Quia tyˈequieˈna naquiiˈ wˈaa, ntyˈiaana juu tyochjoo ñequio tsoñeeⁿ María. Tyˈecataˈna cantyena na tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. Tjeiiˈna ˈnaⁿ na jnda na cwileiˈchona. Lˈana naya jom sˈom cajaⁿ ñˈeⁿ suu ndoˈ ñˈeⁿ nasei cachi na tuiinaˈ ñˈeⁿ ntsueeˈ tsˈoom mirra. 	 Un tie, iegājuši mājā, atrada Bērnu un Viņa māti Mariju; un Viņu, zemē nometušies, pielūdza; un tie, atvēruši savas mantas, upurēja Viņam zeltu, vīraku un mirres.


Ndoˈ jeˈ macjaañjoomˈ tsˈo̱o̱ⁿ na mati seitsˈoomndyo̱ Estéfanas ñequio nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ. Meiⁿ tileicjaañjoomˈti tsˈo̱o̱ⁿ aa mˈaⁿ ntˈomndyoˈ ˈo na seitsˈoomndyo̱. 	 Vēl es kristīju Stefanas namu, bet es nezinu, ka vēl kādu citu būtu kristījis.


Jñoom na nntseicandyaañê jaa na tyomˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ ljeiiˈñeeⁿ, cha nda̱a̱ nncoˈñom Tyˈo̱o̱tsˈom jaa na nncwjaaˈñê na cwiluiindyo̱ ntseinaaⁿ. 	 Lai atpirktu tos, kuri bija padoti likumam, un lai mēs kļūtu pieņemti bērni.


Tjatseicandyooˈñê jo naxeⁿˈ Jesús ndoˈ tyenquioomˈm ˈndyoo liaatco na cwee Jesús. Mañoomˈ tjameintyjeeˈ na cwicaa nioomˈm. 	 No mugurpuses piegājusi, pieskārās Viņa drēbju šuvei, un tūliņ asins tecēšana apstājās.


Jnda̱ tsoom na ljoˈ tjawannaaⁿˈaⁿ naquiiˈ wˈaa. Tyochˈeeⁿ xeⁿntaⁿˈ tyooˈ tcwaˈna na tyocañjom nˈomna Jesús. Jnda̱ chii tyotseineiⁿtyeeⁿ hasta na tjawixueecheⁿ. Jnda̱ joˈ mana tjaaⁿ. 	 Tad viņš, uzkāpis augšā, lauza maizi, baudīja to un, runājis pietiekoši līdz gaismai, aizceļoja.


Ee mˈaaⁿ jnaaⁿ na yuscu, na macanda̱ juu. Chaˈna canchooˈwe chuuˈ yuˈñeeⁿ ndoˈ mañeˈcueˈ. Yocheⁿ na njom Jesús nato na mawjaⁿ waaˈ tsaⁿˈñeeⁿ, sˈaanaˈ na jeeⁿ tyeeⁿ nacañomˈm na jeeⁿ jndye nnˈaⁿ. 	 Jo viņam bija vienīgā meitiņa ap divpadsmit gadu, un viņa bija pie miršanas. Un notika, ka, Viņam ejot, ļaudis drūzmējās ap Viņu.


Cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, nquiee ntyee na cwiluiindye tsjaaⁿ Leví na jndyowicantyjooˈ, matsa̱ˈntjom ljeiiˈñeeⁿ na quia nnˈaⁿ judíos diezmo nda̱a̱na, meiiⁿ na nnˈaaⁿndyena ndoˈ mati cwiluiindye ntyeeˈñeeⁿ tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ Abraham. 	 Arī tiem Levi pēcnācējiem, kas saņem priesterību, ir pavēle saskaņā ar bauslību ņemt desmito daļu no tautas, tas ir, no saviem brāļiem, lai gan tie arī cēlušies no Ābrahama gurniem.


Xuee najndyee smaⁿna, nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tjomndyena na nlˈana xeⁿntaⁿˈ tyooˈ na nlcwaˈna na cwicañjom nˈomna Jesús. Ndoˈ tyotseineiⁿ Pablo nda̱a̱na. Na nneiⁿncoo cwiicheⁿ xuee mawjaⁿ, joˈ chii tyotseineiiⁿ tyotseineiiⁿ nda̱a̱na hasta tueeˈ xcwe tsjom. 	 Bet pirmajā nedēļas dienā, kad mēs sanācām maizi lauzt, Pāvils, gribēdams nākošajā dienā doties tālāk, runāja tiem; un viņa runa ieilga līdz pusnaktij.


Juu nntseixueeñe nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ nacje ˈnaaⁿˈ najo̱o̱ⁿñe na manchjenaˈ joo na wiˈ na cwitjoom. Ndoˈ nncjaachom jaa nato na ya nncˈo̱o̱ⁿya jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Lai apgaismotu tos, kas tumsībā un nāves ēnā sēd, un virzītu mūsu kājas uz miera ceļu.


Sa̱a̱ jom tˈo̱o̱ⁿ nnom, tsoom: —Matˈmaⁿti matioˈnaaⁿñê nnˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈm ndoˈ cwilaˈcanda̱ joonaˈ. 	 Un Viņš sacīja: Tiešām svētīgi tie, kas Dieva vārdu dzird un to izpilda.


Tîcanda̱a̱ nncˈomna jom ñˈeⁿ ñˈoom na matseineiiⁿ. Yacheⁿ jlaˈcheⁿna na tjaweeˈ nˈomna ñˈoom na tˈo̱o̱ⁿ. 	 Un tie nespēja notvert Viņu vārdos tautas priekšā un, izbrīnījušies par Viņa atbildi, apklusa.


Quia joˈ Jesús tqueⁿtyeeⁿ ñˈoom nda̱a̱yâ na meiⁿcwii nnom tsˈaⁿ ticatˈmo̱o̱ⁿyâ na jom cwiluiiñê Cristo. 	 Tad Viņš saviem mācekļiem pavēlēja, lai nevienam nesaka, ka Viņš ir Jēzus Kristus.


Mantyjiiya chiuu waa tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya na cwilˈaˈyoˈ. Cantyˈiaˈyoˈ, jnda̱ seicanaaⁿndyo̱ cwii chaˈcwijom ˈndyootsˈa jo nda̱a̱ˈyoˈ cha nnda̱a̱ nntjeiˈyuuˈndyoˈ cantyja ˈnaⁿya, ndoˈ tjaa ˈñeeⁿ juu nnda̱a̱ nntseicuˈ. Ee meiiⁿ titˈmaⁿ waa na jnda̱ˈyoˈ, sa̱a̱ cwilacanda̱ˈyoˈ ñˈoomya meiⁿ tyootjeiˈndyoˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 Es zinu tavus darbus. Lūk, es tavā priekšā liku atvērt durvis, kuras neviens nevar atvērt; lai gan tev nedaudz spēka, tomēr tu uzglabāji manu mācību un nenoliedzi manu vārdu.


Ncˈe na tyotseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, tqueeⁿ xuee Pascua ndoˈ sa̱ntjoom na calaˈcanda̱a̱ndye nnˈaⁿ Israel niomˈ we ntyja ndyueelˈa lˈaana cha tintseicueeˈ ángel meiⁿcwii tsaⁿsˈa na tuiiñejndyee wˈaaˈñeeⁿ nda nnˈaⁿ Israel. 	 Ticības dēļ viņš svinēja pashu un apslacīšanu asinīm, lai pirmdzimušo postītājs tos neaiztiktu.


Sa̱a̱ quia na tueˈtyjo̱ xjeⁿ na ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom, jñoom Jnaaⁿ. Tuiiñe jnda cwii yuscu. Tyomˈaaⁿ nacjee ˈnaaⁿˈ ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Bet Dievs, laikam piepildoties, sūtīja savu Dēlu, dzimušu no sievietes, padotu likumam,


Meiⁿcwii tjaa ˈñeeⁿ cˈoom na matseiˈno̱ⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tjaa ˈneeⁿ juu na malˈue jom. 	 Neviena, kas saprastu, neviena, kas meklētu Dievu.


Jnda̱ to̱ⁿˈndyô̱ ñequio naⁿˈñeeⁿ, tuo̱o̱yâ wˈaandaa, saandyeyuuyâ, squia̱a̱yâ ndyuaaxeⁿncwe Cos. Cwiicheⁿ xuee saatya̱a̱yâ hasta tsjoom Rodas. Jluiiˈâ joˈ joˈ saayâ squia̱a̱yâ tsjoom Pátara. 	 Bet notika, ka mēs no viņiem šķīrāmies. Taisnā ceļā braukdami, nonācām Kosā un nākošajā dienā Rodā, un no turienes Patrā;


Ee jlaˈtiuuna na nlˈa nayaˈñeeⁿ nnˈaⁿ jndíos na cwilayuˈ, ndoˈ matyˈiomnaˈ na ljoˈ calˈana ee chaˈcwijom na choˈjnaⁿna nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, ee cwicandaana na cwicaluiˈnˈmaaⁿndyena ncˈe nnˈaⁿ judíos. Joˈ chii matsonaˈ na cateiˈjndeiina naⁿˈñeeⁿ ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ. 	 Tā tas tām labpaticis; un tās ir viņu parādnieces, jo, ja tās, būdamas pagāniskas, ir kļuvušas līdzdalībnieces viņu garīgajās lietās, tad tām ir viņiem jākalpo laicīgajās.


Sa̱a̱ tincˈomˈyoˈ ñˈomtiuu ñˈoom na nntjeiˈyuuˈndyoˈ oo chiuuya nlanchuˈyoˈ ñˈoom. Ee nquii Tyˈo̱o̱tsˈom mˈmo̱o̱ⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈ cwaaⁿ ñˈoom na nnduˈyoˈ quia na jeˈ mamacaⁿnaˈ na nntjeiˈyuuˈndyoˈ. 	 Bet kad jūs nodos, nedomājiet, ko un kā runāt! Tanī brīdī tiks jums dots, kas jums jārunā.


Quia ñetˈom nnˈaⁿ judíos jo ndoˈ ndyuaa yuu na tjaa nnˈaⁿ cˈom, quia joˈ tyˈiom Moisés cwii xjo na tuiinaˈ chaˈna catsuu cjooˈ cwii tsˈoom. Maluaaˈ matseijomnaˈ na nntyˈioom nnˈaⁿ ja tsˈoomˈnaaⁿ na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaaⁿya cañoomˈluee. 	 Un kā Mozus uzcēla čūsku tuksnesī, tāpat jābūt paaugstinātam Cilvēka Dēlam;


ˈO luaa macaⁿnaˈ nnduˈyoˈ: “Xeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom lˈue tsˈoom na ndicwaⁿ tando̱o̱ˈtya̱a̱ya, quia joˈ nlˈaaya nmeiiⁿ oo ntˈomcheⁿ.” 	 Jo kas ir jūsu dzīve? Garaiņi, kas īsu brīdi redzami un tad izzūd. Tai vietā jums būtu jāsaka: Ja Kungam labpatiksies un dzīvi būsim, tad darīsim to vai citu.


Ndoˈ ¿ˈñeeⁿ naⁿˈñeeⁿ na tso Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoomtyeⁿ na wˈiinaˈ na tijoom xuee nncˈooquieeˈndye yuu na nñequiaaⁿ na nntaˈjndyeena? Tsoom na ljoˈ nda̱a̱ joo nnˈaⁿ na tîcalacanda̱a̱ˈndye. 	 Bet par kuriem Viņš zvērēja, ka tie neieies Viņa mierā; vai ne par tiem, kas bija neticīgi?


Sa̱a̱ juu na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom, mˈaⁿ nnˈaⁿ na ljuˈ nˈomna jo nnoom ndoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ, mˈaⁿna na tjaaˈnaⁿ tiaˈ cachona, mˈaⁿna na yannˈaⁿndye ñequio ncˈiaana, ndyaandyena, wiˈ nˈomna ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ, cwilˈana yuu na ya, jndaaˈ mˈaaⁿˈ nˈomna chiuu cwiˈoomˈaⁿna, ndoˈ xcweeˈ nˈomna ljoˈ cwilˈana. 	 Tā gudrība, kas nāk no augšienes, ir vispirms šķīsta, pēc tam miermīlīga, pieklājīga, padevīga, labvēlīga labam, pilna žēlsirdības un labu augļu, netiesātāja, neliekuļota.


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús ñecwii taⁿˈ tyooˈ cwileiñˈomtina tsˈom wˈaandaa ee tsuuˈ nˈomna na nncˈooñˈomna na nlcwaˈna. 	 Un viņi bija aizmirsuši paņemt līdz maizi; un viņiem laivā nebija vairāk līdz kā viena maize.


Ndoˈ jeˈ mawˈo̱ ñˈoom na cwitaˈxˈeˈyoˈ no̱o̱ⁿ nacjooˈ carta na jlaˈcwanomˈyoˈ. Ñecuaa meiiⁿ ticoco tsaⁿsˈa, 	 Bet attiecībā uz to, ko jūs man rakstījāt: Ir labi cilvēkam sievieti neaizskart.


Jñoom joona na cˈoonquiana ñˈoom cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na nlaˈnˈmaⁿna nnˈaⁿwii. 	 Un Viņš sūtīja tos sludināt Dieva valstību un dziedināt slimos.


Joˈ chii nquii ljeiiˈñeeⁿ ljuˈ cwiluiiñenaˈ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, ndoˈ ñˈoom na matsa̱ˈntjom cwiluiiñenaˈ na ljuˈ, mati xcwe ndoˈ jeeⁿ yanaˈ. 	 Likums gan ir svēts, un bauslība ir svēta un taisnīga, un laba.


Quia joˈ matso Ta Jesús nnoom: —Quicantyjaˈ cjaˈ nataa na jndyunaˈ na Ndyeyu tja. Waaˈ Judas calˈueˈ tsˈaⁿ na jndyu Saulo, tsˈaⁿ na jnaⁿ tsjoom Tarso. Tsaⁿˈñeeⁿ mamatseineiiⁿ no̱o̱ⁿ. 	 Un Kungs sacīja viņam: Celies un ej uz tā saukto Taisno ielu un uzmeklē Jūdas mājā tarsieti, vārdā Sauls, jo lūk, viņš tur lūdz Dievu.


Ee xeⁿ na ljoˈ tcaⁿnaˈ, quia joˈ jndye ndiiˈ xjeⁿ na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom tsjoomnancue, nlcaⁿnaˈ na cueˈ Cristo. Sa̱a̱ ncueemeiiⁿ na mawjaantycwii cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue, ñejomndiiˈ teitquiooˈñe Cristo, na tquiaañê na tueeⁿˈeⁿ na nntseicanoomˈm jnaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Citādi Viņam būtu pienācis bieži ciest no pasaules iesākuma, bet tagad, laikam izpildoties, Viņš parādījās vienu reizi, lai, sevi uzupurēdams, izdeldētu grēku.


Pablo ntyjeeⁿ na we ndiiˈ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ na matseineiiⁿ nda̱a̱. Ntˈomndye joona cwilaxmaⁿna tmaaⁿˈ nnˈaⁿ judíos na jndyu saduceos. Ndoˈ ntˈomndye joona cwilaxmaⁿna tmaaⁿˈ fariseos. Joˈ chii jndeii seineiiⁿ, tsoom: —ˈO re nnˈaⁿya ja tseixmaⁿya fariseo. Mati tsotya̱ majoˈ jom. Sa̱a̱ ˈo cwituˈxeⁿˈyoˈ ja cweˈ ncˈe na matseiyuˈa na nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. 	 Bet Pāvils, zinādams, ka viena daļa ir saduceji un otra - farizeji, sauca augstajā tiesā: Vīri, brāļi! Es esmu farizejs un farizeju dēls; mani tiesā cerības dēļ un mirušo augšāmcelšanās dēļ.


Ndoˈ jnda̱ ntyˈiano̱o̱ⁿya na tuii na ljoˈ ñˈeⁿñê. Joˈ chii macwjiˈyuuˈndyo̱ na jom cwiluiiñê Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un es redzēju un liecināju, ka Viņš ir Dieva Dēls.


Ee xeⁿ cwilˈaayaaya na nlaˈtjo̱o̱ndyo̱ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ macwitaˈjnaaⁿˈa ñˈoom na mayuuˈ, tjaaˈnaⁿ cwiicheⁿ nnom na nncˈo̱ juunaˈ ñequiondyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ jnaⁿ na cwilˈaatya̱a̱ya. 	 Un ja mēs, patiesības atziņu saņēmuši, apzināti grēkojam, tad vairs neatliek upuris par grēkiem,


Jeeⁿ tyue chaˈtsondye nnˈaⁿ na ljoˈ sˈaa Jesús. Jluena nda̱a̱ ncˈiaana: —Ñˈoommeiⁿˈ cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na cwiluiiñê tsˈaⁿ na maqueⁿ xjeⁿ. Ee waa najndeii na matseixmaaⁿ na matsa̱ˈntjoom meiiⁿ jndyetia, meiiⁿ naⁿjndii, cwicaluiˈ. 	 Un visus pārņēma bailes; un viņi runāja savā starpā, sacīdami: Kas tas par vārdu, jo Viņš ar varu un spēku pavēl nešķīstajiem gariem, un tie iziet?


Luaaˈ nluii cha meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱ nntseixmaⁿ na ticantycwii na nncwandoˈ. 	 Lai katrs, kas uz Viņu tic, neieiet pazušanā, bet iemanto mūžīgo dzīvi.


Nnˈaⁿ na tyondye ñˈoommeiⁿˈ jlaˈtiuuna tyuaaˈ nleitquiooˈ cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, ee manndyooˈ mˈaaⁿ Jesús tsjoom Jerusalén. Joˈ chii, tsotyeeⁿ ñˈoom na tjañoomˈ nda̱a̱na. 	 Tiem klausoties, Viņš turpināja un sacīja līdzību, jo Viņš bija tuvu Jeruzalemei; un tie domāja, ka Dieva valstība tūliņ parādīsies.


Ndoˈ tˈoomˈ ñˈoomˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈwaa ndyuaaˈñeeⁿ. 	 Un Kunga vārds izpaudās visā apgabalā.


Jnda̱ joˈ jndyolcweeⁿˈeⁿ na mˈaⁿ ndyee naⁿˈñeeⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Ljeiiⁿ na cwindana. Tsoom nnom Pedro: —ˈU Pedro, ¿aa tîcanda̱a̱ nlaquii nˈomˈyoˈ meiiⁿ ñeˈcwii hora na ticandaˈyoˈ na nlajomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱? 	 Un Viņš gāja pie saviem mācekļiem un atrada viņus guļot, un sacīja Pēterim: Tā jūs nespējāt pat vienu stundu būt ar mani nomodā?


’Ja cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na canda̱a̱ˈya mateixˈa̱ya canmaⁿ. Ndoˈ chaˈxjeⁿ wajnaaⁿˈ Tsotya̱ ja, mati ja mawajnaⁿˈa jom. Maluaaˈ matseijomnaˈ na wajnaⁿˈa canmaⁿ ntsma̱a̱ⁿˈa, ndoˈ quiooˈ ntsma̱a̱ⁿˈa cwitajnaaⁿˈyoˈ ja. Ndoˈ mañequiaandyo̱ na cˈio̱ cwentaa canmaⁿ ntsma̱a̱ⁿˈa. 	 Es esmu labais gans; es pazīstu savas, un manas pazīst mani.


Quia joˈ tjanndaˈ Jesús ˈndyoo ndaaluee ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ tyˈentyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ na jnaⁿna tsˈo̱ndaa Galilea. 	 Bet Jēzus ar saviem mācekļiem aizgāja pie jūras; un daudz ļaužu no Galilejas un Jūdejas sekoja Viņam.


Ndoˈ wandyo̱ˈ nmeiⁿˈ, ˈio ndii ˈio jaawa jaacue na mˈaaⁿˈ mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ cwii cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Bez tam vēl viss pārējais, arī ikdienas drūzma ap mani un rūpes par visām draudzēm.


Sa̱a̱ ticatjomndyena na mandiñoomˈ hasta quia jnda̱ seincuii scoomˈm yuˈndaaˈñeeⁿ. Quia joˈ José seicajñoom yuˈndaaˈñeeⁿ Jesús. 	 Un viņš to neatzina, kamēr viņa dzemdēja savu pirmdzimto Dēlu, nosaucot Viņu vārdā Jēzus.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ tyotseitsaⁿˈnaˈ joona ee na tyontyˈiaana jndye tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na tyolˈa apóstoles na xocanda̱a̱ nluii na cweˈ na jnda̱ nquieena meiⁿ xocjaantyjo̱o̱ˈ nˈom nnˈaⁿ ˈnaaⁿ na tuii. 	 Un ikvienai dvēselei bija bailes, jo apustuļi Jeruzalemē darīja daudzus brīnumus un zīmes, un lielas bailes pārņēma visus.


Mayuuˈ na ljoˈ. Ndoˈ jndye nnom niom na cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na ljoˈ. Najndyee ncˈe na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoomˈm nda̱a̱na. 	 Katrā ziņā daudz! Vispirms tas, ka viņiem uzticēti Dieva apsolījumi.


Mancˈe joˈ catsaaya na mˈaaⁿ Jesús nnom tsjoom na cwilaˈjomndyo̱ juu na jluiˈjnaaⁿˈñê. 	 Iziesim tad arī mēs pie Viņa ārpus nometnes, nesdami Viņa pazemošanu!


ˈU ndoˈ ja tuiindyo̱ nnˈaⁿ judíos, nchii nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos cwiluiindye. 	 Mēs esam dzimuši jūdi, bet ne pagānu grēcinieki.


Quia na tueⁿˈeⁿ na mˈaaⁿyâ ñˈeⁿ Jesús, tcoomˈm xtyeeⁿ jo ncˈee. Matsoom nnom: —Jeeⁿ ˈu Ta, toom cweˈ mˈaaⁿˈ ñjaaⁿñe, quia joˈ tîcueˈ ñetyjo̱. 	 Bet Marija nonāca tur, kur bija Jēzus; ieraudzījusi Viņu, tā metās pie Viņa kājām un sacīja Viņam: Kungs, ja Tu būtu šeit bijis, mans brālis nebūtu nomiris.


Matso Jesús nda̱a̱na: —Aa nchii ñˈoomwaaˈ matseicano̱o̱ⁿnaˈ na tixcwe cwitjeiˈyoˈ cwenta, ee meiiⁿ na cwilaˈnaⁿˈyoˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ maˈmo̱ⁿnaˈ. Meiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ najndeii na matseixmaaⁿ. 	 Un Jēzus atbildēja un sacīja viņiem: Vai jūs nemaldāties, nepazīdami nedz Rakstus, nedz Dieva spēku?


Mati cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom quiiˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, matsonaˈ na macanda̱ ñˈoom ya nquiu nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿna, ndoˈ cwilaˈcanda̱a̱ˈndyena ñˈom ndyueena. Tincˈomna na nnˈaⁿ candyee joona, meiⁿ tincˈomna na queeⁿ nˈomna sˈom na nchii jndyaaˈ ˈnaaⁿna. 	 Tāpat diakoniem jābūt godājamiem, ne divkosīgiem, ne pārmērīgiem vīna lietotājiem, ne negodīgas peļņas kāriem,


Jnda̱ joˈ tsoom nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ: —¿Aa jndoˈyoˈ? Nmeiiⁿˈ quichˈeenaˈ. Queⁿndyoˈ cwenta na tilaqueeⁿ nˈomˈyoˈ ˈnaⁿ. Ee na wandoˈ tsˈaⁿ nchii manaⁿnaˈ cweˈ na jndye ˈnaaⁿˈaⁿ niom. 	 Un Viņš sacīja tiem: Pielūkojiet un sargieties no katras mantkārības, jo ne no pārpilnības un tā, kas viņam ir, atkarīga viņa dzīve!


Xeⁿ mˈaaⁿ scuˈ, tintseityuiiˈ ljeii na tmaˈcoˈ jom. Sa̱a̱ xeⁿ tjaaˈnaⁿ scuˈ, ticalˈueˈ tsˈaⁿ na nluiiñe scuˈ. 	 Ja esi saistīts ar sievu, nemeklē šķiršanos; ja esi neprecēts, nemeklē sievu!


Nnˈaⁿ judíos na cwiluiitquiendye Jerusalén jñoomna ntyee cwentaana na mˈaaⁿ Juan ñequio ntˈom levitas na cwindyeˈntjom naquiiˈ watsˈom. Tyˈioomna tsˈiaaⁿ ntyeeˈñeeⁿ na cataˈxˈee naⁿˈñeeⁿ nnom Juan ˈñeeⁿ cwiluiiñê. 	 Un šī ir Jāņa liecība, kad jūdi no Jeruzalemes sūtīja pie tā priesterus un levītus, lai jautātu Viņam: Kas tu esi?


Quia joˈ capeitaⁿˈñeeⁿ tjañˈoom tyochjoo yuu na mˈaaⁿ nquii tsˈaⁿ na cwiluiitquieñeti nda̱a̱na. Matsoom: —Nquii pra̱so Pablo tˈmaaⁿ ja. Tcaaⁿ na candyo̱ñˈo̱ⁿ tyochjoomˈaaⁿ na mˈaaⁿˈ, ee waa na nntsoom njomˈ. 	 Tad tas paņēma to līdz, un aizvedis pie priekšnieka, sacīja: Apcietinātais Pāvils lūdza man atvest šo jaunekli pie tevis, jo viņam esot kaut kas tev sakāms.


Ndoˈ maljoˈyu waa cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ na machˈee yuu naya, mañoomˈ cwiwitquiooˈ na ya machˈeeⁿ, ndoˈ tsˈiaaⁿ ya na cwilˈa nnˈaⁿ meiiⁿ titquiooˈnaˈ, sa̱a̱ nda̱nquia nleitquiooˈnaˈ. 	 Tāpēc arī labie darbi ir visiem zināmi; un kur tas tā vēl nav, tur nevar palikt apslēpti.


Jeˈ tomti matsa̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na meiⁿcwii jnaⁿ tacolaˈxmaⁿna, quia na cwilaˈyuya nˈomna ñˈeⁿ Jesucristo. Meiⁿ tyoochˈeeⁿ na cweˈ ñejndaaˈ nnˈaⁿ na matseiñˈoomˈñê. 	 Bet Dieva taisnība caur ticību uz Jēzu Kristu ir visiem un pār visiem, kas tic uz Viņu, jo nav nekādas izšķirības.


Ndoˈ ljooˈñe Saulo Jerusalén na ñˈeeⁿ ñˈeⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 Un viņš kopā ar tiem Jeruzalemē nāca un gāja, vaļsirdīgi sludinādams Kunga vārdā.


Ee cantyjati ñˈoom na cwilaneiⁿˈyoˈ, Tyˈo̱o̱tsˈom nncuˈxeeⁿ ˈo. Ñˈoom na ya na cwinduˈyoˈ nncwañoomˈnaˈ ˈo. Ndoˈ ñˈoom tia na cwinduˈyoˈ nntˈuiityeⁿnaˈ ˈo. 	 Jo pēc taviem vārdiem tevi attaisnos un pēc taviem vārdiem tevi pazudinās.


Ndoˈ jeˈ, majo̱ Jerusalén ee luaaˈ matsa̱ˈntjom Espíritu Santo ja, meiⁿ ticaljeiiya ljoˈ nntjo̱ⁿya laˈñeⁿ. 	 Un tagad, lūk, garā saistīts, es eju uz Jeruzalemi, nezinādams, kas man tur notiks.


Lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na caliuˈyoˈ na jeeⁿ tˈmaⁿ waa na matseijndo̱ya cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, ˈo ndoˈ mati nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na mˈaⁿna tsjoom Laodicea, ndoˈ mati chaˈtsondye nnˈaⁿ na ticataˈjnaaⁿˈ ja, 	 Jo es gribu, lai jūs zinātu, cik lielas rūpes man bija par jums un par tiem, kas dzīvo Lāodikejā, un par visiem, kas manu miesīgo vaigu nav redzējuši,


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Cristo, manquiuˈyoˈ chiuu waa na matsa̱ˈntjom ljeii na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Moisés, na juu ljeiiˈñeeⁿ taxoqueⁿtinaˈ xjeⁿ tsˈaⁿ na jnda̱ tueˈ. 	 Vai jūs, brāļi, nezināt (jo es runāju tiem, kas zina likumu), ka likums valda pār cilvēku tik ilgi, kamēr viņš dzīvo?


Ndoˈ mati ˈo jnda̱ tuii ñˈeⁿndyoˈ cwii na matseijomnaˈ chaˈcwijom na cwilˈa nnˈaⁿ judíos ñˈeⁿ yonomˈndaa ndana. Sa̱a̱ juu na sˈaa Cristo ñˈeⁿndyoˈ, nchii cweˈ cjooˈ seiiˈ tsˈaⁿ tuiinaˈ, jom macwjiˈnˈmaaⁿñê ˈo cantyja ˈnaaⁿˈ jnaⁿ na laxmaⁿˈyoˈ na teincoondyoˈ na nnˈaⁿjnaⁿ ˈo. Luaaˈ tsˈiaaⁿ na machˈee Cristo. 	 Viņā jūs esat apgraizīti apgraizīšanā, kas nav ar roku izdarīta cilvēka miesas atdalīšanai, bet Kristus apgraizīšanā.


Ncˈe na nnˈaⁿ jaa, joˈ chii mati ndaaya mannˈaⁿ joona. Maluaaˈ matseijomnaˈ tsˈaⁿ na tuiiñe cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo. Tseixmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kas no miesas ir dzimis, tas ir miesa, bet, kas no Gara ir dzimis, ir gars.


Tueˈntyjo̱ ncuee na cwicwaˈ nnˈaⁿ judíos tyooˈ na tjaa ndaaljoˈ tjaquieeˈ. Ncueeˈñeeⁿ macaⁿnaˈ na calaˈcwjeena canmaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ncuee pascua. 	 Bet pienāca neraudzētās maizes diena, kad vajadzēja nokaut Lieldienu jēru.


Sa̱a̱ xeⁿ nlˈuuya namˈaⁿ nnˈaⁿ jnaⁿnaˈ, nlaˈcwjee nnˈaⁿ jaa ñˈeⁿ ljo̱ˈ, ee cwilayuˈyana na Juan cwiluiiñê profeta. 	 Bet ja mēs teiksim: no cilvēkiem, tad visa tauta mūs nomētās akmeņiem, jo viņa pārliecināta, ka Jānis ir pravietis.


Joˈ chii ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee waa na matseixmaⁿya na nntsjo̱o̱ ljoˈ wanaaⁿ na calˈa nnˈaⁿ xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya. 	 Tāpēc Cilvēka Dēls ir Kungs arī pār sabatu.


Sa̱ˈntjoom na cueˈ Jacobo xio Juan ñˈeⁿ xjo espada. 	 Viņš ar zobenu nonāvēja Jēkabu, Jāņa brāli.


’ˈÑeeⁿ juu tsˈaⁿ na matseiˈnaaⁿˈ ñˈoommeiiⁿ, catseiˈno̱ⁿˈ ljoˈ ñecatsonaˈ. Juu profeta Daniel, seiljeiⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ juu na jeeⁿcheⁿ ndyaaˈ tiaaˈ na nntseityuiiˈ chaˈtso. Quia na nntyˈiaˈyoˈ na jnda̱ mamˈaaⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ yuu na ljuˈti na cwiluiiñenaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 Un, kad jūs redzēsiet izpostīšanas negantību esam svētajā vietā, kā to pravietis Daniēls sacījis, - kas to lasa, lai saprot! -


—Quioˈyoˈ na nntsaacantyˈiaˈyoˈ cwii tsaⁿsˈa na jnda̱ tso no̱o̱ⁿ chaˈtso na tijoˈndyo na jnda̱ ñesˈaa. Mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ na juu cwiluiiñe Mesías. 	 Nāciet un skatieties cilvēku, kas man visu pateica, ko esmu darījusi! Vai Viņš nav Kristus?


Matsˈia joˈ nncwjeeˈ patrom ˈnaaⁿˈaⁿ cwii xuee na ticˈomcˈeⁿ ndoˈ hora na ticatseitioom na nncwjeeˈ. 	 Tad šī kalpa kungs nāks tādā dienā, kad viņš to negaida, un stundā, kuru nezina.


Quia joˈ seitjom Pilato ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee ñequio nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ nˈiaaⁿ ñequio nnˈaⁿ na jndyendye. 	 Bet Pilāts, sasaucis augstos priesterus un priekšniekus, un tautu,


Ndoˈ ˈio ndi ˈio tîcˈoomeintyjeeˈna na tyotˈmo̱o̱ⁿna naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ ndoˈ mati lˈaa nnˈaⁿ. Tyotˈmo̱o̱ⁿna ndoˈ tyolaˈneiⁿna ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús na cwiluiiñe Cristo. 	 Bet viņi nemitējās svētnīcā un mājās ik dienas mācīt un sludināt Jēzu Kristu.


Juu tsˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿñeti quiiˈntaaⁿˈyoˈ, tsaⁿˈñeeⁿ maxjeⁿ matsonaˈ na candiˈntjoom nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Bet lielākais starp jums lai ir jūsu kalps!


Matyˈiomnaˈ na nquiee naⁿˈñeeⁿ quiocaluena njomˈ xeⁿ na mayuuˈ waa ñˈoom na cwitueeˈna nacjoya. 	 Tāpēc dažiem Āzijas jūdiem vajadzēja būt šeit tavā priekšā un apsūdzēt, ja tiem kas būtu pret mani.


Sa̱a̱ tjaaˈnaⁿ jnaaⁿˈaⁿ na majndaaˈ na nntseiljeiya na mˈaaⁿ ta tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿˈñeeⁿ. Joˈ na jnda̱ jndyo̱ñˈo̱ⁿya jom jo nda̱a̱ˈyoˈ, ndoˈ majndeiiticheⁿ jo njomˈ ˈu ta Agripa. Lˈue tsˈo̱o̱ⁿya na nncwaxeˈ nnoom. Aa nchii nleijndaaˈ jnaaⁿˈaⁿ na nntseiljeiya. 	 Bet man nav nekā noteikta, ko par viņu kungam rakstīt. Tāpēc es viņu atvedu pie jums un sevišķi pie tevis, ķēniņ Agripa, lai pēc nopratināšanas man būtu ko rakstīt.


Sa̱a̱ joona tyˈena nacjoomˈm, tyolaˈjmeiⁿˈndyena nnoom. Joˈ chii seiteiˈncweeⁿˈeⁿ liaⁿˈaⁿ nda̱a̱na na maˈmo̱o̱ⁿ na ntsˈo̱o̱ⁿ joona, jeˈ nncjaⁿ cwiicheⁿ ntyja. Matsoom nda̱a̱na: —Jeˈ meiiⁿ na nntsuundyoˈ sa̱a̱ jnaⁿˈ ncjoˈyoˈ nchii jnaⁿ ja. Na jeˈ xuee na cwii wjaanaˈ nncjo̱ na mˈaⁿ nnˈaⁿ na nchii laxmaⁿna nnˈaⁿ judíos. 	 Bet kad tie runāja pretim un zaimoja, viņš, izkratījis savas drēbes, sacīja tiem: Jūsu asinis lai nāk pār jūsu galvām. No šī brīža es iešu pie pagāniem.


’Tilatjomˈyoˈ ˈnaⁿ na jndanaˈ nnom tsjoomnancue yuu mˈaⁿ cantyˈua na nlaˈndaaˈ joonaˈ, ndoˈ yuu na nlquii chˈmeiⁿ, ndoˈ yuu na nnda̱a̱ nncˈooquieˈ naⁿcantyˈue na nntjeiiˈna joonaˈ. 	 Nekrājiet sev mantu virs zemes, kur rūsa un kodes bojā un kur zagļi izrok un zog!


ˈO nda nnˈaⁿ, calaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ ñˈoom na cwitsa̱ˈntjom tyendyeeˈyoˈ ˈo. Ee jeeⁿ ya ntyjii Ta Jesús na cwilˈaˈyoˈ na ljoˈ. 	 Bērni, paklausiet visur saviem vecākiem, jo tā tas patīk Kungam.


Sa̱a̱ ntˈomndyena cwiñequiana ñˈoomˈñeeⁿ na ñequiiˈcheⁿ mˈaaⁿˈ nˈomna cantyja ˈnaaⁿ nquieena, tixcweeˈ nˈomna ee cwilaˈtiuuna na cwilˈana na ljoˈ, cha nnchjeetinaˈ ja na mˈaaⁿya pra̱so, 	 Daži aiz mīlestības, zinādami, ka esmu iecelts evaņģēlija aizstāvēšanai;


Ncˈe na luaaˈ joˈ chii mawino̱o̱ⁿya nawiˈmeiiⁿ, sa̱a̱ ticˈo̱o̱ⁿ na jnaaⁿˈa na ljoˈ ee mawajnaⁿˈa nqueⁿ na ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ ndoˈ ntyjiijndaaˈndyo̱ na waa najndeii na matseixmaaⁿ na machˈeeⁿ cwenta juu na mˈaaⁿya na quitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya jom hasta xuee quia na nncuˈxeeⁿ nnˈaⁿ. 	 Šī iemesla dēļ es arī tā ciešu, bet es nekaunos, jo es zinu, uz ko esmu ticējis, un es esmu pārliecināts, ka Viņam ir vara man uzticēto uzglabāt līdz tai dienai.


Jnda̱ na jluiˈnˈmaaⁿndyô̱ nawiˈñeeⁿ chii jliuuyâ na Malta jndyu ndyuaaxeⁿncwe yuu squia̱a̱yâ. 	 Izglābušies mēs uzzinājām, ka salu sauc par Melitu. Svešinieki parādīja mums ne mazums laipnības.


Ee seiiˈa matseixmaⁿnaˈ nantquie na tjacantyja naya ndoˈ nioomˈa matseixmaⁿnaˈ juu na nncˈuu tsˈaⁿ na tjacantyja naya. 	 Kas manu Miesu ēd un manas Asinis dzer, tam ir mūžīgā dzīvība; un es viņu uzmodināšu pastarā dienā;


Mati ncˈe na tyotseiyuˈya tsˈom Sara, meiiⁿ na jnda̱ teinoomˈ xjeⁿ na ncˈoom jnaaⁿ, ndoˈ mati nquii Abraham jnda̱ tquieñeñˈeeⁿ, tyˈoom Sara najneiⁿ na nncˈoom jnaaⁿ ncˈe na tyotseiyoomˈm na tixotseitjo̱o̱ñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nntseicanda̱a̱ˈñe ñˈoom na tso nnoom na nntsˈaa. 	 Ticībā arī neauglīgā Sāra neraugoties uz vecumu, saņēma spēku kļūt māte, jo ticēja, ka Tas, kas solīja, ir uzticams.


Joˈ chii joo nnˈaⁿ na maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na ljuˈ nˈom macaⁿnaˈ na tyeⁿ cwintyjeeˈna cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Calaˈcanda̱na ñˈoom na matsa̱ˈntjoom, ndoˈ tyeⁿ calaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Jesús. 	 Te parādās svēto pacietība, kas pilda Dieva baušļus un ticību uz Jēzu.


Ncˈe na tyolaˈyuˈya nˈom weloo nnˈaⁿ Israel, joˈ chii tjaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyena. 	 Tanī senči kļuvuši slaveni.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, tsoom: —Nnˈaⁿ na tiwii titjo̱o̱ndyena tsˈaⁿ na machˈee nasei, sa̱a̱ nnˈaⁿ na wii tjo̱o̱ndyena jom. 	 Un Jēzus atbildēdams sacīja viņiem: Veseliem ārsts nav vajadzīgs, bet tiem, kas slimi.


’Sa̱a̱ quia na nntyˈiaˈyoˈ na cwitjaaˈndye sondaro tsei ndiocheⁿ Jerusalén, quia joˈ calaˈno̱ⁿˈyoˈ na jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nntyuiiˈ tsjoomˈñeeⁿ. 	 Bet kad jūs redzēsiet karaspēku ielencam Jeruzalemi, tad ziniet, ka tās izpostīšana pienākusi.


Tˈo̱ Pedro, matsoom: —Quitioom tsˈiaaⁿnnoom. Tyoowiquiuuˈ na tuii na luaaˈ, tjaquieeˈ Pedro quiiˈ wˈaa. Tyuaaˈti to̱ˈ Jesús na matseineiiⁿ nnom Pedro. Tsoom: —¿Chiuu mˈaaⁿˈ tsˈomˈ ˈu, Simón? Joo nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ, ¿ˈñeeⁿ matseiˈtiuuˈ na cwiqueⁿna xjeⁿ na catioom tsˈiaaⁿnda̱a̱? ¿Aa nnˈaⁿ wˈaana oo aa ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ? 	 Bet viņš atbildēja: No svešiniekiem. Jēzus sacīja viņam: Tātad dēli brīvi.


Matseicwanom Epafras na xmaⁿndyuˈ. Mˈaaⁿ pra̱so ñjaaⁿñe ñˈeⁿndyo̱ ncˈe na laxmaaⁿya cwentaaˈ Cristo Jesús. 	 Tevi sveicina Epafra, mans līdzgūsteknis Jēzū Kristū,


Lamec jnda Matusalén, Matusalén jnda Enoc, Enoc jnda Jared, Jared jnda Mahalaleel, Mahalaleel jnda Cainán, 	 Tas bija Matuzala, tas Henoha, tas Jareda, tas Malaleēla, tas Kainana dēls,


Ndoˈ naⁿnchjaaⁿ ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na tileicˈoocaˈ, tquieˈcañomna watsˈom tˈmaⁿ na mˈaaⁿ Jesús. Seinˈmaaⁿ joona. 	 Un aklie un klibie nāca pie Viņa svētnīcā, un Viņš tos dziedināja.


Jnda̱ chii tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na jñom Juan: —Catsaˈyoˈ, calaˈcandiiˈyoˈ Juan ljoˈ na jnda̱ jndyeˈyoˈ, ndoˈ na jnda̱ ntyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ jndye nnˈaⁿ nˈmaaⁿ. Nnˈaⁿ na nchjaaⁿ jnda̱ teitquioo. Ndoˈ nnˈaⁿ na ntjeiⁿ ncˈeeˈ, jeˈ ya cwiˈoocaˈ. Nnˈaⁿ na cho tycu lepra, jeˈ jnda̱ nˈmaaⁿ. Nnˈaⁿ na candaa, jeˈ ya cwindye. Nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, jnda̱ cwitandoˈnndaˈ. Ndoˈ ndyeñeeⁿˈ jnda̱ macwindye ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un Viņš atbildēja un sacīja tiem: Ejiet un pasludiniet Jānim, ko jūs dzirdējāt un redzējāt: jo aklie redz, klibie staigā, spitālīgie top šķīsti, kurlie dzird, miroņi ceļas augšām un nabagiem evaņģēlijs tiek sludināts. (Is.35,5-6)


Chaˈtso nnˈaⁿ na jndye ñˈoom na jluena, sˈaanaˈ na jeeⁿ tjaweeˈ nˈom. 	 Un visi, kas to dzirdēja, brīnījās par to, ko gani tiem sacīja.


Ndoˈ tˈo̱ Jesús nnoom, tso: —Quindyo̱o̱ˈ nacañomya ˈu Satanás, ee ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsonaˈ: “Catseitˈmaaⁿˈndyuˈ nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaˈ, ndoˈ macanda̱ nnom nqueⁿ candiˈntjomˈ.” 	 Tad Jēzus saka viņam: Atkāpies, sātan! Jo ir rakstīts: pielūdz Dievu, savu Kungu, un Viņam vienam kalpo!


Ee ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee jndyo̱o̱ na nndiˈntjo̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ, nchii na nndyeˈntjom nnˈaⁿ no̱o̱ⁿ. Ndoˈ jndyo̱o̱ na nñequiaandyo̱ na cˈio̱ na nntio̱o̱ⁿya jnaaⁿ nnˈaⁿ na jndyendye cha nndyaandyena jnaaⁿna na waa. 	 Jo arī Cilvēka Dēls nav nācis, lai Viņam kalpotu, bet lai Viņš kalpotu un dotu savu dzīvību daudzo atpestīšanai.


Ncueeˈñeeⁿ ntˈom nnˈaⁿ na tyoñeˈquia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jluiˈna Jerusalén, tyˈena Antioquía. 	 Tanīs dienās no Jeruzalemes uz Antiohiju atnāca pravieši.


ˈU ticatsonaˈ na nntseijomndyuˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilˈaayâ ee tiyuuˈ na xcweeˈ tsˈomˈ jo nnoom. 	 Tev nav ne daļas, nedz mantojuma no šīs mācības, jo tava sirds nav taisnīga Dieva priekšā.


Tˈo̱o̱na nnoom, jluena: —Quia jnda̱ mamˈaaⁿˈ yuu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ˈu, quiaaˈ na cwii jâ nncwacatyeeⁿ ntyjaˈ ntyjaya ndoˈ cwiicheⁿ jâ nncwacatyeeⁿ ntyjatymaaⁿˈ. 	 Tie sacīja: Dod mums, lai mēs Tavā godībā sēdētu viens tavā labajā, otrs Tavā kreisajā pusē!


Ee mati ja mˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom. Ndoˈ mati nnco̱ mˈaⁿ sondaro na matsa̱ˈntjo̱ⁿ. Quitsjo̱o̱ nnom cwii joona: “Cjaˈ luaaˈ”, ndoˈ wjaa. Quitsjo̱o̱ nnom cwiicheⁿ: “Candyoˈ luaa”, ndoˈ ndyo. Quitsjo̱o̱ nnom cwii cwii moso ˈnaⁿya: “Catsaˈ tsˈiaaⁿwaaˈ”, ndoˈ ntsˈaa. 	 Jo arī es esmu cilvēks, pakļauts priekšniecībai. Es saku vienam no maniem padotajiem kareivjiem: ej, un viņš iet; un citam: nāc, un viņš nāk; un manam kalpam: dari to, un viņš dara.


Quia joˈ teiˈtyˈio̱o̱nndaaˈâ jndaa Jordán ñˈeⁿ Jesús yuu ñetˈoomjndyee Juan na tyotseitsˈoomñê nnˈaⁿ. Ndoˈ majndye xuee ñetˈo̱o̱ⁿyâ joˈ joˈ ñˈeⁿ Jesús. 	 Un Viņš atkal aizgāja pāri Jordānai uz to vietu, kur Jānis vispirms bija kristījis, un tur palika.


—Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na macoˈñom cwii yucachjoo ñequio xueya chaˈna yucachjoomˈaaⁿ, ja macoˈñom tsaⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ tsˈaⁿ na macoˈñom ja, nchii macanda̱ ñennco̱ macoˈñom. Mati macoˈñom nqueⁿ na jñoom ja. 	 Jānis Viņam atbildēja un sacīja: Mācītāj, mēs redzējām kādu, kas mums neseko, Tavā vārdā ļaunos garus izdzenam; un mēs viņam aizliedzām.


Ee seiiˈ tsˈaⁿ nchii ñeˈcwii nnom tseixmaⁿ, jndye nnom tjacañjoomˈñê. 	 Jo arī ķermenis nesastāv no viena, bet no daudziem locekļiem.


Mañejuu xueeˈñeeⁿ quia na jnda̱ tmaaⁿ, tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê: —Cjaaya xndyaaˈ ndaaluee, ntyjawaˈñeⁿ. 	 Un tanī pat dienā, kad vakars bija iestājies, Viņš tiem sacīja: Pārcelsimies pretējā krastā!


Aa ticaliuˈyoˈ na chaˈtso nantquie na macwaˈ tsˈaⁿ, cwiˈoocuenaˈ tsˈom tsiaaˈ nchii naquiiˈ tsˈom. Ndoˈ jnda̱ chii nnteiiˈ juunaˈ. 	 Vai nesaprotat, ka viss, kas mutē ieiet, noiet vēderā un tiek izmests laukā?


Sa̱a̱ tso Jesús nda̱a̱na: —Talaˈtsaaⁿˈndyoˈ jom ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na machˈee tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ ñequio xueya, xocatsˈaanaˈ na nda̱nquia nntso cwii ñˈoom wiˈ nacjoya. 	 Jo kas nav pret jums, tas ir ar jums.


Sa̱a̱ cwii tsaⁿsˈa na jndyu Ananías ñequio scoomˈm Safira nda̱a̱na cwii tyuaana. 	 Bet kāds vīrs, vārdā Ananija, un viņa sieva Safīra pārdeva tīrumu


Jnda̱ chii ntyˈiaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ, tsoom nnom tsˈaⁿwiiˈ: —Catseiliuuˈ tsˈo̱ˈ. Sˈaa tsaⁿˈñeeⁿ na ljoˈ ndoˈ tcoˈyaˈñˈeⁿnaˈ tsˈo̱o̱ⁿ. 	 Un Viņš, visapkārt visus uzlūkojis, sacīja cilvēkam: Izstiep savu roku! Un tas izstiepa, un viņa roka kļuva vesela.


’Quia joˈ seineiⁿ Jesús cwii ñˈoom tjañoomˈ na macaⁿnaˈ na catjeiiˈna cwenta cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Seijoomˈñe nqueⁿ chaˈcwijom cwii tsˈoom na ya ta̱a̱ˈnaˈ. Tsoom: —Xeⁿ cwintyˈiaˈyoˈ na ya ta̱ na ntyja cwii tsˈoom, cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ na mati nquii tsˈoom cwiluiiñenaˈ tsˈoom na ya. Ndoˈ xeⁿ cwintyˈiaˈyoˈ na tisˈa ta̱ na ntyja cwii tsˈoom, cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ na mati tisˈa tsˈoomˈñeeⁿ. Ee cantyja chiuu waa ta̱ na machˈee cwii cwii tsˈoom joˈ nntaˈjnaⁿˈyoˈ cwaaⁿ tsˈoom na ya ndoˈ cwaaⁿ tsˈoom na tisˈa. 	 Vai nu jūs koku atzīstat par labu un tā augļus par labiem, vai atzīstat koku par nelabu un tā augļus par nelabiem, jo koku pazīst pēc tā augļiem.


Joˈ chii jndyendye nnˈaⁿ judíos jlaˈyuˈna. Mati nnˈaⁿ na cwilaneiⁿ ñˈoom griego, jndye yolcu na tˈmaⁿti cwiluiitquiendye ndoˈ mati naⁿnom na cwilaneiⁿ griego jndyendyena jlaˈyuˈna. 	 Un daudzi no viņiem, kā arī ne mazums cienītu pagānu, kļuva ticīgi.


Ndoˈ ñˈoomˈñeeⁿ, luaa waa na macwjiˈyuuˈñenaˈ, jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na laxmaaⁿya na ticantycwii na cwitando̱o̱ˈa, ndoˈ na laxmaaⁿya juunaˈ ncˈe Jnaaⁿ. 	 Un šī ir tā liecība, ka Dievs mums devis mūžīgo dzīvi, un šī dzīve ir Viņa Dēlā.


Ee ñecwii Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ na juu matsa̱ˈ nnˈaⁿ na tjaa jnaⁿ cwii colaˈxmaⁿ ee na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Jesucristo. Ticwjaaˈñê cwenta aa jnda̱ tuii ˈnaaⁿ tjaaⁿˈ tsˈaⁿ oo aa tyooluii. 	 Jo ir tikai viens Dievs, kas attaisno caur ticību apgraizītos un neapgraizītos ticībā.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, tsoom: —Catsaˈyoˈ ndoˈ canduˈyoˈ nnom Juan cantyja ñˈoom naya na cwindyeˈyoˈ ndoˈ na cwintyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ na jndye nnˈaⁿ cwinˈmaaⁿ. 	 Un Jēzus, atbildēdams viņiem, sacīja: Ejiet un ziņojiet Jānim, ko jūs dzirdējāt un redzējāt!


Joo naⁿmˈaⁿ tyooˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Macanda̱ jom cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena. Cwiˈoontyjo̱na naxeⁿˈ Catsmaⁿ meiⁿyuucheⁿ na wjaⁿ. Tiomlˈua Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿna na tjeiiˈñê joona quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ cha macanda̱ nlaˈxmaⁿna cwentaaⁿˈaⁿ ndoˈ cwentaaˈ juu na matseicajndyunaˈ Catsmaⁿ. 	 Šie ir tie, kas ar sievietēm nav apgrēkojušies, jo tie ir jaunavīgi. Šie ir tie, kas seko Jēram, lai tas ietu, kurp iedams. Tie ir atpirkti kā pirmie no cilvēkiem Dievam un Jēram.


Ee nleitquiooˈndye nnˈaⁿ cwii cwii ntyja na nlaˈcajndyundyena xueya ee nluena na joona cwiluiindyena Cristo. Ndoˈ jndye nnˈaⁿ nñeˈquioˈnnˈaⁿna na ljoˈ nlˈana. 	 Jo daudzi nāks manā vārdā, sacīdami: Es tas esmu, un daudzus pievils.


Sa̱a̱ xeⁿ matseicanda̱ tsˈaⁿ ñˈoomˈm maˈmo̱ⁿnaˈ na juu na candyaˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom juu, canda̱a̱ˈ mˈaaⁿnaˈ naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ maluaaˈ waa na cwilaˈno̱o̱ⁿˈa na cwiluiindyo̱ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Bet kas Viņa vārdu ievēro, tanī patiesi Dieva mīlestība ir pilnīga; un no tā mēs zinām, ka esam Viņā.


Tsotyeeⁿ no̱o̱ⁿ: “Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaa welooya na ñetˈom teiyo majnda̱ seijndaaˈñê na ˈu nljeiˈ chiuu waa na lˈue tsˈoom. ˈU nntyˈiaˈ nquii Jnaaⁿ tsaⁿ na tja jnaⁿ tseixmaⁿ, ndoˈ na nndiˈ ñˈoom na nntseineiiⁿ njomˈ. 	 Bet viņš sacīja: Mūsu tēvu Dievs tevi izredzējis, lai tu atzītu Viņa prātu un redzētu Taisnīgo, un dzirdētu balsi no Viņa mutes;


Meiⁿ tancˈo̱o̱ⁿya na cweˈ luaaˈndyo ñˈeⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ na tyolˈa joona ee jnaaⁿˈ joˈ na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na ñecwii xuee tja̱ ntquiuu nchooˈ ndyee meiⁿndyena. 	 Un nenodosimies netiklībai, kā daži no viņiem bija nodevušies, un vienā dienā krita divdesmit trīs tūkstoši.


Na chaˈtso na jnda̱ tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, tjaa meiⁿcwii na nnda̱a̱ nncwantyˈiu jo nnoom, ee chaˈtsoñˈeⁿ mˈaⁿ xueenaˈ jo nnom nqueⁿ na nñequiandyo̱ cwenta. 	 Un Viņa vaiga priekšā nav apslēpts neviens radījums, bet Viņa acīm viss ir kails un atklāts; mums jādod Viņam norēķins.


Luaaˈ sˈaaⁿ cha na nntseixmaⁿ tmaaⁿˈñeeⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tqueⁿ ljoomˈm juunaˈ quia na teitsˈoomndyena ndoˈ ñequio na tyondyena ñˈoomˈm, 	 Lai viņu darītu svētu, šķīstot to ūdens kristībā un dzīvības vārdiem.


Quiaa Ta Jesucristo na canda̱a̱ˈ nntoˈñoomˈyoˈ naya na matseixmaaⁿ. 	 Lai mūsu Kunga Jēzus Kristus žēlastība ir ar jūsu garu!


Sa̱a̱ manquiuˈyaˈyoˈ na tyjeeˈcañoom Cristo na nntseicanoomˈm jnaⁿ na laxmaaⁿya. Ndoˈ jom meiⁿcwii nnom jnaⁿ tîcatseixmaaⁿ. 	 Un jūs zināt, ka Viņš parādījies, lai gandarītu par mūsu grēkiem, un Viņā grēka nav.


Sa̱a̱ jom tsoom nnom Abraham: “Tiyuuˈ ta, xeⁿ cwii joo nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ wjaa na mˈaⁿna, maxjeⁿ nlcweˈ nˈomna.” 	 Bet tas sacīja: Nē, Ābrahama tēv, bet ja kāds no mirušajiem aiziet pie tiem, tad viņi gandarītu par grēkiem!


Tsoom: —Chaˈtso na cwintyˈiaˈyoˈ nmeiⁿˈ, manncueˈntyjo̱ xuee na nntyuiiˈñˈeⁿnaˈ. Taxocaljooˈ cwii tsjo̱ˈ nacjooˈ xˈiaaˈnaˈ. 	 Nāks dienas, kad no tā, ko jūs redzat, ne akmens uz akmens nepaliks, ko nenopostīs.


Ja mantyjiiya chiuu waa na laˈxmaⁿˈyoˈ. Ticatseijomnaˈ ˈo meiⁿ chaˈna ndaatioo teiⁿ, oo meiⁿ chaˈna ndaatioo jmeiⁿˈ. Toom cweˈ mˈaⁿˈyoˈ na queeⁿya nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya quia joˈ nntseijomnaˈ ˈo chaˈna ndaatioo jmeiⁿˈ. Oo toom cweˈ canda̱ˈñˈeⁿ na lˈo̱ˈyoˈ ja quia joˈ nntseijomnaˈ ˈo chaˈna ndaatioo teiⁿ. 	 Es zinu tavus darbus, jo tu neesi ne auksts, ne karsts; kaut jel tu būtu auksts vai karsts!


’Jeˈ jnda̱ sˈaa xuee na tacoca ndyuaa tsjomya Jerusalén. Joˈ chii tjo̱lcwa̱ˈa na nñeˈquiaya cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mati na nntsˈaaya naya nnˈaⁿ ndyuaaya. 	 Bet pēc vairākiem gadiem es atnācu, lai nodotu dāvanas savai tautai un upurētu, un dotu solījumus.


Ncuee quia tyomˈaaⁿ Herodes tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsˈo̱ndaa Judea, tyomˈaaⁿ cwii tyee cwentaa nnˈaⁿ judíos na jndyu Zacarías. Jom tyocañˈeeⁿ ñˈeⁿ tmaaⁿˈ ntyee na seicajndyunaˈ Abías. Scoomˈm jndyu Elisabet, cwii tsˈaⁿ tsjaaⁿ Aarón. 	 Jūdejas ķēniņa Heroda laikā dzīvoja kāds Abijas kārtas priesteris, vārdā Zaharijs, un viņa sieva, vārdā Elizabete, no Ārona cilts.


Jnda̱ tuii na luaaˈ, tja Jesús cwiicheⁿ cwii ndiiˈ ˈndyoo ndaaluee ndoˈ jndye nnˈaⁿ tyˈentyjaaˈna jom. Tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na. 	 Un Viņš izgāja atkal pie jūras, un visi ļaudis gāja pie Viņa, un Viņš tos mācīja.


Majoˈti quia na cwintyˈiaˈyoˈ na cwiluii chaˈtso nmeiⁿˈ na jnda̱ tsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, quia joˈ calaˈno̱ⁿˈyoˈ na jnda̱ teitsio̱o̱ˈ mˈaaⁿnaˈ. Mawaa mawaa xjeⁿ nncwja̱caño̱o̱ⁿnndaˈa. 	 Tā arī jūs, kad redzēsiet to notiekam, ziniet, ka Viņš tuvu durvju priekšā.


Sa̱a̱ tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na tsoom: —Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ ˈñeeⁿ cwiluiiñe tsondyo̱ ndoˈ ndyentyjo̱. 	 Un Viņš tiem atbildēja un sacīja: Kas ir mana māte un mani brāļi?


Jnda̱ teinom na tyˈecho nnˈaⁿ Babilonia nnˈaⁿ Israel ndyuaana, tuiiñe jnda Jeconías ndyuaaˈñeeⁿ. Jndyu tsaⁿˈñeeⁿ Salatiel, Salatiel jom tsotye Zorobabel. 	 Pēc Babilonas verdzības Jehonijs dzemdināja Salatiēlu; Salatiēls dzemdināja Zorobabelu;


Ntyˈiaaˈ Jesús nda̱a̱yâ, tsoom: —Tijoom canda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñe cheⁿnquii tsˈaⁿ. Sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ. 	 Bet Jēzus uzlūkoja viņus un sacīja: Cilvēkiem tas nav iespējams, bet Dievam viss iespējams.


Ndoˈ jnda̱ wjaawixuee, quia joˈ tyjeeˈcañoom Jesús jâ. Meintyjeeⁿˈeⁿ ˈndyoo ndaaluee, sa̱a̱ tîcalaˈno̱o̱ⁿˈâ na manqueⁿ joˈ. 	 Bet rīta ausmā Jēzus stāvēja krastā; tomēr mācekļi nepazina, ka tas ir Jēzus.


Ñˈoomnaˈ nacaxuee na tseixmaⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. Macoˈnaˈ luiˈ chaˈcwijom cwii tsjo̱ˈ na jeeⁿ ndyaˈ jnda, chaˈna tsjo̱ˈ jaspe, ndoˈ xueenaˈ chaˈcwijom tsioo. 	 Tai bija Dieva spožums, un tās gaisma bija līdzīga dārgakmenim, it kā jaspida akmenis, tā kā kristālam.


Queⁿˈtyeⁿˈyoˈ cantyja na cwilaˈtiuuˈyoˈ. Calˈaˈ cheⁿncjoˈyoˈ xjeⁿ na ñeˈcwii nˈomˈyoˈ. Cˈomˈyoˈ na ñeˈcwii waa na quitˈmaⁿ nˈomˈyoˈ cantyja naya na nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo quia na nndyonndaˈ Ta Jesucristo. 	 Tāpēc apjoziet sava prāta gurnus, modrībā un pilnībā ceriet uz to žēlastību, kas jums tiks dota, kad parādīsies Jēzus Kristus.


Sa̱a̱ tsaⁿˈñeeⁿ seiwˈeeⁿ, meiⁿ quiiˈ wˈaa tiˈcjaaqueⁿˈeⁿ. Joˈ chii jluiˈ tsotyeeⁿ ndoˈ sˈaa tyˈoo nnoom na cjaaqueⁿˈeⁿ. 	 Bet viņš sadusmojās un negribēja iet iekšā. Tad viņa tēvs iznāca un sāka to lūgt.


Tsˈaⁿ na matseitiuu na jndye waa na jndo̱ˈ tsˈom, tyootseiˈno̱ⁿˈ chaˈxjeⁿ na macaⁿnaˈ na caljeii. 	 Bet ja kāds iedomājas, ka viņš kaut ko zina, tad tas vēl nav atzinis to, kā viņam tas jāzina.


Juu yuscu na jnda̱ ljoñe na tueˈ saaˈ ndoˈ na mayuuˈ tjaaˈnaⁿ nnˈaaⁿˈaⁿ na nnteiˈxˈee jom, mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ na macanda̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na macantyjaaˈ tsˈoom. Joˈ chii naxuee ndoˈ natsjom macaaⁿ nnom. 	 Bet kas ir īsta atraitne un vientule, lai cer uz Dievu un paliek lūgšanās un aizlūgumos nakti un dienu!


Xeeⁿ nnda̱a̱ nntsaˈ candyo cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntsaquia̱a̱ˈa ncueeteiⁿ. Juu Eubulo, Pudente, Lino, ñequio Claudia ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilayuˈ ñjaaⁿ cwilaˈcwanomna na xmaⁿndyuˈ. 	 Steidzies atnākt pirms ziemas! Tevi sveicina Eibuls un Pudenss, un Linuss, un Klaudija, un visi brāļi.


Luaa waa ñˈoom na matsa̱ˈntjo̱ⁿ: Cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ, chaˈxjeⁿ mˈaaⁿya na candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo. 	 Tas ir mans bauslis, lai jūs viens otru mīlētu, kā es jūs mīlēju.


Ndoˈ jndii na seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom no̱o̱ⁿ, matsoom: “Quicantyjaˈ Pedro. Catseicueˈ quiooˈ nlquiˈ.” 	 Bet es dzirdēju arī balsi man sakām: Celies, Pēteri, nokauj un ēd!


Joˈ chii macaⁿnaˈ na nncˈoocue winom xco nˈom ntjaⁿ xco cha meiⁿ ntjaⁿ xcoˈñeeⁿ ticwiˈndaaˈnaˈ ndoˈ meiⁿ winom. 	 Bet jaunais vīns jāpilda jaunos maisos, tad abi uzglabāsies.


Sa̱a̱ jndeiˈnaˈ na jeˈ, ˈio ndoˈ cha jo̱jo̱tya̱ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na matsˈaaya, ee ticatsonaˈ na nchii Jerusalén na nncueˈ cwii profeta. 	 Tomēr man šodien un rīt, un nākošajā dienā jābūt ceļā, jo nepiedienas pravietim ārpus Jeruzalemes iet bojā.


Juu xjeⁿˈñeeⁿ ˈñeeⁿ tsˈaⁿ na ljo nacjooˈ waaˈ ticandyocueeⁿ na nncjaaqueⁿˈeⁿ joˈ na nncwjeeⁿˈeⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Un kas uz jumta, lai nekāpj zemē iznest kaut ko no savas mājas!


Joˈ chii tsˈaⁿ na matseitiuu na meintyjeeˈtyeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, catsˈaañe cwenta na ticjuˈcjenaˈ juu. 	 Tātad, kas sevī iedomājas, ka viņš stāv, lai pielūko, ka nekrīt!


Ee tsˈaⁿ na maqueⁿtyeⁿ cwii ñˈoom nacjooˈ nquii na macwjiˈ xueeˈ tio naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ, nchii macanda̱ cantyja ˈnaaⁿˈ tioˈñeeⁿ maqueⁿtyeⁿ ñˈoom, maxjeⁿ mawˈatˈmaⁿtonaˈ chaˈtso ˈnaⁿ na cwicantyjo nacjooˈnaˈ. 	 Kas zvēr pie altāra, zvēr pie tā un visa, kas uz tā atrodas.


Ndicwaⁿ matseineiⁿ Pedro nda̱a̱na ndoˈ toˈñoom naⁿˈñeeⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈom. 	 Kamēr Pēteris šos vārdus runāja, nāca Svētais Gars pār visiem, kas vārdos klausījās.


Xeⁿ cwilˈuuya na cwilajomndyo̱ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ mati cwitsaamˈaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ na jaaⁿñe, cantu cwilana̱a̱ⁿya meiⁿ ticˈo̱o̱ⁿya nacje ˈnaaⁿˈ ñˈoom na mayuuˈ. 	 Ja mēs sakām, ka mums sadraudzība ar Viņu, bet staigājam tumsībā, tad melojam un nedarām patiesību.


Taxˈeeñe Pilato nnom Jesús: —¿Ljoˈ joˈ na cwiluiiñenaˈ na mayuuˈ? Ndoˈ jnda̱ na tso Pilato na luaaˈ, jluiˈnnaaⁿˈaⁿ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos. Tsoom nda̱a̱na: —Tjaa jnaⁿ tseixmaⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 Pilāts Viņam sacīja: Kas ir patiesība? Un viņš, to pateicis, atkal izgāja pie jūdiem un sacīja tiem: Es neatrodu pie Viņa nekādas vainas.


Sa̱a̱ joona lˈana na jndeiˈnaˈ na caljooˈñê ñˈeⁿndyena. Jluena: —Caljooˈndyuˈ ñˈeⁿndyô̱ ee jeˈ jnda̱ tmaaⁿ ndoˈ manleinco̱o̱ⁿˈ. Joˈ chii tjaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ wˈaa na nljooˈñê. 	 Bet tie Viņu ļoti lūdza, sacīdami: Paliec ar mums, jo vakars jau metas un diena tuvojas beigām! Un Viņš iegāja pie tiem.


Quia joˈ tyolaˈneiⁿ cheⁿnquieena ñˈeⁿ ncˈiaana, tyoluena: —Xeⁿ nlˈuuya na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jnaⁿnaˈ, quia joˈ nntsoom: “¿Chiuu na tîcalaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿñê?” 	 Bet viņi sevī domāja, sacīdami: Ja mēs teiksim: no debesīm, Viņš mums sacīs: Kāpēc tad jūs neticējāt viņam?


Sooxqueeⁿ canchiiˈnaˈ chaˈcwijom sooˈ catsmaⁿ canchiiˈ, ndoˈ chaˈna canchiiˈ tsaaⁿ. Nˈomnnoom xueenaˈ chaˈcwijom chom. 	 Bet Viņa galva un mati bija balti kā balta vilna un kā sniegs, un Viņa acis kā uguns liesma,


Sa̱a̱ ntˈomndye joona toˈñoomna jom, ndoˈ tyolaˈyuˈna ñˈeⁿñê. Nda̱a̱ joona tquiaaⁿ na cwilaˈxmaⁿna ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet kuri Viņu uzņēma, kas tic Viņa vārdam, tiem Viņš deva varu kļūt par Dieva bērniem.


Tiempoˈñeeⁿ nchii cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo ñetˈomˈyoˈ, ñetˈomˈndyo̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ Israel, ee wato̱ⁿˈ tyomˈaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomtyeⁿ na seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom ñequiondye joona, ndoˈ mati ñˈoom na tsoom nda̱a̱na na nntsˈaaⁿ. Xjeⁿˈñeeⁿcheⁿ meiⁿ ticantyjaaˈ nˈomˈyoˈ jom, meiⁿ na nncˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Jo jūs tanī laikā bijāt bez Kristus, šķirti no Izraēļa kopības, sveši apsolījumu derībai, bez cerības un bez Dieva šinī pasaulē.


Tyondiˈntjo̱ⁿya nnom Ta Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na tyojuˈndyo̱cja̱ya. Ndoˈ tyotˈio̱o̱ya na jnda ntyjiiya ndoˈ wiˈ tyotjo̱ⁿya na tyondo̱o̱ nnˈaⁿ judíos ja. 	 Kalpodams Kungam visā pazemībā un asarās, un pārbaudījumos, ko man sagādāja jūdu vajāšanas;


Sa̱a̱ tiñeˈnquiaañe Juan na caluii na ljoˈ. Tsoom: —Cwa jnda̱ tyjeˈcañoomˈ ja na catseitsˈoomndyo̱ ˈu meiiⁿ na matsonaˈ na ˈu catseitsˈoomndyuˈ ja. 	 Bet Jānis atturēja Viņu, sacīdams: Man jāsaņem kristību no Tevis, bet Tu nāc pie manis?


Sa̱a̱ tˈo̱o̱ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ, jluena: —Ljoˈ chˈeenaˈ jâ. Ncjo̱o̱yâ nncho̱o̱nqua̱a̱ⁿyâ jnaⁿ ñequio ndaayâ na nncueˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 Un visi ļaudis atbildēja un sacīja: Viņa asinis lai nāk pār mums un pār mūsu bērniem.


Mati queⁿˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿˈ wˈaandaa, meiiⁿ na jeeⁿ tˈmaⁿnaˈ ndoˈ jeeⁿ jndeii jndye na mantquie juunaˈ, ndoˈ tsˈoom palaˈ na ñequio wjaañˈoom tsˈaⁿ juunaˈ jeeⁿ cachjoonaˈ, sa̱a̱ nnda̱a̱ nncjaañˈoom tsˈaⁿ wˈaandaaˈñeeⁿ meiⁿyuucheⁿ na lˈue tsˈom tsˈaⁿ. 	 Lūk, arī kuģus, lai gan tie ir lieli, un brāzmaini vēji tos mētā, sīka stūre vada, kurp vien vēlas vadītājs.


Quia na ntyˈiaaˈ Jesús na ntyjantyja jaawijndyendye nnˈaⁿ nacañomˈm, quia joˈ seitiaaⁿˈaⁿ jndyetiaˈñeeⁿ, tsoom: —ˈU jndyetia na macheˈ na cantaa nnˈaⁿ ndoˈ na tileicalaˈneiⁿna, matsa̱ˈntjo̱ⁿ na caluiˈ ndoˈ tajom nncjaˈquieˈnndaˈ naquiiˈ tsˈom tyochjoomˈaaⁿˈ. 	 Un tas, kliegdams un stipri viņu raustīdams, izgāja no tā; un viņš kļuva kā mironis, tā ka daudzi sacīja: Viņš ir miris.


Natán jnda David, David jnda Isaí, Isaí jnda Obed, Obed jnda Booz, Booz jnda Salmón, Salmón jnda Naasón, 	 Tas bija Jeses, tas Obeda, tas Booza, tas Salomona, tas Naasona dēls,


ndoˈ na tyˈiuu nnˈaⁿ jom, sa̱a̱ xuee na jnda̱ ndyee tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tandoˈxcoom chaˈxjeⁿ na matso ñˈoomˈm na teiljeii, 	 Un ka Viņš ticis apbedīts, un ka Viņš saskaņā ar Rakstiem trešajā dienā augšāmcēlies,


’Ndoˈ nchii macanda̱ macaⁿˈa cantyja ˈnaaⁿ joo naⁿmˈaⁿˈ. Mati macaⁿˈa na cateijndeiˈ joo nnˈaⁿ na quia nlaˈyuˈ ñˈeⁿndyo̱ ncˈe ñˈoom na quia nntjeiˈyuuˈndyena 	 Bet ne tikai par viņiem vien es lūdzu, bet arī par tiem, kas caur viņu vārdiem ticēs man.


Ndoˈ yolcuˈñeeⁿ, jndeii jluiˈna tseiˈtsuaa, jeeⁿ tyuena ndoˈ neiiⁿna. Jlaˈtyuaaˈna na nlaˈcandiina nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na luaaˈ jndyena. 	 Un viņas bailēs un lielā priekā ātri izgāja no kapa un steidzās to vēstīt Viņa mācekļiem.


Jnda̱ joˈ toˈñoom ˈom taⁿˈ tyooˈ ñequio we catscaaˈñeeⁿ. Jlunda̱a̱ñê cañoomˈluee, tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ chii tyjeeⁿ joonaˈ, tquiaaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na tˈmaaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ na catˈoom naⁿˈñeeⁿ joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jndyendye. 	 Bet Viņš, paņēmis piecas maizes un divas zivis un paskatījies uz debesīm, svētīja tās un lauza, un deva saviem mācekļiem, lai celtu ļaudīm priekšā.


Mati ñequio jom mawjaa Onésimo, cwii ncjoˈyoˈ na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya jom na jeeⁿ xcweeˈ tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Wendye joona nluena nda̱a̱ˈyoˈ chaˈtso na cwiluii ljooñe. 	 Kopā ar mīlēto un uzticamo brāli Onēzimu, kas ir no jums. Tie jums darīs zināmu visu, kas šeit notiek.


Jnda̱ chii tjaaˈñê tsˈooˈñeeⁿ naquiiˈ tsueˈtsjo̱ˈ xco na jnda̱ tuiiya na tseixmaⁿnaˈ tseiˈtsuaa ˈnaaⁿˈaⁿ. Jnda̱ joˈ seicuuˈñê ˈndyoo tseiˈtsuaa ñequio cwii tsjo̱ˈ tˈmaⁿ, mana tjaaⁿ. 	 Un viņš ielika tās savā jaunajā kapā, ko bija izcirtis klintī. Un viņš, pievēlis kapa durvīm lielu akmeni, aizgāja.


Ee mawaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: Ja wando̱ˈa, matso nquii Tyˈo̱o̱tsˈom, ncˈe naljoˈ joˈ chii chaˈtsondye nnˈaⁿ nntaˈna cantyena jo no̱o̱ⁿya, ndoˈ nlaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na jndooˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Jo ir rakstīts: Tik tiešām, ka es dzīvoju, saka Kungs, visi ceļi tiks locīti manā priekšā, un ikviena mēle atzīs Dievu. (Is.45,23-24)


Ee chaˈtso naⁿmˈaⁿˈ cweˈ na waljooˈ tueeˈna na cwiñeˈquiana nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ yuscumˈaaⁿ meiiⁿ na jñeeⁿˈñê, tjuˈñˈeeⁿ mandi cantyja na nlcwaaⁿˈaⁿ. 	 Jo šie visi ziedoja Dievam dāvanas no tā, kas tiem palika pāri, bet šī no savas trūcības upurēja visu savu iztiku, kas tai bija.


Mati tyolaˈtyeⁿna liaa nnoom, tyotmeiiⁿˈna ndaˈ nnoom ndoˈ tyoluena: —Cjaaweeˈ ˈndyoˈ ˈñeeⁿ juu macwjaˈ ˈu. 	 Un tie apklāja Viņu, un sita Viņu sejā, un jautāja Viņam, sacīdami: Pravieto, kas ir tas, kas Tevi sita?


Ee jnda̱ jndya̱a̱yâ na tyotsoom na Jesús na jnaⁿ Nazaret nntseityuiiˈ watsˈomwaañe ndoˈ nntseichuiiˈ costumbre na tquiaa Moisés nda̱a̱ya. 	 Mēs dzirdējām viņu sakām, ka šis Jēzus no Nācaretes izpostīs šo vietu un pārgrozīs paražas, ko mums devis Mozus.


’Sa̱a̱ ˈo cˈomˈcˈeendyoˈ, ee mˈaⁿ nnˈaⁿ na nñeˈquia cwenta ˈo luee nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ lanˈom ndoˈ joona nntsa̱ˈntjomna na catjaaˈ nnˈaⁿ ˈo naquiiˈ lanˈom. Mati nlˈa nnˈaⁿ na jndeiˈnaˈ nncwintyjeˈjnaⁿˈyoˈ jo nda̱a̱ gobiernom ñequio jo nda̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom ncˈe na laxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya. Ndoˈ na luaaˈ nntjomˈyoˈ, nñequiaanaˈ na ˈo nntjeiˈyuuˈndyoˈ ñˈoom naya ˈnaⁿya nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. 	 Bet paši sevī skatieties! Jo viņi jūs nodos tiesai un sinagogās jūs šaustīs, un manis dēļ jūs stāsieties valdnieku un ķēniņu priekšā viņiem par liecību.


Quia joˈ tyoluena nnom Jesús: —Nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Juan, jndye ndiiˈ cwilaˈcwejndoˈndyena ndoˈ cwilaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ majoˈti cwilˈa nnˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseos. Sa̱a̱ joo nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿndyuˈ cwicwaˈna ndoˈ cwiwena. ¿Chiuu na luaaˈ cwilˈana? 	 Un tie Viņam sacīja: Kāpēc Jāņa un tāpat farizeju mācekļi bieži gavē un skaita lūgšanas, bet Tavējie ēd un dzer?


Sa̱a̱ ˈo cweˈ jnaaⁿˈ ñˈoom na mañequiaa tsaⁿmˈaaⁿˈ ndoˈ xueeˈ tsˈaⁿ na maleiñˈoom, joˈ cwilancjooˈndyoˈ, ndoˈ cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na cwileiñˈomˈ ˈo nnˈaⁿ judíos nchii ljeii cantyja ˈnaaⁿˈ watsˈiaaⁿ. Joˈ chii cajndoˈtoˈ ncjoˈyoˈ, ee ja tiñeˈcuˈxa̱ⁿya ñˈoommeiⁿˈ. 	 Bet ja strīdi ir par mācību, vārdiem un jūsu bauslību, tad lūkojiet paši; es negribu tanīs būt tiesnesis.


Tjantyˈee ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈwaa ndiocheⁿ ndyuaaˈñeeⁿ. 	 Un vēsts par Viņu izpaudās visās šī apgabala vietās.


canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Aser, canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Neftalí, canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Manasés, 	 No Asera cilts divpadsmit tūkstoši apzīmogoti, no Neftalija cilts divpadsmit tūkstoši apzīmogoti, no Manasa cilts divpadsmit tūkstoši apzīmogoti,


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —Cwii ˈo na canchooˈwendyoˈ, cwii tsˈaⁿ na cwinchjeendyô̱ tyooˈ ñˈeⁿñe tsˈom xio jom nñequiaaⁿ cwenta ja. 	 Viņš tiem sacīja: Viens no tiem divpadsmit, kas ar mani roku mērc bļodā.


Jeeⁿ neiⁿya na jnda̱ tyjeeˈcañoom Estéfanas ja, ñequio Fortunato ñequio Acaico. Chaˈcwijom mantyˈiaya ncjoˈyoˈ na mantyˈiaya joona, ee jnda̱ jlaˈnoomndyena cantyja ˈnaⁿya cwii na leicanda̱a̱ nlˈaˈyoˈ na ticˈoomndyoˈ. 	 Bet es priecājos par Stefanas un Fortunāta, un Ahaika klātbūtni, jo viņi aizvieto to, kas trūka no jūsu puses,


Lqueeⁿ na tquiaa yuu na jeeⁿ ljo̱ˈ, joˈ joˈ nnˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Cwilaˈyuˈna cwantindyo xuee sa̱a̱ quia na mandyo cwii na macoˈwiˈnaˈ joona, cwiˈndyena. 	 Un kas uz klints, ir tie, kas dzirdēdami vārdu, priekā uzņem to, bet tiem nav saknes; kādu laiku viņi tic, bet kārdināšanas brīdī tie atkrīt.


Sa̱a̱ quia na jlueeⁿˈeⁿ taleicatseineiiⁿ, joˈ na jlaˈno̱ⁿˈna na waa na tcoˈnaˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ naquiiˈ watsˈom. Cweˈ tyotsˈo̱o̱ lˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na. Ee jnda̱ ta̱ˈ na matseineiiⁿ. 	 Bet viņš iznācis nevarēja tos uzrunāt; un tie noprata, ka viņš dievnamā redzējis parādību. Un viņš māja tiem un palika mēms.


Ncˈe na luaaˈ matso ljeiiˈñeeⁿ, joˈ mawaxˈa̱ya nda̱a̱ˈyoˈ: “¿Chiuu waayuu na cwiluiiñe Cristo tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ ee manquiiti David tsoom na juu cwiluiiñe Ta na matsa̱ˈntjom jom?” 	 Bet ja Dāvids sauc Viņu par Kungu, kā tad Viņš ir tā dēls?


Nda̱a̱ ntˈomndyoˈ ˈo na jnda̱ tˈuncoˈyoˈ, luaa matsjo̱o̱ nnco̱, nchii matsa̱ˈntjom Ta Jesús na caluii na ljoˈ, xeⁿ na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na matseiyuˈ sa̱a̱ scoomˈm tyootseiyuˈ ndoˈ tsaⁿˈñeeⁿ cwiljoya tsˈom na mˈaaⁿ ñˈeⁿñê, tinto̱ⁿˈñê ñequio scoomˈm. 	 Pārējim ne Kungs, bet es saku: ja kādam brālim ir nekristīta sieva un tā piekrīt ar viņu kopā dzīvot, tad lai viņš to neatstāj!


Ndoˈ jo ndyeyu tsˈom xqueeⁿ tyˈioomna ljeii na tˈmo̱ⁿnaˈ jnaaⁿˈaⁿ. Tsonaˈ: “Luaañe juu Jesús na cwiluiiñe Rey cwentaa nnˈaⁿ judíos.” 	 Un virs Viņa galvas tie uzlika Viņa vainas uzrakstu: Šis ir Jēzus, jūdu ķēniņš.


Quia ljoˈcheⁿ tixocaⁿnaˈ na caˈmo̱ⁿ cwii cwii tsˈaⁿ nda̱a̱ ncˈiaaˈ, oo nda̱a̱ nnˈaaⁿˈaⁿ oo nda̱a̱ ntˈomcheⁿ, cha nntaˈjnaaⁿˈna nqueⁿ na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom, ee xjeⁿˈñeeⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ nntaˈjnaaⁿˈna ja, meiiⁿ tsˈaⁿ na titˈmaⁿ cwiluiiñe, meiiⁿ tsˈaⁿ na tjacantyja na matsa̱ˈntjom. 	 Un neviens nemācīs savu tuvāko un neviens savu brāli sacīdams: Pazīsti Kungu, jo visi viņi no mazākā līdz lielākajam pazīs mani,


Ja ñetco̱ˈwiˈa nnˈaⁿ na mˈaⁿ natooˈ Jesús, hasta sˈa na tja̱ joona. Tyowjaya naⁿnom ndoˈ naⁿlcu, tyotio̱o̱ⁿya joona wˈaancjo. 	 Un šo mācību esmu vajājis līdz nāvei, saistīdams un nododams cietumā vīriešus un sievietes,


Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ñeˈcwjiˈnˈmaaⁿñe cheⁿnquii, majoˈto joˈ nntsuuñe. Sa̱a̱ meiⁿnquia tsˈaⁿ na mañequiaañe na catjom ljoˈ na nntjom, tsaⁿˈñeeⁿ nluiˈnˈmaaⁿñê. 	 Kas savu dzīvību centīsies glābt, tas to pazaudēs, bet kas to pazaudēs, tas to atgūs.


ndoˈ nntseicandyaañetyeeⁿ ja chaˈtso nnom nawiˈ ndoˈ nntsˈaaⁿ cwenta ja na nntseijomndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjoom cañoomˈluee. Ñecwii tco caluiitˈmaⁿñê. Amén. 	 Kungs ir mani izglābis no katra ļauna darba un dos pestīšanu savā debesu valstībā; Viņam lai gods mūžīgi mūžos! Amen.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, ndoˈ na jeeⁿ ñeˈcantyˈiaya, ˈo na jeeⁿ jnda ntyjiiya, jeeⁿ neiⁿya cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, na cwiluiindyoˈ cwii na tantjo̱ⁿya, tyeⁿ caljooˈndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesús. 	 Tātad, mani vismīļie brāļi, pēc kuriem es ļoti ilgojos, mans prieks un mans vainagojums, esiet pastāvīgi Kungā, jūs mīļie!


Ndoˈ sˈaanaˈ na jeeⁿ jnda ntyjeeⁿ na tileicaˈlaˈyuˈ naⁿˈñeeⁿ. Jnda̱ chii tjawinoom njoom nchˈu na nndyooˈ tsjomˈm. Tyoˈmo̱ⁿtyeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Un Viņš brīnījās par viņu neticību; un mācīdams Viņš apstaigāja apkārtnes miestus.


Cainán jnda Enós, Enós jnda Set, Set jnda Adán, Adán jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tas bija Enosa, tas Seta, tas Ādama dēls, tas Dieva.


Jnda̱ na ntyˈiaaˈ Jesús na jndo̱ˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoom na tˈo̱, tsoom nnom: —Jnda̱ teindyooˈ na nñequiaandyuˈ na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom ˈu. Jnda̱ joˈ tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ cwii jnda̱a̱ˈ tsˈom na nncwaxˈeti. 	 Bet Jēzus, redzēdams, ka viņš gudri atbildējis, sacīja viņam: Tu neesi tālu no Dieva valstības. Un neviens neuzdrošinājās Viņam vairs jautāt.


—ˈU Maestro, waa ñˈoom na ˈndii Moisés lua̱a̱ya na matsonaˈ xeⁿ tueˈ cwii tsaⁿsˈa ndoˈ tjaaˈnaⁿ ntseinaaⁿ, quia joˈ tyjee tsˈooˈñeeⁿ cocoom ñˈeⁿ scuuˈ xioom. Nncˈom ntseinaaⁿ ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ cha nntseinoomñê na tjaa ntseinda xioom tˈom. 	 Sacīdami: Mācītāj, Mozus teicis: ja kas nomirst bez bērniem, tad lai viņa brālis precē tā sievu un rada savam brālim pēcnācējus!


Ee luaa tso ljeii ˈnaaⁿˈaⁿ: “Ticwii cwii tyochjoo na nluiiñejndyee, queⁿ tsotyeeⁿ, tsoñeeⁿ jom cwentaaˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 Kā Kunga bauslībā rakstīts, lai ikviens vīriešu kārtas pirmdzimtais tiktu Kungam svētīts; (2.Moz.13,2)


Quioˈyoˈ na mˈaaⁿya chaˈtsondyoˈ na jnda̱ teijndyaˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿ jnaⁿˈyoˈ na joonaˈ matseijaaˈñenaˈ nacjoˈyoˈ chaˈcwijom xuu na tileicanaⁿˈyoˈ ndoˈ ja nñequiaya na nntaˈjndyeeˈyoˈ. 	 Nāciet pie manis visi, kas pūlaties un esat apgrūtināti! Es jūs atspirdzināšu.


Jesús ñecwii ñˈoom sa̱ˈntjoom na ticaluena nnom meiⁿcwii tsˈaⁿ na cwiluiiñê na ljoˈ. 	 Un Viņš tiem piekodināja, lai tie par Viņu nevienam nekā nesaka.


Joˈ na jeeⁿ teincuuˈ ee tsˈiaaⁿ na cwilˈaaya jaachˈeetonaˈ na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo. Ndoˈ mati watsˈom tˈmaⁿ na ndiiˈ Diana, ndyo̱o̱ na nquiu chaˈtso nnˈaⁿ na tˈmaⁿti ñˈoom tseixmaⁿ, jaachˈeetonaˈ tjaa ˈñeeⁿ cwitjo̱o̱ñe watsˈomˈñeeⁿ. Jeˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ chaˈwaa ndyuaa Asia ñequio chaˈwaa tsjoomnancue cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena juu sa̱a̱ cweˈ tsˈiaaⁿ na machˈee Pablo nntycwii na jeeⁿ tˈmaⁿ ñˈoom juu nquiuna. 	 Bet ne tikai šai mūsu nodarbei draud briesmas kļūt atmestai, bet arī lielās Diānas templis tiks nievāts un arī sāks iznīkt viņas godība, ko pielūdz visa Āzijā un pasaule.


’Ndoˈ Moisés, quia na tueeˈ chaˈna wenˈaaⁿ choomˈm sˈaanaˈ tsˈoom na ñeˈcjaacanoomˈm nnˈaⁿ tsjaaⁿ na tuiiñê ntseindacantyjo Israel. 	 Kad viņš kļuva četrdesmit gadus vecs, viņam ienāca prātā apmeklēt savus brāļus, Izraēļa bērnus.


Ndoˈ cwii tsaⁿsˈa na titquieñe na jndyu Eutico wacatyeeⁿ mantana cuartoˈñeeⁿ na jnda̱ ndyee na teicantyjooˈnaˈ. Tyjeeˈ na ñeˈcatsom ee teincoo ñˈoom tyoñequiaa Pablo. Joˈ chii jnaⁿjndeii tsaⁿtsjom ñˈeⁿñê. Mana tiooñê xjeⁿ nomtyuaacheⁿ. Tyˈelaˈwe nnˈaⁿ jom, jnda̱ tueeⁿˈeⁿ. 	 Kad Pāvils tik ilgi runāja, tad kāds jauneklis, vārdā Eitihs, uz palodzes sēdēdams, iegrima dziļā miegā un, miega pārvarēts, nokrita no trešā stāva lejā un tika pacelts jau nedzīvs.


Ee xeⁿ matseicanda̱a̱ˈñe tsˈaⁿ chaˈtso ljeiiˈñeeⁿ, sa̱a̱ matseitjo̱o̱ñe cantyja ˈnaaⁿˈ cwii joonaˈ, matseijndaaˈñenaˈ na waa jnaaⁿˈaⁿ jo nda̱a̱ chaˈtso ljeiiˈñeeⁿ. 	 Ja kas izpildītu visu likumu, bet noziegtos pret vienu, tas vainojams pret visu.


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ jndye tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ nlˈana. Ñequio xueya nntjeiiˈna jndyetia naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ, ndoˈ nlaˈneiⁿna ntˈomcheⁿ nnom ñˈoom na tjachuiiˈ. 	 Bet tiem, kas ticēs, sekos šīs zīmes: manā vārdā viņi izdzīs ļaunos garus, runās jaunās valodās;


Quia joˈ ¿chiuu waa na saacantyˈiaˈyoˈ na saˈyoˈ? ¿Aa ntyˈiaˈyoˈ cwii tsˈaⁿ na cwee liaa na jnda? Ntyjii nchii joˈ. Ee ˈo nquiuˈyoˈ na macanda̱ nnˈaⁿ na tjacantyja na tˈmaⁿ nˈiaaⁿ, joona cwicweeˈna liaa jnda ñequio nnˈaⁿ wˈaana. 	 Bet ko jūs gājāt skatīt? Vai mīkstās drēbēs tērptu cilvēku? Lūk, kas tērpjas mīkstās drēbēs, tie dzīvo ķēniņu pilīs.


Cweˈ joˈ tsˈaⁿ na majuˈñecje ndoˈ ticalˈueeˈñe na nluiitˈmaⁿñe, matseijomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈna tyochjoomˈaaⁿ. Ndoˈ na ljoˈ cwiluiitˈmaⁿñê cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tātad, kas pats pazemosies kā šis bērns, tas ir lielākais debesvalstībā.


—Tsaⁿmˈaaⁿˈ ñetsoom jom nntseityueeⁿˈeⁿ watsˈom tˈmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ ñendyee xuee na nntsˈaaxcoom cwiicheⁿ. 	 Un sacīja: Viņš ir teicis: es varu Dieva namu nojaukt un to trijās dienās atkal uzcelt.


Nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ tmaaⁿˈ fariseos jñoomna naⁿˈñeeⁿ. 	 Un atsūtītie bija farizeji.


Ee xeⁿ nmeiiⁿ macwilˈa nnˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱ ja na tjaa jnaⁿ tseixmaⁿya, cwanti na tˈmaⁿti nawiˈ nntjoom naⁿˈñeeⁿ na waa jnaaⁿna. 	 Jo, ja to dara ar zaļu koku, kas notiks ar nokaltušo?


Sa̱a̱ tsˈaⁿ na mañequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ˈoonajnda̱ ncˈiaaⁿˈaⁿ na cwilayuˈ ncˈe tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na ljoˈ cwiñˈomtˈmaaⁿˈndyena nˈomna, ñˈoomˈñeeⁿ matseinjoomˈnaˈ joona. 	 Bet kas pravieto, tas runā cilvēku celšanai, paskubināšanai un iepriecināšanai.


Ee naquiiˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsonaˈ: Quiiˈ tsjoom Sión maqua̱ⁿya cwii tsjo̱ˈ na tseixmaⁿnaˈ tsjo̱ˈ nquii tsiaⁿtsjo̱ˈ wˈaa. Matso Tyˈo̱o̱tsˈom: Ja tjeiiˈa jom cwentaya ndoˈ jeeⁿ ndyaˈ jnda cwiluiiñê; Meiⁿˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñˈeⁿñê, tijoom xuee nntsˈaanaˈ na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na ñentyjaaˈ tsˈom jom. 	 Tāpēc Rakstos teikts: Lūk, es lieku Sionā izredzētu, dārgu stūrakmeni, un kas uz Viņu tic, nepaliks kaunā, (Is 28,16)


Ndoˈ xeⁿ wˈaaˈñeeⁿ mˈaⁿ nnˈaⁿ na ya nnˈaⁿndye, quia joˈ nluii chaˈxjeⁿ na cwinduˈyoˈ na catioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom joona. Sa̱a̱ xeⁿ ticˈomna na ya nnˈaⁿndyena, quia joˈ tixocaluii chaˈxjeⁿ na cwinduˈyoˈ. 	 Un ja šī māja būs tā cienīga, jūsu miers nāks pār to; bet ja tā nebūs cienīga, jūsu miers atgriezīsies jūsos.


Jndye nnom niom na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nnom Ta Jesús, sa̱a̱ manquiiti Espíritu matseijndaaˈñê chaˈtso joonaˈ. 	 Un ir dažādas kalpošanas, bet tas pats Kungs.


Sa̱a̱ sˈo̱o̱ lˈo̱o̱ⁿ na calacheⁿna. Tsoom nda̱a̱na chiuu sˈaa Ta Tyˈo̱o̱tsˈom na tjeiˈ jom naquiiˈ wˈaancjo. Ndoˈ matsoom: —Ñˈoomwaaˈ calacandiiˈyoˈ Jacobo ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaaⁿya na cwilayuˈ. Jnda̱ joˈ jlueeⁿˈeⁿ, tjaaⁿ cwiicheⁿ joo. 	 Pamājis viņiem ar roku, lai tie klusētu, viņš pastāstīja, kā Kungs izvedis viņu no cietuma, un sacīja: Paziņojiet to Jēkabam un brāļiem! Un viņš izgājis devās uz citu vietu.


Tsˈaⁿ natia machˈee ˈo, tilalcweˈyoˈ nawiˈ nacjooˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Xeⁿ na matseijnaaⁿˈaⁿ ˈo, ˈo tilaˈjnaⁿˈyoˈ jom. ˈO cwiicheⁿ ljo calˈaˈyoˈ, cataⁿˈyoˈ na catioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈaⁿ na nmeiiⁿˈ machˈee, ee jnda̱ seijndaaˈñê na ˈo nntoˈñoomˈyoˈ na nntioˈñaaⁿñê ˈo. 	 Neatmaksājiet ļaunu ar ļaunu, nedz lāstus ar lāstiem, turpretim svētiet, jo tam jūs esat aicināti, lai iemantotu svētību.


Quia na jnda̱ seineiⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ na tjañoomˈ, jlueeⁿˈeⁿ joˈ joˈ. 	 Un notika, kad Jēzus šīs līdzības bija beidzis, ka Viņš aizgāja no turienes.


Cwii cwiindyoˈ ˈo queⁿñe cheⁿnquii cwenta aa machˈee chaˈxjeⁿ na matsonaˈ, ee xeⁿ matseicanda̱a̱ˈñe quia joˈ nnda̱a̱ nncˈoom na neiiⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ, nchii ee macwjiˈ cwenta na xcweti machˈee, nchiiti cwiicheⁿ, 	 Ikviens lai pārbauda savu darbu, tad viņam būs gods tikai sevī, bet ne pie cita.


Quia ntyˈiaana na mawjaacaⁿ nnom ndaaluee, jlaˈtiuuna jndii cwintyˈiaana. Jndeii tyolaˈxuaana. 	 Bet tie, redzot Viņu pa jūras virsu staigājam, noturēja Viņu par parādību un kliedza.


Ee mˈaⁿ nnˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na cwilajomndyena ñˈeⁿndyoˈ sa̱a̱ cwinquioˈnnˈaⁿna ˈo. Ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jachˈee xuee teiljeii maˈmo̱ⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿna na nntˈuiiwiˈnaˈ joona chaˈxjeⁿ laxmaⁿna na nntjoomna. Joona ticˈomna cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, ee cwiwilˈueeˈndyena juu naya na matseixmaaⁿ na wanaaⁿ na nncˈomyana ñequio nnˈaⁿ ndoˈ naljoˈ cwilˈana cwitjeiiˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa ndoˈ macanda̱ nqueⁿ tjacantyja na tˈmaⁿ cwiluiiñê jo nda̱a̱ya. 	 Jo iezagušies zināmi ļaudis (par kuriem jau iepriekš ir rakstīts šāds lēmums), bezdievji, kas mūsu Dieva žēlastību izmanto palaidnībai un noliedz vienīgo Valdnieku un Kungu Jēzu Kristu.


ˈU jndaaya Timoteo, luaa ñˈoom na matsa̱ˈntjo̱ⁿya ˈu. Tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom matseijomnaˈ chaˈcwijom tiaˈ. Cˈoomˈ na tiˈmaaⁿˈ tsˈomˈ na matseijnduˈ naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Catsaˈ na ljoˈ na matseiyuˈyaˈ tsˈomˈ ñˈeⁿñê ndoˈ ñequio na ticoˈtianaˈ ntyjiˈ ncˈe na matseicanda̱ˈ chaˈxjeⁿ ñˈoom na ñejlue nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ cantyja ˈnaⁿˈ quia na jlaˈneiⁿna ñˈoom na tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈomna. 	 Šo pamācību, dēls Timotej, es tev ieteicu, lai tu, saskaņā ar agrāk tev pasludinātajiem pravietojumiem, izcīnītu labo cīņu,


Tcaaⁿ ljeii nnom juu na nncjaañˈoom tsjoom Damasco na mˈaⁿ nnˈaⁿ judíos lanˈom ˈnaaⁿna. Ljeiiˈñeeⁿ tquiaanaˈ najneiⁿ na nncjaacwjaaⁿ naⁿnom ndoˈ naⁿlcu nnˈaⁿ na mˈaⁿ natooˈ Jesús, na nncjaachom joona pra̱so Jerusalén. 	 Un lūdza no viņa vēstules Damaskas sinagogām, lai šīs mācības vīriešus un sievietes, kurus atradīs, saistītus vestu uz Jeruzalemi.


Nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ ñequio Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, quiana na nntoˈñoomˈyoˈ juu naya na laxmaⁿna ñequio juu na tjañomtiuu cˈoom tsˈaⁿ jo nda̱a̱na. 	 Žēlastība jums un miers no Dieva, mūsu Tēva, un Kunga Jēzus Kristus!


ˈO yolcu na mˈaⁿ sˈaaˈyoˈ, calaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ nda̱a̱na, ee maxjeⁿ luaaˈ matsonaˈ na calˈa yolcu na cwilaˈyuˈ ñequio Ta Jesús. 	 Sievas, esiet padotas saviem vīriem, jo tā tam jābūt Kunga vārdā.


Seineiⁿticheⁿ Jesús cwii ñˈoom na tjañoomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom xco na maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na. Tsoom: —Tsˈaⁿ na matseiyo̱ liaa, ticatyˈiomnaˈ na nncwjaaˈñê cwii taⁿˈ liaa xco na tyootmaⁿ na nntseiyo̱o̱ⁿ liaa ntsaa. Ee na ljoˈ nntsˈaaⁿ, quia nntmaⁿ liaa tquie quia joˈ nncjaateii liaa xco, nntyjaañenaˈ liaa ntsaa, ndoˈ cwajndiiti nncˈiooˈñenaˈ liaa ntsaaˈñeeⁿ. 	 Neviens neliek jaunas drānas ielāpu uz vecām drēbēm: citādi jaunais ielāps izplīst no vecajām drēbēm, un plīsums top lielāks.


Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ lˈaandaa nchˈu na jnaⁿ Tiberias, tquieˈcañomnaˈ yuu na tcwaˈ naⁿˈñeeⁿ ntyooˈñeeⁿ na jnda̱ tquiaa Ta Jesús na quianlˈuaaˈ Tsotyeeⁿ. 	 Bet citas laivas nāca no Tibērijas tuvu tai vietai, kur viņi, pateikdamies Kungam, ēda maizi.


Ndoˈ na mantyjiiyaya na ljoˈ, matseiˈno̱ⁿˈa na nncˈo̱ⁿtya̱ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ cha nnteijndeiinaˈ ˈo na nntsatsatiˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo ndoˈ na tˈmaⁿti nñequiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ jom. 	 Un to es visā paļāvībā zinu, ka es palikšu pie jums visiem jūsu ticības un prieka sekmēšanai,


ˈÑeeⁿ juu na jnda̱ jnaⁿñe ñequio natia, quia mawaˈcatya̱ⁿ tio ˈnaⁿya, nñequiaya na nncwaˈcatyeeⁿ na cañomya, chaˈxjeⁿ ja jnda̱ jnaⁿndyo̱ ñequio natia ndoˈ jnda̱ jndyocajmaⁿya nacañoomˈ Tsotya̱ya tio ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Kas uzvarēs, tam es ļaušu kopā ar mani sēdēt manā tronī, tāpat kā es uzvarēju un sēžu kopā ar savu Tēvu Viņa tronī.


Quia joˈ tˈo̱ Pedro nda̱a̱na: —Ticwiindyoˈ ˈo calcweˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ cwitsˈoomndyoˈ ñequio xueeˈ Jesucristo, cha nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaⁿˈyoˈ. Quia joˈ nntoˈñoomˈyoˈ Espíritu Santo naquiiˈ nˈomˈyoˈ. 	 Un Pēteris viņiem sacīja: Gandariet par saviem grēkiem, un ikviens no jums lai kristās Jēzus Kristus vārdā jūsu grēku piedošanai, un jūs saņemsiet Svētā Gara dāvanu.


Catseitˈmaaⁿˈñenaˈ nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ nandyeticheⁿ. Catsˈaanaˈ na tjaa ñomtiuu cˈom nnˈaⁿ tsjoomnancue jo nnoom, ee jeeⁿ cjaaweeˈ tsˈoom joona. 	 Gods Dievam augstībā, un miers virs zemes laba prāta cilvēkiem.


Taxˈeeⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ ljoˈ xjeⁿ jnaⁿnaˈ na tjacoˈyanaˈ jnaaⁿ. Ndoˈ tˈo̱o̱ naⁿˈñeeⁿ nnoom: —Wjacheⁿ chjooti na teinom na quiajmeiⁿˈ ˈndii tycu na matseiconaˈ jom. 	 Tad viņš jautāja tiem par stundu, kad tam palicis labāk. Un tie sacīja viņam: Vakar ap septīto stundu drudzis viņu atstāja.


Quia joˈ tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom tjaaⁿ ñˈeⁿ nnˈaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Tyˈecachona naⁿˈñeeⁿ sa̱a̱ nchii ñequio na jndeiˈnaˈ ee nquiaana xeⁿ nnˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈñeeⁿ njñom ljo̱ˈ joona. 	 Tad svētnīcas priekšnieks ar kalpiem aizgāja un atveda viņus, nepielietojot varu, jo baidījās no ļaudīm, ka tie nenomētātu viņus akmeņiem.


Quia joˈ tuo̱nndaˈ Jesús tsˈom wˈaandaa ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Teiˈtyˈiooˈna ndaaluee. Mana tquiena tsjoom yuu na macˈeⁿ Jesús. 	 Un Viņš, iekāpis laivā, pārcēlās pāri un ieradās savā pilsētā.


Jnda̱ tqueeⁿ jaa na tˈmaⁿ cwiluiindyo̱ na mˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ tqueeⁿ na cwiluiindyo̱ ntyee na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na juu cwiluiiñe Tsotyeeⁿ. Catseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom ndoˈ caluiitˈmaⁿñê cantyjati najndeii na matseixmaaⁿ chaˈwaati na yo. Amén. 	 Un kas mūs darījis par ķēniņiem un priesteriem Dievam, savam Tēvam; Viņam lai ir gods un valdīšana mūžīgi mūžos! Amen.


Joo na wanaaⁿ na lˈa apóstoles, mati ja tseixmaⁿ joˈ ndoˈ chiuu waa na laxmaⁿna, mati joˈ matseixmaⁿya. Jnda̱ ntyˈiano̱o̱ⁿya Jesús na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, ndoˈ ˈo cwiluiindyoˈ cwentaaⁿˈaⁿ ncˈe tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ na tyotsˈaaya quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Vai es neesmu brīvs? Vai es neesmu apustulis? Vai es neesmu mūsu Kungu Jēzu Kristu redzējis? Vai jūs neesat mans darbs Kungā?


Xmaⁿñe nomnnˈaaⁿya Prisca ñequio saaⁿˈaⁿ Aquila, mati nnˈaⁿ waaˈ Onesíforo. 	 Sveicini Prisku un Akvilu, un Onezifora namu.


Nntsˈaanaˈ ñˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈxjeⁿ matso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda̱ teiljeii. Juu tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱, nnaaⁿˈ quiiˈ tsˈoom chaˈcwijom candaa na cwiñeˈquia na ticantycwii na wandoˈ tsˈaⁿ. 	 Kas uz mani tic, no tā iekšienes, kā sacīts Rakstos, plūdīs dzīvā ūdens straumes (Is.12,3).


Juu tsˈaⁿ na tˈoomjndyee sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom juu ñˈeⁿ tsˈo, tyotseixmaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tyuaa. Sa̱a̱ nquii tsˈaⁿ na jnda̱ we cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom, tseixmaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ cañoomˈluee. 	 Pirmais cilvēks no zemes - laicīgs; otrs Cilvēks no debesīm - debesu.


Matsonaˈ na candyecheⁿ yolcu ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ ndoˈ na catueeˈndyecjena: 	 Sieviete lai mācās klusībā un visā padevībā!


Sa̱a̱ meiiⁿ na luaaˈ tyomˈaⁿna, maxjeⁿ majndyendyetina ticjaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyena ee tîcalˈana yuu na lˈue tsˈoom. Macweˈ joˈ jndyendyena tja̱na ndyuaa yuu tja nnˈaⁿ cˈoom. 	 Tomēr daudzi no viņiem Dievam nepatika; un viņi gāja bojā tuksnesī.


Luaa ñˈoom na seilcweeⁿˈeⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. Matsoom: —Ja matsˈaa chaˈxjeⁿ na tso profeta Isaías quia tsoom: “Mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na matseiwe jndyeeˈ jo ndoˈ ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom. Calajndaaˈndyoˈ na nquii na tjacantyja na cwiluiitˈmaⁿñe nntsa̱ˈntjom ˈo.” 	 Viņš sacīja: Es esmu saucēja balss tuksnesī. Sataisiet Kunga ceļu, kā to teicis pravietis Isajs! (Is.40, 3)


Cˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ chaˈtso na matseijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nñequiaaⁿ na nndaˈyoˈ. Quia majuˈwiˈnaˈ ˈo, cˈomˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ. Ndoˈ ñequiiˈcheⁿ calaneiⁿˈyoˈ nnoom. 	 Esiet priecīgi cerībā, pacietīgi bēdās, pastāvīgi lūgšanā!


Ncˈe na luaaˈ waa na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya, joˈ chii na cwiluiˈnˈmaaⁿndyo̱, sa̱a̱ quia jnda̱ ntyˈiaaˈ tsˈaⁿ cwii na macantyjaaˈ tsˈoom, tacatsonaˈ na ntyjaaˈti tsˈoom ee cwii na mamantyˈiaaˈ tsˈaⁿ, ticatsonaˈ na ntyjaaˈti tsˈoom. 	 Jo cerībā mēs esam pestīti. Bet cerība, kas redzama, nav cerība, jo kas gan cer uz to, ko kāds redz?


¿ˈÑeeⁿ cwiluiindyuˈ na matseiˈncjooˈndyuˈ ljoˈ machˈee cwiicheⁿ xˈiaˈ na matseiyuˈ? Ee nquii na matsa̱ˈntjom jom nntso na aa xcwe aa tixcwe machˈeeⁿ. Nljoñeya tsaⁿˈñeeⁿ ee waa najndeii na matseixmaⁿ Jesús na matsa̱ˈntjom jom. 	 Kas tu esi, ka tu tiesā cita kalpu? Viņš stāv un krīt par savu Kungu; un viņš stāvēs, jo Dievs ir spējīgs viņu nostiprināt.


Yocheⁿ na tyootˈoomˈndye nnˈaⁿ fariseos, taxˈee Jesús cwii ñˈoom nda̱a̱na. 	 Bet kad farizeji bija sanākuši, Jēzus jautāja viņiem,


Joˈ chii cjooˈ nˈomˈyoˈ na cˈomˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ nnˈaⁿ ndoˈ mati cantyjaaˈ nˈomˈyoˈ na nquii Espíritu Santo nñequiaaⁿ na nndaˈyoˈ na nnda̱a̱ nlˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, majndeiiticheⁿ na nnda̱a̱ nñequiaˈyoˈ ñˈoomˈm. 	 Tiecieties pēc mīlestības, pūlieties pēc garīgajām dāvanām, bet sevišķi, lai jums būtu praviešu dāvanas!


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwiwena ndaa na mañequia tixocatsˈaanaˈ na ñecwetina ee nntsˈaanaˈ naquiiˈ nˈomna chaˈcwijom ndaa na cwileiˈwo̱o̱naˈ tsˈom xo̱ˈ na ticantquieeˈnaˈ na nntsˈaanaˈ na tijoom cantycwii na nntaˈndoˈna. 	 Bet ūdens, ko es tam došu, kļūs par ūdens avotu, kas verd mūžīgai dzīvei.


Maluaaˈ waa na maˈmo̱ⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii, matsonaˈ: “Adán tsˈaⁿ najndyee, tuiiñe ñˈeⁿ tsˈo ndoˈ sˈaaⁿ na tandoˈ”, sa̱a̱ nquii Adán na macanda̱ cwiluiiñe Espíritu, jom mañequiaaⁿ na cwitaˈndoˈ nnˈaⁿ. 	 Pirmais cilvēks Ādams kļuva dzīva dvēsele, pēdējais Ādams - atdzīvinātājs Gars.


Ndoˈ joo nnˈaⁿ na tcwaˈ joˈ tueeˈ chaˈna ñequiee meiⁿ joona. Quia joˈ tˈmaⁿ Jesús naⁿˈñeeⁿ na cˈootona. 	 Bet to, kas ēda, bija tūkstoši četri; un tad Viņš tos atlaida.


ˈO na mˈaⁿˈyoˈ chaˈcwijom na cwindaˈyoˈ, calcwiiya nˈomˈyoˈ. Juu chjoowiˈ na ndi cwileiñˈomˈyoˈ, calajnda̱ˈyoˈ na nncjaanajndeiinaˈ. Ee mawaa xjeⁿ na ñeˈcantycwii nayaˈñeeⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Ee maljeiya na tixcwe cwilˈaˈyoˈ jo nnom Tsotya̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Esi nomodā un stiprini tos, kas taisās mirt, jo es neatrodu tavus darbus pilnvērtīgus sava Dieva priekšā!


Joo nnˈaⁿ na tyˈe xuee tyolˈueena Jesús. Yocheⁿ na tyomˈaⁿna watsˈom, tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: —¿Chiuu mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ, aa nntsˈaacheⁿnaˈ na ticañoom ncuee? 	 Bet tie meklēja Jēzu un, stāvēdami svētnīcā, sarunājās savā starpā: Kā jums šķiet: vai augstie priesteri un farizeji izdeva pavēli, ka ikvienam, kas zina, kur Viņš ir, jāuzrāda, lai tie Viņu apcietinātu.


Joo naⁿˈñeeⁿ tyˈeñetina. Tquiena tsjoom Troas. Joˈ joˈ tyomeiˈndooˈna Pablo ñˈeⁿ ja Lucas. 	 Tie izgāja iepriekš un gaidīja mūs Troadā.


Tso tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —Chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ matseicanda̱ya xjeⁿ na cachjoondyo̱cha̱ⁿ. ¿Aa waa na matseitjo̱o̱tinaˈ ja na catsˈaa? 	 Jauneklis sacīja Viņam: To visu pildīju no savas jaunības; kā vēl man trūkst?


Nnˈaⁿ na meindyuaandye ñˈeⁿñê nacañoomˈ meiⁿsa, to̱ˈna na cwiluena nda̱a̱ ncˈiaana: —¿ˈÑeeⁿ cwiluiiñe tsaⁿmˈaaⁿˈ na mati matseitˈmaⁿ tsˈoom jnaaⁿ nnˈaⁿ? 	 Un tie, kas ar Viņu atradās pie galda, sāka sevī runāt: Kas Viņš tāds, kas pat grēkus piedod?


Ñeˈcwi saayâ, jleino̱o̱ⁿyâ, sa̱a̱ jndeiiti jleino̱o̱ⁿ, nchiiti Pedro. Joˈ chii ja tua̱jndya̱a̱ya yuu waa tseiˈtsuaa. 	 Abi viņi skrēja reizē; bet otrs māceklis skrēja ātrāk nekā Pēteris un nonāca pie kapa pirmais.


Meiiⁿjom ndiiˈ tyoolˈua̱a̱yâ na nlaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ jâ, meiⁿ nda̱a̱ˈ ˈo meiⁿ nda̱a̱ ntˈomcheⁿ. 	 Un mēs nemeklējam godināšanu no cilvēkiem: ne no jums, ne no citiem.


Tˈo̱ yuscuˈñeeⁿ nnoom: —Ja tjaaˈnaⁿ sˈaya. Matso Jesús nnom: —Majoˈndyo ñˈoom na matsuˈ na ˈu tjaaˈnaⁿ saˈ. 	 Sieviete atbildēja un sacīja: Man nav vīra. Jēzus sacīja viņai: Tu pareizi pateici: man nav vīra.


Tquiana winom na nncˈom na tjoomˈnaˈ ñequio cwii nasei na ja. Sa̱a̱ taticˈom quia ljeiiⁿ na tjoomˈ naseiˈñeeⁿ. 	 Un tie Viņam deva dzert vīnu, sajauktu ar žulti. Un Viņš, baudījis, negribēja to dzert.


Quia joˈ tso Jesús: —Caˈndyeˈyoˈ na quiontyjaaˈ yonchˈu ja. Tilantycwiˈyoˈ joona, ee matseijomnaˈ joona chaˈna nnˈaⁿ na cwiñeˈquiandye na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈom. 	 Bet Jēzus viņiem sacīja: Laidiet bērniņus un neliedziet viņiem pie manis nākt, jo tādiem pieder debesvalstība.


Joˈ luaaˈ najndyee na cwitandoˈxco nnˈaⁿ. Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, ticatandoˈnndaˈna hasta quia jnda̱ jnda̱a̱ˈ cwii meiⁿ ndyuˈñeeⁿ. 	 Pārējie mirušie neatdzīvojās, pirms nebija pagājuši tūkstoš gadi. Šī ir pirmā augšāmcelšanās.


Joˈ chii quia na jñeeⁿ na luaaˈ cwilue fariseosˈñeeⁿ, jlueeⁿˈeⁿ tsˈo̱ndaa Judea ñˈeⁿndyô̱ na nntsaayâ Galilea. 	 Tad Viņš atstāja Jūdeju un aizgāja atkal uz Galileju.


Jnda̱ joˈ tjannaaⁿˈaⁿ na jnda̱ we ndiiˈ na nntseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Tsoom: —Tsotya̱ya, xeⁿ xocanda̱a̱ na nncwinomˈnaˈ nawiˈ na nntjo̱ⁿya, ñecuaa, caluii chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈomˈ nncuˈ. 	 Atkal Viņš aizgāja otrreiz un lūdza Dievu, sacīdams: Mans Tēvs, ja šis biķeris nevar iet man secen un man tas jāizdzer, tad lai notiek Tavs prāts!


Juanˈñeeⁿ tyocweⁿ liaa na tuiinaˈ ñˈeⁿ sooˈ camello. Chiˈtyeⁿ xcweeⁿˈeⁿ cwii tjaⁿ. Tyocwaaⁿˈaⁿ calcaa ntyueˈ ndoˈ tyoˈom tsiomˈ jnda̱a̱. 	 Un Jānis bija ģērbies kamieļa spalvas drēbēs, un ādas josta bija ap viņa gurniem. Viņš ēda siseņus un meža medu un sludināja, sacīdams:


Ja mˈaaⁿya ñˈeⁿndye joona, ndoˈ ˈu mˈaaⁿˈ ñˈeⁿndyo̱ ja cha nntsˈaanaˈ na ñeˈcwii cwilaˈxmaⁿna. Ndoˈ na ljoˈ nlaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ na ˈu jñomˈ ja, ndoˈ na candyaˈ tsˈomˈ joona chaˈxjeⁿ na candyaˈ tsˈomˈ ja. 	 Es viņos, un Tu manī; lai viņi būtu pilnīgi vienībā; un lai pasaule atzīst, ka Tu esi mani sūtījis un mīlējis tos, tāpat kā Tu mani esi mīlējis.


Joˈ chii Bernabé ñˈeⁿ Saulo tyˈena yuu na jñom Espíritu Santo joona. Tyˈecuena tsjoom Seleucia. Joˈ joˈ jnaⁿna tyˈena ñˈeⁿ wˈaandaa na nlquiena ndyuaaxeⁿncwe Chipre. 	 Un tie, Svētā Gara sūtīti, aizgāja uz Seleikiju, bet no turienes kuģī pārcēlās uz Kipru.


Jlunda̱a̱ndyena. Meiⁿcwii tsˈaⁿ tîcantyˈiaana macanda̱ ñenquii Jesús. 	 Bet viņi, pacēluši savas acis, neviena neredzēja, kā vien tikai Jēzu.


Matsoom nda̱a̱na: —Catsaˈyoˈ watsˈom tˈmaⁿ. Calaneiⁿˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ ñˈoomwaaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na nncwandoˈ añmaaⁿˈ tsˈaⁿ. 	 Ejiet un, dievnamā nostājušies, runājiet ļaudīm visus šīs dzīvības vārdus!


Tjannaaⁿˈaⁿ na nntseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ quia tyjeeⁿˈeⁿ na jnda̱ ndyee ndiiˈ na mˈaⁿna, tsoom nda̱a̱na: —Cwa ndicwaⁿ cwindaˈyoˈ na cwitaˈjndyeeˈyoˈ. Maleiˈtyeⁿ. Jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ ˈnaⁿya. Jeˈ manntˈue nnˈaⁿ na wiˈndye ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Un Viņš atnāca trešoreiz un sacīja tiem: Guliet jau un dusiet! Ir diezgan! Stunda ir pienākusi: lūk, Cilvēka Dēls tiks nodots grēcinieku rokās.


Tjomndye cwii tmaaⁿˈ tˈmaⁿ nnˈaⁿ nacañoomˈ Jesús, na jnaⁿna cwii cwii njoom. Tyotseineiiⁿ ñˈoom na tjañoomˈ nda̱a̱na. 	 Bet kad sanāca daudz ļaužu un no visām pilsētām steidzās pie Viņa, tad Viņš runāja līdzībā:


Sa̱a̱ manncueˈntyjo̱ xuee na nncwjiˈnaˈ jom quiiˈntaaⁿna, quia ljoˈcheⁿ nlaˈcwejndoˈndyena. 	 Bet nāks dienas, kad līgavaini viņiem atņems, tad tanīs dienās tie gavēs.


Naⁿmˈaⁿˈ cweˈ ñequio ntjaⁿndyueena cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena ja, sa̱a̱ tˈmaⁿ waa na tixcweeˈ nˈomna ñˈeⁿndyo̱. 	 Šī tauta godina mani ar lūpām, bet viņu sirdis ir tālu no manis.


sa̱a̱ wandyo̱ˈ waa cantyja ˈnaaⁿ ángeles ee meiiⁿ na jnda̱tina ndoˈ tˈmaⁿti laxmaⁿna, sa̱a̱ tiquilaˈjnaaⁿˈna joo na jeeⁿ tˈmaⁿ cwiluiindye jo nnom nquii na matsa̱ˈntjom. 	 Kaut gan eņģeļi, kas stiprumā un spēkā lielāki, netiesā viens otru zaimiem,


Jndye nnˈaⁿ tyˈe na mˈaaⁿ na jnaⁿna chaˈwaa tsˈo̱ndaa Judea ñequio tsjoom Jerusalén. Jnda̱ na lcweˈ nˈomna jnaaⁿna, seitsˈoomñê joona tsˈom jndaa Jordán. 	 Un visa Jūdejas zeme un visi jeruzalemieši izgāja pie viņa, izsūdzēja savus grēkus, un viņš tos kristīja Jordānas upē.


Quia macwjiˈ xjeⁿ watsˈom, tincwjiˈ xjeⁿ tachˈeeⁿˈnaˈ. Ee jnda̱ tquiaya na chaˈwaa wenˈaaⁿ nchooˈ we chiˈ na joo nnˈaⁿ na nchii judíos wanaaⁿ na ñequioquieˈna joˈ joˈ. Ndoˈ nlqueⁿna xjeⁿ ˈnaaⁿna tsjoom cwentaya na ljuˈ cwiluiiñenaˈ yuu na meintyjeeˈ watsˈomˈñeeⁿ. 	 Bet ārējo pagalmu, kas ir ārpus dievnama, atstāj un nemērī to, jo tas dots pagāniem; un viņi mīdīs svēto pilsētu četrdesmit divus mēnešus.


Ee cwantindye joona ñeˈcatˈuena jom, sa̱a̱ meiⁿcwii tsˈaⁿ tîcatˈuii jom. 	 Un daži no tiem gribēja Viņu apcietināt, bet rokas neviens Viņam nepielika.


Ee na nlaxˈiaaˈndyoˈ ñˈeⁿndyo̱ xocanchjenaˈ ˈo chaˈna manchje tsˈoom na ljo cantyaˈ quiooˈndyo. Ndoˈ ñˈoom na maqua̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ cweˈ na ya ya xjeⁿ jnda̱ˈyoˈ. 	 Jo mans jūgs ir tīkams, un mana nasta viegla.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Ncˈe na ˈo jeeⁿ quieˈ nˈomˈyoˈ, joˈ chii tquiaa Moisés na wanaaⁿ na nntyuiiˈ ljeii ˈnaⁿˈyoˈ ñˈeⁿ lcuuˈyoˈ. Sa̱a̱ nchii laaˈtiˈ teijndaaˈ najndyee. 	 Viņš sacīja tiem: Jūsu cietsirdības dēļ Mozus atļāva jums atstāt savas sievas, bet no sākuma tas tā nebija.


Tsoom nda̱a̱na: —Catsaˈyoˈ, canduˈyoˈ nnom cajndyeˈñeeⁿ: “Queⁿˈ cwenta, ja manncwjiiˈtya̱ya naⁿjndii naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. Ndoˈ nntseinˈmaⁿtya̱ya nnˈaⁿwii ˈio cha luaaˈ. Ndoˈ tajndye cwii tjo̱o̱ na nntseicanda̱a̱ˈndyo̱ tsˈiaaⁿ na jndyo̱o̱ya.” 	 Un Viņš tiem sacīja: Ejiet un sakiet šim lapsai: lūk, es izdzenu ļaunos garus un dziedinu slimos šodien un rīt, bet trešajā dienā es pabeigšu.


¿ˈÑeeⁿ cwii ˈo nnda̱a̱ nntsˈaa na nleitcooñeti meiiⁿ ñeˈchjoowiˈ, cweˈ na jeeⁿ jndye matseitiuu? 	 Bet kas no jums rūpējoties var pagarināt savu augumu par vienu olekti?


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —Xeⁿ na mayuuˈcheⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñê tsotyeˈyoˈ, quia joˈ mati nncˈomˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ ja ee jnaaⁿya na mˈaaⁿ ndoˈ jndyo̱o̱ya na mˈaⁿˈyoˈ. Nchii jndyo̱o̱ cantyja ˈnaⁿ nnco̱, nqueⁿ jñoom ja. 	 Jēzus viņiem sacīja: Ja Dievs būtu jūsu tēvs, tad jūs mani mīlētu, jo es esmu izgājis un nāku no Dieva. Jo es neesmu nācis no sevis, bet Viņš mani ir sūtījis.


Calˈandyoˈ cwenta na tiñequiandyoˈ na nlaˈjomndyoˈ ñequio nnˈaⁿ na cwinquioˈnnˈaⁿ ntˈomcheⁿ ñequio ñˈoom na mˈaaⁿˈ nˈomna, ñˈoom na matseiñˈeeⁿˈñenaˈ nnˈaⁿ ee nchii cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo cwilaˈjomndyena, macanda̱ cwiˈoolaˈjomndye chiuu na nquiu nquiee ndoˈ ñequio natia najnda̱ na cwitsa̱ˈntjom tsjoomnancuewaañe. 	 Pielūkojiet, lai kāds jūs nepieviļ ar savu prātniecību un tukšiem maldiem, kas dibināti uz cilvēku mācībām un pasaules pamatspēkiem, bet ne uz Kristu,


macaⁿˈa cwii nayaˈñeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ juu tiˈjndaaya Onésimo, na tuiiñexcoom ñjaaⁿñe yuu na mˈaaⁿya wˈaancjo. 	 Es tevi lūdzu par savu dēlu Onēzimu, kuru, važās būdams, dzemdināju.


Ndoˈ Felipe jeˈ, teitquiooˈñê tsjoom Azoto, ndoˈ jndye njoom tyomanoom tyoñequiaaⁿ ñˈoom naya hasta tueeˈnnaaⁿˈaⁿ tsjoom Cesarea. 	 Bet Filips tika atrasts Azotā un, evaņģēliju sludinādams, pārstaigāja visas pilsētas, kamēr nonāca Cēzarejā.


Cwii joo naⁿˈñeeⁿ na wiˈndye na ñoom ñˈeⁿñê, seijnaaⁿˈ jom. Tso: —¿Aa nchii Cristo cwiluiindyuˈ? Cwa cwjiˈnˈmaaⁿndyuˈ cheⁿnncuˈ ndoˈ mati jâ. 	 Bet viens no tiem ļaundariem, kas bija piesists krustā, zaimoja Viņu, sacīdams: Ja Tu esi Kristus, tad glāb sevi un mūs!


Juanˈñeeⁿ tyocwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaaⁿˈ juu quia seiweeⁿ jñeeⁿˈeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Tsoom: —Nquiuˈyoˈ na jnda̱ ñetsjo̱o̱ na ˈio cha nleitquiooˈñe cwii tsˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na meiⁿchjoo ticˈoomˈnaˈ ja ñˈeⁿñê, ee maxjeⁿ mˈaaⁿ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nluiindyo̱. Manquii tsˈaⁿ na mandyowindyooˈ luaaˈ joˈ. 	 Jānis liecina par Viņu un sauc, sacīdams: Šis bija Tas, par ko es sacīju: kas pēc manis nāks, Tas bija pirms manis, jo Viņš bija agrāk nekā es,


Ncuee na macanda̱, matso Tyˈo̱o̱tsˈom, njño̱o̱ⁿya Espíritu na cwiluiindyo̱ naquiiˈ nˈom jndye nnˈaⁿ. Ndaˈyoˈ na naⁿnom ñequio ndaˈyoˈ na naⁿlcu nlaˈneiⁿna ñˈoom na nntsjo̱o̱ nda̱a̱na. Naⁿnom na titquiendye waa na nlcoˈnaˈ nda̱a̱na na nntyˈiaana. Ndoˈ naⁿnom na tquiendye ndaa nntsoona. 	 Tas būs pēdējās dienās, saka Kungs, es izliešu no sava Gara pār ikvienu miesu, un jūsu dēli un jūsu meitas pravietos, un jūsu jaunieši redzēs parādības, un jūsu sirmgalvji sapņos sapņus.


Quia na wjaacanda̱a̱ˈ ntquieeˈ xueeˈñeeⁿ cantyja na nlaˈcanda̱a̱ˈndyena, ntˈom nnˈaⁿ judíos na jnaⁿ ndyuaa Asia ntyˈiaana Pablo naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. Joˈ chii tyolaˈjmeiⁿˈna chaˈtso nnˈaⁿ ndoˈ tˈuena Pablo. 	 Bet kamēr pagāja septiņas dienas, tie jūdi, kas bija no Āzijas, redzēdami viņu svētnīcā, sakūdīja visu tautu un, sagrābuši viņu, kliedza:


Tsjoom Listra tyowacatyeeⁿ cwii tsaⁿsˈa na tileicjaacaa ee maxjeⁿ ntjeiⁿ ncˈeeⁿ tuiiñê. Meiⁿjom ndiiˈ tyoojaacaⁿ. 	 Viņš dzirdēja Pāvilu runājam, kas, to uzlūkodams un redzēdams, ka tam ir ticība kļūt dziedinātam,


Lqueeⁿ na tquiaa naquiiˈ lˈo̱o̱ nioom, joˈ nnˈaⁿ na ya Cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet citi, kas starp ērkšķiem sēti, tie ir tie, kas vārdu uzklausa,


Jnda̱ na ndyueñˈeⁿ seicatsoom, seijomnaˈ jndyo cwii jndoˈ tˈmaⁿ tyuaaˈñeeⁿ. Jnaⁿnaˈ na tcoˈwiˈnaˈ jom na tjaaˈnaⁿ ljoˈ cwii ya nleilˈueeˈñê. 	 Un pēc tam, kad viņš visu bija notērējis, tai zemē izcēlās liels bads; un arī viņš sāka ciest trūkumu.


’Quia joˈ tintyueˈyoˈ ljoˈ na nlˈa nnˈaⁿ ˈo. Ee chaˈtso na wantyˈiuuˈ mˈaaⁿnaˈ jeˈ, maxjeⁿ nleitquiooˈ. Ndoˈ meiⁿ tjaaˈnaⁿ cwii na cweˈ ntyˈiu tuii na tixocwitquiooˈnaˈ. 	 Tomēr nebīstieties no viņiem, jo nekas nav noslēpts, kas neatklāsies, un nekas nav slepens, kas nekļūs zināms.


Ee tyjeeˈcañoom Juan, tsˈaⁿ na ñeseitsˈoomñe nnˈaⁿ, jom tîcwaaⁿˈaⁿ nantquie na ya, meiⁿ winom tîcˈom. Sa̱a̱ ˈo cwinduˈyoˈ: “Tsaⁿjndii matseixmaaⁿ.” 	 Jo atnāca Jānis Kristītājs: viņš neēd maizi un nedzer vīnu, un jūs sakāt: viņā ir ļaunais gars.


’Nchii matsjo̱o̱ ñˈoomwaaˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ na chaˈtsondyoˈ. Mantyjiiya chiuu nˈomˈ ˈo na jnda̱ tjeiiˈndyo̱. Ee maxjeⁿ macaⁿnaˈ na catseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii. Matsonaˈ: “Manquii na macwaˈ ñˈeⁿndyo̱ malcweˈ nacjoya.” 	 Es nerunāju par jums visiem; es zinu, kurus izredzēju, bet Rakstiem jāpiepildās: Kas kopā ar mani ēd maizi, tas pacels savu papēdi pret mani (Ps.40).


Naⁿˈñeeⁿ cwilaxmaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue, ncˈe na ljoˈ ñˈoom na cwilaneiⁿna laxmaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilajomndye cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ cwindyena ñˈoom na cwiñequia naⁿˈñeeⁿ. 	 Tie ir no pasaules, tāpēc viņi runā par pasauli, un pasaule klausās viņos.


Juu quiooˈjndiiˈñeeⁿ na jnda̱ tcoˈnaˈ na ntyˈiaˈ ñetandoˈyoˈ ndoˈ jeˈ tacwandoˈyoˈ sa̱a̱ quia nluiˈnndaˈyoˈ yuu na ticantycwii na njoom. Jnda̱ chii nncjuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom juuyoˈ yuu na nntsuuñeyoˈ. Cantyjati na tuii tsjoomnancue maxjeⁿ waa cwii libro na chuunaˈ ncuee nnˈaⁿ na ticantycwii na cwitaˈndoˈ. Sa̱a̱ nquiee nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancue na tyoowiljeii ncueena nacjooˈ libroˈñeeⁿ, jeeⁿ nntseitsaⁿˈnaˈ joona quia na nntyˈiaanndaˈna quiooˈjndiiˈñeeⁿ. Ee teiyo ñetˈoomyoˈ ndoˈ jeˈ tacˈoomñeyoˈ sa̱a̱ quia nncwjeˈnndaˈyoˈ. 	 Zvērs, ko tu redzēji, bija un vairs nav; bet tas izkāps no bezdibeņa un ies pazušanā. Tad zemes iedzīvotāji (kuru vārdi nav ierakstīti dzīvības grāmatā) brīnīsies, redzēdami zvēru, kas bijis, bet kura nav.


Tyoñequiaaⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tyoˈmo̱o̱ⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesucristo. Tˈmaⁿ waa na tjuˈnaaⁿñenaˈ na tyotseineiiⁿ. Meiⁿcwii tjaa ˈñeeⁿ seitsaaⁿˈñe jom. 	 Neviena netraucēts, viņš sludināja Dieva valstību un visā paļāvībā mācīja par Kungu Jēzu Kristu.


Naquiiˈ lˈaaˈñeeⁿ tyomaⁿˈ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿwii, ñˈeⁿ nnˈaⁿ na nchjaaⁿ, ñˈeⁿ nnˈaⁿ na tileicˈoocaˈ, ñequio nnˈaⁿ na jnda̱ teintjeiⁿ luee, ncˈeeˈ. Tyomeindooˈna na nleiwo̱o̱ ndaatioo na ñjom peilaˈñeeⁿ. 	 Tanīs gulēja liels daudzums slimnieku, aklo, klibo un izkaltušo, kas gaidīja ūdens sakustēšanos.


Juu xjeⁿˈñeeⁿ jndeii seixuaa Jesús, tsoom: —Eloi, Eloi, ¿lama sabactani? (Ñˈoommeiiⁿ matsonaˈ: Tyˈo̱o̱tsˈomya, Tyˈo̱o̱tsˈomya, ¿chiuu na maˈndiiˈ ja?) 	 Un devītajā stundā Jēzus skaļā balsī sauca, sacīdams: Eloi, Eloi, lema sabahtani! Tulkojumā: MansDievs, mans Dievs, kāpēc Tu mani esi atstājis? (Ps.21,2; Mt.27,46)


ˈÑeeⁿ ˈo na ñeˈcandyeˈyoˈ, candyeˈyaˈyoˈ ñˈoom na matseineiⁿ Espíritu Santo nda̱a̱ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ.” 	 Kam ausis, lai dzird, ko Gars saka baznīcām!


Meiⁿcwiindyoˈ ˈo tinquiuˈnnˈaⁿñe cheⁿnquii cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ. Xeⁿ mˈaaⁿ ˈñeeⁿ tsˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na matseitiuu na jndo̱ˈ tsˈom chaˈxjeⁿ nquiee nnˈaⁿ tsjoomanancue cwitjeiiˈna cwenta, cˈoom juu chaˈna tsˈaⁿ na meiⁿchjoo tijndo̱ˈ tsˈom, cha mayuuˈcheⁿ nntseixmaaⁿ tsˈaⁿ na jndo̱ˈ tsˈom. 	 Lai neviens sevi nepieviļ! Ja kāds uzskata sevi gudru šinī pasaulē, tam jātop neprātīgam, lai kļūtu saprātīgs.


Ndoˈ mati nnˈaⁿ na ndana Moisés tyolaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Joˈ chii jnda̱ na tuiiñê, tantyˈiuuna jom ndyee chiˈ, ee tqueⁿna cwenta nchii cweˈ meiⁿquia tsˈaⁿ ndana, meiⁿ tîcatyuena na sa̱ˈntjom rey na cwje chaˈtsondye yoˈndaa na naⁿnom. 	 Ticībā vecāki slēpa Mozu pēc dzimšanas trīs mēnešus, jo redzēja, ka bērns ir skaists, un viņi nebijās ķēniņa pavēles.


Pedro ñˈeⁿ Juan jlaˈneiⁿna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tjeiˈyuuˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Jnda̱ chii jnaⁿna tsjoomˈñeeⁿ ndyuaa Samaria na nncˈoolcweeˈna Jerusalén. Jndye njoom nchˈu tyoˈoowiˈnomna ndyuaaˈñeeⁿ. Tyoñequiana ñˈoom naya nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Tad viņi, Dieva vārdu apliecinājuši un pavēstījuši, griezās atpakaļ uz Jeruzalemi un vēl daudziem Samarijas apgabaliem sludināja evaņģēliju.


Tˈueeⁿ tsˈo̱ tsˈoo chjoo. Tsoom nnom: —Talita, cumi. (Ñˈoomwaaˈ matsonaˈ: ˈU leii, matsjo̱o̱ njomˈ, quicantyjaˈ.) 	 Un Viņš, satvēris meitiņas roku, sacīja tai: Talita, kumi! Tulkojumā: Meitiņ, es tev saku, celies augšām!


Sa̱a̱ apóstoles ndooˈ nquiuna cweˈ ñˈomnco joˈ. Tîcalaˈyuˈna. 	 Un šie vārdi tiem izlikās neprātīgi; un tie viņām neticēja.


Ndoˈ ndiocheⁿ yuu na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom seintyjanaˈ ndioom ncˈe na jeeⁿ neiⁿncooˈ caxueeñê ndoˈ tjacantyja najneiⁿ. Meiⁿ tjaa ˈñeeⁿ juu nnda̱a̱ nncjaaquieeˈ joˈ joˈ hasta na jnda̱ teinom ntquieeˈ nawiˈ na nntjoom nnˈaⁿ na cwileiˈcho ntquieeˈ ángelesˈñeeⁿ. 	 Un svētnīca piepildījās dūmiem no Dieva majestātes un viņa spēka, un neviens nevarēja ieiet svētnīcā, kamēr nebeidzās septiņu eņģeļu septiņas mocības.


Quia joˈ taqueeⁿ, ntyˈiaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, tsoom nda̱a̱na na ñenquieena: —Jeeⁿ neiiⁿ nnˈaⁿ na cwintyˈiaanda̱a̱ tsˈiaaⁿ na cwintyˈiaˈyoˈ na matsˈaaya. 	 Un Viņš, griezdamies pie saviem mācekļiem, sacīja: Svētīgas tās acis, kas redz to, ko jūs redzat!


Ee nquii Tsotya̱ na tquiaaⁿ joona lˈo̱o̱, jom cwiluiitˈmaⁿñetyeeⁿ na chaˈtso, ndoˈ meiⁿcwii tjaa ˈñeeⁿ juu nnda̱a̱ nncwjiˈ joona lˈo̱o̱ⁿ. 	 Mans Tēvs, kas man deva tās, ir lielāks par visiem; un neviens nespēj izraut tās no mana Tēva rokas.


’Tintsachoˈyoˈ sˈom cajaⁿ, meiⁿ sˈom xuee, meiⁿ sˈom wee na ñjom chetsjaˈ na ntyjaandyoˈ. 	 Neturiet savās jostās ne zeltu, ne sudrabu, ne naudu,


Xeⁿ na cwitioˈñˈoom nnˈaⁿ ˈo ee na cwiluiindyoˈ cwentaaˈ Cristo matioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo. Machˈeeⁿ na ljoˈ ee nquii Espíritu na cwiluiiñê mˈaaⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Mayuuˈ na cwilaneiⁿna ñˈoom ntjeiⁿ nacjooˈ Cristo sa̱a̱ cwiluiitˈmaⁿñê cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Ja jūs nievā Kristus vārda dēļ, tad jūs esat svētīgi, jo Dieva gods, godība un spēks, un Viņa Gars mīt pār jums.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱yâ cwii ñˈoom tjañoomˈ, tsoom: —Tsotya̱ya na mˈaaⁿ cañoomˈluee, ticwii cwii tsˈoom ntjom na nchii nqueⁿ tcoomˈm, maxjeⁿ nnqueeⁿ juunaˈ. 	 Bet Viņš atbildēja un sacīja: Visi stādi, ko mans Debestēvs nav stādījis, tiks ar saknēm izrauti.


Quia joˈ jndeii seixuaa Jesús, tsoom: —Tsotya̱ya, maˈndiya cantyja na wando̱ˈa naquiiˈ lˈo̱ˈ. Jnda̱ tsoom na luaaˈ, mana tueeⁿˈeⁿ. 	 Un Jēzus sauca skaļā balsī, sacīdams: Tēvs, Tavās rokās es nododu savu garu! Un Viņš, to teikdams, izdvesa garu.


Manquiuuyaayâ na luaaˈ waa ee cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe Cristo. 	 Bet tāda paļāvība mums ir uz Dievu caur Kristu;


Quia joˈ nchii cweˈ tomti cantyja ˈnaaⁿˈ juu tsˈaⁿ na seitjo̱o̱ñe, joˈ na seiljeiya cartaˈñeeⁿ, meiiⁿ nchii cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsotyeeⁿ na jluiˈjnaaⁿˈñe, sa̱a̱ seiljeiya juunaˈ chaˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom nntseicaˈmo̱ⁿyanaˈ na ˈo jnda nquiuˈyoˈ ja. 	 Tātad, ja es jums rakstīju, tad ne tā dēļ, kas padarīja netaisnību, un arī ne cietēja dēļ, bet lai parādītu tās rūpes, kas mums ir jūsu labā


Quia joˈ seiñˈoomˈñe Pedro joona na caljooˈndyena joˈ joˈ. Ndoˈ teincoo cwiicheⁿ xuee tjaaⁿ ñˈeⁿndyena. Ndoˈ ntˈom nnˈaⁿ tsjoom Jope na cwilayuˈ tyˈena ñˈeⁿñê. 	 Tad viņš ieveda tos iekšā un uzņēma mājvietā; bet nākošajā dienā viņš cēlies gāja tiem līdz; arī daži brāļi no Jopes pavadīja viņu.


Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na ñecwii meiⁿ toˈñom, tjaaⁿ tjacaˈñeeⁿ quiiˈ tyuaa, joˈ joˈ tantyˈioom sˈom ˈnaaⁿˈ patrom ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Bet tas, kas bija saņēmis vienu, aizgāja un ieraka to zemē, un tā paslēpa sava kunga naudu.


Jluiˈna chˈeⁿ. Tyolaˈneiⁿ ntyjeena nda̱a̱na. Jluena: —Tjaa ljoˈ sˈaa tsaⁿmˈaaⁿˈ na tseixmaaⁿ na nncueeⁿˈeⁿ oo na nljooˈñê wˈaancjo. 	 Aizgājuši tie sarunājās savā starpā, sacīdami: Šis cilvēks neko tādu nav darījis, ar ko būtu pelnījis nāvi vai važas.


Ncˈe na ljoˈ, matsonaˈ na cwii cwii tsˈaⁿ cwitjo̱o̱cheⁿ na nlcwaaⁿˈaⁿ tyooˈñeeⁿ ndoˈ na nncˈom na ñjom wasoˈñeeⁿ, cˈoomˈya tsˈoom na aa tjaaˈnaⁿ cwii nnom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ na matseicuˈnaˈ na nntseijomñê juu joˈ. 	 Bet lai cilvēks pats sevi pārbauda, un tā lai ēd no šīs maizes un dzer no šī biķera!


Na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ nñequiaaⁿ na tjaa ñomtiuu cˈomˈyoˈ jo nnoom na juu joˈ tˈmati tseixmaⁿnaˈ nchiiti na nnda̱a̱ nntseiˈño̱ⁿˈ tsˈaⁿ, ndoˈ juunaˈ nntsˈaanaˈ cwenta nˈomˈyoˈ ñequio joo ñomtiuu na mˈaⁿˈyoˈ ee na matseitjoomˈnaˈ ˈo ñˈeⁿ Cristo Jesús. 	 Un Dieva miers, kas pārspēj visu saprašanu, lai pasarga jūsu sirdis un jūsu domas Jēzū Kristū!


Meiiⁿ na maniom na matseichjooˈnaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ sa̱a̱ mˈaaⁿyâ na neiiⁿyâ. Meiiⁿ na jneeⁿˈndyô̱ sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿyâ maqueⁿnaˈ jndye nnˈaⁿ na tyandyena jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Meiiⁿ na meiⁿchjoo tjaa na cwileiñˈo̱o̱ⁿyâ, sa̱a̱ chaˈtsoñˈeⁿ laˈxmaⁿnaˈ cwentaayâ. 	 Kā noskumuši, bet vienmēr priecīgī; kā trūkumcietēji, bet kas daudzus dara bagātus; kā tādi, kam nekā nav un tomēr ir viss.


Tjameintyjeeˈ Jesús, tˈmaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. Tsoom nda̱a̱na: —¿Ljoˈ lˈue nˈomˈyoˈ na nntsˈaaya ˈo? 	 Un Jēzus apstājās, pasauca viņus un sacīja: Ko jūs gribat, lai es jums daru?


Tsˈaⁿ na laaˈtiˈ mˈaaⁿˈ tsˈom tintseitiuu na nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom na macaⁿ. 	 Lai tāds cilvēks nedomā kaut ko no Kunga saņemt.


Quiaˈyoˈ na cateijndeiinaˈ nnˈaⁿ, quia joˈ mati nntoˈñoomˈyoˈ na nnteijndeiinaˈ ˈo. Ee Tyˈo̱o̱tsˈom nñequiaaⁿ na nntoˈñoomˈyoˈ cwii na canda̱a̱ˈ tuˈxeⁿnaˈ. Joˈ joˈ matseijomnaˈ chaˈcwijom cwii ˈnaⁿ na teincwiiˈnaˈ, tyeⁿ tyˈecuenaˈ hasta tooˈ wantyjo. Ee cantyjati xjeⁿ na cwiñeˈquiaˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ, majoˈti nntseilcweˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwii nnjoom nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Dodiet, tad arī jums tiks dots: labu, saspaidītu sakratītu un pārpilnīgu mēru jums iedos jūsu klēpī. Jo ar to mēru, ar kādu jūs mērīsiet, jums atmērīs.


Maluaaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na matseiyuˈya tsˈomˈ ñˈeⁿñê xeⁿ tjaaˈnaⁿ tsˈiaaⁿ cochˈeenaˈ ñˈeⁿndyuˈ quia joˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na ticwandoˈnaˈ naquiiˈ tsˈomˈ. 	 Tāpat arī ticība pati sevī ir mirusi, ja tai nav darbu.


Sa̱a̱ teicantyja cwiindye joona, tsˈaⁿ na jndyu Gamaliel. Jom tsˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseos ndoˈ maˈmo̱o̱ⁿ chiuu matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés, chaˈtsondye nnˈaⁿ ya ñˈoom nquiuna cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Teintyjeeⁿˈeⁿ ndoˈ sa̱ˈntjoom na caluiˈya apóstoles chˈeⁿ chjoowiˈ taⁿˈndyo. 	 Bet kāds farizejs, vārdā Gamaliēls, visā tautā iecīnīts bauslības mācītājs, piecēlās augstajā tiesā un lika šos cilvēkus uz īsu brīdi izvest ārā.


Quia joˈ taxˈee tsˈaⁿ Etiopía nnom Felipe, matsoom: —Cwii nayaˈñeeⁿ, catsuˈyaˈ no̱o̱ⁿ, tsˈaⁿ na tyoñequiaa ñˈoommeiiⁿñe ¿aa matseineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ oo aa cantyja ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ? 	 Tad einuhs jautāja Filipam, sacīdams: Es tevi lūdzu, par ko pravietis to saka? Par sevi vai par kādu citu?


Jesús jeeⁿ tcom tsˈoom na chjooˈ tsˈoom, tsoom: —Naⁿmˈaⁿˈ cwitaⁿna cwii ˈnaaⁿ na nntyˈiaana na nnaⁿnaˈ cañoomˈluee. Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, maxjeⁿ xonquia na nntyˈiaana meiⁿcwii ˈnaaⁿ meiiⁿ na cwitaⁿna. 	 Un Viņš nopūtās savā garā un sacīja: Ko šī cilts meklē zīmi? Patiesi es jums saku: šai ciltij nekāda zīme netiks dota.


Ndoˈ taxˈa̱a̱yâ nnoom, lˈuuyâ: —ˈU Maestro, ¿ˈñeeⁿ juu seitjo̱o̱ñe nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ na tuiiñe tsaⁿmˈaaⁿˈ na nchjaaⁿˈaⁿ? ¿Aa nqueⁿ oo aa nnˈaⁿ na nda jom? 	 Un mācekļi jautāja Viņam: Rabbi, kas ir grēkojis: viņš pats vai viņa vecāki, ka tas neredzīgs piedzimis?


Quia joˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ ntyjaaˈa ntyjaya na laˈxmaⁿna cantyja na matyˈiomyanaˈ nntˈo̱o̱na, nluena: “Ta, ¿cwaaⁿ ntyˈiaayâ ˈu na ñeˈjndoˈ ndoˈ tquiaayâ na tcwaˈ, oo ntyˈiaayâ ˈu na ñeˈcˈuaˈ ndaa ndoˈ ñetquiaayâ ndaatioo na tˈuaˈ? 	 Tad taisnīgie atbildēs Viņam un sacīs: Kungs, kad mēs esam redzējuši Tevi izsalkušu un Tevi paēdinājuši, izslāpušu un devuši Tev dzert?


Ndoˈ tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ: —Ja mawaxˈa̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya ¿aa wanaaⁿ na cateijndeii tsˈaⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ na wiˈ matjom, oo aa ticateijneiⁿ juu? ¿Aa cwjiˈnˈmaaⁿñê xˈiaaⁿˈaⁿ na ticueˈ, oo aa caˈñeeⁿ na cueˈ? Sa̱a̱ joona yacheⁿ jlaˈcheⁿna. 	 Un Viņš sacīja tiem: Vai sabatā pienākas labu vai ļaunu darīt, dvēseli glābt vai pazudināt? Bet viņi klusēja.


Xcwe xjeⁿ quia cwilue nnˈaⁿ: “Jeˈ tjaaˈnaⁿ tiaˈ, tjaaˈnaⁿ na teincuuˈ”, majuu xjeⁿˈñeeⁿ ñejomto nquioo nawiˈ tˈmaⁿ nacjoona chaˈxjeⁿ quia na manaⁿnaˈ na maquiinaˈ yuscu na manntseincuii, meiⁿ tjaaˈnaⁿ na cwii nnda̱a̱ nndyaandye nnˈaⁿ juu nawiˈñeeⁿ. 	 Kad tie sacīs: Ir miers un drošība, tad pēkšņi pār viņiem nāks bojāeja kā sāpes grūtniecei, un viņi neizbēgs.


Tintsuuˈ nˈomˈyoˈ na nnteiˈxeˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na cweˈ cwiquieya na mˈaⁿˈyoˈ. Ee ntˈom nnˈaⁿ na jnda̱ ñelˈa na ljoˈ, maángeles jnda̱ ñeteiˈxˈeena, meiiⁿ ticaliuna na ljoˈ. 	 Neaizmirstiet viesmīlību, jo daži caur to, pašiem nezinot, uzņēmuši savā pajumtē eņģeļus.


Sa̱a̱ tˈo̱ tsoñeeⁿ, matso: —Nchii joˈ, maxjeⁿ Juan njñoom. 	 Un viņa māte atbildēja un sacīja: Nekādā ziņā, bet viņš sauksies Jānis.


Nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiˈootsuundye añmaaⁿ, juu ñˈoom na tyˈioom nnˈaⁿ Cristo tsˈoomˈnaaⁿ, nquiuna ticajndanaˈ, sa̱a̱ jo nda̱a̱ jaa na matsaacaluiˈnˈmaaⁿndyo̱, tseixmaⁿnaˈ ñˈoom najndeii cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo tiem, kas iet pazušanā, mācība par krustu ir neprātība, bet tiem, kas tiek pestīti, tas ir, mums tā ir Dieva spēks.


ee quia na ñeˈcalana̱a̱ⁿyâ ñequio nnˈaⁿ na tachii judíos cha mati nnda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom joona, tiñeˈquiandyena na nlˈaayâ na ljoˈ, ndoˈ na cwilˈana na luaaˈ, cwilaˈcwaljooˈtina jnaaⁿna jo nnoom. Sa̱a̱ jeˈ juu na jeeⁿ cwajndii na matseiwˈeeⁿ nnˈaⁿ mama tˈuiinaˈ joona. 	 Viņi liedz mums sludināt pagāniem pestīšanu; tā viņi allaž piepilda savu grēku mēru, jo Dieva dusmas nākušas pār viņiem līdz galam.


Sa̱a̱ xeⁿ tiñeˈcandiˈ ñˈoom na mayuuˈ, matseijomnaˈ ˈu chaˈna tsˈaⁿ na tisˈa nˈomnnom na mˈaaⁿ na nchjaaⁿˈ. Ee meiiⁿ na mandiˈ ñˈoomˈñeeⁿ sa̱a̱ xeⁿ tixocatseiˈno̱ⁿˈ na mayuuˈ juunaˈ, naquiiˈ tsˈomˈ matseiˈxmaⁿˈ chaˈcwijom na jaaⁿñeñˈeⁿ. 	 Bet ja tava acs būs ļauna, tad visa tava miesa būs tumša. Ja nu gaisma, kas tevī, ir tumsa, cik lielai tad jābūt pašai tumsai?


Ee chaˈtso na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom teiˈndaaˈnaˈ sa̱a̱ nchii tjoomnaˈ na luaaˈ ee na lˈue nˈom nquieenaˈ, tjoomnaˈ na ljoˈ ee luaaˈ lˈue tsˈoom. Sa̱a̱ maxjeⁿ ntyjaaˈya nˈomnaˈ na nncueˈntyjo̱ cwii xuee na nlcoˈyanndaˈnaˈ, 	 Jo radība pakļauta iznīcībai ne savas patikas dēļ, bet tā dēļ, kas to pakļāva, dodams cerību,


cha ticwitquiooˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na matseiˈcwejndoˈndyuˈ, macanda̱ nquii Tsotyeˈ na mˈaaⁿ na titquiooˈñê nlqueeⁿ cwenta. Ndoˈ jom na noomˈm meiiⁿ titquiooˈñê, nntioˈnaaⁿñê ˈu. 	 Lai nerādītos kā gavētājs cilvēku, bet gan tava Tēva priekšā, kas ir noslēpumā! Un tavs Tēvs, kas redz slepenībā, atalgos tevi.


Quia joˈ juu na luaaˈ matsonaˈ nncˈom tsˈaⁿ na neiiⁿˈeⁿ ¿aa cweˈ tomti ncjo̱o̱ nnˈaⁿ judíos cwicandaaya joˈ oo aa mati ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ? Ee jnda̱ lˈuuya quia na seiyuˈya tsˈom Abraham ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, xjeⁿˈñeeⁿ tqueⁿ jom na tjaa jnaⁿ tseixmaaⁿ. 	 Vai tad šī svētlaimība ir tikai apgraizītajiem, vai arī neapgraizītajiem? Ja sakām, ka Ābrahamam ticība pieskaitīta attaisnojumam,


Sa̱a̱ joona cweˈ cwincona jom. Quia joˈ tjeiiⁿˈeⁿ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ chˈeⁿ. Jnda̱ joˈ tjañˈoom tsotye yuscuchjoo ñˈeⁿ tsondyee, mati ndyee naⁿˈñeeⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê. Tyˈequieˈna na mˈaaⁿ tsˈoo chjoo. 	 Un tie izsmēja Viņu. Bet Viņš, visus izraidījis, paņēma līdz meitiņas tēvu un māti, un tos, kas ar Viņu bija, un iegāja, kur meitiņa gulēja.


Sa̱a̱ ˈo manquiuˈyoˈ na matsonaˈ na calˈaˈyoˈ chaˈna ñelˈaayâ. Ee quia na ñetˈo̱o̱ⁿyâ quiiˈntaaⁿˈyoˈ, meiⁿjom ndiiˈ tîcantyˈiaˈyoˈ na tîcalˈaayâ tsˈiaaⁿ. 	 Jo jūs paši zināt, kā jums jāseko mums, jo mēs, būdami pie jums, nebijām nekārtīgi!


Tsoom nda̱a̱na: —Cjaaya ntˈomcheⁿ njoom na nndyooˈ cha mati joˈ nñequiaya ñˈoom naya na nndye nnˈaⁿ. Ee maxjeⁿ tsˈiaaⁿwaaˈ na qui na jndyo̱o̱ya. 	 Un Viņš sacīja tiem: Iesim tuvējos ciemos un pilsētās, lai es tur sludinātu, jo tāpēc es esmu atnācis.


Ndoˈ ntyjii Jesús na luaaˈ mˈaaⁿˈ nˈomna. Tsoom nda̱a̱na: —¿Chiuu na ticuaaya nquiuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱? 	 Jēzus savā garā tūdaļ nomanīja, ka tie sevī tā domāja, un sacīja viņiem: Kāpēc jūs tā domājat savās sirdīs?


Meiiⁿ chaˈwaa tsjoomnancue cuaanaˈ cwentaaˈ tsˈaⁿ, sa̱a̱ ¿yuu waa na mateijndeiinaˈ juu ee xocˈo̱naˈ ñˈeⁿñê na ticatsuuñe añmaaⁿˈaⁿ? 	 Jo kāds labums cilvēkam, ja viņš iemantotu visu pasauli, bet savai dvēselei darīs zaudējumu?


Ndoˈ mati tyˈechona we nnˈaⁿ na wiˈndye na nntyˈioomna nˈomˈnaaⁿ. 	 Bet līdz ar Viņu tika vestidivi citi ļaundari, lai viņus nogalinātu.


Ndoˈ Tsotya̱ na jñoom ja mˈaaⁿñê ñˈeⁿndyo̱. Ticaˈñeeⁿ ja na ñenco̱, ee ñequiiˈcheⁿ matsˈaa yuu na cjaweeˈ ntyjeeⁿ ñˈeⁿndyo̱. 	 Un Tas, kas mani sūtījis, ir ar mani; un Viņš nav atstājis mani vienu, jo es vienmēr daru to, kas Viņam labpatīk.


Jnda̱ na toˈñoomna sˈomˈñeeⁿ to̱ˈna na tyolaˈncjooˈndyena nacjooˈ patrom ˈnaaⁿna. 	 Un saņēmuši viņi kurnēja pret nama tēvu.


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈ tsjoom tyolaˈjndo̱ˈna nˈom nnˈaⁿ na cataⁿ naⁿˈñeeⁿ na candyaañe juu Barrabás ndoˈ Jesús cueeⁿˈeⁿ. 	 Bet augstie priesteri un vecākie pamudināja tautu, lai tā pieprasa Barabu, bet Jēzu nogalina.


Sa̱a̱ cwantindye joona tyoluena: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ macwjeeⁿˈeⁿ naⁿjndii naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ cweˈ ncˈe na matseixmaaⁿ najndeii tsaⁿjndiitquiee Beelzebú. 	 Bet daži no tiem sacīja: Viņš izdzen velnus ar Belcebula, velnu virsnieka, spēku.


Ee ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee njño̱o̱ⁿya ángeles cwentaya na nntjeiiˈndyo̱na nnˈaⁿ na wiˈndye ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjndo̱ˈ nˈom ncˈiaa na calˈa naⁿˈñeeⁿ natia. 	 Cilvēka Dēls izsūtīs savus eņģeļus, un tie salasīs Viņa valstībā visus apgrēcības un netaisnības darītājus


Sa̱a̱ jeˈ jeˈ, xeⁿ na ntˈomndye naⁿˈñeeⁿ tîcalaˈyuˈya nˈomna, ¿aa joˈ chii mati jom taxotseicana̱a̱ⁿ ñˈoom ˈñom? 	 Kas tad, ja daži no viņiem neticēja? Vai tad dažu neticība var atcelt Dieva uzticību? Nekad ne!


Luaaˈ waa na tyotseijndo̱ na tyoñequiaya ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na cwiluiˈnˈmaaⁿndyena, tyotsˈaa tsˈiaaⁿ yuu na tijoom ñejndye nnˈaⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, cha nchii tsˈiaaⁿ na jnda̱ to̱ˈ ntˈomcheⁿ nntseicañjo̱o̱ⁿˈa. 	 Bet es nesludināju evaņģēliju tur, kur Kristus vārds tiek piesaukts, lai neceltu uz sveša pamata, bet kā rakstīts:


Ee ntyjiiya tjaa meiⁿcwii na nnda̱a̱ nnto̱ⁿˈnaˈ jaa na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na candyaˈ tsˈoom jaa. Cantyja na cwiwja̱a̱, cantyja na cwitando̱o̱ˈa, meiⁿ ángeles, meiⁿ ljoˈ na tˈmaⁿ waa najnda̱, meiⁿ nnˈaⁿ na tˈmaⁿ nˈiaaⁿ laˈxmaⁿ, meiⁿ ljoˈcheⁿ na matseicatyˈuenaˈ jaa na majeˈ, ndoˈ meiⁿ ljoˈ na wjaachˈeenaˈ jaa ˈio cha, 	 Es esmu drošs, ka ne nāve, ne dzīvība, ne eņģeļi, ne valdības, ne varas, ne tagadējais, ne nākamais, ne spēki,


Pedro jndye ntˈomcheⁿ ñˈoom tyocwjiˈyuuˈñetyeeⁿ nda̱a̱na. Ndoˈ tyotseijndo̱ˈtyeeⁿ nˈomna. Tsoom: —Catjeiˈndyoˈ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ na quieˈ nˈom cha nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ. 	 Vēl daudz citos vārdos viņš apliecināja un mācīja tos, sacīdams: Glābieties no šīs samaitātās cilts!


Naⁿmˈaⁿˈ ñeˈcwii ñˈoom joona, ndoˈ cantyjati najnda̱ na laˈxmaⁿna ñequio na cwitsa̱ˈntjomna nñeˈquiana joˈ nnom quiooˈjndiiˈñeeⁿ. 	 Viņiem ir vienas domas, un tie nodos savu spēku un varu zvēram.


Matsoticheⁿ Jesús: —Tso Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos na matseijomnaˈ joona chaˈna nqueⁿ. Ndoˈ manquiuuya na tixocatsˈaanaˈ na cweˈ cantu ñˈoom na tsoom. 	 Ja tos nosauc par dieviem, kuriem Dievs runājis, un Raksti nevar tikt atcelti,


Jeˈ catsaˈyoˈ nqui nantaa ntˈmaⁿ, joˈ joˈ caˈmaⁿˈyoˈ ticwii cwii tsˈaⁿ na nliuˈyoˈ, canduˈyoˈ nda̱a̱na na quiontyjaaˈna ja na macoco tiˈjndaaya.” 	 Tāpēc izejiet krustceļos un aiciniet kāzās, ko vien atradīsiet!


Ee jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ na tiñeˈcatueeˈndyecje, majndeiiticheⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cwilue najndeiˈnaˈ na caluii ˈnaaⁿ ntjaaⁿ naⁿnom, jndye ñˈoom na cweˈ cwilaˈneiⁿtonaˈ na cwinquioˈnnˈaⁿnaˈ nnˈaⁿ. 	 Jo daudzi ir nepaklausīgi, pļāpas un maldinātāji, visvairāk no apgraizītajiem.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, candyeˈyoˈ ñˈoomwaa: Nnˈaⁿ tsjoomnancue na ntyˈiaandye, jnda̱ tjeiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom joona na laxmaⁿna na tyandyena ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿñê, ncˈe na candyaˈ nˈomna jom, nntoˈñoomna cantyja na matsa̱ˈntjoom chaˈxjeⁿ na jnda̱ tqueeⁿ na nntsˈaaⁿ. 	 Klausieties, mani mīļie brāļi, vai Dievs tos, kas šinī pasaulē trūcīgi, nav izvēlējies par bagātiem ticībā un mantiniekiem tai valstij, ko Dievs apsolījis tiem, kas Viņu mīl?


Tacwaxua ndyueena, jluena: —Catyˈiomˈ jom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Bet tie atkal kliedza: Sit Viņu krustā!


—Maestro, waa ljeii na ˈndii Moisés lua̱a̱ya na matsonaˈ xeⁿ tueˈ cwii tsaⁿsˈa ndoˈ ˈndiinaˈ scuuˈ na ñenquii, tjaaˈnaⁿ ndana, quia joˈ tyjee tsˈooˈñeeⁿ cocoom ñˈeⁿ scuuˈ xioom. Nncˈom ntseinaaⁿ ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ cha nntseinoomñê na tjaa ntseinda xioom tˈom. 	 Mācītāj, Mozus mums rakstījis: ja kam brālis mirst un atstāj sievu, bet bērnus neatstāj, tad lai tā brālis precē viņa sievu un rada brālim pēcnācējus.


Quia joˈ tyˈeñˈomna jom cwii joo na jndyu Areópago yuu cwitjomndye nnˈaⁿ na cwiˈoocandye ñˈoom. Jluena nnoom: —Cwa catsuˈ nda̱a̱yâ chiuu waa ñˈoom xco na maˈmo̱o̱ⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Un tie, saņēmuši viņu, veda uz areopagu, sacīdami: Mēs taču varam dabūt zināt, kas tā par jaunu mācību, ko tu sludini?


’Ndoˈ ntyjiiya, ˈo nnˈaⁿya, na tîcalaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ lˈaˈyoˈ ñequio naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ˈnaⁿˈyoˈ jlaˈcueˈyoˈ Jesús. 	 Bet tagad brāļi, es zinu, ka jūs tāpat kā jūsu priekšnieki nezināšanas dēļ to padarījāt.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na jnda ntyjiiya, matsonaˈ na cˈo̱o̱ⁿya na jnda nquiuuya ncˈiaaya na cwilaˈyuˈ. Juu joˈ cwinaⁿnaˈ na mˈaaⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. Joˈ chii cwii cwii tsˈaⁿ na mˈaaⁿ na jnda ntyjii ncˈiaaˈ na cwilayuˈ, cwiluiiñe jnaaⁿ ndoˈ mawajnaaⁿˈ jom. 	 Mīļie, mīlēsim viens otru, jo mīlestība ir no Dieva! Katrs, kas mīl, dzimis no Dieva un pazīst Dievu.