki praviešu asins izliešanā.


Chaˈtso nnˈaⁿ na mañequiaa Tsotya̱ya lˈo̱o̱, nntioondyena lˈo̱o̱. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu tsˈaⁿ na nntioñe lˈo̱o̱ya tijoom nntsˈaa na ticoˈño̱ⁿ juu. 	 Visi, ko Tēvs man dod, nāks pie manis; un kas pie manis nāk, to es laukā nedzīšu.


Ee tsˈaⁿ na jnda̱ tueˈ jnda̱ jndyaañê na maqueⁿ jnaⁿ xjeⁿ jom. 	 Jo kas ir miris, tas ir no grēka attaisnots.


Cwii cwiindyo̱ cantyjati na jnda̱ jndaaˈ nnom Cristo na ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na matseixmaⁿ, cantyjati joˈ naya na macoˈñom. 	 Bet katram no mums ir dota žēlastība tādā mērā, kādu Kristus mums to dāvinājis.


Quia joˈ taxˈeennaaⁿˈaⁿ ndyueena, tsoom: —Ndoˈ ˈo jeˈ, ¿ˈñeeⁿ juu cwinduˈyoˈ na cwiluiindyo̱? Tˈo̱ Pedro, tso: —ˈU maxjeⁿ nquii Cristo cwiluiindyuˈ. 	 Tad Viņš tiem sacīja: Bet par ko jūs mani turat? Pēteris atbildēja un sacīja Viņam: Tu esi Kristus.


Ndoˈ meiⁿyuucheⁿ na tueⁿˈeⁿ, meiiⁿ njoom nchˈu, meiiⁿ njoom tˈmaⁿ, meiiⁿ jo ndoˈ jnda̱a̱, tyotsa̱ˈna nnˈaⁿwii tsˈom nato. Ndoˈ joo nnˈaⁿwiiˈñeeⁿ tyolaˈtyˈoondyena nnoom na nñequiaaⁿ meiiⁿ cweˈ ˈndyoo liaⁿˈaⁿ na nñeˈquioˈna. Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na tyeˈnquioˈ ˈndyoo liaⁿˈaⁿ nˈmaaⁿ. 	 Un kur vien Viņš iegāja miestos vai ciemos, vai pilsētās, visur tie lika neveselos ielās un lūdza Viņu atļaut pieskarties Viņa drēbju šuvei; un kas Viņam pieskārās, tie kļuva veseli.


Ee nchii ñequiiˈcheⁿ ncˈoomˈ tsˈom tsˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ. Cˈoomˈ tsˈoom cantyja ˈnaaⁿ ntˈomcheⁿ ncˈiaaⁿˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, cwaaⁿ cwii na nntsˈaaⁿ na nnteijndeiinaˈ joona na nncˈoonajnda̱na cantyja na cwilaˈyuˈna. 	 Neviens lai nemeklē savu, bet cita labumu!


Chaˈtsondye nnˈaⁿ meiiⁿ nnˈaⁿ na tˈmaⁿ cwiluiindye meiiⁿ nnˈaⁿ na cje laxmaⁿ jeeⁿ tyoqueⁿna cwenta ñˈoom na tyotseineiiⁿ. Tyoluena: —Simónmˈaaⁿˈ, juu najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, tˈmaⁿ matseixmaaⁿ joˈ. 	 Viņu ievēroja visi: no maza līdz lielam, sacīdami: Šis ir tā sauktais lielais Dieva spēks.


Sa̱a̱ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tjantyˈeetinaˈ, tjawijndyendyeti nnˈaⁿ tyolayuˈ. 	 Bet Kunga vārds auga un izplatījās.


Tsˈaⁿ na jnda ntyjii xˈiaaˈ matseiquii tsˈoom chaˈtso na matjoom, ñequio na macantyjaaˈ tsˈoom ndoˈ ñequio na ticatiom tsˈoom cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ. 	 Tā panes visu, tā tic visu, visu cerē, visu pacieš.