Uzías tsotye Jotam, Jotam tsotye Acaz, Acaz tsotye Ezequías. 	 Ozijs dzemdināja Joatamu; Joatams dzemdināja Ahazu; Ahazs dzemdināja Ezehiju;


Ndoˈ teitsˈoomñê ñˈeⁿ nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ. Jnda̱ chii seityˈooñê nda̱a̱yâ, tsoom: —Xeⁿ cwintyˈiaˈyoˈ na matseicanda̱ya na matseiyuˈa ñequio Ta Jesús cwa caljooˈndyoˈ wˈaya. Ndoˈ sˈaaⁿ na caljooˈndyô̱ waⁿˈaⁿ. 	 Kad viņa un viņas nams bija kristīti, tā mūs lūdza, sacīdama: Ja jūs domājat, ka es esmu Kungam uzticīga, nāciet manā namā un palieciet! Un viņa mūs ļoti lūdza.


Chaˈxjeⁿ mˈaaⁿcˈeeñe sondaro na mañjoom lcoomˈm na wjaⁿ tiaˈ, mati ˈo ñequiiˈcheⁿ cˈomˈcˈeendyoˈ na nntsanquiaˈyoˈ ñˈoom na ya na mañequiaanaˈ na cwiljoya ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿ nnˈaⁿ. 	 Un kājas apāvuši miera evaņģēlija sludināšanai!


Canda̱a̱ˈyoˈ ˈnaⁿˈyoˈ na niom ndoˈ calˈaˈyoˈ naya ndyeñeeⁿˈ. Xeⁿ luaaˈ nlˈaˈyoˈ, cañoomˈluee nlatˈueˈyoˈ ˈnaⁿˈyoˈ yuu na xocandyue ee joˈ joˈ xocanda̱a̱ nncjaaquieeˈ tsaⁿcanchˈue meiⁿ candiu tixocalaˈndaaˈyoˈ joonaˈ. 	 Pārdodiet savu mantu un dodiet nabagiem dāvanas! Gādājiet sev somas, kas nenoveco, un neizsīkstošu mantu debesīs, kur zagļi netuvojas un kodes nebojā!


Ee xjeⁿ jeˈcheⁿ, quia na cwilaˈnaaⁿna ñˈoom na tyoñequiaa Moisés, ticalaˈno̱ⁿˈna juunaˈ. Matseijomnaˈ chaˈcwijom na ta̱ˈ na nlaˈno̱ⁿˈna juunaˈ. 	 Bet līdz šai dienai, kad lasa Mozu, sega paliek pārklāta pār viņu sirdīm.


Mati cwanti nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ ndyuaa Asia na ya ñˈoom ñˈeⁿ Pablo, jlaˈcwanomna ñˈoom na mˈaaⁿ na tincjaaqueⁿˈeⁿ wˈaaˈñeeⁿ. 	 Bet arī daži no Āzijas dižciltīgajiem, kas bija viņa draugi, sūtīja pie viņa un lūdza, lai viņš neiet uz teātri.


Quia na tquiena joˈ joˈ, tsoom nda̱a̱na: —Calaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha juu na ñequeⁿnaˈ xjeⁿ ˈo tincwantjomnaˈ ˈo. 	 Un Viņš, tai vietā nonācis, sacīja tiem: Lūdziet Dievu, lai jūs nekristu kārdināšanā!


Jluiˈ Jesús tsjoomˈñeeⁿ, tjalcweeⁿˈeⁿ ndyuaa tsjomˈm. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê tyˈena ñˈeⁿñê. 	 Un Viņš, izgājis no turienes, gāja uz savu dzimteni; un Viņa mācekļi sekoja Viņam.


Mati ˈo cˈomˈcˈeendyoˈ, ee ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee majuuto xjeⁿ na ticalatiuuˈyoˈ na nncwja̱, majoˈto xjeⁿˈñeeⁿ nncwja̱ˈcaño̱o̱ⁿ. 	 Tā arī jūs esiet gatavi, jo Cilvēka Dēls nāks tādā stundā, kad jūs to nedomājat.


Jeeⁿ cwajndii nlcoˈwiˈnaˈ tsˈaⁿ na nncjuˈnaˈ juu lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ. 	 Šausmīgi ir krist dzīvā Dieva rokās!


Ee nnˈaⁿ tsjoomnancue, cweˈ ncˈe na tyoolaˈyuˈna, joˈ chii juu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaana matseicoomˈm na nlaˈno̱ⁿˈna, joˈ na tileiqueⁿna cwenta na juu ñˈoom naya cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo na jeeⁿ cajnda tseixmaⁿnaˈ na jom jluiiˈñê nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Neticīgajiem šīs pasaules dievs ir apstulbinājis prātu, lai tiem nespīdētu Dieva attēla - Kristus godības evaņģēlija gaisma.


Sa̱a̱ quiiˈntaaⁿˈ ˈo na cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ticatsonaˈ meiⁿ cweˈ na nlaneiⁿˈyoˈ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ na cweˈ nncˈoomya tsˈaⁿ ñˈeⁿ xˈiaaˈ ndoˈ chaˈtso nnom ñˈoomtia, oo aa queeⁿ tsˈom tsˈaⁿ na ñeˈcwityañê. 	 Bet netiklība un visāda veida nekrietnība vai mantkārība lai pat netiek pieminētas starp jums, kā tas pieklājas svētajiem!


Tso yuscuˈñeeⁿ nnoom: —Mayuuˈ Ta, sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, cwicwaˈ calueˈ nchˈu nacajnda̱a̱ na cwiquiaa nacjeeˈ meiⁿsa ˈnaaⁿˈ ntyˈoyoˈ. 	 Bet Viņa atbildēja: Tiešām, Kungs, tomēr arī sunīši ēd druskas, kas nokrīt no viņu kunga galda.


Joˈchii cajñomˈ nnˈaⁿ na cˈoona tsjoom Jope na cˈooqueeⁿˈndyena Simón tsaⁿ na mati jndyu Pedro. 	 Un tagad sūti vīrus uz Jopi un liec ataicināt zināmo Sīmani, kas tiek saukts Pēteris.


Luaa tuii, wacatyeeⁿ Jesús nacañoomˈ meiⁿsa wˈaya. Ndoˈ naⁿcwitoˈñoom tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ cwentaaˈ gobiernom ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja na nquiu nnˈaⁿ fariseos, ñeˈnaaⁿˈ meindyuaandyena ñˈeⁿñê ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. 	 Un notika, kad Viņš atradās mājā pie galda, lūk, daudzi muitnieki un grēcinieki nāca un novietojās kopā ar Jēzu un Viņa mācekļiem.


ndoˈ quia laxmaⁿˈyoˈ joˈ, cˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ ñequii tsˈaⁿ ntseinda, ndoˈ na ljoˈ, cˈomˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ nnˈaⁿ. 	 Dievbijībā brāļu mīlestību, mīlestībā tuvākmīlestību!


Matsjo̱o̱nndaˈa tilaˈtiuuˈyoˈ na ja ntjeiⁿndyo̱, sa̱a̱ xeⁿ na ljoˈ cwilˈaˈyoˈ, quiandyoˈ na nntseina̱ⁿ chaˈna tsˈaⁿ na ntjeiⁿñe cha nncjuˈnaaⁿñenaˈ na nncwjiˈsˈandyo̱ cantyja ˈnaⁿya. 	 Es atkal saku (lai neviens netur mani par neprātīgu; bet ja jau tā, tad pieņemiet mani kā neprātīgu, lai arī es varētu mazliet palielīties).


Ndoˈ tyuaa ˈnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ, joˈ joˈ tsjoomnancue. Lqueeⁿ tsjaaⁿ na ya, joˈ joˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ lqueeⁿ tsjaaⁿ jnda̱a̱, joˈ joˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿjndii. 	 Bet tīrums ir pasaule, un labā sēkla - valstības bērni, bet nezāle ir ļaunā bērni.


Mati jnaaⁿ ndeiˈluaa ndoˈ jndye nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ na tyolaˈyuˈ ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom tandoˈnndaˈna xjeⁿˈñeeⁿ. 	 Un kapi atvērās, un daudz svēto miesas, kas dusēja, uzcēlās no miroņiem.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱yâ, tsoom: —Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, xeⁿ na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ ndoˈ ticˈomˈyoˈ na we waa na cwilaˈtiuuˈyoˈ, nnda̱a̱ nlˈaˈyoˈ chaˈna sˈaaya ñˈeⁿ tsˈoom higuerawaaˈ. Ndoˈ nchii macanda̱ joˈ sa̱a̱ meiⁿnquia na nquiuˈyoˈ na jeeⁿ jndeiˈnaˈ nnda̱a̱ nlˈaˈyoˈ. Nntsˈaanaˈ chaˈcwijom na nnduˈyoˈ nnom sjo̱waaˈ: “Quindyo̱ˈ ñjaaⁿ. Cjuˈnaˈ ˈu tsˈom ndaaluee,” maxjeⁿ nnda̱a̱ nnaⁿndyoˈ. Meiiⁿ waa cwii na jeeⁿ jndeiˈnaˈ na cwiwinomˈyoˈ, hasta matseijomnaˈ chaˈna cwii sjo̱ tˈmaⁿ nquiuˈyoˈ sa̱a̱ nnda̱a̱ nnaⁿndyoˈ ñˈeⁿ juunaˈ. 	 Bet Jēzus atbildēja un sacīja viņiem: Patiesi es jums saku: ja jums būs ticība un jūs nešaubīsieties, tad ne tikai ar vīģes koku tā darīsiet, bet, ja jūs arī sacīsiet šim kalnam: celies un meties jūrā, tad tas notiks.


Sa̱a̱ jlaˈcˈo̱ⁿ nnˈaⁿ ja cwii mantana tatsiaⁿ nnom tsjoom na waˈnjo̱o̱ⁿya cwii tsquieelˈo̱o̱. Ndoˈ laaˈtiˈ jluiˈnˈmaaⁿndyo̱ naquiiˈ lˈo̱ tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 Bet caur logu grozā mani nolaida pāri mūrim, un tā es izglābos no viņu rokām.


Quia jlueeⁿˈeⁿ tsˈom wˈaandaa ntyˈiaaⁿˈaⁿ na jeeⁿ jndye nnˈaⁿ jnda̱ tjomndye joˈ joˈ. Tyˈoom na jeeⁿ wiˈ tsˈoom naⁿˈñeeⁿ ee cweˈ mˈaⁿtona chaˈcwijom cwii tmaaⁿˈ canmaⁿ na tjaa ˈñeeⁿ juu na ya nnteixˈee. Quia joˈ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na jndye ñˈoom tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na. 	 Un Jēzus, izkāpdams malā, redzēja daudz ļaužu; un Viņam kļuva to žēl, jo tie bija kā avis, kam nav gana; un Viņš daudz mācīja tos.


Joˈ chii matso Pedro: —Aa tiyuuˈ tjaa ˈñeeⁿ nntso na ticwitsˈoomndye naⁿmˈaⁿ ee jnda̱ toˈñoomna Espíritu Santo naquiiˈ nˈomna majoˈti chaˈxjeⁿ toˈño̱o̱ⁿ jaa jom naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya. 	 Tad Pēteris sacīja: Kas var liegt ūdeni viņu kristīšanai, kas, tāpat kā mēs, saņēmuši Svēto Garu?


Queⁿˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. ’Xeⁿ cwii nnˈaⁿˈ na matseiyuˈ matseitjo̱o̱ñê njomˈ, cwaⁿˈyaˈ jom. Ndoˈ xeⁿ cwilcweˈ tsˈoom, catseitˈmaⁿ tsˈomˈ jom. 	 Pielūkojiet paši sevi! Ja tavs brālis grēko pret tevi, pamāci viņu! Bet ja tas to nožēlo, piedod tam!


Cantyja na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, cwilaˈno̱o̱ⁿˈa na tqueeⁿ tsjoomnancue ñequio tsjo̱ˈluee. Ndoˈ teilˈueeˈñê ˈnaⁿ na xocanda̱a̱ ntyˈiaaˈ tsˈaⁿ joonaˈ na tqueeⁿ ˈnaⁿ na niom na cwintyˈiaaya jeˈ. 	 Ticībā mēs noprotam, ka ar Dieva vārdu pasaule radīta, ka no neredzamā cēlies redzamais.


Sa̱a̱ matsoom nda̱a̱yâ: —Ja mañˈo̱ⁿ cwii na nlcwaaˈa na ˈo ticaliuˈyoˈ. 	 Bet Viņš tiem sacīja: Man ir barība, ko ēst, ko jūs nepazīstat.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ tyootsuuˈ nˈomˈyoˈ chiuu na tyolaˈjnda̱a̱yayâ na nntaˈntjo̱o̱ⁿyâ na tcaⁿnaˈ jâ. Naxuee natsjom tyolˈaayâ tsˈiaaⁿ cha tîcatio̱o̱yâ xuu nacjoˈyoˈ na nnteiˈxeˈyoˈ jâ yocheⁿ na tyoñequiaayâ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Jo jūs atminaties, brāļi, mūsu darbu un pūles: strādādami naktīm un dienām, lai nevienu no jums neapgrūtinātu, mēs sludinājām Dieva evaņģēliju.


Quia joˈ Pablo tˈmaaⁿ cwii capeitaⁿ. Matsoom nnom: —Cjaˈñˈoomˈyaˈ tyochjoomˈaaⁿ na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ˈyoˈ ee waa ñˈoom na nntsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Tad Pāvils, pieaicinājis vienu no virsniekiem pie sevis, sacīja: Aizved šo jaunekli pie priekšnieka, jo viņam ir kaut kas tam ziņojams.


Tintsaˈ na cweˈ ntjeiⁿndyuˈtoˈ, queⁿˈyaˈ cwenta. Na cweˈ na nntso tsˈaⁿ na matseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ cantyja na machˈeeⁿ tyoowitquiooˈ na mayuuˈ na ljoˈ, quia joˈ juu na matseiyuˈya tsˈomˈ, matseixmaⁿnaˈ tsˈoo. 	 Bet vai gribi zināt, tukšais cilvēk, ka ticība bez darbiem ir mirusi?


Tsoticheⁿ Jesús no̱o̱ⁿ: —Catseiljeiˈtiˈ ñˈoommeiiⁿ, catseicwanomˈ joonaˈ namˈaaⁿ ángel na machˈee cwenta tmaaⁿˈ nnˈaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaⁿ tsjoom Laodicea. Catsuˈ: “Luaa matsjo̱o̱ nnco̱ na cwiluiindyo̱ ñˈoom na mayuuˈ ndoˈ ñequiiˈcheⁿ macwjiˈyuuˈndyo̱ ñˈoom na canda̱a̱ˈ. Ñˈeⁿndyo̱ ja sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso na tuii. 	 Un Lāodikejas baznīcas eņģelim raksti: To saka Amen, uzticīgais un patiesais liecinieks, kas ir Dieva radījumu sākums.


Jâ cwilacandiiyâ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo. Cwilajndo̱o̱ˈâ nˈom nnˈaⁿ ndoˈ mati ñequio ñˈoom na xcweti cwitˈmo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ cha cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo nncˈomna na canda̱a̱ˈndyena jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Viņu mēs sludinām, pamudinādami katru cilvēku un mācīdami visā gudrībā, lai katru cilvēku darītu pilnīgu Jēzū Kristū.


Jnda̱ na tyˈelcweeˈ nnˈaⁿ na jñom Juan, to̱ˈ Jesús na matseineiiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ nacañomˈm cantyja ˈnaaⁿˈ Juan. Matsoom: —¿Chiuu waa saacantyˈiaˈyoˈ na saˈyoˈ ndyuaa na tja nnˈaⁿ cˈoom yuu na tyomˈaaⁿ Juan? ¿Aa ntyˈiaˈyoˈ jom chaˈcwijom cwii tsmaaⁿ na maleiñˈoomñe jndye? Ntyjii nchii joˈ. 	 Kad Jāņa sūtītie bija aizgājuši, Viņš sāka ļaudīm runāt par Jāni: Ko jūs izgājāt tuksnesī skatīt? Vai vēja šķobītu niedri?


’Calaˈno̱ⁿˈyoˈ ˈnaaⁿ na maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈoom higuera. Quia na cwintyˈiaˈyoˈ na cwinnteiˈ lˈo̱naˈ ndoˈ cwicaluiˈ tsco ˈndaa juunaˈ, quia joˈ cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ na majnda̱ jaawindyooˈ ncueesuaˈ. 	 Bet mācieties līdzību no vīģes koka: kad zari jau paliek maigi un lapas plaukst, ziniet, ka vasara tuvu!


Ee ndyeñeeⁿˈ ñequiiˈcheⁿ na mˈaⁿna ñˈeⁿndyoˈ, sa̱a̱ ja nchii ñequiiˈcheⁿ na nncˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ. 	 Jo nabagi vienmēr ir pie jums, bet es neesmu vienmēr.


Tˈo̱o̱ naⁿnchjaaⁿˈñeeⁿ nnoom, jluena: —Jeeⁿ ˈu ta, toom cweˈ nnda̱a̱ nntyˈiaayâ. 	 Tie sacīja Viņam: Kungs, lai atdarās mūsu acis!


Ee ˈu mantyjiˈyaˈ chaˈtso costumbre na cwilˈaa jâ nnˈaⁿ judíos ñequio chaˈtso ñˈoom na tileicatjoomˈ mˈmaaⁿyâ. Joˈ chii matsˈaa tyˈoo njomˈ na cˈoomˈ na tˈmaⁿ tsˈomˈ na nndiˈ ñˈoom na nntsjo̱o̱. 	 Jo vairāk tāpēc, ka tu zini visas jūdu paražas un strīdus jautājumus; tāpēc es tevi lūdzu pacietīgi mani uzkausīt.


Ndoˈ ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿ ñˈeⁿ Jesucristo ndoˈ cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya jom, joˈ na matseicanaaⁿñenaˈ na cwilaˈcandyooˈndyo̱ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Viņam mēs uzticamies un, ticēdami uz Viņu, paļāvībā tuvojamies Viņam.


Weloˈyoˈ na ñetˈom teiyo, ¿Aa tyomˈaaⁿ ˈñeeⁿ na tyoñequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tîcataˈwiˈna juu? Maxjeⁿ tjaaˈnaⁿ. Jlaˈcwjee weloˈyoˈ nnˈaⁿ na tyolaˈcandii na nndyo nquii Cristo na cwiluiiñe na matyˈiomyanaˈ. Ndoˈ ˈo jeˈ jnda̱ tquiaˈyoˈ cwenta jom ndoˈ jnda̱ jlaˈcueˈyoˈ jom. 	 Kuru no praviešiem jūsu tēvi nav vajājuši? Viņi nonāvēja tos, kas iepriekš pasludināja Taisnīgā atnākšanu. Viņa nodevēji un slepkavas jūs esat tagad kļuvuši;


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na: —Meiiⁿ na macwjiˈyuuˈndyo̱ cantyja ˈnaⁿya, sa̱a̱ ñˈoom na mayuuˈ juunaˈ, ncˈe ntyjiiya yuu jnaaⁿya, ndoˈ ntyjiiya yuu jo̱yo̱. Sa̱a̱ ˈo ticaliuˈyoˈ yuu jnaaⁿya, meiⁿ yuu na jo̱. 	 Jēzus atbildēja viņiem, sacīdams: Un ja es liecinu pats par sevi, tad mana liecība ir pareiza, jo es zinu, no kurienes nāku un kur eju; bet jūs nezināt, no kurienes es nāku un kur eju.


Tso Pedro nnoom: —Meiiⁿ na nncjuˈnaˈ na cˈio̱ ñˈeⁿndyuˈ sa̱a̱ tijoom cwjiˈndyo̱ cantyja ˈnaⁿˈ. Ndoˈ majuu ñˈoom tˈo̱o̱yâ na chaˈtsondyô̱ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿ Jesús. 	 Pēteris sacīja Viņam: Kaut arī man nāktos ar Tevi mirt, es Tevi nenoliegšu. Tāpat sacīja visi citi mācekļi.


na mamandiˈntjoom naquiiˈ yuu na tjacantyja na ljuˈ tseixmaⁿnaˈ, juu na sˈaa nquii Tyˈo̱o̱tsˈom, nchii nnˈaⁿ lˈa joˈ. 	 Būdams svētnīcas un īstās telts kalpotājs. To uzcēlis Kungs, bet ne cilvēks.


Jnda̱ na tjeiiⁿˈeⁿ naⁿˈñeeⁿ chˈeⁿ, tjaqueⁿˈeⁿ yuu ndiiˈ tsˈoochjoo, tˈueeⁿ tsˈo̱. Teintyja yuˈñeeⁿ. 	 Un kad pūlis bija izdzīts, Viņš iegāja un saņēma viņas roku, un meitiņa uzcēlās.


na cantyja ˈnaaⁿˈ jom chaˈtso yo na mˈaⁿ cañoomˈluee ñequio yo na mˈaⁿ tsjoomnancue, cwilcwiiˈna xueⁿˈeⁿ na cwiluiiñê Tsotyena. 	 No kura katra tēvišķība debesīs un virs zemes dabū savu vārdu,


Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nntseijomñe cantyja na matsˈaa, xeⁿ tiljoya tsˈom nawiˈ na matjom cantyja ˈnaⁿya, meiiⁿ cueˈ, tsaⁿˈñeeⁿ ticatsonaˈ na nntseixmaaⁿ cwentaya. 	 Kas neņem savu krustu un neseko man, nav manis cienīgs.


Majndaaˈya na nchii ljoˈ ee jom machˈeeⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ meiiⁿ na chaˈtso nnˈaⁿ cwiluiindyena na cantundyena. Ee ñˈoomˈm na teilejii matsonaˈ: Ñequio ñˈomˈndyoˈ nleitquiooˈ na cwiluiindyuˈ na matyˈiomyanaˈ. Meiⁿ xocaˈmo̱ⁿnaˈ na matseiˈtjo̱o̱ndyuˈ quia cwilue nnˈaⁿ na tixcwe macheˈ. 	 Tomēr Dievs ir patiess, bet katrs cilvēks melis, tā kā rakstīts: Tu esi taisnīgs savos vārdos un uzvarēsi, kad ar Tevi ies tiesā.


Ndoˈ tsoom nda̱a̱na: —Mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na ˈo calaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoom na tyooliu nnˈaⁿ cantyja na matsa̱ˈntjoom. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na tyoolaˈjomndye ñˈeⁿndyo̱, ñenquiiˈ ñˈoom tjañoomˈ matseina̱ⁿya nda̱a̱na. 	 Un Viņš tiem sacīja: Jums ir dots saprast Dieva valstības noslēpumus, bet tiem, kas ir ārā, tas viss notiek līdzībās,


Joˈ chii mati Jesús tquiaañê na jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ jom jo ndoˈ nnom tsjoom Jerusalén. Tioo nioomˈm joˈ joˈ cha queⁿljuˈnaˈ jaa jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tāpēc arī Jēzus, lai ar savām asinīm svētdarītu tautu, cieta ārpus vārtiem.


Ndoˈ yuscuˈñeeⁿ matso: —Jeeⁿ ˈu Ta quiaaˈ ndaatioowaaˈ cha na tacandyo na ñeˈcˈuatya̱, meiⁿ tantseicachjuundyo̱ na ñequiiˈcheⁿ na candyo̱cwjiiˈa juunaˈ. 	 Sieviete sacīja Viņam: Kungs, Dod man šo ūdeni, lai man neslāpst un nav jānāk šurp smelt!


Ndoˈ juu tsˈaⁿ na maqueⁿtyeⁿ cwii ñˈoom nacjooˈ nquii na macwjiˈ xueeˈ cañoomˈluee nchii macanda̱ cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ cañoomˈluee maqueⁿtyeⁿ ñˈoom, maxjeⁿ mañˈoomnaˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio tio yuu na mawacatyeeⁿ. 	 Un kas pie debesīm zvēr, tas zvēr pie Dieva troņa un pie tā, kas uz tā sēd.


Ñequio na neiⁿˈyoˈ catoˈñoomˈnndaˈyoˈ jom chaˈna cwii tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈeⁿ Ta Jesús ndoˈ ñequiiˈcheⁿ calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nnˈaⁿ na laxmaⁿ chaˈna jom. 	 Tātad uzņemiet viņu visā priekā Kunga vārdā un turiet viņu godā,


Nmeiiⁿˈ nlˈana cweˈ ncˈe tîcalaˈno̱ⁿˈna cantyja ˈnaaⁿˈ Tsotya̱, meiⁿ cantyja ˈnaⁿ ja. 	 Bet viņi jums to darīs tāpēc, ka nav atzinuši ne Tēvu, ne mani.


Ndoˈ nnˈaⁿ na meintyjeeˈ joˈ joˈ tyoluena nnom Pablo: —¿Chiuu na matseiˈneiⁿˈ ñˈoom na matseijnaaⁿˈnaˈ tyee na cwiluiitquieñe na mandiˈntjom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Un klātesošie sacīja: Tu zaimo augsto Dieva priesteri?


Quia joˈ tjeiˈndyo̱ Jesús nnˈaⁿ canchooˈwendye. Tsoom nda̱a̱na: —Queⁿˈyoˈ cwenta, jeˈ macwitsaawaaya Jerusalén. Joˈ joˈ nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈtso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jlaˈljeii profetas cantyja ˈnaⁿya na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Bet Jēzus ņēma tos divpadsmit sev līdz un sacīja viņiem: Lūk, mēs ejam uz Jeruzalemi; un viss izpildīsies, ko pravieši rakstījuši par Cilvēka Dēlu.


Ndoˈ Pedro, majuu tsjomˈñeeⁿ na nneiⁿncoo nncwjiˈ Herodes jom jo nda̱a̱ nnˈaⁿ, watsom quiiˈntaaⁿ we sondaro na chuˈtyeⁿñê we lˈuaancjo. Ndoˈ ntˈom sondaro mˈaⁿ ˈndyootsˈa na cwilˈa cwenta. 	 Bet tanī pat naktī, kad Herods gribēja viņu aizvest, Pēteris divām važām sasiets, gulēja starp diviem kareivjiem, un sargi pie durvīm sargāja cietumu.


Tsaⁿˈñeeⁿ ntyjeeⁿ chiuu waaⁿ xjeⁿ na mantyˈiaaⁿˈaⁿ tsjo̱ˈjnom, sa̱a̱ quia na nˈñeeⁿ na mantyˈiaaⁿˈaⁿ juunaˈ mana cwitsuuˈ tsˈoom chiuu waaⁿ. 	 Sevi aplūkojis, tas aiziet un tūliņ aizmirst, kāds viņš bija.


Quia na machˈeenaˈ tsˈom tsˈaⁿ na ñeˈcatsˈaaⁿ cwii nnom natia, tintseitioom na Tyˈo̱o̱tsˈom machˈee na ljoˈ ee jom tyoochˈeenaˈ ntyjeeⁿ na ñeˈcatsˈaaⁿ natia, meiⁿ titseijndaaˈñê na catsˈaa tsˈaⁿ naljoˈ. 	 Neviens kārdināšanā lai nesaka, ka Dievs to kārdina, jo Dievu nevar kārdināt uz ļaunu, un Viņš nevienu nekārdina.


Cwii tsˈaⁿ taxˈee nnoom, tso: —Ta, ¿aa tijndye nnˈaⁿ na nluiˈnˈmaaⁿndye? 	 Bet kāds sacīja Viņam: Kungs, vai maz ir to, kas tiks pestīti?


Tîcalaˈyuˈna ñˈoom na mayuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Yacheⁿ jlaˈyuˈna ñˈoom na cweˈ cantu. Ee tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena ˈnaⁿ na sˈaaⁿ nchii nqueⁿ na sˈaaⁿ chaˈtso nnom. Ndoˈ matsonaˈ na ñequiiˈcheⁿ calaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ jom chaˈwaati xuee. Calˈa chaˈtsondye nnˈaⁿ naljoˈ. 	 Dieva patiesību tie apmainīja pret meliem un pielūdza, un kalpoja drīzāk radībai nekā Radītājam, kas lai augsti teikts mūžīgi mūžos. Amen.


Ndoˈ cha mˈmo̱ⁿnaˈ na cwiluiindyo̱ cwentaaⁿˈaⁿ, jnda̱ tquiaaⁿ Espíritu Santo quiiˈ nˈo̱o̱ⁿya, cwii na matseicandiinaˈ na nntoˈño̱o̱ⁿya chaˈtso na matseijndaaˈñê. 	 Viņš mūs apzīmogoja un deva Gara ķīlu mūsu sirdīs.


Ee ángeles na lˈa jnaⁿ tîcatseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. Tioom joona naquiiˈ bˈio yuu na jaaⁿñe, na chuˈtyeⁿndyena lˈuaancjo na caljooˈndyetyeⁿna joˈ joˈ na nncwindooˈna hasta quia na nncuˈxeeⁿ chaˈtso. 	 Jo arī eņģeļus, kas apgrēkojās, Dievs nesaudzēja, bet, elles tumsības saitēm saistītus, nogrūda bezdibenī ciešanās, lai glabātu viņus tiesai.


Seintycwii Jesús ñˈoom, luaa tsoom: —Majndyendye nnˈaⁿ mˈaⁿ na macwaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ tijndye nnˈaⁿ na macwjiiˈñê cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Jo aicināto ir daudz, bet maz izredzēto.


Ticatsˈaanaˈ ntyjii na nncwjiiˈa cwenta cwanti ya tsˈiaaⁿ na nlˈa ntˈomcheⁿ, macanda̱ ntyjiiya na Tyˈo̱o̱tsˈom ñeteilˈueeˈñê ja na nncwantjo̱ⁿya nnˈaⁿ na nchii judíos cwentaaⁿˈaⁿ, cha nlaˈcanda̱a̱ˈndyena jo nnoom. Ñetantjo̱ⁿya joona ñequio ñˈomˈndyo̱ya, ndoˈ ñequio ljoˈ na ñentyˈiaana chiuu waa na tyomˈaaⁿya quiiˈntaaⁿna. 	 Jo es neiedrošinos kaut ko stāstīt par to, ko Kristus caur mani nebūtu darījis gan vārdos, gan darbos, lai vestu pagānus pie paklausības


Quia joˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ nda̱a̱na ee seitioom waa na nñequiana na nncoˈñoom. 	 Un viņš uzlūkoja tos, cerēdams kaut ko no viņiem saņemt.


’Tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿtya na ñequiiˈcheⁿ tyocweⁿ liaa na jeeⁿ ya ndoˈ jndanaˈ na tuiinaˈ ñˈeⁿ tsaⁿ lino. Ndoˈ ˈio ndii ˈio tyocwaaⁿˈaⁿ nantquie na yaticheⁿ. 	 Bija kāds bagātnieks, kas ģērbās purpurā un smalkā audeklā un katru dienu lepni dzīroja.


Sa̱a̱ tsjo̱o̱: “Xoquia̱ Ta, ee ja tijoom ñetquia̱a̱ meiⁿnquia nnom na cweˈ cwantindyo oo na tiljuˈ tseixmaⁿnaˈ.” 	 Bet es sacīju: Nekad nē, Kungs, jo nekas nešķīsts vai netīrs nekad nav nācis manā mutē.


juu tsaⁿˈñeeⁿ tiempomeiiⁿñe nncoˈñoom siaⁿnto ndiiˈcheⁿ lˈaⁿˈaⁿ, tiˈnquioom, ndyencjoom, loñeeⁿ, ntseinaaⁿ, ndyuaaⁿˈaⁿ ñequio na nntaˈwiˈ nnˈaⁿ jom. Sa̱a̱ ncuee na cwii nndyonaˈ, ticantycwii na nncwanoomˈm. 	 Kas tagad, šinī laikā, nesaņemtu simtkārt tik daudz, kaut caur vajāšanām, namus un brāļus, un māsas, un mātes, un bērnus, un tīrumus, un nākošajā laikā mūžīgo dzīvi.


Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿ jaa nmeiiⁿ ñecwii Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ, ndoˈ jom cwiluiiñê Tsotya̱a̱ya. Cantyja ˈnaaⁿˈ jom chaˈtso na maniom, jom tqueeⁿ joˈ, ndoˈ ncˈe jom, joˈ na mˈaaⁿya. Ndoˈ mati ñecwii mˈaaⁿ na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom jaa, nquii Jesucristo. Chaˈtsoti na maniom, cwimˈaⁿnaˈ ncˈe nqueⁿ, mandii ñˈa̱a̱ⁿ jaa. 	 Tad mums ir tikai viens Dievs, - Tēvs, no kura viss un kura dēļ mēs esam; un viens Kungs Jēzus Kristus, caur kuru viss un caur Viņu arī mēs.


Jnda̱ na teinom cwanti xuee na ñetˈomna joˈ joˈ, tso Pablo nnom Bernabé: —Cwa nntsaalcwa̱a̱ˈnndaaˈa nntsacantyˈiaaya chiuu cwiˈoomˈaⁿ nnˈaaⁿya na cwilayuˈ cwii cwii tsjoom yuu na tyoñequiaaya ñˈoom ˈnaaⁿˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Pēc dažām dienām Pāvils sacīja Barnabam: Atgriezīsimies un apmeklēsim brāļus visās pilsētās, kur sludinājām Kunga vārdu, kā viņiem klājās.


Sa̱a̱ jeˈ na tyjeeˈ na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ticˈo̱ⁿtya̱a̱ nacje ˈnaaⁿˈ ljeiiˈñeeⁿ na tyochˈeenaˈ cwenta jaa. 	 Bet mēs, atnākot ticībai, audzinātājam neesam vairs padoti.


Joˈ chii xeⁿ na ˈo na tia nnˈaⁿndyoˈ nquiuˈyoˈ na nñequiaˈyoˈ ˈnaⁿ na ya nda̱a̱ ndaˈyoˈ, majndeiiticheⁿ nquii Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee nñequiaaⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ na cwitaⁿ juu nnoom. 	 Ja nu jūs, būdami ļauni, protiet dot saviem bērniem labas dāvanas, cik daudz vairāk jūsu Tēvs no debesīm dos labu garu tiem, kas Viņu lūdz!


ndoˈ teitquiooˈñê nnom Pedro nda̱ joˈ nda̱a̱ chaˈtso apóstoles. 	 Un ka Viņš parādījies Kēfam un pēc tam tiem vienpadsmit.


Xeⁿ ticatsˈaaⁿ na ljoˈ, jnda̱ sˈaaⁿ tsiaⁿtsjo̱ˈ ndoˈ nljeiiⁿ na taticatquii nntsˈaaⁿ, quia joˈ chaˈtso nnˈaⁿ na nntyˈiaa na ljoˈ, nnto̱ˈna na nlaˈjnaaⁿˈna jom. 	 Lai vēlāk, pamatus ielicis un nespēdams pabeigt, netiktu no visiem, kas to redz, izzobots,


Joˈ chii jeeⁿ xcwe na jom cjaaluiitˈmaⁿñetyeeⁿ sa̱a̱ ja catseicjetinaˈ. 	 Viņam vajaga augt, bet man mazināties.


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —Cwa, catsaˈyoˈ. Mana jluiˈna, tyˈequieˈnomna naquiiˈ nˈom calcuˈñeeⁿ. Ndoˈ chaˈwaa tmaaⁿˈ calcuˈñeeⁿ tmaⁿˈnquioyoˈ, mana teiˈtyuˈyoˈ ˈndyoo ndaaluee. Tja̱yoˈ quiiˈ ndaa. 	 Un Viņš sacīja: Ejiet! Un tie izgājuši iegāja cūkās; un, lūk, viss ganāmpulks strauji metās no nogāzes jūrā un ūdenī dabūja galu.


Sa̱a̱ najndyee quiandyoˈ na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo. Ndoˈ calˈaˈyoˈ yuu na matyˈiomyanaˈ chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈoom, quia joˈ nñequiaaⁿ chaˈtso nmeiⁿˈ na macaⁿnaˈ ˈo. 	 Meklējiet tāpēc vispirms Dieva valstību un Viņa taisnību, un viss tas tiks jums dots klāt.


Nqueⁿ seicañeeⁿ jâ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ ndoˈ cantyja na mañequiaa Espíritu Santo na wiˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 Kas stāstīja arī mums par jūsu mīlestību garā.


Ja Pablo cwiluiindyo̱ mosooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ mati apóstol ˈnaaⁿˈ Jesucristo cha joo nnˈaⁿ na jnda̱ tjeiiˈñê na cwilaˈyuˈya nˈom nntaˈjnaaⁿˈna ñˈoom na mayuuˈ na wjaañˈoomnaˈ tsˈaⁿ na nntseijomñe ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 Pāvils, Dieva kalps un Jēzus Kristus apustulis, Dieva izredzēto ticībai un patiesības atzīšanai, kas saskan ar dievbijību,


Ncueeˈñeeⁿ nquii rey Herodes, cwajndii tyocoˈweeⁿˈeⁿ ntˈom nnˈaⁿ na cwilaxmaⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Tanī pat laikā ķēniņš Herods pielika rokas, lai mocītu dažus no Baznīcas.


Chii tˈmaⁿ Jesús nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Tsoom nda̱a̱na: —Na mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, yuscumˈaaⁿˈ tsˈaⁿ na jnda̱ tueˈ saaˈ ndoˈ jeeⁿ jñeeⁿˈñê, sa̱a̱ tˈmaaⁿˈti tjoomˈm tsˈom castom, nchiiti chaˈtso ntˈomcheⁿ. 	 Un Viņš, pieaicinājis savus mācekļus, tiem sacīja: Patiesi es jums saku, ka šī nabaga atraitne vairāk iemetusi nekā visi, kas upuru lādē tika metuši.


Lˈue tsˈom Pablo na nncjaañˈeⁿ Timoteo ñˈeⁿñê. Joˈ chii seijndaaˈñê na tuii ñˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈxjeⁿ costumbre na cwilˈa nnˈaⁿ judíos ñequio yoˈndaa na naⁿnom. Sˈaaⁿ na ljoˈ cha nnˈaⁿ judíos na mˈaⁿ ndyuaa na cwiˈoona tilˈana na tilaˈñoomˈndyena ñˈoom na cwiñequiana ee nquiu naⁿˈñeeⁿ na Timoteo nchii tsˈaⁿ judío tsotyeeⁿ. 	 Pāvils vēlējās, lai tas viņam ietu līdz, un, paņēmis, apgraizīja to jūdu dēļ, jo visi zināja, ka viņa tēvs ir pagāns.


Sa̱a̱ nchii tsoom na luaaˈ ncˈe na jeeⁿ wiˈ tsˈoom ndyeñeeⁿˈ sa̱a̱ ee na jeeⁿ canchˈueñe ndoˈ ncˈe na jom maleiñˈoom tjaⁿche na ñjom sˈom na cwileilˈueeˈndyô̱ na chaˈtsondyô̱, ndoˈ xjeⁿto jom macwjeeⁿˈeⁿ sˈom joˈ joˈ. 	 Bet to viņš sacīja ne tāpēc, ka viņam rūpētu nabagi, bet gan tāpēc, ka viņš bija zaglis; un viņš, naudas kasi pie sevis turēdams, piesavinājās to, kas tanī tika ielikts.


ˈO ntseindaaya, ˈo laxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ jnda̱ tantjomˈyoˈ naⁿˈñeeⁿ na cweˈ cantu ñˈoom cwiñequia, ee nqueⁿ na mˈaaⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈ jndeiityeeⁿcheⁿ nchiiti juu na mˈaaⁿ naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ na laxmaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue. 	 Bērniņi, jūs to uzvarējāt, jūs esat no Dieva, jo Tas, kas jūsos, ir lielāks nekā tas, kas pasaulē.


ˈO nnˈaⁿya, cantyja ˈnaⁿ ja luaañe, xeⁿ ndicwaⁿ mañequiaya ñˈoom na macaⁿnaˈ na caluii ˈnaaⁿ tjaaⁿˈ tsˈaⁿ, xocantyjo̱ nnˈaⁿ judíos ja. Ee xeⁿ mañequiaya ñˈoomˈñeeⁿ, quia joˈ tixocalaˈliooˈndyena ñequio ñˈoom na tyˈioom nnˈaⁿ Jesús tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Bet, brāļi, ja es vēl sludinu apgraizīšanu, kāpēc tad es vēl tieku vajāts? Tad jau krusta piedauzība ir beigusies.


Quia joˈ tja tsaⁿˈñeeⁿ ndyuaa na mˈaⁿ njoom Decápolis. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyotseicañeeⁿ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ naya na sˈaa Jesús ñˈeⁿñê. Ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ ndyuaaˈñeeⁿ jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna. 	 Un viņš aizgāja un desmit pilsētu apgabalā sāka sludināt, ko Jēzus viņam darījis, un visi brīnījās.


Joˈ chii jluiˈna na ñenquieena ñˈeⁿ wˈaandaa na ˈoona cwii joo yuu na tjaaˈnaⁿ nnˈaⁿ. 	 Un viņi, iekāpuši laivā, aizbrauca savrup vientuļā vietā.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ fariseos tueeˈna ñˈoom nacjooˈ Jesús, jluena: —Cantyja najndeii nquii na cwiluiitquieñe nda̱a̱ naⁿjndii, joˈ na macwjeeⁿˈeⁿ naⁿjndii naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. 	 Bet farizeji sacīja: Ar velnu virsnieka spēku Viņš izdzen ļaunos garus.


ee tsˈaⁿ na nncjaquieeˈ yuu na mawajndye Tyˈo̱o̱tsˈom, nncwajndye cantyja na machˈee chaˈxjeⁿ nqueⁿ tajñeeⁿ tsˈiaaⁿ na sˈaaⁿ. 	 Jo kas Viņa mierā iegājis, tas arī pats atdusēsies no saviem darbiem kā Dievs no savējiem.


Ee najndyee jnda̱ mandiiya quia cwitjomndyoˈ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, titjoomˈ mˈaⁿˈyoˈ, ndoˈ mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ na ljoˈ. 	 Vispirms es dzirdu, ka jūsu draudzes sanāksmēs notiekot šķelšanās, un daļēji es tam ticu;


Jnda̱ na tquiena ˈndyootsˈa wˈaaˈñeeⁿ, jluena: —¿Aa ljoo mˈaaⁿ Simón tsˈaⁿ na mati jndyu Pedro? 	 Un tie sauca, jautādami: Vai te viesojas Sīmanis, kas tiek saukts Pēteris?


¿Aa maxjeⁿ ntjeiⁿ nqueⁿˈyoˈ? ¿Aa nnda̱a̱ ntsˈaanaˈ na cwilaˈtiuuˈyoˈ na cweˈ najnda̱ˈ ncjoˈyoˈ na nnda̱a̱ nlaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom yuu na jlaˈcato̱ˈjndyeeˈyoˈ ñˈeⁿ Espíritu? 	 Vai jūs esat tik neprātīgi, ka iesākuši ar Garu, tagad miesā gribat pabeigt?


Meiⁿ ticaliuˈyoˈ na yati xeⁿ na cueˈ cwii tsaⁿsˈa cwentaa chaˈtsondye nnˈaⁿ ndyuaaya, cha tintsˈaa gobiernom na cwja̱a̱ya na chaˈtsondyo̱. 	 Un neapsverat, ka jums labāk, lai viens cilvēks mirst par tautu, nekā visa tauta iet bojā.


Matseitˈmaaⁿˈndyo̱ ˈo na ñequiiˈcheⁿ cwijaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ja ndoˈ cwilaweˈyoˈ ñˈoom na jnda̱ tqua̱a̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ 	 Brāļi, par to es jūs cildinu, ka jūs visur mani pieminat un pildāt manas pavēles tā, kā es jums tās esmu devis.


Ee ntyjiiya na mawaxjeⁿ na nncˈio̱, chaˈxjeⁿ tˈmo̱ⁿ Ta Jesucristo no̱o̱ⁿ. 	 Jo zinu, ka drīz man šis mājoklis būs jāatstāj, kā jau to arī mūsu Kungs Jēzus Kristus man atklājis.


Jndaaˈya ntyjiˈ na nnda̱a̱ nntsaˈ na nncjaˈchuundyuˈ nnˈaⁿ na laxmaⁿ na nchjaaⁿ, ndoˈ na cwiluiindyuˈ chom na matseixueeñenaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na jaaⁿñe. 	 Tu apzinies, ka tu esi aklo vadonis, gaisma tiem, kas ir tumsībā,


Calˈuu, xeⁿ mˈaaⁿ cwii nnˈaaⁿya na tsaⁿsˈa oo tsaⁿscu na matseitjo̱o̱naˈ liaana ndoˈ nantquie na nlcwaˈna na ticwii xuee, 	 Ja brālis un māsa ir kaili un tiem trūkst ikdienišķā uztura,


Ndoˈ xuee jnda̱ ndyee chaˈtso lˈo̱o̱ tsˈiaaⁿ cwentaaˈ wˈaandaa ncjo̱o̱yâ tyotjeiiˈâ joonaˈ ñequio lua̱a̱yâ, tyotua̱a̱ˈâ joonaˈ tsˈom ndaaluee. 	 Bet trešajā dienā viņi savām rokām izmeta kuģa rīkus.


cha nntseijndo̱ˈnaˈ nˈomna ndoˈ na nndyaandyena cantyja ˈnaaⁿˈ juu teincoˈ na seijndaaˈñe tsaⁿjndii na maleichom joona pra̱so na cwilˈana yuu na lˈue tsˈoom. 	 Lai atjēgtos no velna valgiem, kas tos pēc sava prāta turēja gūstā.


Sa̱a̱ nawiˈñeeⁿ na jnda̱ tsjo̱o̱ na nntjomˈyoˈ, maxjeⁿ ticwinomˈnaˈ ee queⁿˈyoˈ cwenta, meiⁿyuucheⁿ na meindyuaa ˈnaⁿ to̱ˈ, joˈ joˈ nntjomndye cantˈeiⁿ. 	 Jo kur ir miesa, tur salasās arī ērgļi.


Chaˈtso na cwilˈana lˈue nˈomna na cantyˈiaa nnˈaⁿ. Ee cwilˈana na jeeⁿ ntmeiⁿ ntjaⁿ na chuuˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiwityeⁿ cantaana ñequio lueena. Ndoˈ mati teincooti nmaⁿ ˈndyoo liaateincoo na cwicweeˈna nchiiti liaa ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. 	 Un viņi tāpēc dara visus savus darbus, lai ļaudis tos redzētu: viņi lieto platas lūgšanas siksnas un garus pušķus pie drēbēm.


Ee jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na juu ángel na jnda̱ ntquieeˈ nncjo̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ntu ˈnaaⁿˈaⁿ. Xjeⁿˈñeeⁿ matseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na ntyjii nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. Majuu ñˈoomˈñeeⁿ na jnda̱ tqueⁿtyeeⁿ nda̱a̱ nquiee profetas na cwindyeˈntjomtyeⁿ nnoom. 	 Bet septītā eņģeļa vēstījuma dienās, kad tas sāks bazūnēt, piepildīsies Dieva noslēpums, kā Viņš to pasludināja caur saviem kalpiem praviešiem.


Nqueⁿ tquiaañe cheⁿnqueⁿ na tueeⁿˈeⁿ cwentaaya cha na nncwjiˈnˈmaaⁿñê jaa quiiˈ chaˈtso nnom natia, ndoˈ cha na canda̱a̱ˈñˈeⁿ nntseiljoomˈm naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya, na nlqueeⁿ jaa na cwilaxmaaⁿya cwentaaⁿˈaⁿ, na queeⁿ nˈo̱o̱ⁿya na nlˈaaya yuu na ya. 	 Viņš pats sevi atdeva par mums, lai atpestītu mūs no katras netaisnības un šķīstītu mūs sev par pieņemamu tautu, centīgu labos darbos.


Tyoluena: —ˈU tsˈaⁿ na matsuˈ na nntseityuiˈ watsˈom tˈmaⁿ ndoˈ ñendyee xuee nntseiweˈnndaˈ juunaˈ, cwa jeˈ cwjiˈnˈmaaⁿndyuˈ cheⁿnncuˈ. Xeⁿ mayuuˈ na cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, cwa candyoˈcueˈ tsˈoomˈnaaⁿwaaˈ. 	 Un sacīja: Tu, kas noplēs Dieva svētnīcu un to trijās dienās atkal uzcel, atpestī pats sevi! Ja Tu esi Dieva Dēls, nokāp no krusta!


ˈO nnˈaⁿ tsjoom Capernaum, ¿aa ndyaˈ cwilatiuuˈyoˈ na cañoomˈlueecheⁿ nntseiwendyenaˈ ˈo, cweˈ ee na jndye tsˈiaaⁿ sˈaaya quiiˈntaaⁿˈyoˈ? Maxjeⁿ nntiom Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo yuu na njoomticheⁿ na macoˈwiˈnaˈ nnˈaⁿ. 	 Un tu, Kafarnauma, kas līdz debesīm esi paaugstināta, tiksi nogremdēta līdz pat ellei.


ˈO cwijooˈ nˈomˈyoˈ na nleijndaaˈ nantquie, ndoˈ joonaˈ ˈnaⁿ na cwileiˈndaaˈ. Sa̱a̱ ticatyˈiomnaˈ na cwilˈaˈyoˈ na ljoˈ. Calajnda̱ˈyoˈ na nliuˈyoˈ cwii na chaˈcwijom nantquie na cantyja ˈnaaⁿˈ juu joˈ nlaˈxmaⁿˈyoˈ na ticantycwii na cwitandoˈyoˈ. Ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nñequia juu na matseijomnaˈ nantquie naquiiˈ nˈomˈyoˈ ee Tsotya̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom maˈmo̱o̱ⁿ na jnda̱ tqueeⁿ ja tsˈiaaⁿmeiiⁿ. 	 Necentieties pēc iznīkstošās barības, bet pēc tādas, kas paliek mūžīgai dzīvei, ko Cilvēka Dēls jums dos, jo Viņu Dievs Tēvs apzīmogojis.


Tˈo̱ Jesús nnoom: —Majoˈndyo ñˈoom na matsuˈ. Ndoˈ mati matseicandiiya ˈo na ˈio cha xuee na cwii wjaatinaˈ nntyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee na mˈaaⁿndyo̱ yuu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja ntyjaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya. Jom tseixmaaⁿ chaˈtso najnda̱. Ndoˈ nntyˈiaˈyoˈ ja na nnaaⁿ cañoomˈluee na nndyo̱cua̱nndaˈa ñequio nchquiu. 	 Jēzus viņam sacīja: Tu to pateici: bet es jums saku, ka no šī laika jūs redzēsiet Cilvēka Dēlu sēžam pie Visspēcīgā Dieva labās rokas un nākam debesu padebešos.


Ndoˈ majoˈto xjeⁿˈñeeⁿ jndeii nntsˈeii. Quiiˈntaaⁿ qui wario na tseixmaⁿ tsjoom tˈmaⁿˈñeeⁿ, nntseityuiiˈnaˈ cwiinaˈ. Ndoˈ ntquieeˈ meiⁿ nnˈaⁿ nncwje cantyja na nntsˈeii. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwinˈndiinaˈ, nlaˈcatyuendyena, nnto̱ˈna na nlcwiiˈna Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 Un tanī stundā notika liela zemestrīce un desmitā pilsētas daļa sagruva. Šinī zemestrīcē gāja bojā septiņi tūkstoši cilvēku vārdu, bet pārējos pārņēma bailes; un viņi deva godu debesu Dievam.


ˈO nnˈaⁿya na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, ncˈe na laˈxmaaⁿya ñˈoommeiⁿˈ na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ, joˈ chii macaⁿnaˈ na calaˈljuˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso na matseicwˈaaˈñenaˈ seiiˈa ñequio nˈo̱o̱ⁿya. Ndoˈ ñequio na nquiaaya na ncˈoom na ticjaweeˈ ntyjeeⁿ ñˈeⁿndyo̱, canda̱a̱ˈ quiandyo̱ñˈa̱a̱ⁿ chaˈtso na lˈue tsˈoom. 	 Vismīļie, tā kā mums ir tādi apsolījumi, tīrīsimies no katra miesas un gara traipa un Dieva bijībā sekmēsim savu svēttapšanu!


Quia joˈ tˈueeⁿ tsˈo̱, seineiiⁿ jndeii, tsoom: —Yuscuchjoo, quicantyjaˈ. 	 Bet Viņš ņēma to aiz rokas un sauca, sacīdams: Meitiņ, celies augšām!


Tsoti Esteban: —Juu ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom, tyoleiñˈom welooya wˈaaliaa yuu tyolawena ljo̱ˈ lcaaˈ na chuuˈ ljeii na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsa̱ˈntjomnaˈ. Wˈaaliaaˈñeeⁿ tuiinaˈ chaˈxjeⁿ na sa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom Moisés na catsˈaaⁿ juunaˈ chaˈxjeⁿ na jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ nnom. 	 Derības telts bija ar mūsu tēviem tuksnesī, kā to pavēlēja Dievs, sacīdams Mozum, lai viņš to uztaisa pēc parauga, kādu tas redzēja.


Ncˈe na luaaˈ tsˈoom, mati nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nnoom, cweˈ cwilˈayana na mˈaⁿna cantyja na matyˈiomyanaˈ, sa̱a̱ na macanda̱ nntˈuiityeⁿnaˈ joona cantyjati na jnda̱ ñelˈana. 	 Tāpēc nav nekas sevišķs, ja viņa kalpi izliekas par taisnības kalpiem; bet kādi viņu darbi, tāds būs arī gals.


Tsˈiaaⁿ na sˈaa matseijomnaˈ chaˈcwijom tsˈaⁿ na manomˈ. Ndoˈ tsˈiaaⁿ na sˈaa Apolos matseijomnaˈ chaˈcwijom tsˈaⁿ na matseicandaaˈ ntjom. Sa̱a̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom machˈeeⁿ na tjaanajndeii tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 Es dēstīju, Apolls laistīja, bet Dievs deva augumu.


Juu na ñetˈomˈyoˈ cwitjo̱o̱cheⁿ na jlaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na jeeⁿ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo joˈ, tjeiˈñˈmaaⁿñê ˈo cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, joo joˈ tˈmo̱o̱ⁿ weloˈyoˈ nda̱a̱ˈyoˈ. Manquiuˈjndaaˈndyoˈ na juu na tjeiˈnˈmaaⁿñê ˈo, nchii ñjomlˈua juunaˈ ñequio ˈnaⁿ na cwindyue, chaˈna sˈom cajaⁿ oo sˈom xuee, 	 Jūs zināt, ka esat atpirkti ne ar iznīcīgu zeltu un sudrabu no savas aplamās dzīves, kas no tēviem mantota,


Nluena nda̱a̱ˈyoˈ: “Luaaˈ jom”, oo “Luaa.” Sa̱a̱ tintsantyjaˈyoˈ. Meiⁿ tintsantyjo̱ˈyoˈ. 	 Un jums sacīs: Lūk, še ir, un, lūk, tur ir! Neejiet tur un nesekojiet tam!


Ee manquiiti Tyˈo̱o̱tsˈom na jñoom Pedro na quiaa ñˈoom naya nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos, mati jñoom ja na quiaya ñˈoomˈñeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 (Un Tas pats, kas līdzdarbojās Pēterim apustuļu darbā pie apgraizītajiem, Tas līdzdarbojās arī man pie pagāniem.)


Matso Jesús nda̱a̱yâ: —Quioˈyoˈ nlcwaˈyoˈ. Sa̱a̱ meiⁿcwiindyô̱ jâ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê, ticˈoom na tˈmaⁿ tsˈom na nncwaxˈee nnoom, ¿ˈÑeeⁿ ˈu? Ee manquiuuyaayâ na manquii Ta Jesús joˈ. 	 Jēzus sacīja viņiem: Nāciet un ēdiet! Un neviens no klātesošajiem neuzdrošinājās Viņam jautāt: Kas Tu esi? Jo viņi zināja, ka tas ir Kungs.


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —Majndye tsˈiaaⁿ na ya jnda̱ sˈaaya jo nda̱a̱ˈyoˈ ñequio najndeii na matseixmaⁿ Tsotya̱ya. ¿Cwaaⁿ cwii juunaˈ na machˈeenaˈ na ñeˈcajñomˈyoˈ ljo̱ˈ ja? 	 Jēzus atbildēja tiem: Daudz labu darbu no sava Tēva es jums esmu rādījis. Kura darba dēļ jūs mani gribat nomētāt akmeņiem?


Tquie nnˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na jeeⁿ neiⁿncooˈ ñˈoom cwilaˈneiⁿna nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ chiuu cwilaˈxmaⁿ nquieena. Jâ xocalˈaayâ na ljoˈ. Laxmaⁿna nnˈaⁿ na cweˈ cwilˈato quia na cwitjeiiˈ cheⁿnquieena cwenta cantyja ˈnaaⁿna ñequio chiuu cwiˈoomˈaⁿ ntˈomcheⁿ ncˈiaana. 	 Jo mēs neuzdrošināmies sevi pieskaitīt vai pielīdzināt tādiem, kas sevi ieteic; bet mēs mērojam sevi pēc tā, kas mēs sevī esam un salīdzinām sevi ar mums pašiem.


Nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Ta Jesucristo catioˈnaaⁿndyena ˈo. Quiana na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na. 	 Žēlastība jums un miers no Dieva, mūsu Tēva, un no Kunga Jēzus Kristus!


Matsoticheⁿ ljeiiˈñeeⁿ: “ˈO na nchii cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ tmaaⁿˈ cwentaya”, naⁿˈñeeⁿ nntseicajndyuˈnaˈ na cwiluiindyena ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ. 	 Un notiks, ka tanī vietā, kur bija pateikts: Jūs neesat mana tauta, ka tur viņi tiks saukti par dzīvā Dieva bērniem. (Os.1,10; 2,24)


Tyoluena: Queⁿˈyoˈ cwenta ˈo nnˈaⁿ na ticueeˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na mayuuˈ. Catseicatyˈuenaˈ ˈo. Ndoˈ na nntsuundyoˈ. Ee ncuee na cwitandoˈyoˈ ja Tyˈo̱o̱tsˈom nntsˈaa tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na nntseicatyˈuenaˈ ˈo, na xocalaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ meiiⁿ na nntso tsˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ na calˈaˈyoˈ na ljoˈ. 	 Skatieties, nievātāji, un brīnieties, un iznīkstiet, jo es daru darbu jūsu dienās, darbu, kam jūs neticēsiet, ja kāds jums par to stāstīs.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, luaa waa na ñeˈcatsjo̱o̱ya: Jnda̱ teitsio̱o̱ˈ xuee na nncwjeeˈnndaˈ Cristo. Ncˈe na ljoˈ joo nnˈaⁿ na jnda̱ tˈunco, cˈomna chaˈcwijom tjaaˈnaⁿ lcuuna, tjaaˈnaⁿ sˈaana. 	 Brāļi, tāpēc es to saku: laiks ir īss. Turpmāk, lai tie, kam ir sievas, būtu tādi, it kā viņiem tās nebūtu;


Ee ljeii na tqueⁿ Moisés meiⁿcwii tsˈaⁿ tîqueⁿnaˈ na canda̱a̱ˈñe jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ waa cwiicheⁿ na matseinoomñe juunaˈ na laˈxmaaⁿya cwii na canda̱a̱ˈti na mañequiaanaˈ na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya na cantyja ˈnaaⁿˈ juu joˈ matseicandyooˈñenaˈ jaa na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo likums neko nav vedis pie pilnības, turpretī tiek ievesta lielāka cerība, ar kuru mēs tuvojamies Dievam.


Taxˈeeñe Simón Pedro nnoom. Matso: —Ta, ¿yuu wjaˈyuˈ? Tˈo̱ Jesús, matsoom nnom: —Cantyja na nntjo̱ⁿ jeˈ ˈu xocanda̱a̱ nntseijomndyuˈ, sa̱a̱ mati ˈu nncueˈntyjo̱ nntjomˈ na ljoˈ. 	 Sīmanis Pēteris sacīja Viņam: Kungs, kurp Tu ej? Jēzus atbildēja: Kurp es eju, tur tu tagad nevari man sekot, bet tu sekosi vēlāk.


Quia na jnda̱ teitquiooˈ ndyuaaxeⁿncwe Chipre, ˈndya̱a̱yâ ndyuaaˈñeeⁿ jo ntyja tymaaⁿˈ. Saayâ, squia̱a̱yâ tsjoom Tiro ndyuaa Siria. Joˈ joˈ jluiiˈâ wˈaandaa ee tsjoomˈñeeⁿ tjameintyjeeˈnaˈ na nluiˈ canchuu na ñjom tsˈomnaˈ. 	 Bet kad ieraudzījām Kipru un atstājām to pa kreisi, braucām uz Sīriju un nonācām Tirā, jo tur kuģim bija jāizkrauj krava.


Ndoˈ xeⁿ ˈo tisˈa cwenta cwilˈaˈyoˈ ñequio ˈnaⁿ na nchii ˈnaⁿˈyoˈ joonaˈ, meiⁿ tjaa ˈñeeⁿ juu na nñequiaa naya lueeˈyoˈ na nlaˈxmaⁿnaˈ cwentaˈyoˈ. 	 Un ja jūs svešās lietās neesat bijuši uzticami, kas jums dos to, kas ir jūsu?


Seineiⁿ Jesús cwiicheⁿ ñˈoom na tjañoomˈ. Tsoom nda̱a̱na: —Tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ juu na nntseicwˈaa lámpara jnda̱ chii nntseicoomˈm juunaˈ ñˈeⁿ xuaa oo nncwjaaˈñê juunaˈ nacjeeˈ jnduu. Maxjeⁿ nntseintyja tsˈaⁿ juunaˈ cha na xuee nntyˈiaa nnˈaⁿ na nncˈooquieˈ. 	 Bet neviens, aizdedzinājis sveci, to neapsedz ar trauku, nedz liek zem gultas, bet liek svečturī, lai ienācēji redzētu gaismu.


Matso Jesús nnom: —Cwii tsˈaⁿ na jnda̱ jnda̱a̱ˈ, ticaⁿnaˈ na nntmaⁿñe na chaˈwaañe ee jnda̱ ljuˈñe, manda̱ ncˈee macaⁿnaˈ na nntmaⁿ. ˈO laxmaⁿˈyoˈ na ljuˈ nˈomˈyoˈ sa̱a̱ tichaˈtsondyoˈ. 	 Jēzus sacīja viņam: Kas mazgājies, tam vajag tikai kājas mazgāt, un viņš būs viss tīrs. Arī jūs esat tīri, bet ne visi.


mati ˈo ñetˈomˈyoˈ naquiiˈ natiameiⁿˈ, ñesantyjo̱ˈyoˈ ndoˈ ñelˈaˈyoˈ ljoˈ na cwilˈa nnˈaⁿ tsjoomnancuewaa, chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈom juu espíritu na waa najndeii na mˈaaⁿ naquiiˈ jndye na maleichuu xjeⁿ ˈnaaⁿˈnaˈ nnˈaⁿ na tiñeˈcalˈa chiuu na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kuros kādreiz dzīvojāt, pakļāvušies šīs pasaules laikmetam, pakļauti gaisa valsts valdniekam, garam, kas vēl tagad darbojas nepaklausības bērnos.


Joˈ chii ñˈoom na tyondyeˈjndyeeˈyoˈ caljooˈnaˈ quiiˈ nˈomˈyoˈ ee xeⁿ cwiljooˈnaˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ, mati cwiljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Tsotyeeⁿ. 	 Ko jūs dzirdējāt no sākuma, lai paliek jūsos. Ja jūsos paliks tas, ko dzirdējāt no sākuma, tad arī jūs paliksiet Dēlā un Tēvā.


Ee xeⁿ ñequiiˈcheⁿ cwilˈaˈyoˈ na ya, ¿ˈñeeⁿ nnda̱a̱ nntsˈaa nawiˈñe ñˈeⁿndyoˈ? 	 Un kas jums varēs kaitēt, ja jūs dedzīgi centīsieties pēc laba?


Jnda̱ na jndii Elisabet jndyeeˈ María na tquiaa na xmaⁿñê, quia joˈ seijndeii yuˈndaa tsˈom tsiaⁿˈaⁿ. Ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ tjaquieeˈ Espíritu Santo chaˈwaa naquiiˈ tsˈoom. 	 Un notika, ka Elizabetei, Marijas sveicināšanu dzirdot, bērniņš priecīgi sakustējās viņas miesās; un Elizabete piepildījās Svētā Gara;


Nnˈaⁿ na tcwaˈ quia joˈ tueeˈ chaˈna ñequiee meiⁿ naⁿnom. Meiⁿ tîcatuˈnchondye naⁿlcu ñequio yocanchˈu. 	 Bet to, kas ēda, bija četri tūkstoši cilvēku, neieskaitot bērnus un sievietes.


Ndoˈ nnˈaⁿ tsjoom Atenas quia jndyena na matseineiⁿ Pablo cantyja na nntandoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, cwantindye joona cweˈ tyoncona. Sa̱a̱ ntˈomndye joona tyoluena: —ˈIo cha luaaˈ nndya̱a̱yaayâ ñˈoomwaaˈ. 	 Dzirdēdami par mirušo augšāmcelšanos, daži zobojās, bet daži sacīja: Par to mēs tevi klausīsimies citu reizi.


Sa̱a̱ nchii na mˈaaⁿ cwii joo naⁿlcuˈñeeⁿ jñom Tyˈo̱o̱tsˈom Elías, jñomyom juu na mˈaaⁿ cwii yuscu na jnda̱ ljoñe tsjoom Sarepta ndyuaa Sidón. 	 Bet ne pie vienas no tām netika sūtīts Elijs, kā vien pie sievietes atraitnes Sidonas Sareptā.


Joˈ chii ticwii cwii ndiiˈ na cwicwaˈyoˈ tyooˈwaa ndoˈ na cwiweˈyoˈ na ñjom wasowaa, cwitsatjeiˈyuuˈndyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ cantyja na tueˈ Ta Jesús, hasta quia na nndyonnaaⁿˈaⁿ. 	 Un cikkārt šo maizi ēdīsiet un biķeri dzersiet, jūs pasludināsiet Kunga nāvi, iekams Viņš nāks.


Joˈ chii chaˈtso na chaˈtso na cwilˈaaya, cwijooˈ nˈo̱o̱ⁿya na ñequiiˈcheⁿ calˈaaya yuu na cwijaaweeˈntyjeeⁿ, meiiⁿ na cwitsamˈaaⁿtya̱a̱ya ñˈeⁿ seiiˈa nmeiiⁿ, oo meiiⁿ na jnda̱ ˈndya̱a̱ya juunaˈ. 	 Un tāpēc mes cenšamies vai nu prombūtnē, vai klātbūtnē Viņam būt patīkami.


Ñˈeⁿ Anás, tyee na cwiluiitquieñe, ñequio Caifás, ñˈeⁿ Juan ñequio Alejandro, ndoˈ ñˈeeⁿ chaˈtsondye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na nnˈaaⁿna ntyee na cwiluiitquiendye. 	 Un augstais priesteris Anna, un Kaifa, un Jānis, un Aleksandrs, un cik to bija no priesteru kārtas.


’Queⁿˈyoˈ cwenta chiuu waa na neiⁿncooˈ ljaaˈ canchiiˈ. Tiquilˈanaˈ tsˈiaaⁿ, meiⁿ tiquilˈanaˈ canduu na nluii liaanaˈ. Sa̱a̱ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿ nquii rey Salomón, xcwe xjeⁿ na tjacantyja na tyañê ticueˈntyjo̱ na neiⁿncooˈ liaⁿˈaⁿ chaˈna neiⁿncooˈ cwii ljaaˈ canchiiˈñeeⁿ. 	 Ņemiet vērā lilijas, kā tās aug! Tās nestrādā un nevērpj, bet es jums saku: pat Salomons visā savā godībā nebija tā apģērbts kā viena no tām.


Chaˈtso na machˈeenaˈ ñequiondyoˈ quiaˈyoˈ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ee luaaˈ lˈue tsˈoom ñˈeⁿndyoˈ ˈo na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Cristo Jesús. 	 Par visu esiet pateicīgi, jo tāds ir Dieva prāts Jēzū Kristū attiecībā uz jums visiem.


Jnda̱ na jlue naⁿˈñeeⁿ cantu jeeⁿ seijmeiⁿˈnaˈ nnˈaⁿ quiiˈ tsjoom ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Ndoˈ tyˈena nacjooˈ Esteban. Tˈuena jom. Tyˈeñˈomna jom jo nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ. 	 Tad tie sakūdīja tautu un vecākos, un rakstu mācītājus. Tie saskrējuši satvēra viņu un aizveda augstajā tiesā.


Tsˈaⁿ na maqueⁿ na tˈmaⁿti cwii xuee, machˈeeⁿ na ljoˈ ee na matseitˈmaaⁿˈñê Nquii na matsa̱ˈntjom jom. Ndoˈ tsˈaⁿ na machˈee na ñeˈcwii xjeⁿ tseixmaⁿnaˈ, machˈee na ljoˈ ee na matseitˈmaaⁿˈñe Nquii na matsa̱ˈntjom juu. Ndoˈ tsˈaⁿ na macwaˈ chaˈtso nnom nantquie, macwaaⁿˈaⁿ joonaˈ ee na matseitˈmaaⁿˈñê Nquii na matsa̱ˈntjom jom, ndoˈ mañequiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Mati tsˈaⁿ na cweˈ jndaaˈ nantquie na macwaˈ machˈeeⁿ na ljoˈ ee na matseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mañequiaaⁿ na quianlˈuaaˈ. 	 Kas šķiro dienas, tas Kungam tās šķiro; un kas ēd, tas ēd Kunga dēļ un pateicas Dievam. Arī tas, kas neēd, neēd Kunga dēļ un arī pateicas Dievam.


Juu tsaⁿchee tsoom nnom tsotyeeⁿ: “Ta, quiaaˈ ˈnaⁿˈ na tseixmaⁿya na nncoˈño̱ⁿ.” Quia joˈ to̱ⁿˈ tsotyeeⁿ ˈnaⁿ na niom, tquiaa nnoom. 	 Un jaunākais no viņiem sacīja tēvam: Tēvs, dod man pienācīgo mantas daļu! Un viņš sadalīja mantu starp tiem.


Sa̱a̱ tsˈaⁿ na matseixmaⁿ Espíritu nnda̱a̱ nntseiˈno̱ⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ, meiⁿ tjaa ˈñeeⁿ tsˈaⁿ na wanaaⁿ na nntso na tixcwe machˈeeⁿ. 	 Turpretī garīgais izdibina visu, bet viņu pašu neviens neizdibina.


Matseijomnaˈ ˈo chaˈna yocanchˈu na tileicatjoomˈ na cwinquiooˈ na meindyuaandye tsˈom nataa. Cwilaˈxuaana nda̱a̱ ncˈiaana, cwiluena: “Cwitjo̱o̱ˈâ tsmaaⁿ na macoco tsˈaⁿ sa̱a̱ ˈo tiñeˈcalaˈjnomˈyoˈ. Cwitaayâ som tsˈoo sa̱a̱ mati tiñecatyueeˈyoˈ.” 	 Viņi ir līdzīgi tirgū sēdošiem bērniem, kas savstarpēji sarunājas, sacīdami: Mēs jums stabulējām, bet jūs nedejojāt; mēs dziedājām raudu dziesmas, bet jūs neraudājāt.


Joˈ chii quia jnda̱ seitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿ nnˈaⁿ, tacaⁿtinaˈ na cwiicheⁿ nncueˈnndaˈ. 	 Bet kur tie piedoti, tur vairs nav upura par grēku.


ˈO laxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsotyeˈyoˈ, juu tsaⁿjndii. Yuu na lˈue tsˈom jom, joˈ ñeˈcalacanda̱a̱ˈndyoˈ. Jom cwiluiiñê na matseicwjeⁿ nnˈaⁿ cantyjati xjeⁿ na tuii tsjoomnancue. Jom tjaaˈnaⁿ ñˈoom na mayuuˈ catseixmaaⁿ, ee tjaaˈnaⁿ ñˈoom na mayuuˈ naquiiˈ tsˈoom. Quia matseineiiⁿ cantu, matseineiiⁿ cantyjati na matseixmaaⁿ, cweˈ ncˈe tsaⁿcantu jom, ndoˈ cwiluiiñê tsotye chaˈtso ñˈoom na cantu. 	 Jūsu tēvs ir velns; un jūs gribat darīt sava tēva kārības. Tas sākumā ir bijis slepkava un nepastāv patiesībā, jo viņā patiesības nav. Melus runādams, viņš runā savu, jo viņš ir melis un meļu tēvs.


Sa̱a̱ jom tcaaⁿ na nquii Augusto, tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma, nncuˈxeⁿ jom. Joˈ chii sa̱ˈntjo̱ⁿya na caljooˈñê na pra̱so jom hasta xjeⁿ na nnda̱a̱ njño̱o̱ⁿya jom na mˈaaⁿ tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿˈñeeⁿ. 	 Bet kad Pāvils pārsūdzēja, lai viņu atstāj ķeizara spriedumam, es pavēlēju viņu apsargāt, kamēr to sūtīšu pie ķeizara.


Tyˈena tquiena tsjoom Capernaum. Quia na tueˈntyjo̱ xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ judíos quia joˈ tjaquieeˈ Jesús naquiiˈ watsˈom. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Un tie iegāja Kafarnaumā, un Viņš tūdaļ sabatā iegāja sinagogā un mācīja tos.


Ndoˈ chaˈtso na canchooˈwe ntmaaⁿˈ ncˈiaayâ nnˈaⁿ Israel majoˈti ntyjaaˈya nˈomna na nntaˈndoˈnndaˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. Joˈ na ticˈoomeintyjeeˈna na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na xcweeˈ nˈomna. Ndoˈ ja, ncˈe na maluaaˈ ntyjaaˈya tsˈo̱o̱ⁿya, ˈu ta Agripa, joˈ na jnda̱ tqueⁿ ntˈom ncˈiaya nnˈaⁿ judíos ñˈoom nacjoya. 	 To mūsu divpadsmit ciltis, dienām un naktīm kalpodamas, cer sasniegt. Šīs cerības dēļ, ķēniņ, jūdi mani apsūdz.


sa̱a̱ jnaaⁿˈ na jeeⁿ cweˈ luaaˈ cwicˈeeⁿ nnˈaⁿ ñˈeⁿ ncˈiaana, joˈ chii yati cwii cwii tsaⁿsˈa cocoom ndoˈ mati cwii cwii tsaⁿscu cˈoom saaⁿˈaⁿ. 	 Bet netiklības novēršanai lai katram ir sava sieva un katrai savs vīrs!


Jnda̱ chii jñom Jesús jom. Tso nnoom: —Cjaˈtoˈ, cjaˈndyeˈyuˈ waˈ. Ticwinoomˈ quiiˈ tsjoom, meiⁿ tintsuˈ nnom meiⁿcwii tsˈaⁿ chiuu tuii. 	 Un Viņš sūtīja to mājās, sacīdams: Ej savās mājās un, kad ieiesi miestā, nesaki nevienam!


Cˈuaa cwilaˈneiⁿna, cwiluena: Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaya na wacatyeeⁿ tio, ñˈeⁿ nquii Catsmaⁿ, macanda̱ joona nquiuna cantyja na cwicaluiˈnˈmaaⁿndyo̱. 	 Kas sauca skaļā balsī, sacīdami: Slava mūsu Dievam, kas sēd tronī, un Jēram!


Xeⁿ mˈaaⁿ tsˈaⁿ na mawaxˈee ˈñeeⁿ cwiluiiñe Tito, canduˈyoˈ na cwiluiiñê xˈiaya. Matseijomñê ñˈeⁿndyo̱ na cwindyeˈntjo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ. Ndoˈ xeⁿ cwitaˈxˈee nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿ ntˈomcheⁿ naⁿmˈaⁿˈ canduˈyoˈ na ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ cwijñoomna naⁿmˈaⁿˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ ndoˈ matseitˈmaaⁿˈñenaˈ Cristo cantyja ˈnaaⁿna. 	 Kas attiecas uz Titu, tad viņš ir mans līdzgaitnieks un līdzstrādnieks jūsu labā; kas attiecas uz mūsu brāļiem, tad viņi ir draudžu sūtņi un Kristus gods.


Sa̱a̱ cha caliuˈyoˈ na cwiluiindyo̱ tsaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee ndoˈ na waa najndeii na matseixmaⁿya nnom tsjoomnancuewaa na catseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya jnaaⁿ nnˈaⁿ, quia joˈ tsoom nnom tsˈaⁿ na ntjeiⁿ ncˈee: —ˈU re, matsjo̱o̱ya njomˈ, quicantyjaˈ, catseilcwiindyuˈ tsueˈ cjaˈtoˈ waˈ. 	 Bet lai jūs zinātu, ka Cilvēka Dēlam ir vara virs zemes grēkus piedot, Viņš sacīja triekas skartajam: Es tev saku: celies, ņem savu gultu un ej savās mājās!


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, cantyja ˈnaaⁿˈ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ cwilˈa, cˈomˈyoˈ chaˈna tsˈaⁿ na jndeii maleinom na nquiaⁿˈaⁿ na nntˈuii nawiˈ jom. 	 Tāpec, mani mīļie, bēdziet no kalpošanas elkiem!


Felipe ñequio Bartolomé, Tomás ñequio ja Mateo na ñetoˈño̱ⁿ tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ, ndoˈ Jacobo jnda Alfeo ñequio Lebeo, tsaⁿ na cwiluena Tadeo, 	 Jēkabs, Zebedeja dēls, un viņa brālis Jānis; Filips un Bērtulis, Toms un muitnieks Matejs. Jēkabs, Alfeja dēls, un Tadejs.


Quia na jnda̱ jnda̱a̱ˈ na cwitjeiˈyuuˈndyena, quia joˈ juu quiooˈ jndii na mˈaaⁿyoˈ tsˈom tsueˈ na tjaa yuu ntycwii na njoom, nluiˈyoˈ nntsˈaayoˈ tiaˈ nacjoo wendye naⁿˈñeeⁿ. Nnaⁿñeyoˈ ñˈeⁿndyena ndoˈ nntseicwjeeyoˈ joona. 	 Un kad viņi beigs savu liecību, tad zvērs, kas izkāpj no bezdibeņa, karos pret tiem, tos uzvarēs un tos nonāvēs.


’Ee mosoˈñeeⁿ mantyjeeⁿ ljoˈ lˈue tsˈom patrom ˈnaaⁿˈaⁿ na catsˈaaⁿ sa̱a̱ tîcatseijndaaˈñê, meiⁿ tîcatseicana̱a̱ⁿ yuu na lˈue tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ, joˈ chii jeeⁿ jndye nnchoomˈm. 	 Bet šis kalps, kas zinādams sava kunga gribu, nebūs sagatavojies un nepildīs viņa prātu, saņems daudz sitienu.


Jnda̱ teinom nmeiⁿˈ, José tsˈaⁿ na jnaⁿ Arimatea, tjacaaⁿ nnom Pilato na nñequiaa tsaⁿˈñeeⁿ seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ Jesús. Joséˈñeeⁿ matseijomñê ñˈoom na mañequiaa Jesús sa̱a̱ cweˈ ntyˈiu ee nquiaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ judíos. Pilato tquiaaⁿ ñˈoomˈm. Joˈ chii José tjaaⁿ, tjacˈoom seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ Jesús. 	 Bet pēc tam Jāzeps no Arimatejas (tāpēc ka viņš bija Jēzus māceklis, bet slepenībā aiz bailēm no jūdiem) lūdza Pilātu, lai atļauj noņemt Jēzus miesas un Pilāts atļāva. Tad viņš nāca un noņēma Jēzus miesas.


Cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ scuuˈ Lot. 	 Pieminiet Lata sievu!


Manncueeˈ na ˈom na matmaaⁿ, tjannaaⁿˈaⁿ quiiˈ tsjoom. Mañoomcheⁿ na ljeiiⁿ na cweˈ mˈaⁿcheⁿ. Tsoom nda̱a̱na: “¿Chiuu na meiiⁿchaaˈ xuee ñjaaⁿ mˈaⁿˈyoˈ na tjaa tsˈiaaⁿ cwilˈaˈyoˈ?” 	 Bet viņš, ap vienpadsmito stundu izgājis, atrada vēl citus stāvam un sacīja tiem: Ko jūs šeit stāvat visu dienu bezdarbā?


Ee profetas, waa ñˈoom na jlaˈljeiina na matsonaˈ: “Mˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ.” Luaaˈ ñeˈcatsonaˈ na ticwii cwii tsˈaⁿ na jnda̱ jndii ñˈoom na maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ jnda̱ seiˈno̱ⁿˈ juunaˈ, tsaⁿˈñeeⁿ nntioñe lˈo̱o̱ya. 	 Ir rakstīts praviešos: Un visi būs Dieva mācīti. Ikviens, kas no Tēva dzirdējis un mācījies, nāk pie manis (Is.54,13).


Nchii ñeˈcatsjo̱o̱ na jnda̱ mamatseixmaⁿya chaˈtso nmeiⁿˈ meiⁿ nchii na canda̱a̱ˈ matseixmaⁿya sa̱a̱ matseijndo̱ya tsˈo̱o̱ⁿ na macantyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ na ntseixmaⁿya joonaˈ ncˈe nquii Cristo tjeiˈjñeeⁿ ja. 	 Ne tāpēc, ka es jau to būtu saņēmis vai būtu pilnīgs, bet es tiecos, lai to satvertu tā, kā arī mani satvēris Jēzus Kristus.


Sa̱a̱ Jesús tˈmaⁿti tseixmaaⁿ na nluiitˈmaⁿñê nchiiti Moisés chaˈxjeⁿ tsˈaⁿ na machˈee wˈaa cwiluiitˈmaⁿñetyeⁿ nchiiti wˈaa na sˈaaⁿ. 	 Viņš ir atzīts par lielāka goda cienīgu nekā Mozus par tik, par cik mājas cēlājam piekrīt lielāks gods nekā mājai.


Maxjeⁿ tjawitˈmaaⁿˈ ñˈoom ˈnaaⁿˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. Tjawijndyendyeti nnˈaⁿ tyolaˈyuˈ. 	 Tā Dieva vārds vareni auga un nostiprinājās.


Quia joˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio chaˈtsondye naⁿmanˈiaaⁿ cwentaa nnˈaⁿ judíos tyolˈueena nnˈaⁿ na calue ñˈoom cantu nacjooˈ Jesús cha nnda̱a̱ nleijndaaˈ jnaaⁿˈaⁿ na cueeⁿˈeⁿ. Sa̱a̱ tileicaliuna. 	 Bet augstie priesteri un visa tiesa meklēja liecību pret Jēzu, lai Viņu nodotu nāvei, bet neatrada.


Ja jnda̱ ntyˈiayaya na cwitaˈwiˈ nnˈaⁿ ndyuaa Egipto nnˈaⁿya nnˈaⁿ Israel ndoˈ jnda̱ jndiiya na cwitcweena. Ndoˈ jnda̱ jndyocua̱ya na nntseicandyaandyo̱ joona. Joˈ chii majño̱o̱ⁿya ˈu na cjaˈlcweˈ ndyuaa Egipto.” 	 Es redzēdams redzēju savas tautas apspiešanu Ēģiptē un dzirdēju viņas vaimanas, un atnācu to atbrīvot; bet tagad nāc, es tevi sūtīšu uz Ēģipti!


Luaa waa na cwilaˈno̱o̱ⁿˈa ˈñeeⁿ cwiluiindye ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ˈñeeⁿ cwiluiindye ntseinda tsaⁿjndii, meiⁿ quia tsˈaⁿ na tiquichˈee na matyˈiomyanaˈ ticaluiiñe jnda Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mati tsˈaⁿ na tiwiˈ tsˈom xˈiaaˈ na matseiyuˈ. 	 Dieva bērnus un sātana bērnus var pazīt tā: ikkatrs, kas nav taisnīgs, nav no Dieva, tāpat arī tas, kas nemīl savu brāli.


Joˈ chii calcweˈ nˈomˈyoˈ. Ee xeⁿ ticalˈaˈyoˈ na ljoˈ, tyuaaˈ nncua̱caño̱o̱ⁿya ˈo ndoˈ ñequio xjo na macaluiˈ quiiˈ ˈndyo̱ nntsˈaaya tiaˈ ñˈeⁿ cwantindyoˈ ˈo na cwitoˈñoomˈyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Tātad arī tu gandari! Bet ja ne, tad es drīz nākšu pie tevis un cīnīšos pret viņiem ar savu mutes zobenu.


Quia joˈ seicandyooˈñe Jesús nacañoomyâ. Toˈñoom tyooˈ ñˈeⁿ catscaa. Tquiaaⁿ joonaˈ nda̱a̱yâ. 	 Tad Jēzus nāk, ņem maizi un dod viņiem, un tāpat arī zivi.


Najndyee matseijndo̱ˈa tsˈomˈ na matyˈiomnaˈ na cataaⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ jaa, ndoˈ calana̱a̱ⁿya nnoom cwentaa chaˈtsondye nnˈaⁿ. Quiaaya na quianlˈuaaⁿˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿna. 	 Vispirms es uzaicinu tevi lūgt Dievu, pielūgt Viņu, aizlūgt un pateikties Viņam par visiem cilvēkiem,


Ee mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cweˈ cha nnda̱a̱ nntaˈntjomna cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. Sa̱a̱ jâ na cwiluiindyô̱ apóstoles, ñequio na xcweeˈya nˈo̱o̱ⁿyâ cwiñeˈquiaayâ ñˈoomˈm ndoˈ cwiluiindyô̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomtyeⁿ nnom Cristo. 	 Mēs neviltojam Dieva vārdu kā daudzi citi, bet mēs runājam no skaidras sirds kā no Dieva, - Dieva priekšā, Kristus vārdā.


Ee majndye nnˈaⁿ mˈaⁿ jeˈ na cwilaˈtiuu nquiee na tˈmaⁿ cwiluiindye, sa̱a̱ nncueˈntyjo̱ na mancjuˈcjenaˈ joona. Ndoˈ jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ jeˈ na majuˈcjenaˈ joona, sa̱a̱ nda̱nquia nntseiwendyenaˈ joona. 	 Un daudzi pirmie kļūs pēdējie, bet pēdējie - pirmie.


Quia joˈ ¿chiuu waa na saacantyˈiaˈyoˈ na saˈyoˈ? ¿Aa ntyˈiaˈyoˈ na cwiluiiñê profeta? Mayuuˈ na joˈ jom. Ndoˈ tˈmaⁿti matseixmaaⁿ, nchiiti meiⁿnquia profeta. 	 Bet ko jūs izgājāt skatīt? Vai pravieti? Patiesi es jums saku: un vairāk nekā pravieti.


Ñequiiˈcheⁿ mañequia na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ ee naya na matseixmaaⁿ na mañequiaaⁿ na cwitoˈñoomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo. 	 Es vienmēr pateicos savam Dievam jūsu dēļ par žēlastību, kas jums dota Jēzū Kristū,


Nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue xocanda̱a̱ nntoˈñoomna jom, ee tyoontyˈiaana jom, meiⁿ ticataˈjnaaⁿˈna jom. Sa̱a̱ ˈo cwitaˈjnaⁿˈyoˈ jom, ee mˈaaⁿñê naquiiˈ nˈomˈyoˈ, ndoˈ ñequiiˈcheⁿ nncˈoomñê ñˈeⁿndyoˈ. 	 Patiesības Garu, ko pasaule nevar saņemt, tāpēc ka tā neredz Viņu un nepazīst Viņu; bet jūs Viņu pazīstiet, jo Viņš paliks pie jums un jūsos mājos.


Ndoˈ jnda̱ na tjaweˈnaˈ ˈñom, matsoom: —Jnda̱ seicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈtso cantyja ˈnaⁿya. Jnda̱ chii seintyjanquiooñê xqueeⁿ. Tioom cantyja na wanoomˈm lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kad Jēzus etiķi bija baudījs, Viņš sacīja: Ir izpildīts! Un Viņš, galvu noliecis, atdeva garu.


Jnda̱ wjaawindyooˈ na nntycwii chaˈtso. Ncˈe na ljoˈ catjeiˈyaˈyoˈ cwenta chiuu cwitsamˈaⁿˈyoˈ, ndoˈ calaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na xcweeˈ nˈomˈyoˈ. 	 Tomēr visam tuvojas gals. Tāpēc esiet saprātīgi un modri lūgšanās!


’Calˈuu mˈaaⁿ cwii moso na jndo̱ˈ tsˈom ndoˈ matseicanda̱, jom nlcoˈjndyee patrom ˈnaaⁿˈaⁿ na catsa̱ˈntjoom chaˈtso ntˈomcheⁿ moso wˈaaˈñeeⁿ na nñequiaaⁿ nantquie nda̱a̱na quia na maweˈntyjo̱ xjeⁿ. 	 Kā tev šķiet, kurš ir uzticīgais un gudrais kalps, ko kungs iecēla pār savu saimi, lai viņiem dotu barību īstā laikā?


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilayuˈ teijndeiina jom natsjom. Tuo̱o̱ⁿ tsˈom cwii tsquiee lˈo̱o̱. Jlacˈo̱ⁿna jom mantana na waa na ndye ˈndyoo tatiom nnom tsjoom. Chii tjacueeⁿ cwiicheⁿ na ntyja, mana tjaaⁿ. 	 Bet mācekļi, paņēmuši viņu, naktī nolaida grozā pāri mūrim un izglāba to.


Mati majndye jndyetia tyotjeiiˈna naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. Tyotyˈoomndyena seitye nacjoo nnˈaⁿ wii na tyolaˈnˈmaⁿna naⁿˈñeeⁿ. 	 Un viņi izdzina daudz ļauno garu un daudzus slimos svaidīja ar eļļu, un darīja tos veselus.


Tyoqueⁿñê na nncwajnaⁿˈaⁿ ˈñeeⁿ joˈ na Jesús, sa̱a̱ tileicanda̱a̱ ee jeeⁿ jndye nnˈaⁿ ndoˈ na catˈa̱a̱ˈñê. 	 Meklēja Jēzu redzēt, kas Viņš ir, un nevarēja ļaužu dēļ, jo bija mazs augumā.


Ndoˈ jnda̱ jaawindyooˈ na nncueeˈ xuee pascua na jaa nnˈaⁿ judíos cwilacwja̱a̱ya canmaⁿ. Cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncueeˈ xuee pascuaˈñeeⁿ, jndyendye nnˈaⁿ jluiˈna njoomna, tyˈena Jerusalén cha nnda̱a̱ nntjeiˈljuuˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet tuvojās jūdu Lieldienas, un daudzi gāja no šī apgabala pirms Lieldienām uz Jeruzalemi, lai sevi šķīstītu.


Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjeeⁿ cwaaⁿ nnˈaⁿ nlaˈxmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ cwitjo̱o̱cheⁿ na nluiindyena. Ndoˈ teiyo tqueeⁿ na catseijomnaˈ joona chaˈxjeⁿ na Jnaaⁿ Jesucristo cha na juu nluiitquieñe quiiˈntaaⁿ chaˈtsondye ntseinaaⁿ. 	 Jo kurus Viņš iepriekš pazina, tos arī iepriekš nozīmēja kļūt līdzīgiem sava Dēla attēlam, lai Viņš būtu pirmdzimtais starp daudziem brāļiem.


Queⁿˈyoˈ cwenta, ja njño̱o̱ⁿya profetas na nncˈom naquiiˈ ntaaⁿˈyoˈ ndoˈ na nlaˈneiⁿna cantyja na jndo̱ˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na nntˈmo̱o̱ⁿna ñˈoom na matsa̱ˈntjoom. Sa̱a̱ ˈo nlaˈcwjeˈyoˈ cwantindye naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ ntˈom naⁿˈñeeⁿ nntyˈiomˈyoˈ nˈoomˈnaaⁿ. Ndoˈ ntˈom nntjaˈyoˈ naquiiˈ lanˈom ˈnaⁿˈyoˈ. Ndoˈ ntˈomndye joona nleiˈntyjo̱ˈyoˈ cwii ndoˈ cwii tsjoom. 	 Lūk, tāpēc es sūtu praviešus un gudros, un rakstu mācītājus; un dažus no viņiem jūs nogalināsiet un sitīsiet krustā, un dažus šaustīsiet savās sinagogās un vajāsiet no vienas pilsētas uz otru,


Tuii na ljoˈ chaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ juu naya na matseixmaaⁿ, na cweˈ yu tquiaaⁿ na laˈxmaaⁿya ncˈe nquii Jnaaⁿ na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom. 	 Par slavu savas žēlastības godībai, ar kuru Viņš mūs apveltījis savā mīļotajā Dēlā.


Quia na jnda̱ tquienndaˈ ndyeenˈaaⁿ nchooˈ qui nchooˈ we naⁿˈñeeⁿ na jñom Jesús, ñequio na neiiⁿna jluena: —Ta, hasta naⁿjndii tueeˈndyecje nda̱a̱yâ ñequio xueˈ. 	 Bet tie septiņdesmit divi atgriezās un priecādamies sacīja: Kungs, pat ļaunie gari mums Tavā vārdā padodas.


ˈO nnˈaⁿya na cwilayuˈyoˈ na jeeⁿ jnda ntyjiiya, mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwiluena na maˈmo̱ⁿ Espíritu Santo ñˈoom na cwiñequiana, sa̱a̱ tilayuˈyoˈ chaˈtso ñˈoomˈñeeⁿ. ˈO queⁿˈyayaˈyoˈ cwenta ñˈoommeiⁿˈ cha nliuˈyoˈ aa laxmaⁿ naⁿˈñeeⁿ Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ aa nchii cwiicheⁿ espíritu laxmaⁿna. Ee tsjoomnancue jndyendye nnˈaⁿ mˈaⁿ na cweˈ cwilueya na ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwiñequia sa̱a̱ cweˈ cantu. 	 Mīļie, neticiet katram garam, bet pārbaudiet garus, vai tie ir no Dieva, jo daudzi viltus pravieši izgājuši pasaulē.


Tˈo̱ Jesús nnom: —Cwitquioˈ. Ncˈe na matseiˈyuˈya tsˈomˈ ñˈeⁿndyo̱, joˈ na jnda̱ nˈmaⁿˈ. 	 Un Jēzus sacīja viņam: Topi redzīgs, tava ticība tevi glābusi.


Jndye xuee tîcatseinˈoomˈñe jwe yuscuˈñeeⁿ, sa̱a̱ jnda̱ joˈ seitioom naquiiˈ tsˈoom: “Meiiⁿ na tinquiaya Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ meiiⁿ na ticatseitˈmaaⁿˈndyo̱ nnˈaⁿ, 	 Un tas ilgu laiku negribēja. Bet pēc tam viņš sevī sacīja: Lai gan es Dieva nebaidos un no cilvēkiem nekaunos,


Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na maquii seiiˈa ndoˈ maˈuu nioomˈa, tyeⁿ matseitjoomˈnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿndyo̱, ndoˈ tyeⁿ matseitjoomˈnaˈ ja ñˈeⁿñê. 	 Jo mana Miesa ir patiess ēdiens, un manas Asinis ir patiess dzēriens.


Jnaⁿna yuu na waa tseiˈtsuaa, tyˈelcweeˈna ndoˈ jlaˈcandiina nnˈaⁿ canchooˈcwii ñequio chaˈtso ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ chiuu waa na tuii. 	 Un viņas, atgriezušās no kapa, paziņoja to visu tiem vienpadsmit un visiem pārējiem.


Cweˈ joˈ mawaxˈa̱a̱ya nda̱a̱ˈyoˈ ¿chiuu waayuu na cwiluiiñe Cristo tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ ee manquiiti David tsoom na juu cwiluiiñe Ta na matsa̱ˈntjom jom? Ndoˈ jndyendye nnˈaⁿ ñequio na neiiⁿna tyondyena ñˈoom na seineiiⁿ. 	 Taču pats Dāvids sauc Viņu par Kungu, un kā tad Tas ir viņa dēls? Un lielais ļaužu pulks Viņu labprāt klausījās.


Mˈaaⁿ Espíritu Santo quiiˈ nˈo̱o̱ⁿya, ñequio na mateijñeiⁿ jaa catsaˈ cwenta ñˈoom na jeeⁿ xcwe na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom lua̱a̱ya. 	 Sargi tev uzticēto labo mantu Svētā Gara spēkā, kas mūsos mājo!


Mati tsoom nda̱a̱na: —Calˈuuya xeⁿ cwiindyoˈ ˈo ya ñˈoom ñequio cwii tsˈaⁿ, ndoˈ xcwe tsjom nncjaˈ na mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ na nntsuˈ nnoom: “Aa ndiˈ, cateijndeiˈyaˈ ndyee taⁿˈ tyooˈ ja. 	 Un viņš tiem sacīja: Ja kādam jums ir draugs un viņš aizies pie tā nakts vidū un sacīs viņam: Draugs, aizdod man trīs maizes,


ˈO tyootjomˈyoˈ chaˈna tjoom nnˈaⁿ Israel. Joona tyˈentyjaaˈna sjo̱ Sinaí quia tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom ljeii naqui nda̱a̱na. Juu sjo̱ˈñeeⁿ tyowaa chom na tyoˈoowandiiˈndye. Quia waa cweˈ na jo̱o̱ⁿñe, quia waa jaaⁿ ntom ndoˈ jndeii tyomˈaaⁿ jndye, 	 Jo jūs neesat piegājuši pie taustāma kalna, ne pie degošas uguns, ne negaisa mākoņa, ne tumsas, ne vētras,


Tyoqueⁿna cwenta xeⁿ nntsoom cwii ñˈoom na nñequiaanaˈ na ntˈuiinaˈ jom. 	 Tie uzglūnēja un meklēja satvert Viņu vārdos, lai apsūdzētu Viņu.


ˈO macanda̱ cweˈ ljoˈ na cwiwitquiooˈ, joˈ cwitjeiˈyoˈ cwenta. Meiⁿˈñeeⁿcheⁿ ˈo na macwjiˈ cwenta na mˈaaⁿñe cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, matsonaˈ na cwjiˈya tsaⁿˈñeeⁿ cwenta na mati jâ majoˈ laˈxmaaⁿyâ. 	 Vērojiet to, kas acu priekšā! Ja kāds ir sevī pārliecināts, ka viņš pieder Kristum, tad lai tas pats sevi padomā: kā viņš pieder Kristum, tā arī mēs.


Quia joˈ jndiiya na teicˈuaa jndye na jnaⁿnaˈ cañoomˈluee. Tso no̱o̱ⁿ: —Luaa catseiljeiˈ: “Juu xuee na cwiwjaanaˈ, matioˈnaaⁿñenaˈ joo nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesucristo na quia nncwje.” Majoˈti matso Espírtu Santo, ee cañoomˈluee ntaˈjndyeena cantyja na ñejlaˈjnda̱na naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ wjaañˈeⁿ ñˈoom ñˈeⁿndyena na maˈmo̱ⁿnaˈ cantyjati na ya na jnda̱ ñelˈana. 	 Un dzirdēju balsi no debesīm man sakām: Raksti! Svētīgi mirušie, kas mirst Kungā. No šī brīža, saka Gars, tiem jāatdusas no savām pūlēm, jo viņu darbi tiem seko.


Catseijnduˈ naquiiˈ tsˈiaaⁿ na macheˈ cha nncjaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyuˈ, quia joˈ xocatsˈaanaˈ na tia ntyjiˈ ee cwiluiindyuˈ mosoomˈm na xcwe mandiˈntjom nnoom. Catseiˈno̱ⁿˈ chiuu maˈmo̱ⁿ ñˈoom na mayuuˈ ndoˈ xcwe caˈmo̱ⁿˈ juunaˈ. 	 Rūpīgi centies parādīties Dievam, ka tu esi uzticams strādnieks, kam bailes ir svešas un kas pareizi māca patiesības vārdus!


Yocheⁿ na tyoojnda̱a̱ˈ juunaˈ tseixmaⁿnaˈ cwentaˈ. Ndoˈ mati meiiⁿ na jnda̱ jnda̱a̱ˈ juunaˈ wanaaⁿ na nntsaˈ yuu na lˈue tsˈomˈ ñequio sˈomˈñeeⁿ. ˈU jeˈ ¿chiuu na luaaˈ seitiuuˈ naquiiˈ tsˈomˈ? Ee nchii nda̱a̱ nnˈaⁿ saˈ cantu, nnom nquii Tyˈo̱o̱tsˈom waa jnaⁿˈ. 	 Vai tev piederošais nevarēja tā palikt un vai pēc pārdošanas nebija tavā varā? Kāpēc tu šo lietu ieņēmi savā sirdī? Tu nesameloji cilvēkam, bet Dievam.


Juu ñequio na seijnda Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo, jeeⁿ ndyaˈ jnda joˈ. Joˈ chii tiñequiandyoˈ na laxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomtyeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Jūs esat dārgi atpirkti, nekļūstiet cilvēku vergi!


Quia na jnda̱ teitsˈoomndye jndye nnˈaⁿ, mati teitsˈoomñe Jesús, xcwe na matseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ seicanaaⁿñenaˈ tsjo̱ˈluee. 	 Bet notika, ka visi ļaudis kristījās, un arī Jēzus bija kristīts, tad Viņam, Dievu lūdzot, debesis atvērās,


ee ticalaˈxmaⁿna nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nnom nquii Ta Jesucristo. Naⁿˈñeeⁿ ticatueeˈndyecjena cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Macanda̱ na cwijndooˈna ljoˈ na macaⁿnaˈ nquieena. Cwilaˈneiⁿna ñˈoom caˈnaaⁿˈ na jeeⁿ neiⁿncooˈ joonaˈ, sa̱a̱ joo ñˈoomˈñeeⁿ cwinquioˈnnˈaⁿnaˈ joo nnˈaⁿ na ticueeˈ na cwilaˈno̱ⁿˈ. 	 Jo tādi nekalpo Kristum, mūsu Kungam, bet savam vēderam. Ar saldajām runām un uzslavas vārdiem viņi pieviļ vientiesīgo sirdis.


Ndoˈ Saulo ticandoˈ nncjaameintyjeeⁿˈeⁿ na matseicatyˈueeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñequio Ta Jesús. Ndicwaⁿ macantyjaaˈñê na nntseicwjeⁿ joona. Joˈ chii tjaaⁿ na mˈaaⁿ tyee na cwiluiitquieñe. 	 Bet Sauls, vēl vienmēr dvesdams draudus un nāvi pār Kunga mācekļiem, gāja pie augstā priestera


Jnda̱ tuii na nmeiiⁿˈ tyomaˈno̱o̱ⁿyâ tsˈo̱ndaa Galilea ñˈeⁿ Jesús. Ee jnaaⁿˈ na tyoqueⁿndye nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos na ñeˈcalaˈcueeˈna jom, joˈ chii tiñeˈcjaⁿ Judea. 	 Pēc tam Jēzus staigāja pa Galileju, jo Viņš negribēja apmeklēt Jūdeju, tāpēc ka jūdi meklēja Viņu nonāvēt.


Waa na matseixmaⁿya na wanaaⁿ na nncoˈño̱ⁿ na macaⁿnaˈ na nlcwaaˈa ndoˈ na nlcwa̱ya, 	 Vai mums nav tiesības ēst un dzert?


Ndoˈ nchii macanda̱ na luaaˈ waa. Joo ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ndyuaameiiⁿñe, jnda̱ tyˈioomna tsˈiaaⁿ jom, na nncjaañˈeeⁿ ñˈeⁿndyô̱ quia nntsaayâ Jerusalén na nntsaacaˈndya̱a̱yâ sˈom na cwilˈaˈyoˈ naya naⁿˈñeeⁿ, na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ matseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mˈmo̱ⁿnaˈ na ñeˈcateijndeiiya naⁿˈñeeⁿ. 	 Un nevien tas, bet draudzes viņu iecēlušas par mūsu ceļojuma pavadoni šinī mīlestības darbā, ko mēs strādājam Kunga godam un mūsu labās gribas pierādīšanai.


Joˈ chii seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom ˈndyoo profeta, tsoom: Ja nntseina̱ⁿya ñˈoom tjañoomˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Nntseicano̱o̱ⁿya ñˈoom na wantyˈiuuˈ mˈaaⁿnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ cantyjati na jnaⁿ tsjoomnancue. 	 Lai piepildītos, ko pravietis priekšsludinājis, sacīdams: Es atdarīšu savu muti līdzībās, atklāšu to, kas no pasaules radīšanas bija apslēpts.


Ndoˈ jnda̱ na ntyˈiaaⁿˈaⁿ na luaaˈ, quia joˈ sˈaaⁿ lˈuaa tsjaˈjneiⁿ, jnda̱ chii jleintyjo̱o̱ⁿ naⁿˈñeeⁿ. Tjeiiⁿˈeⁿ chaˈtsondye joona chˈeeⁿˈ tachˈeⁿ watsˈomˈñeeⁿ. Mati canmaⁿ ñˈeⁿ quioondyo. Ndoˈ seicantqueeⁿ meiⁿsa na cwileiˈcho nnˈaⁿ na cwilaˈjndyoondye sˈom joˈ joˈ. Seiquiaⁿ sˈom ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 Un Viņš, iztaisījis no auklām pātagu, izdzina visus no svētnīcas, arī avis un vēršus, bet mijēju naudu izkaisīja un apgāza galdus.


Ee ñˈoom na teiljeii naquiiˈ libro Salmos, matsonaˈ: Ncˈe na cwiluiindyô̱ nnˈaⁿ cwentaˈ, joˈ chii meinchaaˈ xuee na ñeˈcalaˈcwjee nnˈaⁿ jâ. Cwilˈana ñˈeⁿndyô̱ chaˈna cwitjoom canmaⁿ na jnda̱ teijndaaˈ na nncwje. 	 (Ir tā, kā rakstīts: Tevis dēļ mēs ciešam nāvi augu dienu; mūs uzskata līdzīgus kaujamām avīm.) (Ps 43,24)


Jom tjacantyja cwiluiiñê najneiⁿ. Cwitaaⁿyâ na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nñequiaaⁿ na jnda̱ˈyoˈ cha ñequio na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ ndoˈ na neiiⁿˈ nˈomˈyoˈ nnda̱a̱ nnaⁿndyoˈ chaˈtso nnom nawiˈ na cwiwinomˈyoˈ. 	 Lai jūs, saskaņoti ar Viņa godības varenību, visā spēkā stiprināti, visā pacietībā un lēnprātībā priecīgi


Ee nnˈaⁿ saduceos cwiluena xocatandoˈnndaˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, meiⁿ ángel meiⁿ espíritu, tjaaˈnaⁿ. Sa̱a̱ nnˈaⁿ fariseos cwilayuˈna na mˈaⁿ ángel, ndoˈ na mˈaaⁿ espíritu ndoˈ na nntandoˈnndaˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. 	 Jo saduceji saka, ka nav ne augšāmcelšanās, ne eņģeļu, ne gara, bet farizeji visu to atzīst.


Catseitˈmaaⁿˈñenaˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñê Tsotye Ta Jesucristo cwentaaya. Jom ncˈe na jeeⁿ wiˈ tsˈoom jaa jnda̱ sˈaaⁿ na cwiluiindyo̱xco̱o̱ ncˈe na tandoˈxco Jesucristo. Cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ mˈaaⁿya na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya na nndaaya na nntando̱o̱ˈa. 	 Slavēts lai ir Dievs, mūsu Kunga Jēzus Kristus Tēvs, kas savā lielajā žēlastībā mūs atdzemdinājis dzīvai cerībai caur Jēzus Kristus augšāmcelšanos no miroņiem,


Quia joˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, taˈxˈeena nnoom, jluena: —¿Yuu cwii jom joˈ, Ta? Tˈo̱o̱ⁿ ndyueena cwii ñˈoom na tjañoomˈ na maˈmo̱ⁿnaˈ na maxjeⁿ nntuˈxeⁿndye naⁿˈñeeⁿ. Tsoom: —Yuu na meindyuaa ˈnaⁿ to̱ˈ, joˈ joˈ nntjomndye cantˈeiⁿ. 	 Viņš tiem sacīja: Visur, kur miesa, salasās arī ērgļi.


Sa̱a̱ xeⁿ maˈñeeⁿ saaⁿˈaⁿ, ticwanaaⁿ na ncoconnaaⁿˈaⁿ, matsonaˈ na caljoyaandyenndaˈna. Ndoˈ mati juu saaⁿˈaⁿ, tintseityuiiˈ ljeii ˈnaaⁿna. 	 Un ja tā šķīrusies, tad tai jāpaliek neprecētai vai jāizlīgst ar savu vīru. Arī vīrs lai sievu neatstāj!


Joo nmeiⁿˈ na tcoˈnaˈ no̱o̱ⁿ na jeeⁿ tˈmaⁿ laˈxmaⁿnaˈ, cha nntseicuˈnaˈ na nntseisˈandyo̱ na cwii nnom na ntyˈia, ncˈe joˈ jnaⁿnaˈ na tyoquiinaˈ ja chaˈcwijom ndiiˈ tsioom quiiˈ seiiˈ tsˈaⁿ, luaaˈ sˈaa Satanás cha coˈwiˈnaˈ ja. 	 Bet lai atklāsmju daudzums mani neizceltu, manā miesā ir dots dzelonis, sātana eņģelis, kas mani pļaukā.


ticatsonaˈ na tsaⁿcandii jom, meiⁿ na nlˈueeⁿ ndiaˈ. Macaⁿnaˈ tsˈaⁿ na yatsˈaⁿñe jom, tsˈaⁿ na xiomˈñe ñequio nnˈaⁿ, na tintseiqueeⁿ tsˈoom sˈom. 	 Ne dzērājam, ne kauslim, bet lēnprātīgam, ne ķildīgam, ne mantkārīgam,


Quia joˈ matso Jesús nda̱a̱na: —ˈO maxjeⁿ ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ cwitaⁿˈyoˈ no̱o̱ⁿ. Na wiˈtˈmaⁿ na nncwino̱o̱ⁿ, ¿aa nnda̱a̱ nnaⁿndyoˈ? ¿Aa nnda̱a̱ nljoya nˈomˈyoˈ na nlaˈcwjee nnˈaⁿ ˈo chaˈxjeⁿ na jnda̱ ljoya tsˈo̱o̱ⁿ na nlaˈcueeˈna ja? 	 Bet Jēzus viņiem sacīja: Jūs nezināt, ko lūdzat. Vai jūs varat dzert to biķeri, ko es dzeru, un tapt kristīti kristībā, kurā es tieku kristīts?


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsjoom, mañejuu xjeⁿˈñeeⁿ tjomndyena tachˈeeⁿˈ wˈaa tˈmaⁿ, waaˈ tyee na cwiluiitquieñe na jndyu Caifás. 	 Tad sapulcējās augstie priesteri un tautas vecākie augstā priestera, kas saucās Kaifa, namā.


Cantyja ˈnaaⁿˈ luaaˈ, luaa matsonaˈ: Calcwiˈ ˈu na watsuˈ, quicantyjaˈ na waˈ quiˈntaaⁿ lˈoo cha na nñequiaa Cristo na xuee nncˈoomˈ. 	 Tāpēc tiek sacīts: Uzmosties, kas guli un celies augšām no miroņiem, un Kristus tevi apgaismos.


Ndoˈ tijndye tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ sˈaaⁿ joˈ joˈ, ncˈe na ticalaˈyuˈ naⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿñê. 	 Un Viņš tur nedarīja daudz brīnumu viņu neticības dēļ.


sa̱a̱ cweˈ ee na jeeⁿ matseiliooˈ yuscumˈaaⁿˈ ja, nncwaño̱ⁿˈto̱ jom cwitjo̱o̱cheⁿ nntycwii na tˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ ñˈeⁿñê.” 	 Tomēr, lai šī atraitne mani neapgrūtinātu, es spriedīšu tiesu, ka viņa, beigās atnākusi, neuzbruktu man.


Quia joˈ tso Zacarías nnom ángel: —¿Chiuu nntsˈaayuunaˈ na luaaˈ nluii? Ee ja luaa jnda̱ tquiendyo̱ ndoˈ mati scuya jnda̱ tquieñê. 	 Un Zaharijs sacīja eņģelim: Kā lai es to zinu? Jo es esmu vecs, un mana sieva arī gados.


Sa̱a̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaaⁿ na tˈmaⁿ nˈom nnˈaⁿ na mˈaⁿ na chjooˈ nˈom, manquiityeeⁿ tquiaaⁿ na tˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿyâ na tyjeeˈcañoom Tito jâ, 	 Bet Dievs, kas iepriecina pazemīgos, Titam atnākot, iepriecināja arī mūs.


¿Chiuu na jeeⁿ ñeˈcatseijndaaˈndyuˈ jnaaⁿˈ xˈiaˈ? ¿Aa nntsuˈyuˈ nnoom: “Cwa ˈu nnˈaⁿya, quiaaˈ na nncwjiiˈa ntquiooˈ jnda̱ na njom tsˈomnjomˈ”, sa̱a̱ manncuˈ tiqueⁿˈ cwenta tsˈoom tscaaˈ na njom tsˈomnjomˈ? ˈU tsˈaⁿ na macheˈ na matseicanda̱a̱ˈndyuˈ cha cantyˈiaa nnˈaⁿ, najndyee cwjiˈ tsˈoom tscaaˈ na njom tsˈomnjomˈ nncuˈ, quia joˈ tquioˈyaˈ na nncwjiˈ ntquiooˈ jnda̱ tsˈomnnom xˈiaˈ. 	 Vai kā tu vari savam brālim teikt: ļauj, brāli, es izvilkšu skabargu no tavs acs, bet pats tu savā acī baļķi neredzi? Tu, liekuli, izmet vispirms baļķi no savas acs un tad lūko izvikt skabargu no sava brāļa acs!


Quia joˈ jlue naⁿˈñeeⁿ nda̱a̱na: —Jeeⁿ sa, mayuuˈcheⁿ jnda̱ mawandoˈxco Ta Jesús, ee jnda̱ teitquiooˈñê nnom Simón. 	 Tie sacīja: Kungs patiesi augšāmcēlies un parādījās Sīmanim.


Xeⁿ mˈaaⁿ tsˈaⁿ na tso na matseixmaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ naxuee, sa̱a̱ jnoomˈm cwii nnˈaaⁿˈaⁿ na matseiyuˈ, tsaⁿˈñeeⁿ ndicwaⁿ matseijomñe ñequio najaaⁿ. 	 Kas saka, ka viņš ir gaismā, un ienīst savu brāli, tas vēl aizvien ir tumsībā.


Quia joˈ taxˈee Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, tsoom: —Quia na nncwjeeˈnndaˈ nquii tsˈaⁿ na ˈnaaⁿˈ ntjomˈñeeⁿ, ¿ljoˈ cwilatiuuˈyoˈ na nntsˈaaⁿ ñequio nnˈaⁿ na cwilˈa tsˈiaaⁿ nnom tyuaaⁿˈaⁿ? 	 Bet kad vīna dārza kungs atnāks, ko viņš darīs ar strādniekiem?


Ee jeˈ tachii macoˈñomˈ cweˈ cwii moso na ndiˈntjomtyeⁿ njomˈ. Jom cwiluiiñê cwii nnˈaaⁿya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya. Mayuuˈ ja jnda ntyjiiya ñˈeⁿñê ndoˈ majndeiiticheⁿ ˈu jeˈ nncˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ jom, cwii ndiiˈ ncˈe na tsˈaⁿ jom chaˈna jaa ndoˈ jnda̱ we ncˈe na cwiluiiñê cwii nnˈaaⁿya na mˈaaⁿñê cwentaaˈ Ta Jesucristo. 	 Ne vairs kā vergu, bet verga vietā mīļotu brāli, īpaši man, bet vēl vairāk tev kā miesīgi, tā Kungā.


Tincˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ joo nnˈaⁿ na cwilaˈcwjee ncˈiaa ee tixonda̱a̱ nlaˈcatsuuna añmaaⁿ nnˈaⁿ. ˈO jeˈ cˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom ee jom waa najneiⁿ na nncjoomˈm tsˈaⁿ quiiˈ bˈio, na nntsuuñe añmaaⁿˈ tsˈaⁿ na macanda̱. 	 Nebīstieties no tā, kas nokauj miesu, bet dvēseli nespēj nonāvēt! Bet vairāk bīstieties no tā, kas spēj dvēseli un miesu pazudināt ellē!


Quia joˈ teitquiooˈ chom ntsuee, jndeii teicˈuaa, ndoˈ jeeⁿ tyolaˈxuaa ntsuee. Jndeii tyotsˈeii. Cantyjati na mˈaⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue, tijoom ñesˈeii chaˈna sˈeii luaaˈ. 	 Un radās zibeņi un balsis, un pērkoni, un notika liela zemestrīce, kāda nekad nav bijusi, kamēr cilvēki dzīvo virs zemes. Tāda zemestrīce, tik liela!


Ee cwinduˈyoˈ: Jâ tyandyô̱, jnda̱ teitˈaaˈ ˈnaaⁿyâ. Meiⁿ cwii tjaa na cwimatseitjo̱o̱naˈ jâ. Sa̱a̱ ticaliuˈyoˈ na ˈo laˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na ntyˈiaaˈndye. Laˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na wiˈ cwitjoom, ndoˈ nnˈaⁿ na jñeeⁿˈndye. Laˈxmaⁿˈyoˈ na nchjaaⁿˈyoˈ ndoˈ na ñecantseiˈndyoˈ. 	 Jo tu saki: es esmu bagāts, pārpilnīgi bagāts un man nekā netrūkst; bet tu nezini, ka tu esi nelaimīgs un nožēlojams, un nabags, un akls, un kails.


Ntyee na cwiluiitquiendye jlaˈxcwiina sˈomˈñeeⁿ. Jluena: —Sˈommeiiⁿ jnda̱ njomlˈua na nncueˈ tsˈaⁿ. Joˈ chii ticatyˈiomyanaˈ na nlatjo̱o̱ⁿˈa joonaˈ ñequio sˈom na cwiquioo cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet augstie priesteri paņēma sudraba gabalus un sacīja: Nav brīv tos mest upurlādē, jo tā ir asins nauda.


ˈO na tyeⁿ mˈaⁿˈyoˈ moso nda̱a̱ patrom ˈnaⁿˈyoˈ, catueˈndyoˈcjeˈyoˈ nda̱a̱ joona meiiⁿ aa ya nnˈaⁿndyena oo aa tiannˈaⁿndyena. 	 Kalpi, paklausiet saviem kungiem visā bijībā, ne tikai labiem un lēniem, bet arī iedomīgiem!


Joˈ chii seitjoom chaˈtso ntyee na cwiluiitquiendye, ñequio nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Ndoˈ taxˈeeñê nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ yuu tsonaˈ na nluiiñe juu na cwiluiiñe Cristo. 	 Un viņš, sapulcinājis visus augstos priesterus un tautas rakstu mācītājus, iztaujāja tos, kur Kristum bija jāpiedzimst.


Jnda̱ joˈ seicoom joonaˈ. Tjawa tsioomsuuˈñeeⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na tjoomˈnaˈ ñequio ñˈoom na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ nnoom na laˈxmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Un no eņģeļa rokas pacēlās kvēpināmā dūmi no svēto lūgšanām Dieva priekšā.


Quia joˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na tjomndye joˈ joˈ, teiˈcantyjana, tyˈeñˈomna Jesús na mˈaaⁿ Pilato. 	 Un viss viņu pulks cēlās un aizveda Viņu pie Pilāta.


Quia joˈ tjameintyjeeˈ Jesús, sa̱ˈntjoom na quioñˈomna tsaⁿˈñeeⁿ na mˈaaⁿ. Quia tueeˈcañoom tsaⁿˈñeeⁿ, taxˈeeⁿ nnom, matsoom: 	 Tad Jēzus apstājies lika viņu atvest pie sevis. Un kad tas tuvojās, viņš jautāja tam,


Tueˈntyjo̱ na ñeˈcaljeii Tyˈo̱o̱tsˈom chiuu tsˈom Abraham ñˈeⁿñê. Joˈ chii ncˈe na matseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿñe, tjañˈoom jnaaⁿ na ñecwiiñe na nntsˈaaⁿ ñˈeⁿñe chaˈxjeⁿ cwilaˈcwjee nnˈaⁿ quiooˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Ljoya tsˈoom na sˈaaⁿ naljoˈ ee ntyjii jndaaˈñê na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom chiuu nntsˈaa. 	 Ticībā Ābrahams, kad tika pārbaudīts, nesa upurī vienīgo dēlu Īzāku. Viņš arī saņēma apsolījumus,


Ee Tyˈo̱o̱tsˈom tîcwañomˈm Jnaaⁿ, tquiaaⁿ na tueˈ juu cwentaaya. Ndoˈ na luaaˈ sˈaaⁿ, maˈmo̱ⁿnaˈ na mati nñequiaaⁿ na nntoˈño̱o̱ⁿya chaˈtso nnom na macaⁿnaˈ jaa chaˈxjeⁿ mañequiaaⁿ na tseixmaⁿ Jnaaⁿ. 	 Viņš pats savu Dēlu nav saudzējis, bet par mums visiem To atdevis, kā tad Viņš līdz ar To nebūtu mums visu dāvinājis?


Taxˈeenndaˈ Pilato nda̱a̱na. Tsoom: —Xeⁿ juu Barrabás nndyaañê quia joˈ ¿chiuu nntsˈaayo̱ ñequio Jesús na cwinduˈyoˈ na cwiluiiñe Cristo? Chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ tˈo̱o̱na nnoom, jluena: —Catyˈioomˈ jom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Pilāts viņiem sacīja: Ko tad man darīt ar Jēzu, kas saucas Kristus?


Ndoˈ yocheⁿ na matseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, seichuiiˈnaˈ nnoom. Ndoˈ sˈaanaˈ na jeeⁿcheⁿ ndyaˈ canchiiˈ liaⁿˈaⁿ, jndaˈjom macoˈnaˈ luiˈ. 	 Un kad Viņš lūdza Dievu, Viņa sejas izskats kļuva citāds, un Viņa apģērbs tapa balts un staroja.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱yâ, matsoom: —Meiⁿ nchii jnaaⁿˈ nquii na tuiiñe na nchjaaⁿˈ, meiⁿ nchii jnaaⁿ nnˈaⁿ na nda juu. Luaaˈ tjom cha cantyja ˈnaaⁿˈ caˈmo̱ⁿnaˈ na nquii Tyˈo̱o̱tsˈom waa najndeii na matseixmaaⁿ. 	 Jēzus atbildēja: Ne viņš grēkojis, ne viņa vecāki, bet Dieva darbiem jāparādās viņā.


Quia joˈ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro tjaaⁿ na mˈaaⁿ Pablo. Matsoom: —Catsuˈ no̱o̱ⁿ ¿aa tsˈaⁿ tsjoom Roma matseiˈxmaⁿˈ? Ndoˈ tˈo̱o̱ⁿ matsoom: —Mayuuˈ na joˈ ja. 	 Tad priekšnieks, piegājis, jautāja viņam: Saki man, vai tu esi romietis? Un viņš sacīja: Jā!


Ndoˈ naquiiˈ watsˈomˈñeeⁿ tyjeˈcañoom cwii tsˈaⁿ na maleiñˈoom jndyetia juu. Jndeii tyotseixuaa tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoom ndyuee jndyetiaˈñeeⁿ. 	 Un viņu sinagogā bija nešķīstā gara apsēsts cilvēks; un viņš kliedza,


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, cwii tsˈoom higuera xocanda̱a̱ nnaⁿˈ ta̱ aceitunas juunaˈ, meiⁿ tsˈo̱o̱ ta̱uva xonnaⁿˈ ta̱ higos juunaˈ. 	 Vai, mani brāļi, vīģes koks dod vīnogas un vīnkoks vīģes? Tāpat arī sālsavots nevar dot saldenu ūdeni.


Jeeⁿ ndyaˈ neiiⁿyâ sˈaanaˈ na toˈño̱o̱ⁿyâ jom tsˈom wˈaandaa. Ndoˈ mantyjacheⁿ tueˈcañoom juunaˈ yuu na cwitsaayâ. 	 Tad tie viņu gribēja uzņemt Viņu laivā, bet laiva tūdaļ sasniedza zemi, kurp tie brauca.


Ee ljeii na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Moisés, matseijndaaˈñenaˈ na nntˈueeⁿ nnˈaⁿ. Macanda̱ xeⁿ ticuaa ljeiiˈñeeⁿ nda̱a̱na, quia joˈ xocatsonaˈ na cwilaˈtjo̱o̱ndyena nnomnaˈ. 	 Jo likums rada dusmas. Kur nav likuma, tur nav pārkāpuma.


Joona tˈo̱o̱na nnoom: —Xeⁿ nchii tsˈaⁿ na tia tsˈaⁿñe jom, xonquio̱o̱ñˈo̱o̱ⁿyâ jom na mˈaaⁿˈ. 	 Tie atbildēja viņam, sacīdami: Ja Viņš nebūtu ļaundaris, mēs Viņu tev nenodotu.


Tiquitsˈaa na tilˈue naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ee xeⁿ nnda̱a̱ nlqueⁿnaˈ tsˈaⁿ na tjaa jnaⁿ tseixmaⁿ ee matseicaña̱a̱ⁿ chiuu tˈmaⁿ ljeiiˈñeeⁿ quia joˈ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na tueˈ Cristo. 	 Es neatmetu Dieva žēlastību. Bet ja likums mūs attaisno, tad Kristus ir veltīgi miris.


Quia joˈ cwii cwiindyoˈ ˈo catseitiuu cwanti na nñequiaa na nnteijndeii tsˈiaaⁿwaaˈ. Nchii nñequiaa ñequio najndeiˈnaˈ oo na tixcweeˈ tsˈom, ee cjaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na cwiñequia ˈnaⁿ na waa luee ñequio na jnda nquiuna jom. 	 Katrs lai dara, kā viņš savā sirdī apņēmies, ne skumdams un ne spiests, jo augstsirdīgu devēju Dievs mīl.


Ndoˈ tyˈe we naⁿˈñeeⁿ. Quia na tquiena tsjoomˈñeeⁿ jliuna chaˈxjeⁿ na jnda̱ tsoom nda̱a̱na. Joˈ joˈ jlaˈjndaaˈndyena nantquie na nlcwaˈna na nlaˈtˈmaaⁿˈndyena xuee pascua. 	 Un Viņa mācekļi aizgāja un iegāja pilsētā, un atrada, kā Viņš tiem bija sacījis, un sagatavoja Lieldienas.


Sa̱a̱ tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ nnoom, tso: “Ta, caˈndiiˈyaˈ juunaˈ meiiⁿ cweˈ chuwaa hasta na jnda̱ ˈña̱a̱ⁿ ndiocheⁿ xˈeenaˈ ndoˈ nntio̱o̱ⁿ tsˈo toˈ. 	 Bet tas atbildēja viņam, sacīdams: Kungs, atstāj to vēl šogad, kamēr es to aprakšu un uzlikšu mēslus,


Seineiⁿ Isaías ñˈoommeiⁿˈ quia na tcoˈnaˈ nnoom na seitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom Jesús, ndoˈ seineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ juu. 	 To Isajs sacīja, kad redzēja Viņa godību un runāja par Viņu.


Nquii Espíritu cwentaaˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿñe ñˈeⁿndyo̱. Ee nqueⁿ jnda̱ tqueⁿño̱o̱ⁿ ja na nñequiaya ñˈoom naya nda̱a̱ nnˈaⁿ na ntyˈiaaˈndye. Ndoˈ jnda̱ jñoom ja na jndyo̱o̱ na catseinjo̱o̱ⁿˈa nnˈaⁿ na chjooˈ nˈom. Ndoˈ catseicandiiya nnˈaⁿ na matseicandyaandyo̱ joona jnaaⁿna na waa. Ndoˈ catsˈaaya na nleitquioo nnˈaⁿ na nchjaaⁿ. Ndoˈ catseicandyaandyo̱ nnˈaⁿ na manchje nawiˈ. 	 Kunga gars ir pār mani; tāpēc Viņš mani svaidīja un sūtīja mani sludināt evaņģēliju nabagiem un dziedināt tos, kam satriekta sirds.


Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na jndyu José na jnaⁿ tsjoom Arimatea tsˈo̱ndaa Judea. Tsaⁿˈñeeⁿ cwii joo nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ cwentaa nnˈaⁿ judíos. Jom ya tsˈaⁿñê ndoˈ machˈeeⁿ na matyˈiomyanaˈ. 	 Un, lūk, viens vīrs, Jāzeps vārdā, būdams labs un taisnīgs cilvēks, kas bija pilsētas pārvaldes loceklis,


ee ljeiiˈñeeⁿ matsa̱ˈntjomnaˈ: “Tincˈomˈyaˈ ñequio cwiicheⁿ tsˈaⁿ, tintseicueˈ tsˈaⁿ, tinchˈueeˈ ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ, tintseiqueeⁿ tsˈomˈ ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ.” Ee chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ ñequio ntˈomcheⁿ na sa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés, cwilaˈxˈiaaˈndye joonaˈ ñequio ñˈoomwaa na matsonaˈ: “Cˈoomˈ na jnda ntyjiˈ tyjetsˈaⁿndyuˈ chaˈxjeⁿ na wiˈ tsˈomndyuˈ cheⁿncuˈ.” 	 Jo: tev nebūs laulību pārkāpt, tev nebūs nokaut, tev nebūs zagt, tev nebūs nepatiesu liecību dot, tev nebūs iekārot, kā arī visi citi baušļi ir ietverti šajos vārdos: Tev būs mīlēt savu tuvāko kā sevi pašu!


Quia na jnda̱ teindyo̱o̱ˈâ Jerusalén, na nndyooˈ ta na jndyu Olivos, squia̱a̱yâ tsjoom Betfagé. Jñom Jesús we nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. 	 Un kad viņi tuvojās Jeruzalemei un nonāca Betfāgā pie Olīvkalna, tad Jēzus sūtīja divus mācekļus,


ˈO nnˈaⁿya na jeeⁿ jnda ntyjiiya, cartawaañe carta jnda̱ we matseicwano̱ⁿya na mˈaⁿˈyoˈ. Ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ na nncˈoomˈya nˈomˈyoˈ ñequio we joonaˈ. 	 Lūk, vismīļie, šī jau ir otrā vēstule, ko es jums rakstu, lai ar atgādinājumiem uzturētu jūsu skaidro prātu modru,


Sa̱a̱ quia nncwjeeˈcañoom cwiicheⁿ tsˈaⁿ na jndeiiti, nchiiti jom, quia joˈ taxocanaⁿjneiⁿ ñˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. Chaˈtso lˈo̱ tsˈiaaⁿ na quitˈmaⁿ tsˈoom, nncwjiˈ tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ nleilˈueeˈñe ˈnaaⁿˈaⁿ na niom. 	 Bet ja stiprāks par viņu atnāk un uzvar to, tad tas paņem visas viņa bruņas, uz kurām tas paļāvās, un izdala savu laupījumu.


Taxˈee Jesús nda̱a̱yâ: —¿Cwanti tyooˈ cwileiˈñˈomˈyoˈ? Tˈo̱o̱yâ nnoom, lˈuuyâ: —Ntquieeˈ taⁿˈ tyooˈ ndoˈ ñˈeⁿ cwantindye calcaa nchˈu. 	 Jēzus jautāja viņiem: Cik jums maizes? Viņi atbildēja: Septiņas un dažas zivtiņas.


¿Aa nntsˈaacheⁿnaˈ na macheˈ na ˈu cwiluiitˈmaⁿndyuˈtiˈ nchiiti weloo welooya Jacob? Ee jom tyoˈom ndaa tsuiˈwaa, mati ntseinaaⁿ ñequio quiooˈ ntsmeiiⁿˈeⁿ, ndoˈ tquiaaⁿ juunaˈ nda̱a̱ jâ. 	 Vai Tu esi lielāks par mūsu tēvu Jēkabu, kas mums šo aku devis, un pats viņš no tās dzēra un viņa bērni, un viņa dzīvnieki?


Matsˈiaa joˈ quia jleityˈiomnda̱a̱na, jliuna cwa tacˈoomñe Elías ñˈeⁿ Moisés ñˈeⁿndyena. Macanda̱ ñenquii Jesús cwimˈaaⁿ. 	 Un Viņš, tiem no kalna nokāpjot, pavēlēja nevienam par redzēto nestāstīt, pirms Cilvēka Dēls nebūs no miroņiem augšāmcēlies.


Cwitjeiiˈndye nnˈaⁿ cwii tsˈaⁿ na nluiiñe tyee na tjacantyja cwiluiitˈmaⁿñe quiiˈntaaⁿna. Cwityˈiomna tsˈiaaⁿ jom na meiⁿntyjeeⁿˈeⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaana, na nñequiaa tsaⁿˈñeeⁿ ˈnaⁿ na cwiñequiana nnoom ñequio quiooˈ na cwilaˈcwjeena na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. 	 Jo katrs augstais priesteris, no ļaudīm ņemts, ļaužu dēļ tiek iecelts tanīs lietās, kas attiecas uz Dievu, lai Viņš upurētu dāvanas un upurus par grēkiem;


Caˈmo̱ⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Catsa̱ˈntjomˈ na calaˈcanda̱a̱ˈndyena joonaˈ. 	 To pavēli un māci!


Ndoˈ jndyendye nnˈaⁿ samaritanos tsjoomˈñeeⁿ tyolaˈyuˈna ñˈeⁿ Jesús, cweˈ ncˈe ñˈoom ˈndyoo yuscuˈñeeⁿ na tjeiˈyuuˈñe nda̱a̱na na matso: “Jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ no̱o̱ⁿ chaˈtso na tijoˈndyo na jnda̱ ñesˈaa.” 	 Bet daudzi šās pilsētas samarieši ticēja Viņam sievietes vārdu dēļ, kas deva liecību: Viņš man visu pateica, ko biju darījusi.


Tintyueˈyoˈ cwii nawiˈ na manntjomˈyoˈ. Ee queⁿˈyoˈ cwenta, mawaa xjeⁿ na cwantindyoˈ ˈo nntsaˈyoˈ wˈaancjo ncˈe na ta̱a̱ˈ tsˈom tsaⁿjndii. Ee ñeˈcaljeiiⁿ chiuu nˈomˈyoˈ. Nntjomˈyoˈ nawiˈñeeⁿ cwii qui xuee sa̱a̱ caljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ na ñeˈcwii calaˈtiuuˈyoˈ meiiⁿ ñequio joˈ cwjeˈyoˈ, quia joˈ ja nñequiaya na nntoˈñoomˈyoˈ na ticantycwii na cwitandoˈyoˈ. 	 Nebīsties no tā, kas tev vēl būs jācieš! Lūk, velns metīs kādus no jums cietumā, lai jūs tiktu pārbaudīti un jums būs bēdas desmit dienas. Esi uzticīgs līdz nāvei, un es tev došu dzīvības kroni.


Joo yolcu na tijndo̱ˈ nˈom quia na tyˈechona xjocanti ˈnaaⁿna, taticˈoochotina seitye na nlco. 	 Jo piecas vieglprātīgās paņēma sev līdz lampiņas, bet nepaņēma eļļu.


Mati seineiⁿ David cantyja ˈnaaⁿna, tsoom: Majoo nantquie na cwicwaˈna catseicwaqueⁿnaˈ teiⁿncoˈ na nntseityuuˈnaˈ joona, ndoˈ mañequio joonaˈ cwiˈtyˈuiina cha na catioomndyena natia na cwilˈana. 	 Un Dāvids saka: Viņu galds lai tiem kļūst par slazdu un cilpu, un apgrēcību, un atmaksu.


¿Aa ticaliuˈyoˈ na ˈo cwiluiindyoˈ waaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na mˈaaⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈomˈyoˈ? 	 Vai nezināt, ka jūs esat Dieva svētnīca un ka Dieva Gars mājo jūsos?


Sa̱a̱ ˈo wandyo̱ˈ calˈaˈyoˈ, ˈo cweeˈyoˈ Jesucristo chaˈxjeⁿ macwee tsˈaⁿ liaa. Tañeˈquiandyoˈ na joo na neiⁿnco nquiu nnˈaⁿ na matseixmaⁿ tsjoomnancue nlqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈnaaⁿˈnaˈ ˈo. 	 Bet ietērpieties Kungā Jēzū Kristū! Arī miesu nelutiniet kārībām!


Nmeiiⁿˈ jluena nnoom ee meiⁿ joona tîcalaˈyuˈna ñˈeⁿñê. 	 Jo pat Viņa brāļi neticēja Viņam.


’Nnom cwii joo naⁿˈñeeⁿ tquiaaⁿ ˈom meiⁿ sˈom. Nnom cwiicheⁿ tquiaaⁿ ñeˈwe meiⁿ ndoˈ nnom cwiicheⁿ ñeˈcwii meiⁿ cwii tquiaaⁿ. Tquiaaⁿ nnom cwii cwii joona cantyjati na seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na nnda̱a̱ nntsˈaa. Jnda̱ joˈ jlueeⁿˈeⁿ, tjaaⁿ cwiicheⁿ tsjoomnancue. 	 Un vienam viņš deva piecus talentus, citam divus, bet citam vienu, katram pēc tā spējām; un pats tūdaļ aizceļoja.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na caliuˈyoˈ chiuu machˈee Espíritu Santo na cwicandaaya cwii cwii nnom na lˈue tsˈoom cha nnda̱a̱ nndya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet, brāļi, es negribu, ka jūs nezinātu par garīgajām dāvanām.


Cantyja ˈnaaⁿˈ cwii tsˈaⁿ, jnaⁿnaˈ na cwiwje nnˈaⁿ tsjoomnancue. Mati cantyja ˈnaaⁿˈ cwii tsˈaⁿ jnaⁿnaˈ na cwitaˈndoˈxco nnˈaⁿ. 	 Jo kā caur cilvēku nāve, tā arī caur cilvēku mirušo augšāmcēlšanās.


Luaaˈ tseixmaⁿ Himeneo ñequio Alejandro. Joˈ chii jnda̱ tio̱o̱ya joona lˈo̱ Satanás, cha calaˈno̱ⁿˈna na tantjeiiˈna ñˈoom ntjeiⁿ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Starp tiem ir Himenejs un Aleksandrs, kurus nodevu sātanam, lai tie mācītos Dievu vairs nezaimot.


Ndoˈ tsaa tsˈaⁿ tseixmaⁿnaˈ ntsaachom. Juunaˈ tooˈcheⁿnaˈ ñequio chaˈtso nnom natia ndoˈ waa najndeii na matseixmaⁿnaˈ na matseiˈndaaˈnaˈ chaˈwaa cantyja na wjaamˈaaⁿ tsˈaⁿ. Juunaˈ nnda̱a̱ nncjuˈnaˈ na nleiˈndaaˈñˈeⁿ chiuu ya na mˈaaⁿ tsˈaⁿ, ee chom bˈio matseicˈuaa juunaˈ. 	 Arī mēle ir uguns, netaisnības pasaule. Mēle tādā stāvoklī atrodas starp mūsu locekļiem, ka apgāna visu ķermeni un aizdedzina dzīves gājumu, pati būdama elles iededzinātāja.


Ee chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ tyˈentyjo̱na. Tacwaxua ndyueena, tyoluena: —Calacueˈyoˈ jom. 	 Jo daudz ļaužu sekoja, kliegdami: Nost ar viņu!


ncˈe na luaaˈ tyotseixmaⁿ juu na caxueeˈñeeⁿ, cwanti tˈmaⁿti tseixmaⁿ ñˈoom na tijoom cachuiiˈ na cwitoˈño̱o̱ⁿya na matseijndaaˈñe Espíritu Santo. 	 Vai tad gara kalpošanai nebūs daudz lielāka godība?


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, nchii ñˈoom xco na matsa̱ˈntjomnaˈ na matseiljeiya nda̱a̱ˈyoˈ, ñˈoomwaañe ñˈoom teiyo, juunaˈ waanaˈ jo nda̱a̱ˈyoˈ xjeⁿ na jnaⁿ jndyeecheⁿ na cwilaˈyuˈyoˈ. Juunaˈ mañejuutinaˈ na jnda̱ ñejndyeˈyoˈ. 	 Mīļie, ne jaunu bausli es jums rakstu, bet veco bausli, kas bija jums no sākuma. Šis vecais bauslis ir tas vārds, ko dzirdējāt.


Ndoˈ jeˈ ñjaaⁿ jnda̱ tyjeeⁿˈeⁿ ñequio ljeii na tquia ntyee na cwiluiitquiendye na mañequiaanaˈ najneiⁿ cha na chaˈtso nnˈaⁿ na cwilcwiiˈ xueˈ nncjaachom joona na chuˈtyeⁿndyena na nntioom joona wˈaancjo. 	 Un te viņam ir augsto priesteru pilnvara saistīt visus, kas piesauc Tavu vārdu.


Sa̱a̱ ja, ¿ˈñeeⁿ cwiluiindyo̱ na jndaˈjom nncuˈ na cwiluiindyuˈ tsondyee quii Ta na matsa̱ˈntjom ja tyjeeˈcañoomˈ jndyocandoˈ ja? 	 Un no kurienes man tas, ka mana Kunga māte nāk pie manis?


Jnda̱ joˈ mana jlaˈjndaaˈndyô̱ saawaayâ Jerusalén. 	 Pēc šīm dienām mēs sagatavojāmies un gājām uz Jeruzalemi.


Cweˈ ncˈe joˈ, chaˈtso na cwajndii na laˈxmaⁿ nnˈaⁿ ñequio chaˈtso na waljooˈcheⁿ na tia na cwilˈana, catjeiˈndyoˈ cantyja ˈnaaⁿ nmeiⁿˈ. Ndoˈ ñequio na cwitueˈndyoˈcjeˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, calaˈljoˈyoˈ ñˈoomˈm na jnda̱ jnoomˈm naquiiˈ nˈomˈyoˈ, na cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ nnda̱a̱ nluinˈmaaⁿndyoˈ. 	 Tāpēc, atmezdami katru netīrību un ļaunuma pārpilnību, lēnprātībā saņemiet iesēto vārdu, kas var izglābt jūsu dvēseles!


Ndoˈ xeⁿ chaˈtso na maleiñˈo̱ⁿ mañequia nda̱a̱ ndyeñeeⁿˈ ndoˈ meiiⁿ mañequiandyo̱ na nlaˈcueeˈ nnˈaⁿ ja ñequio chom, sa̱a̱ xeⁿ ticˈo̱o̱ⁿ na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ, tjaa yuu lˈuendyo̱. 	 Un ja es izdalītu visu savu mantu trūcīgo uzturam, un ja es nodotu savu ķermeni, lai mani sadedzina, bet mīlestības man nebūtu, tad tas man nekā nelīdzētu.


Sa̱a̱ Festo lˈue tsˈoom na cˈom nnˈaⁿ judíos na ya ñˈoom ñˈeⁿñê. Joˈ chii tsoom nnom Pablo: —¿Aa ñeˈcjaˈ Jerusalén na joˈ joˈ nleijndaaˈya ñˈoom ˈnaⁿˈ na nncuˈxa̱ⁿya ˈu? 	 Tad Fēsts, gribēdams parādīt jūdiem labvēlību, atbildēja Pāvilam, sacīdams: Vai tu gribi iet uz Jeruzalemi, lai tur tevi tiesātu manā priekšā par šīm lietām?


sa̱a̱ joo na tjacañjoomˈndyo̱ yuu na titia nquiuuya na nntyˈiaa nnˈaⁿ joonaˈ meiⁿ ticaⁿnaˈ na nlaˈcuuˈndyo̱. Joˈ chii cwiwitquiooˈ na Tyˈo̱o̱tsˈom seicañjoomˈm chaˈwaandyo̱ñˈa̱a̱ⁿ, ndoˈ joo na cwilaˈcuuˈndyo̱, joonaˈ tˈmaⁿti mañequiaaⁿ na cwilaˈxmaⁿnaˈ. 	 Bet tam, kas mūsos pieklājīgs, nevajag nekā. Bet Dievs mūsu ķermeni ir tā iekārtojis, ka lielāku cieņu piešķīris tam, kam tās trūka,


Tsoom nda̱a̱na: —Jeeⁿcheⁿ ndyaaˈ matseichjooˈnaˈ tsˈo̱o̱ⁿ hasta jom ndyoweˈ tsˈo̱o̱ⁿ. Caljooˈndyoˈ ljoo. Cˈomˈcˈeendyoˈ, calajomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱, nchii cwindaˈyoˈ. 	 Tad Viņš tiem sacīja: Mana dvēsele ir noskumusi līdz nāvei; palieciet šeit un esiet ar mani nomodā!


Joˈ chii ncˈe na nmeiⁿˈ jnda̱ teinomˈyoˈ, ticaˈndyencˈuaaˈndyoˈ na cwicantyjaaˈ nˈomˈyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ee juunaˈ matseijndaaˈñenaˈ na nntoˈñoomˈyoˈ cwii na jeeⁿ jnda tseixmaⁿ. 	 Tāpēc nezaudējiet savu paļāvību, jo tai ir liela alga.


Sa̱a̱ meiiⁿ na luaaˈ tso Isaías, majndyendye nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos, tyolaˈyuˈna ñˈeⁿ Jesús. Sa̱a̱ jnaaⁿˈ na nquiaana nnˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseos, joˈ chii ticatjeiˈyuuˈndyena na ljoˈ. Ee xeⁿ nlˈana na ljoˈ tixonquia fariseosˈñeeⁿ na wanaaⁿ na nlaˈjomndyena xjeⁿ na cwiˈoona watsˈom. 	 Tomēr daudzi priekšnieki ticēja Viņam, bet farizeju dēļ neapliecināja, lai tos neizslēgtu no sinagogas.


Nquii ángel na seineiⁿ ñˈeⁿndyo̱ maleiñˈoom cwii tsˈoomxjeⁿ na tuiinaˈ ñˈeⁿ sˈom cajaⁿ. Ñˈeⁿ juunaˈ nncwjeeⁿˈeⁿ xjeⁿ tsjoomˈñeeⁿ, ñequio tatiom na meintyjeeˈ ndiocheⁿ ndoˈ ñequio ndyueelˈa tatiomˈñeeⁿ. 	 Un tam, kas man runāja, bija pilsētas un vārtu, un mūra mērīšanas mērs, zelta niedre.


Ndoˈ juu xjeⁿˈñeeⁿ mˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo. Quia joˈ ntyˈiaya na meintyjeeˈ cwii tio cañoomˈluee, wacatyeeⁿ cwii tsˈaⁿ nacjooˈ juunaˈ. 	 Un tūliņ es biju garā; un, lūk, tronis bija celts debesīs, un tronī kāds sēdēja.


Ja nchii jndyo̱o̱ya na nncwaⁿya nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye cantyja na matyˈiomyanaˈ. Ja jndyo̱o̱ya na nncwaⁿya nnˈaⁿjnaⁿ na calcweˈ nˈomna. 	 Es esmu nācis ne taisnīgos saukt atgriezties no grēkiem, bet grēciniekus.


Ndoˈ quia na jnda̱ teinom we xueeˈñeeⁿ jluiˈ Jesús joˈ joˈ. Saalcwa̱a̱ˈâ ñˈeⁿñê Galilea. 	 Bet pēc divām dienām Viņš aizgāja no turienes un devās uz Galileju;


Jeˈ cwitandoˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe wandoˈ Cristo. Quia nleitquiooˈnê, mati ˈo nleitquiooˈndyoˈ ñˈeⁿñê ndoˈ nlajomndyoˈ na nluiitˈmaⁿñê. 	 Kad parādīsies Kristus, jūsu dzīvība, tad arī jūs parādīsieties godībā līdz ar Viņu.


Matseiljeiya cartawaa na matseicwano̱ⁿya na mˈaaⁿˈ ee ntyjiiyaya na nntseicanda̱ˈ ñˈoom na macaⁿˈa, ndoˈ na tˈmaⁿticheⁿ nntsaˈ nchii cweˈ tomti na macaⁿˈa. 	 Es tev rakstīju paļaudamies, ka paklausīsi. Es zinu, ka tu darīsi vairāk par to, ko es saku.


ˈO nquiuˈyoˈ nnco̱ tyotsˈaa tsˈiaaⁿ ñequio lˈo̱o̱ na tyowantyjo̱ⁿ ˈnaⁿ na tyocaⁿnaˈ ja ñequio nnˈaⁿ na ñeñˈeeⁿ ñˈeⁿndyo̱. 	 Jūs paši zināt, ka šīs manas rokas gādāja par to, kas bija vajadzīgs man un tiem, kas pie manis ir.


Juu Simón Pedro jnda̱ tsoom nda̱a̱ya chiuu waa na jnaⁿjndyeenaˈ na tioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na nchii judíos na macwjiiˈñê nnˈaⁿ quiiˈntaaⁿ naⁿˈñeeⁿ na nlaxmaⁿ tmaaⁿˈ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Sīmanis stāstīja, kā Dievs pirmo reizi apžēlojies, lai no pagāniem veidotu tautu savam vārdam.


Quia joˈ cˈoomˈyaya nˈomˈyoˈ chiuu nntsˈaanaˈ ˈo quia nntyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee na nncjo̱waanndaˈa nandye yuu na ñetˈo̱o̱ⁿjndya̱a̱. 	 Bet Jēzus, zinādams sevī, ka Viņa mācekļi kurn par to, sacīja tiem: Vai tas jūs apgrēcina?


Herodes jeeⁿ lioomˈm nnˈaⁿ tsjoom Tiro ñequio tsjoom Sidón. Joˈ chii joona jlajndaaˈndyena na nncˈoona na mˈaaⁿ. Sa̱a̱ tyˈecalˈueendye jndyeena ñˈoom nnom Blasto tsˈaⁿ na wjaañoomˈñe nacañomˈm. Tyolˈana tyˈoo nnom tsaⁿˈñeeⁿ na cateijneiⁿ joona na cantycwii tiaˈñeeⁿ na liooˈ Herodes ñˈeⁿndyena ee nantquie na macaⁿnaˈ joona cwinaⁿnaˈ yuu na matsa̱ˈntjom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Bet viņš bija naidā ar tiriešiem un sidoniešiem. Tie vienprātīgi nāca pie viņa un, pārliecinājuši ķēniņa kambarkungu Blastu, lūdza mieru, jo to zemes pārtika no viņa.


Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ na tyˈecwaⁿ mosoomˈm tîcalanˈoomˈndyena jom. Tyˈena tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿna. Cwii tsaⁿˈñeeⁿ tjaaⁿ ranchoomˈm. Cwiicheⁿ tsaⁿˈñeeⁿ tjaaⁿ, tjacajna̱a̱ⁿ ˈnaⁿ. 	 Bet viņi, neievērodami to, aizgāja cits uz savu saimniecību, bet cits savā tirdzniecībā.


Ee na jnda̱ seitioom naquiiˈ tsˈoom: “Xeⁿ cweˈ na nnda̱a̱ nñequiuuˈa liaⁿˈaⁿ, quia joˈ nnˈmaⁿya.” 	 Jo tā sacīja: Ja tikai pieskaršos Viņa drēbēm, es kļūšu vesela.


Sa̱a̱ jaa na mˈaaⁿya tsjoomnancuewaañe, tjaaˈnaⁿ cwii tsjoom na mˈaaⁿtyeⁿnaˈ yuu ya nncˈo̱o̱ⁿtya̱a̱ⁿya. Jaa cwilˈua̱a̱tcuundyo̱ juu tsjoom na quia nncwjeeˈ. 	 Jo mums šeit nav paliekamas vietas, bet mēs meklējam nākamo. (Mih.2,10)


Ee tjaweeˈti tsˈoom na matseijomñê ñequio nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom meiiⁿ wiˈ tyotjoomna, nchiiti na nntseijomñê cantyja ˈnaaⁿˈ jnaⁿ na cwilaˈneiiⁿˈndye nnˈaⁿ. 	 Labāk izvēlēdamies ar Dieva tautu ciest apspiešanu, nekā no grēka smelt īslaicīgu baudu.


Quia na mˈaaⁿya quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ judíos, matsˈaa chaˈna cwii joona na mˈaⁿna nacje ˈnaaⁿˈ ljeii na tquiaa Moisés cha nncwantjo̱ⁿya joona cwentaaˈ Cristo, meiiⁿ ticˈo̱o̱ⁿya nacje ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Un jūdiem es kļuvu it kā jūds, lai iemantotu jūdus;


Mayuuˈ na ljoˈ. Jndiiˈñenaˈ joona ncˈe na ticalaˈyuˈya nˈomna, ndoˈ ˈu tyeⁿ meiⁿntyjeˈ na matseiyuˈya tsˈomˈ. Joˈ chii tintseisˈandyuˈ ndoˈ tintseiscundyuˈ, yati cˈoomˈ na nquiaˈ. 	 Labi! Tie nolauzti neticības dēļ, bet tu stāvi, pateicoties ticībai; neesi augstprātīgs, bet bijīgs!


Ee jom tˈmaⁿ nntseixmaaⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Tixocˈom winom meiⁿ nta na wjeeti. Ndoˈ chaˈwaa naquiiˈ tsˈoom nncˈoom Espíritu Santo meiiⁿ na ndi njoom tsˈom tsiaaˈ tsoñeeⁿ. 	 Jo viņš būs liels Kunga priekšā; vīnu un reibinošus dzērienus viņš nedzers; un Svētais Gars viņu piepildīs jau mātes miesās.


Ee sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈomna na calˈana cantyja na seijndaaˈñê hasta nntseicanda̱a̱ˈñeñˈeⁿnaˈ ñˈoom na tqueⁿtyeeⁿ. Joˈ chii nncˈomna na ñecwii ñˈoom joona ndoˈ nñeˈquiana najndeii na laˈxmaⁿna nnom quiooˈjndii. 	 Jo Dievs pamudinājis viņu sirdis, lai tie izpildītu to, kas Viņam labpatīk, nododot savu valdību zvēram, kamēr piepildīsies Dieva vārdi.


’Tsˈaⁿ na ya matseicanda̱ ñˈoom na titˈmaⁿ, mati ntseicana̱a̱ⁿ ñˈoom na tˈmaⁿ. Ndoˈ tsˈaⁿ na titseicanda̱ meiiⁿ ñˈoom na tiˈtˈmaⁿ tseixmaⁿnaˈ, majndeiiticheⁿ tiˈxotseicana̱a̱ⁿ ñˈoom na tˈmaⁿ. 	 Kas uzticīgs vismazākajās lietās, tas uzticīgs arī lielās, un kas ir netaisns vismazākajās lietās, tas arī netaisns lielās.


’Ndoˈ xeⁿ quia ljoˈ nntso cwii tsˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ: “Cantyˈiaˈyoˈ, ljoo mˈaaⁿ Cristo”, oo nntso: “Cantyˈiaˈyoˈ, laaˈñeⁿ mˈaaⁿ”, ticalayuˈyoˈ. 	 Un ja kāds tad jums sacīs: Lūk, še ir Kristus, lūk, tur, tad neticiet!


Ndoˈ jlaˈtyuaaˈna, tyˈena. Quia na tquiena, jliuna María ñequio José ñˈeⁿ yuˈndaa na njoom yuu cwicwaˈ quiooˈ. 	 Un viņi steigā atnāca un atrada Mariju un Jāzepu, un Bērniņu, kas gulēja silē.


Pablo seixcweeⁿ cwii sa̱a̱ˈ nˈoom teincwe. Ndoˈ quia na tioom joonaˈ naquiiˈ chom jluiˈnom cwii catsuu na maleinomyoˈ chom. Mana tˈuiiyoˈ tsˈo̱o̱ⁿ tyeⁿ. 	 Kad Pāvils salasīja kādu gubu žagaru un tos pielika ugunskuram; tad karstuma dēļ izlīda odze un apvijās ap viņa roku.


Tsoom nda̱a̱na: —¿Cwanti nncwantjo̱ⁿ nlˈaˈyoˈ, nñequia cwenta Jesús lueeˈyoˈ? Jlaˈjndaaˈndyena, tquiana ntquiuu nchooˈ qui sˈom xuee. 	 Un sacīja viņiem: Ko jūs gribat man dot, un es jums Viņu nodošu? Un viņi nolēma tam trīsdesmit sudraba gabalus.


Ndoˈ ntyˈiaya cwii ángel na jeeⁿ jndeii ndoˈ jeeⁿ cˈuaa ˈndyoo na matseineiⁿ. Mawaxˈee: —¿ˈÑeeⁿ juu tseixmaⁿ na nntseicanaaⁿñe yuu na ta̱ˈtyeⁿ tsomwaa ndoˈ na nntseicano̱ⁿˈ juunaˈ? 	 Un es redzēju varenu eņģeli stiprā balsī saucam: Kas cienīgs atvērt grāmatu un noņemt tās zīmogus?


yuu na jnda̱ tjaquieeˈ Jesús cantyja ˈnaaⁿya. Ndoˈ na luaaˈ, maqueⁿnaˈ jom na cwiluiiñê tyee na tjacantyja cantyja ˈnaaⁿya, na mañecwii tsˈiaaⁿ matseixmaaⁿ chaˈxjeⁿ ñeseixmaⁿ Melquisedec. 	 Kur Jēzus kā priekšgājējs iegājis par mums, mūžam būdams augstais priesteris saskaņā ar Melhizedeka iekārtu.


Ta Jesucristo cˈoomñê ñˈeⁿndyuˈ. Ndoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom catioˈnaaⁿñê chaˈtsondyoˈ ˈo. Mantyjati luaaˈ. 	 Kungs Jēzus Kristus lai ir ar tavu garu! Žēlastība ar jums! Amen.


Quia joˈ tsaⁿtseiljeii tsjoomˈñeeⁿ, quia na jnda̱ jnda̱a̱ sˈaaⁿ na seicheeⁿ joona, tsoom: —ˈO nnˈaⁿ Éfeso, nnˈaⁿ chaˈwaa tsjoomnancue manquiuna na jaa nnˈaⁿ tsjoomwaa teijnoomya na nnteiˈxˈa̱a̱ya watsˈoomˈ ndyo̱o̱ Diana na nquiuuya na tˈmaⁿti ñˈoom tseixmaⁿ. Mati cwiteiˈxˈa̱a̱ya tsjo̱ˈ na tuiinaˈ chaˈxjeⁿ nqueⁿ na jnaⁿnaˈ cañoomˈluee jndyocuenaˈ na mˈaaⁿya. 	 Bet rakstvedis nomierināja pūli, sacīdams: Efeziešu vīri, vai ir kāds cilvēks, kas nezinātu, ka efeziešu pilsēta ir lielās Diānas, Jupitera meitas, godinātāja?


Cwilaˈxuaana nda̱a̱ ncˈiaana, cwiluena: “Ñetjo̱o̱ˈâ tsmaaⁿ juu som na cwitjo̱ˈ na toco tsˈaⁿ sa̱a̱ ˈo tîcalaˈjnomˈyoˈ. Jnda̱ chii ñetjo̱o̱ˈâ som tsˈoo, sa̱a̱ ˈo tîcatyueeˈyoˈ.” 	 Saka: Mēs jums spēlējām, bet jūs nedejojāt; mēs jums dziedājām raudu dziesmas, bet jūs neraudājāt.


Ñeˈquioomˈ nntseicwaqueⁿnaˈ na jo̱o̱ⁿñe nnom, ndoˈ chiˈ nntseicwaqueⁿnaˈ chaˈcwijom niomˈ. Nmeiⁿˈ nluii cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncueeˈ xuee cantyja ˈnaⁿ ja na cwiluiindyo̱ na matsa̱ˈntjo̱ⁿ. Juu xueeˈñeeⁿ tˈmaⁿticheⁿ matseixmaⁿnaˈ na nleitquiooˈ najndeii na matseixmaⁿya. 	 Saule pārvērtīsies tumsā un mēness asinīs, iekams nāks Kunga lielā un redzamā diena.


ndoˈ cwii na jnda̱ tqueⁿnaˈ na cwiluiiñê na canda̱a̱ˈñê, seijndaaˈñenaˈ na chaˈtso nnˈaⁿ na cwilaˈcanda̱a̱ˈndye joo nnoom, mañequiaaⁿ na laˈxmaⁿna na ticantycwii na cwicaluiˈnˈmaaⁿndyena 	 Un Viņš, sasniedza pilnību, kļuva visiem, kas Viņam paklausa, mūžīgās pestīšanas cēlonis,


Quia na jndii Jesús ñˈoomwaaˈ, jeeⁿ tjaweeˈ tsˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Taqueeⁿ ntyˈiaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na ˈoontyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ, tsoom: —Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿ cwii tsˈaⁿ tyooljeiya quiiˈntaaⁿ jaa nnˈaⁿ Israel, na tˈmaⁿ matseiyuˈya tsˈom chaˈna tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 To izdzirdis, Jēzus brīnījās, un, griezdamies pie ļaudīm, kas Viņam sekoja, sacīja: Patiesi es jums saku: tik lielu ticību es pat Izraēlī neesmu atradis.


Ee cwitˈmo̱o̱ⁿna ñˈoom na jaa na cwilaxmaaⁿya nnˈaⁿ romanos, ticatyˈiomnaˈ na nntoˈño̱o̱ⁿya meiⁿ na nlˈaaya chiuu na cwiluena. 	 Un viņi sludina ieražas, ko mums, romiešiem, nepieklājas ne pieņemt, ne pildīt.


Sa̱a̱ waa cwii na jeeⁿ majoˈndyo cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. Mˈaⁿˈyoˈ na jndooˈyoˈ tsˈiaaⁿ na laˈxmaⁿ nnˈaⁿ tmaaⁿˈ na jndyu nicolaítas, ndoˈ mati nnco̱ jndo̱ya ljoˈ na cwilˈana. 	 Bet tas tev ir, ka tu ienīsti nikolajiešu darbus, kurus arī es ienīstu.


Nluii na ljoˈ juu xuee quia na nñoom na nlaˈtˈmaaˈndye nnˈaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ jom, na chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈna ñˈeⁿñê nncjaaweeˈ nˈomna, mati ñˈeⁿˈ ˈo na jnda̱ macwilaˈyuˈyoˈ ñˈoom na tyoñequiaayâ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Tanī dienā Viņš nāks, lai tiktu pagodināts savos svētajos un lai visi ticīgie Viņu apbrīnotu, jo jūs ticējāt mūsu liecībai.


Ndoˈ jom majndaaˈya ntyjeeⁿ na lˈo̱o̱ⁿ jnda̱ tquiaa Tsotyeeⁿ na meiⁿcwii tintjoom na nchii ñˈoomˈ nquii. Mantyjeeⁿ na jnaaⁿ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ na majoˈ wjaalcweeⁿˈeⁿ. 	 Viņš, zinādams, ka Tēvs visu atdevis Viņa rokās un ka Viņš no Dieva izgājis un pie Dieva aiziet,


Joˈ chii sondaroˈñeeⁿ tyˈecatomna ndeiˈncˈee tsˈaⁿ najndyee, ndoˈ majoˈti lˈana cwiicheⁿ tsaⁿˈñeeⁿ na tyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ cwiicheⁿ ntyjaaˈ Jesús. 	 Tad atnāca kareivji un pirmajam un otrajam, kas kopā ar Viņu bija piesisti krustā, salauza stilbkaulus.


Ee nntyˈiaˈyoˈ na nndyocwjeeˈcañoom ntiaˈ ndoˈ nleicˈuaa ñˈoom na cwiluii ntiaˈ cwiicheⁿ ntyja. Sa̱a̱ tiñeˈquiandyoˈ na nlacatyuendyoˈ ee maxjeⁿ jndeiˈnaˈ na nmeiⁿˈ cwinomjndyee. Sa̱a̱ ndicwaⁿ tjo̱o̱cheⁿ na nntycwii tsjoomnancue. 	 Jūs dzirdēsiet par kariem un karu baumām. Pielūkojiet un nebaidieties, jo tam visam jānotiek, bet tas vēl nav gals.


Nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ nandye mañequiaaⁿ chaˈtso nnom na cwitoˈño̱o̱ⁿya na jeeⁿ ya laxmaⁿnaˈ ndoˈ canda̱a̱ˈnaˈ. Jom ñecwii xjeⁿ cwiluiiñê, meiⁿ tyootseichuiiˈñê chaˈxjeⁿ cwichuiiˈ ncwaⁿˈ. 	 Katrs labs devums un katra pilnīga dāvana nāk no augšienes. Tā nāk no gaismas Tēva, kurā nav pārmaiņas, nedz pārgrozības ēnas.


Jnda̱ joˈ, teinoomˈ ˈom siaⁿnto nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, ñejom teitquiooˈñê nda̱a̱na na majndyendyeti naⁿˈñeeⁿ ndicwaⁿ cwitaˈndoˈna jeˈ sa̱a̱ ntˈom jnda̱ tja̱. 	 Vēlāk Viņš parādījās vairāk kā pieci simti brāļiem kopā esot, no kuriem daudzi vēl dzīvo līdz šim, bet daži jau aizmiguši.


Cantyjati xuee na jnaⁿ tsjoomnancue, meiⁿjom ndiiˈ tyoondye nnˈaⁿ na ñetˈoom cwii tsˈaⁿ na sˈaa na ya mantyˈiaaˈ cwii tsˈaⁿ na tuiiñe na nchjaaⁿˈ. 	 Ne mūžam nav dzirdēts, ka būtu kāds atvēris acis no dzimšanas aklajam.


Mantyja tandoˈnndaˈ ndoˈ mañoomˈ teicantyja. Sa̱ˈntjom Jesús na quiana na nlcwaˈ yuscuchjooˈñeeⁿ. 	 Un viņas gars atgriezās; un viņa tūdaļ uzcēlās. Un Viņš lika dot tai ēst.


Quia na jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿˈñeeⁿ nlaˈno̱ⁿˈyoˈ na mˈaaⁿya ñˈeⁿ Tsotya̱, ndoˈ ˈo mˈaⁿˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱, ndoˈ ja mˈaaⁿya ñˈeⁿndyoˈ. 	 Tanī dienā jūs atzīsiet, ka es savā Tēvā un jūs manī, un es jūsos.


Quia joˈ tso Pablo na tiyuuˈ ñˈoom na cwiluena. Tsoom: —Ja meiⁿchjoo tjaa na cotseitjo̱o̱ndyo̱ meiⁿ na cjooˈ ljeii na tqueⁿ Moisés na cwileiñˈo̱o̱ⁿ jâ nnˈaⁿ judíos, meiⁿ na cjooˈ watsˈom tˈmaⁿ, meiⁿ nnom tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma. 	 Pāvils aizstāvējās: Es neesmu grēkojis ne pret jūdu likumu, ne pret svētnīcu, ne pret ķeizaru.


Ja Pablo, ee na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, cwiluiindyo̱ apóstol, ñˈoomwaaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ tsˈaⁿ na majñom Cristo Jesús tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Matseicwano̱ⁿya cartawaa na mˈaⁿˈyoˈ tsjoom Éfeso na laˈxmaⁿˈyoˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Cristo Jesús. 	 Pāvils, saskaņā ar Dieva prātu Jēzus Kristus apustulis, visiem svētajiem, kas atrodas Efezā, un ticīgajiem Jēzū Kristu.


Ee xjeⁿˈñeeⁿ tyoojuˈ Herodes jom wˈaancjo. 	 Jo Jānis vēl nebija ieslodzīts cietumā.


Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: “Tiˈtyˈiuˈ jnda̱ tyjeeⁿˈeⁿ joˈ na seicueeˈ tsotyeˈ quiooˈjndyo chjoo na tˈmeiiⁿñe ee ya tyjeeⁿˈeⁿ, tiweeⁿˈeⁿ.” 	 Tas viņam sacīja: Tavs brālis pārnāca, un tavs tēvs nokāva barotu teļu, jo viņš to sagaidījis veselu.


Ee luaa waa na tuii. Herodes tyomˈaaⁿ ñequio Herodías, scuuˈ tyjeeⁿ Felipe. Ndoˈ tso Juan nnoom na ticatyˈiomyanaˈ na mˈaaⁿ ñˈeⁿ scuuˈ tyjeeⁿ. Joˈ chii sa̱ˈntjoom na calaˈtyeⁿna Juan, catueeˈna juu wˈaancjo. 	 Jo Herods sava brāļa sievas Herodijas dēļ Jāni bija apcietinājs, saistījis un ieslodzījis cietumā.


Juu Herodes, jnda̱ na ljeiiⁿ na joo nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom ticalaˈñˈoomˈndyena jom, seiwˈiiyayaaⁿ. Jñoom sondaro tsjoom Belén ndoˈ chaˈwaa ndiocheⁿ yuu na mˈaⁿ nnˈaⁿ. Sa̱ˈntjoom na calaˈcwjee naⁿˈñeeⁿ chaˈtso tyonchˈu na we ndyuu ndoˈ na cjeti mˈaⁿ. Ee laaˈtiˈ tjeiiⁿˈeⁿ cwenta cwanti xuee na teitquiooˈñe jndyee caxjuuˈñeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom ndyuee nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom. 	 Tad Herods, redzēdams, ka viņu gudrie izsmējuši, ļoti dusmojās, aizsūtīja un nogalināja visus bērnus, kuri bija Betlēmē un visā tās apkārtnē, sākot ar diviem gadiem un jaunākus, saskaņā ar laiku, kādu viņš iztaujāja gudrajiem.


Quia joˈ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na maˈmo̱o̱ⁿ na jndye nnˈaⁿ mamˈaⁿ na nndye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ tijndye nnˈaⁿ na nntjeiˈyuuˈndye nda̱a̱na. Tsoom ñˈoom tjañoomˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê: —Jeeⁿ ya jnda̱ tueˈ ntjom, sa̱a̱ naⁿntjom tijndyendyena. 	 Tad Viņš sacīja saviem mācekļiem: Pļauja gan liela, bet strādnieku maz.