Naquiiˈ watsˈomˈñeeⁿ tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿsˈa na mˈaaⁿ jndyetia naquiiˈ tsˈom. Jndeii seixuaⁿ ñˈoom ˈndyoo jndyetiaˈñeeⁿ. 	 Un sinagogā atradās cilvēks, kas bija nešķīstā gara apsēsts, un viņš kliedza stiprā balsī,


Cwilaljeiiyâ ñˈoom na cwilacwano̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ na maxjeⁿ mˈaaⁿ cwitjo̱o̱cheⁿ na jnaⁿ chaˈtso. Jnda̱ jndya̱a̱yâ na seineiiⁿ ndoˈ jnda̱ ntyˈiaa nda̱a̱yâ jom. Ntyˈiaayaayâ jom ndoˈ jnda̱ tˈua̱a̱ ntyja̱a̱yâ lua̱a̱yâ ñˈeⁿñê, nqueⁿ na cwiluiiñê Ñˈoom na mañequiaa na cwitando̱o̱ˈa. 	 Kas bija no sākuma, ko dzirdējām, ko savām acīm redzējām, ko skatījām un savām rokām taustījām, dzīvības Vārdu,


Jndyo jndye tijndeii tijndeii. Tjantquienaˈ wˈaandaa jo ntyja na cwitsaayâ. Joˈ chii jlaˈtiuuna na ya na nntsaayâ. Quia joˈ xjo na majaacue quiiˈ ndaaluee cha nncwintyjeeˈcheⁿ wˈaandaa, jlaˈwena juunaˈ. Chii saayâ saawiˈno̱o̱ⁿyâ cañoomˈwiˈ tyuaaxeⁿncwe Creta. 	 Dienvidu vējam pūšot, viņi domāja sasniegt savu nodomu, un pacēluši enkurus, brauca gar Krētu.


Nnˈaⁿ na cwiluiindye waaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ¿aa nnda̱a̱ nleijom ñˈoom joona ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye ˈnaⁿ na nchii jom cwiluiindyenaˈ? Ee ˈo cwiluiindyoˈ watsˈom ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ, chaˈxjeⁿ tsoom: Ja nncˈo̱o̱ⁿ naquiiˈ nˈomna, ndoˈ nncono̱o̱ⁿya quiiˈntaaⁿna. Ja nntseixmaⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaana, ndoˈ joona nluiindyena tmaaⁿˈ cwentaya. 	 Bet kā sader Dieva svētnīca ar elkiem? Jo jūs esat dzīvā Dieva svētnīca, kā Dievs to saka: es viņos mājošu un starp viņiem staigāšu, un es būšu viņu Dievs, un viņi būs mana tauta.


Quia laxmaaⁿya na candyaˈ nˈo̱o̱ⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ cwilaˈcanda̱a̱ˈndyo̱ yuu na matsa̱ˈntjoom jaa, quia joˈ mati cwilaˈno̱o̱ⁿˈa na mˈaaⁿya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya ntseinaaⁿ. 	 No tā mēs zinām, ka mēs Dieva bērnus mīlam, ja mīlam Dievu un izpildām Viņa baušļus.


Ndoˈ nlaˈno̱ⁿˈyoˈ cwaaⁿ ñˈoom tseixmaⁿnaˈ ñˈoom na mayuuˈ, ndoˈ juu ñˈoom na mayuuˈñeeⁿ nntseicandyaañenaˈ ˈo. 	 Un jūs atzīsiet patiesību, un patiesība darīs jūs brīvus.


Jeeⁿ ndyaˈ tyuena, jlaˈntyjanquioondyena nqueⁿna nomtyuaa. Jlue naⁿˈñeeⁿ nda̱a̱na: —¿Chiuu quiiˈntaaⁿ lˈoo cwilˈueˈyoˈ tsˈaⁿ na wandoˈ? 	 Un kad tās pārbijušās vērsa savu seju pret zemi, viņi tām sacīja: Ko jūs meklējat dzīvo starp mirušajiem?


Juu na cwiluiiñe tyooˈ na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom, cañoomˈluee jnaⁿ jndyocue. Juu mañequiaa na laˈxmaⁿ nnˈaⁿ na ticantycwii na cwitaˈndoˈna. 	 Jo Dieva maize ir tā, kas nāk no debesīm un pasaulei dod dzīvību.


Joˈ chii tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, tsoom: —ˈO ticalaxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ cañoomˈluee sa̱a̱ ja tseixmaⁿya joˈ. ˈO laxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancuewaañe, sa̱a̱ ja nchii joˈ tseixmaⁿya. 	 Un Viņš tiem sacīja: Jūs esat no šīs zemes, es esmu no augšienes. Jūs esat no šīs pasaules, es neesmu no šīs pasaules.


Ñˈoommeiⁿˈ seineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Ndoˈ chaˈtsondyô̱ cwitjeiˈyuuˈndyô̱ na mayuuˈ na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tandoˈxco juu. 	 Šo Jēzu Dievs cēla augšām, tam mēs visi esam liecinieki.


Ndoˈ taˈxˈeena nnoom: —¿Chiuu ˈu tsˈaⁿ na matyˈiooˈ? Tsoom nda̱a̱na: —Jnda̱ tyˈeñˈomna nqueⁿ na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom ja, meiⁿ ticaljeiiya yuu tyˈequeⁿna jom. 	 Viņi tai sacīja: Sieviet, ko tu raudi? Viņa tiem sacīja: Tāpēc, ka tie manu Kungu aiznesuši, un es nezinu, kur tie Viņu likuši.


Ndoˈ ncˈe na luaaˈ, seijndaaˈñe nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na ñecwii tsˈaⁿ cwiluiindyena, joˈ chii ticatsonaˈ na cweˈ tsˈaⁿ nntseityuiiˈ na luaaˈ cwiluiindyena. 	 Tāpēc, ko Dievs savienojis, to cilvēkam nebūs šķirt.


Ndoˈ xeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ na cwicaluiˈnˈmaaⁿndyena, quia joˈ nchii cwiluii na ljoˈ ncˈe chiuu na cwilˈa nquieena. Ee xeⁿ naljoˈ, juu naya na matseixmaaⁿ na cweˈ yu, tixocatseixmaⁿnaˈ naya. 	 Bet ja no žēlastības, tad jau ne darbu dēļ, citādi žēlastība nebūtu žēlastība.


Maleinom tsaⁿˈñeeⁿ ee cweˈ tsaⁿntjom jom, joˈ chii ticajnda ntyjeeⁿ canmaⁿˈñeeⁿ. 	 Bet algādzis bēg tāpēc, ka viņš ir algādzis, un avis viņam nerūp.


Sa̱a̱ matsoom nnom yuscuˈñeeⁿ: —Ncˈe na matseiˈyuˈya tsˈomˈ ñˈeⁿndyo̱, joˈ na jnda̱ jluiˈyaˈ. Cjaˈ na meiⁿcwii ñomtiuu tancˈoomˈ. 	 Bet Viņš sacīja sievietei: Tava ticība tevi glābusi, ej mierā!


Ndoˈ nnˈaⁿ Israel jeˈ, na tyoqueⁿndyena na nlaˈcanda̱a̱ˈndyena chiuu tˈmaⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés cha queⁿnaˈ joona na tjaa jnaⁿ laˈxmaⁿna, tîcanda̱a̱ nlaˈcanda̱na juunaˈ. 	 Turpretī Izraēlis, kas dzinās pēc attaisnošanas likuma, attaisnošanu likumā nesasniedza.


Cwii cwiindyo̱ calˈaaya yuu na nncjaaweeˈ nˈom ncˈiaaya, cha nnteijndeiinaˈ joona, ndoˈ cha na nncˈoonajnda̱na na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Katrs no jums lai izpatīk savam tuvākajam uz labu, lai viņu celtu!


Ncˈe na matseixmaⁿya tsˈaⁿ na matseiyuˈa ñˈeⁿ Jesucristo, joˈ chii mˈaaⁿˈtyeⁿ tsˈo̱o̱ⁿ na tjaaˈnaⁿ cwii nnom ˈnaⁿ na tiljuˈ matseixmaⁿnaˈ. Sa̱a̱ xeⁿ na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na matseitiuu na niom ˈnaⁿ na tiljuˈ, cantyja ˈnaaⁿˈ nquii tsaⁿˈñeeⁿ machˈeenaˈ na tiljuˈnaˈ. 	 Es zinu un es esmu pārliecināts Kungā Jēzū, ka pats par sevi nekas nav nešķīsts; tikai tam ir nešķīsts, kas ko par nešķīstu uzskata.


Quia joˈ ¿chiuu waa na calaˈno̱o̱ⁿˈa na luaaˈ waa? ¿Aa ñeˈcatsonaˈ na ticjaañjoomˈ lˈa nnˈaⁿ judíos, joˈ cha wjaachuunaˈ joona na nntsuundyena? Jeeⁿ nchii joˈ. Ncˈe na jlaˈtjo̱o̱ndyena na tîcalaˈyuˈna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ chii tjuˈnaaⁿñeyuunaˈ na nluiˈnˈmaaⁿndye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na tachii judíos. Tuii na luaaˈ cha mati catseiqueeⁿnaˈ nˈomna na nlaˈxmaⁿna chaˈna nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tātad es jautāju: Vai viņi tā klupuši, lai kristu? Nekādā ziņā; bet viņu grēka dēļ pestīšana nākusi pagāniem, lai viņi ar tiem sacenstos.


Ndoˈ mati cataⁿˈyoˈ na nndyaandyô̱ ljoˈ na ñeˈcalˈa nnˈaⁿ na tia nnˈaⁿndye ñˈeⁿndyô̱ na quieˈ nˈomna ee tichaˈtso nnˈaⁿ cwilayuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un lai mēs tiktu pasargāti no nekrietnajiem un ļaunajiem cilvēkiem, jo ne jau visi ir ticīgi!


Meiⁿcwii ñˈoomntjeiⁿ talaneiⁿˈyoˈ, macanda̱ calaneiⁿyoˈ ñˈoom naya na nnteijndeiinaˈ tsˈaⁿ na nncjaawijndeiityeeⁿ, ndoˈ nnˈaⁿ na nndye ñˈoomˈñeeⁿ nntioˈnaaⁿñenaˈ joona. 	 No jūsu mutes lai nenāk neviena ļauna runa, bet gan laba, kas stiprina ticībā un nes svētību klausītājiem!


Xjeⁿ na to̱ˈa na matseitsˈoomndyo̱ nnˈaⁿ ñequio ndaatioo, meiⁿ ticatseiˈno̱ⁿˈa na jom tsˈiaⁿˈaⁿ na nntseicanoomˈm jnaaⁿ nnˈaⁿ. Sa̱a̱ matsˈaa tsˈiaaⁿmeiiⁿ cha catseicaˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ Israel na ljoˈ cwiluiiñê. 	 Un es Viņu nepazinu, bet es nācu tāpēc, kristīdams ar ūdeni, lai Viņš kļūtu zināms Izraēlim.


Sa̱a̱ Jesús nquiee ntyˈiaaⁿˈaⁿ nda̱a̱na. Tjeiiⁿˈeⁿ cwii ñˈoom na seijoomˈñe cheⁿnqueⁿ na tsjo̱ˈ na ya jom. Tsoom: —Quia joˈ ¿ljoˈ ñeˈcaˈmo̱ⁿ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na mawaa na matsonaˈ?: Majuu tsjo̱ˈ na tîcwilˈueeˈndye luañeⁿ na cwilˈa tsiaⁿtsjo̱ˈ, jnda̱ mameiⁿntyjeeˈnaˈ nqui tsiaⁿtsjo̱ˈ. 	 Bet Viņš, tos uzlūkodams, sacīja: ko tad tas nozīmē, kas rakstīts: akmens, ko atmeta namdari, kļuva par stūrakmeni?


Tso Jesús nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ: —¿Chiuu na cwilue nnˈaⁿ na Cristo cwiluiiñê tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ? 	 Bet Viņš tiem sacīja: Kā tad saka, ka Kristus ir Dāvida Dēls?


Timoteo na ñˈeⁿ cwilˈaayâ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, matseicwanoom na xmaⁿndyoˈ. Mati Lucio, Jasón, ndoˈ Sosípater, nnˈaⁿ na mañecwii tsjaaⁿ ja ñˈeⁿndye cwilacwanomna na xmaⁿndyoˈ. 	 Jūs sveicina mans līdzstrādnieks Timotejs un mani tuvinieki: Lucijs un Jāsons, un Sosipatrs.


Ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ cwilˈana na cateijndeiˈyoˈ joona. Ndoˈ majndeiiticheⁿ jâ wanaaⁿ na cateijndeiˈyoˈ. Meiiⁿ na wanaaⁿ na ntaaⁿyâ na calˈaˈyoˈ na ljoˈ, sa̱a̱ meiⁿjom ndiiˈ tyoolˈuuyâ. Ee cwilaˈquii nˈo̱o̱ⁿyâ naquiiˈ na cwitjo̱o̱ⁿyâ cha ticatseitsaaⁿˈñenaˈ na ya tsandyeˈyoˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ja citi ir jūsu tiesību līdzdalībnieki, kāpēc jo vairāk ne mēs? Bet mēs neesam šīs tiesības izlietojuši, un mēs visu panesam, lai Kristus evaņģēlijam neradītu šķērsļus.


Ee jeˈndyo tyjeeˈ cwii tsˈaⁿ na ya ñˈoom ja ñˈeⁿñe wˈaya na cweˈ mawinomyaaⁿ, tquia quia wjaatyeeⁿcheⁿ. Ndoˈ ja tjaaˈnaⁿ ljoˈ ya na nlcwaaⁿˈaⁿ.” 	 Jo mans draugs no ceļa ienāca pie manis, un man nav ko viņam celt priekšā.


Wanaaⁿ na nntquieˈyoˈ chaˈtso nnom seiˈ na cwileilˈua. Meiⁿ tintaˈxeˈyoˈ ¿aa cwiwilˈueeˈndye nnˈaⁿ seiˈñeeⁿ xjeⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena cwii na cweˈ nnˈaⁿ cwilˈa? Ee na nliuˈyoˈ na ljoˈ nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na nntseiˈndaaˈnaˈ nquiuˈyoˈ. 	 Visu, ko pārdod gaļas tirgū, ēdiet, nekā nejautādami sirdsapziņas dēļ!


Tincˈomˈyoˈ na jeeⁿ jndyendyoˈ na ñeˈcatˈmo̱ⁿˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ, ee manquiuˈyoˈ na jaa na cwitˈmo̱o̱ⁿya majaaˈti mˈaaⁿnaˈ nacjooya quia na nleijndaaˈ jnaaⁿya ñˈeⁿ nnˈaⁿ. 	 Mani brāļi, daudzi netopiet mācītāji, zinādami, ka jūs nokļūsiet bargākā tiesā,


Tso Tyˈo̱o̱tsˈom na joo nnˈaⁿ na nluiindyena tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ Abraham cwiicheⁿ ndyuaa na nncˈomna na nchii ndyuaana. Tyeⁿ nndyeˈntjomna nda̱a̱ nnˈaⁿ ndyuaaˈñeeⁿ ndoˈ wiˈ nntjoomna nlˈa naⁿˈñeeⁿ cwii ñequiee siaⁿnto ntyu. 	 Tad Dievs viņam sacīja: Tavi pēcnācēji būs piedzīvotāji svešā zemē, un tos verdzinās un slikti ar tiem apiesies četri simti gadu;


Watsˈomˈñeeⁿ waa cwii leirooˈnaˈ na jndyunaˈ Salomón. Joˈ joˈ tquiontyjaaˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwityueneiiⁿna. Ee tsˈaⁿ na tcoˈyanaˈ ncˈee joˈ joˈ tiñeˈcaˈñeeⁿ Pedro ñequio Juan. 	 Bet kad viņš turējās kopā ar Pēteri un Jāni, tad visa tauta brīnīdamās saskrēja ap viņiem tā sauktajā Salomona priekštelpā.


Jnda̱ teinom chaˈna ndyee hora na tuii na ljoˈ ndoˈ tyjeeˈ scuuˈ Ananías. Meiⁿchjoo ticaljeiiⁿ aa waa ljoˈ tuii. 	 Bet notika, ka pēc apmēram trijām stundām, nezinādama, kas bija noticis, atnāca arī viņa sieva.


Cwii cwii wˈaa majndaaˈ tsˈaⁿ na sˈaa juunaˈ, sa̱a̱ chaˈtso na niom, Tyˈo̱o̱tsˈom sˈaa joo joˈ. 	 Katram namam ir savs cēlājs, bet Dievs ir visu radījis.


Tueeˈ Jesús tsjoom Capernaum ñequio jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ judíos cwentaaˈ watsˈom tˈmaⁿ tyˈentyjaaˈna Pedro, jluena nnoom: —Tsaⁿ na maˈmo̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ, ¿aa tiquitioom sˈom tsˈiaaⁿnnoom cwentaaˈ watsˈom tˈmaⁿ? 	 Viņš atbildēja: Jā gan! Un kad viņš iegāja namā, to sastapa Jēzus un sacīja: Sīman, kā tev šķiet? No kā zemes ķēniņi ņem muitu un nodokli? Vai no saviem dēliem, vai svešiniekiem?


ˈU ta, waˈnjo̱o̱ⁿya nato, ndoˈ chaˈna quiajmeiⁿˈ ntyˈiaya chom na jnaⁿnaˈ cañoomˈluee na xueetinaˈ nchiiti ñeˈquioomˈ. Seixueenaˈ ndiocheⁿ yuu mˈaaⁿya ñequio nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿndyo̱. 	 Ceļā dienas vidū, ķēniņ, es redzēju gaismu no debesīm, kas bija spožāka par sauli, apspīdam mani un tos, kas bija kopā ar mani.


Jeeⁿ ndyaˈ tyueneiiⁿna, ndoˈ tyomˈaaⁿˈ nˈomna. Tyoluena nda̱a̱ ntyjeena: —Chaˈtsondye naⁿmˈaⁿˈ na cwilaˈneiⁿna ñequiiˈcheⁿ nnˈaⁿ tsˈo̱ndaa Galilea joona, 	 Un visi samulsa un brīnījās, sacīdami: Lūk, vai tie visi, kas runā, nav galilejieši?


Ndoˈ nquii tyee na cwiluiitquieñe nda̱a̱ ntyee, taxˈeeñe nnom Jesús ˈñeeⁿ jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ, ndoˈ mati chiuu waa ñˈoom na tyoñequiaaⁿ. 	 Tad augstais priesteris jautāja Jēzum par Viņa mācekļiem un Viņa mācību.


Sa̱a̱ nchii luaaˈ matsjo̱o̱ na matseitiaˈa ˈo ee jnda̱ ñetsjo̱o̱ na mˈaⁿˈyoˈ naquiiˈ tsˈo̱o̱ⁿya meiiⁿ na nntando̱o̱ˈâ oo meiiⁿ na nncwja̱a̱yâ ñˈeⁿndyoˈ. 	 Ne jūsu notiesāšanai es to saku, jo es jau agrāk teicu, ka jūs esat mūsu sirdīs, lai kopā mirtu un kopā dzīvotu.


Tjawijndeii tyochjoo Juan. Tjawijndo̱ˈ tsˈoom cantyja najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ quia na tueˈntyjo̱ na tsaⁿsˈa jom, tyomˈaaⁿ jo ndoˈ yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom hasta xjeⁿ na seicaˈmo̱ⁿñê nda̱a̱ nnˈaⁿ Israel. 	 Un bērns auga, un stiprinājās garā, un palika tuksnesī līdz tai dienai, kad viņam bija jāstājās Izraēļa priekšā.


nchii nncˈoom tsaⁿsˈa ñequio scoomˈm na ncwinomˈnaˈ ljoˈ machˈeeⁿ na tia na matseitioom ñˈeⁿñe chaˈxjeⁿ cwilˈa nnˈaⁿ na ticˈom nacje ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet ne kaislīgā kārībā kā pagāni, kas Dievu nepazīst.


Jnda̱ na teincwindyô̱ tsjoom Asón ñeˈcwi saayâ ñˈeⁿ wˈaandaa. Squia̱a̱yâ tsjoom Mitilene. 	 Kad viņš Asā ar mums satikās, mēs viņu uzņēmām un pārcēlāmies uz Mitilēni.


Ndoˈ na ljoˈ, ¿aa cwiqueⁿˈyoˈ cwenta? Nchii tomti macoˈñom Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈaⁿ cweˈ cantyja na matseiyuˈya tsˈom ñˈeⁿñê sa̱a̱ mati cantyja na machˈee. 	 Vai redzat, ka darbos cilvēks tiek taisnots, bet ne ticībā vien?


Matyˈiomnaˈ cantyja ˈnaaⁿna na cwiljooˈndyetyeⁿna ñequio ñˈoom na xcwe na cwilaˈyuuˈa cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo na meiⁿcwii ñomtiuu cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Tādiem, kas ticības noslēpumu glabā tīrā sirdsapziņā.


Ndoˈ seiˈno̱ⁿˈ Jesús na ñeˈcataˈxˈeendyo̱tya̱a̱yâ ñˈoomwaaˈ nnoom. Quia joˈ matsoom nda̱a̱yâ: —¿Aa cwitaˈxeˈyoˈ nda̱a̱ ntyjeeˈyoˈ cantyja ñˈoommeiⁿˈ na matsjo̱o̱ na chjootindyo meiⁿ taxocantyˈiaˈyoˈ ja, ndoˈ nda̱nquiacheⁿ na chjootindyo quia joˈ nntyˈiaˈnndaˈyoˈ ja? 	 Tad Jēzus saprata, ka tie vēlējās Viņam jautāt, un sacīja tiem: Vai jūs par to jautājat viens otram, ka es jums sacīju: vēl neilgi, un jūs mani vairs neredzēsiet; un atkal - neilgu brīdi, un jūs mani redzēsiet?


Quia joˈ ntˈom nnˈaⁿ Jerusalén tyotaˈxˈeena nda̱a̱ ncˈiaana: —¿Aa nchii tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ tsˈaⁿ na cwilˈuee naⁿmaⁿnˈiaaⁿ na nlaˈcueeˈna? 	 Tad daži no jeruzlemiešiem sacīja: Vai šis nav Tas, ko meklē nonāvēt?


Jnda̱ joˈ tjañˈoom tsaⁿjndii Jesús tsjoom Jerusalén ndoˈ tqueⁿ jom xqueⁿ tsiuˈ watsˈom tˈmaⁿ. Tso nnoom: —Xeⁿ ˈu cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, cwa cjuˈndyuˈ jo nacje, 	 Tad tas aizveda Viņu uz Jeruzalemi un novietoja Viņu uz svētnīcas jumta virsotnes, un sacīja Viņam: Ja Tu esi Dieva Dēls, meties no šejienes zemē.


Cweˈ joˈ ntˈom nnˈaⁿ judíos tyoluena nnom juu tsˈaⁿ na jnda̱ nˈmaⁿ: —Jeˈ xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya. Ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ tinquiaanaˈ na wanaaⁿ na nncjaˈñˈoomˈ tsueˈ. 	 Tad jūdi sacīja izdziedinātajam: Ir sabats! Tev nav brīv nest savu gultu!


Jnda̱ joˈ tjaquieeˈ Jesús watsˈom tˈmaⁿ, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ tjeiiⁿˈeⁿ nnˈaⁿ chˈeⁿ, joo nnˈaⁿ na cwinda̱a̱ ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjnda joˈ joˈ. 	 Un Viņš, iegājis svētnīcā, sāka dzīt ārā tos, kas tanī pārdeva un pirka,


Quia joˈ jâ na canchooˈcwiindyô̱ saayâ tsˈo̱ndaa Galilea. Saawaayâ cwii ta yuu na jnda̱ seicandii Jesús na catsaayâ. 	 Bet vienpadsmit mācekļi aizgāja Galilejā uz to kalnu, kur Jēzus bija viņiem pavēlējis.


Seitiuuya aa nchii tˈmaⁿ jnaaⁿˈaⁿ. Sa̱a̱ quia na jlue naⁿˈñeeⁿ jnaaⁿˈaⁿ seiˈno̱ⁿˈa tiyuuˈ na waa ljoˈ sˈaaⁿ. 	 Kad uzstājās apsūdzētāji, tie neuzrādīja nevienu vainu, kurā es varētu saskatīt kādu ļaunumu.


Joˈ chii tsˈaⁿ na machˈee cwenta wˈaancjo seicañeeⁿ Pablo, matsoom nnom: —Naⁿmaⁿnˈiaaⁿ jnda̱ jlaˈcwanomna ñˈoom na nndyaandyoˈ. Wanaaⁿ na nluiˈyoˈ. Catsaˈyoˈ, meiⁿcwii ñomtiuu tacˈomˈyoˈ. 	 Tad cietuma sargs paziņoja Pāvilam šos vārdus: Pilsētas pārvaldnieki sūtīja, lai jūs atbrīvotu. Tad tagad izejiet un staigājiet mierā!


Ntˈom nnˈaⁿ fariseos na ñˈeeⁿˈndye quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na jndyendye jluena: —ˈU na maˈmo̱o̱ⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ, catseitiaˈ naⁿmˈaⁿˈ na cwilaˈjomndye ñˈomˈ. 	 Un daži farizeji ļaužu pulkā sacīja Viņam: Mācītāj, apsauc savus mācekļus!


Ndoˈ joˈ joˈ mˈaaⁿ cwii tsaⁿsˈa na tuiiñe na ntjeiⁿ ncˈee. Juu tsaⁿˈñeeⁿ ˈio ndi ˈio tyoˈooñˈom nnˈaⁿ jom watsˈom tˈmaⁿ, tyoqueⁿna jom ˈndyootsˈa na jndyunaˈ Jeeⁿ Neiⁿncooˈ cha nnda̱a̱ nlcaaⁿ ljoˈ na matseitjo̱o̱naˈ jom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiˈooquieˈ joˈ joˈ. 	 Tad atnesa kādu vīru, kas bija tizls no mātes miesām. Viņu ik dienas nolika pie tā sauktajām greznajām durvīm, lai viņš lūgtu dāvanas no tiem, kas ieiet svētnīcā.


Tsoom: —Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na tˈmaⁿ cwiluiiñe. Tjaaⁿ tquia cwiicheⁿ ndyuaa na nncoˈñoom tsˈiaaⁿ na nntseixmaaⁿ rey, ndoˈ xeⁿ jnda̱ nndyolcweeⁿˈeⁿ. 	 Viņš sacīja: Kāds dižciltīgs cilvēks aizgāja tālās zemēs, lai iegūtu sev valsti un atgrieztos atpakaļ.


Tsoom nda̱a̱na na jnda̱ ndyee ndiiˈ: —¿Ljoˈ jeeⁿcheⁿ tisˈa sˈaaⁿ? Meiⁿcwii jnaaⁿˈaⁿ tîcaljeiya na matsa̱ˈntjomnaˈ na cueeⁿˈeⁿ. Joˈ chii nnchuuˈ jñeeⁿ, xeⁿ jnda̱ nntseicandyaandyo̱ jom. 	 Bet trešo reiz viņš tiem teica: Ko tad Viņš ļaunu darījis? Es nekādas vainas, kas pelna nāvi, pie Viņa neatrodu. Tāpēc es Viņu pārmācīšu un atlaidīšu.


Ndoˈ Herodes, meiiⁿ na ñeˈcatseicueⁿˈeⁿ Juan sa̱a̱ nquiaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ. Ee jndye nnˈaⁿ nquiuna na Juan cwiluiiñe tsˈaⁿ na mañequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet, gribēdams viņu nonāvēt, baidījās tautas, jo tā atzina viņu par pravieti.


Ndoˈ joo na cwiluiindye sondaro cañoomˈluee, tyˈentyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ na ntyjondyena catso canchiiˈ. Cweeˈna liaa canchiiˈ na ljuˈnaˈ na tuiinaˈ ñˈeⁿ lino na jeeⁿ ya. 	 Un debesu kara pulki sekoja Viņam baltos zirgos, tērpti baltā un tīrā audeklā.


Joˈ chii xeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na macwaˈa cwii nnom nantquie na cwiwilˈueeˈndye nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye cwii na cweˈ nnˈaⁿ lˈa, xeⁿ jnaaⁿˈ joˈ matseitjo̱o̱ñe cwii nnˈaⁿya na matseiyuˈ, quia joˈ tajom cwinlcwaaˈnndaˈa juunaˈ cha tintseilcweˈtyaˈna juu nnˈaⁿya. 	 Tādēļ, ja ēdiens ieļauno manu brāli, es mūžam gaļu neēdīšu, lai neapgrēcinātu savu brāli.


Nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na tyoñequiaa Juan tsaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na cwilaˈnaaⁿ nnˈaⁿ fariseos, mˈaⁿna na cwilaˈcwejndoˈndyena cwii xuee. Ndoˈ ntˈomndye joona tyˈentyjaaˈna Jesús, taˈxˈeena nnoom, jluena: —Nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaa Juan cwilaˈcwejndoˈndyena ndoˈ majoˈti cwilˈa nnˈaⁿ fariseos, sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaaˈ, tyoolaˈcwejndoˈndyena. ¿Chiuu na tyoolˈana? 	 Un Jāņa mācekļi un farizeji gavēja; un tie nāca un sacīja Viņam: Kāpēc Jāņa mācekļi un farizeji gavē, bet Tavi mācekļi negavē?


Jnda̱ na jñeeⁿ na wiiˈ Lázaroˈñeeⁿ, ljooˈñetyeeⁿ we xuee joˈ joˈ yuu na mˈaaⁿ. 	 Un Viņš, dzirdēdams to, ka tas slims, palika tanī vietā vēl divas dienas.


Ndoˈ cwii cwii nnom seiiˈa na nquiuya na titˈmaⁿ laˈxmaⁿnaˈ, cwilˈaatya̱a̱ cwenta joonaˈ, ndoˈ cwii cwii nnom seiiˈa na tia nquiuuya na nleitquiooˈnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ, cwitaˈntyˈiuuˈndyo̱tya̱a̱ joonaˈ 	 Un tos ķermeņa locekļus, kurus mēs uzskatām par mazāk ievērojamiem, mēs turam sevišķā godā; un mūsu nepieklājīgajiem tiek veltīta lielāka pieklājība.


Ndoˈ mati cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ nquiee ángeles na ticaljooˈndyena tsˈiaaⁿ na laxmaⁿna, hasta ˈndyena yuu na seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaana, maleichom joona na pra̱so meiⁿ xocantycwii na chuˈtyeⁿndyena lˈuaancjo yuu na jaaⁿñeñˈeⁿ hasta juu xuee quia na nncuˈxeeⁿ chaˈtso. 	 Un eņģeļus, kas savu augsto stāvokli nepasargāja, bet atstāja savu mājokli, Viņš patur mūžīgās saitēs saistītus, ieslēgtus tumsā lielās dienas tiesai.


Ee xonquiaaˈ na nljooˈndyo̱ tseiˈtsuaa meiⁿ xonquiaaˈ na nnto̱ˈndyo̱ ee cwiluiindyo̱ na ljuˈ tsˈo̱o̱ⁿ na mandiˈntjo̱ⁿya njomˈ. 	 Jo Tu neatstāsi manu dvēseli mirušo valstī, nedz dosi savam Svētajam redzēt satrūdēšanu.


Ja Pablo, nnco̱ matseiljeiya xueya nacjooˈ cartawaañe chaˈxjeⁿ quitsˈaa chaˈtso carta ˈnaⁿya. 	 Sveiciens ar manu, Pāvila, roku! Tāda zīme ir katrā vēstulē; tā es rakstu.


Chaˈxjeⁿ na jnda̱ jndiˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ ndyuaa Asia jnda̱ ˈndyena ja. Quiiˈntaaⁿ joona ñˈeⁿ Figelo ñequio Hermógenes. 	 Tu zini to, ka visi, kas dzīvo Āzijā, no manis ir novērsušies, starp tiem Figels un Hermogens.


Tˈo̱ Jesús, tsoom nda̱a̱na: —ˈO, ¿aa tyoolaˈnaⁿˈyoˈ ñˈoom chiuu sˈaa David quia na tˈoom na ñeˈjnoomˈm, ndoˈ mati nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê? 	 Un Jēzus atbildēja viņiem, sacīdams: Arī to jūs neesat lasījuši, ko Dāvids un tie, kas ar viņu bija, darīja, kad bija izsalcis?


Sa̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿndye yolcu xeⁿ cwilaˈcanda̱a̱ˈndye na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cˈom ndana ndoˈ mˈaⁿna na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿñê, ñequio na mˈaⁿna na jnda nquiuna ntˈomcheⁿ ndoˈ na ˈoomˈaⁿna na ljuˈ nˈomna. 	 Viņa tomēr pestīšanu sasniegs, dzemdējot bērnus, ja paliks ticībā, mīlestībā, svētā dzīvē un apdomībā.


Seicanda̱ Jesús ñˈoom tjañoomˈmeiⁿˈ. Tsoom: —Maluaaˈ nntsˈaa Tsotya̱ya na mˈaaⁿ cañoomˈluee ñˈeⁿndyoˈ ˈo, xeⁿ nchii na xcweeˈ nˈomˈyoˈ nlaˈtˈmaⁿ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Tā arī mans Debestēvs jums darīs, ja jūs ikviens no sirds nepiedosiet savam brālim.


Tso tsaⁿˈñeeⁿ nda̱a̱na: —Tintyueˈyoˈ. ˈO cwilˈueˈyoˈ Jesús na jnaⁿ Nazaret, jom na tyˈioom nnˈaⁿ tsˈoomˈnaaⁿ. Jnda̱ tandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ. Tacˈoomñê ñjaaⁿ. Cantyˈiaˈyoˈ yuu na tqueⁿna jom. 	 Viņš sacīja tām: Nebīstieties! Jūs meklējat Jēzu no Nācaretes, krustā sisto. Viņš ir augšāmcēlies. Viņa šeit nav, redziet vietu, kur tie Viņu bija nolikuši.


Mati Enoc tyotseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Wanoomˈm quia na tjañˈoom jom cañoomˈluee, ticueeⁿeⁿ. Taticaliu nnˈaⁿ jom, ndoˈ cwitjo̱o̱cheⁿ na nncjaañˈoom jom, ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsonaˈ na tjaaweeˈ ntyjii ñˈeⁿñê. 	 Ticības dēļ Henohs tika paņemts, lai viņš nāves neredzētu, un viņu vairs neatrada, jo Dievs viņu paņēma. Pirms paņemšanas par viņu liecināts, ka viņš Dievam bijis patīkams.


Naⁿˈñeeⁿ mˈaⁿna nacje ˈnaaⁿˈ najaaⁿñe, sa̱a̱ jeˈ jeˈ jnda̱ teitquiooˈ cwii na jeeⁿ caxueeñe jo nda̱a̱na. Ndoˈ mati mˈaⁿna na manchjenaˈ joona na wiˈ cwitjoomna, sa̱a̱ jeˈ jnda̱ seicaxueeñenaˈ jo nda̱a̱na. 	 Tauta, kas sēdēja tumsā, redz lielu gaišumu; un tiem, kas sēdēja nāves ēnas valstī, ir uzaususi gaisma.


Joˈ chii caljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya, chaˈxjeⁿ macwiljooˈndyo̱tya̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ. Ee chaˈxjeⁿ tsˈo̱ tsˈo̱o̱ xonda̱a̱ nntsˈaa cheⁿnquiinaˈ ta̱ xeⁿ ticatˈuiinaˈ nquii tsˈo̱o̱, majoˈti cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, meiⁿ xocatsˈaanaˈ na nncueˈ ta̱ nlˈaˈyoˈ xeⁿ ticaljooˈndyoˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 Palieciet manī, un es jūsos. Kā zars nevar nest augļus no sevis, ja nepaliek pie vīna koka, tā arī jūs ne, ja jūs nepaliksiet manī.


Quia joˈ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos tjaaˈndyena tsei Jesús. Taˈxˈeena nnoom jluena: —¿Cwanti yo na maleichuˈ jâ na matseiñˈeeⁿˈndyuˈ jâ? Xeⁿ na mayuuˈ cwiluiindyuˈ Cristo, ntyjayu catsuˈ nda̱a̱yâ. 	 Tad jūdi ielenca Viņu un sacīja Viņam: Cik ilgi Tu turēsi mūs neziņā? Ja Tu esi Kristus, saki mums atklāti!


Jlaˈtiuuna, jluena nda̱a̱ ntyjeena: —Sa̱a̱ ticatˈua̱a̱ya jom xcwe ncuee, tintsˈaanaˈ na nlaˈwendye nnˈaⁿ nacjooya. 	 Bet viņi sacīja: Tikai ne svētku dienā, lai kādreiz nesaceļas tautā nemiers!


Ndoˈ jndyo̱ñˈo̱ⁿya jom na mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿndyuˈ sa̱a̱ tileicanda̱a̱ na nlaˈnˈmaⁿna jom. 	 Bet Jēzus atbildēja un sacīja: Tu neticīgā un negodīgā cilts, cik ilgi es vēl būšu ar jums? Cik ilgi vēl cietīšu jūs? Atvediet viņu šeit pie manis!


Quia joˈ toˈñom Jesús ntyooˈñeeⁿ. Tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tsotyeeⁿ cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ. Jnda̱ joˈ tyocˈoom joonaˈ nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na tˈmaaⁿ na calaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê. Ndoˈ jâ tˈo̱o̱ⁿyâ joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na meindyuaandye. Ndoˈ malaaˈtiˈ sˈaaⁿ ñequio calcaa nchˈu, cwanti na ñeˈcatquiina na cwii cwiindyena. 	 Bet Jēzus, paņēmis maizi un izsacījis pateicību, izdalīja tiem, kas novietojās, tāpat arī zivis, cik tie vēlējās.


ˈO tilˈaˈyoˈ chaˈxjeⁿ na cwilˈana. 	 Nekļūstiet par viņu līdzdalībniekiem!


Jesús tjawijndo̱ˈti tsˈoom ndoˈ tjawijndeiityeeⁿ. Tjaweeˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿñê ndoˈ mati nnˈaⁿ. 	 Un Jēzus pieņēmās gudrībā un gados, un žēlastībā pie Dieva un cilvēkiem.


Ndoˈ Simeón seitˈmaaⁿˈñê joona, tsoom nnom María, tsondyee Jesús: —Queⁿˈ cwenta, yuˈndaamˈaaⁿ, maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom na ntˈom nnˈaⁿ Israel nntsuundyena ncˈe na ticalaˈyuˈna ñˈeⁿñê. Ndoˈ ntˈom nnˈaⁿ Israel nluiˈnˈmaaⁿndyena ncˈe na nlaˈyuˈna ñˈeⁿñê. Mˈmo̱o̱ⁿ chiuu waa na matyˈiomyanaˈ na calˈa nnˈaⁿ. Sa̱a̱ ñˈeeⁿˈ nnˈaⁿ nntioˈñˈoomna jom. 	 Un Simeons svētīja viņus un sacīja Marijai, Viņa mātei: Lūk, Viņš ir likts par krišanu un augšāmcelšanos daudziem Izraēlī un par zīmi, kam pretī runās (Is.8,14; Rom.9,38; 1.Pēt.2,7)


Xeⁿ macandaaˈ tsˈaⁿ na catseineiiⁿ, ñˈoom na mañequiaaⁿ catsˈaanaˈ chaˈcwijom nquii Tyˈo̱o̱tsˈom matseineiⁿ. Xeⁿ macandaaˈ tsˈaⁿ na mateijneiⁿ nnˈaⁿ, catsˈaaⁿ naljoˈ ñequio najndeii na matseixmaaⁿ na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom. Chaˈtso na cwilˈaˈyoˈ calˈaˈyoˈ juunaˈ cha caluiitˈmaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe Jesucristo, ee jom tseixmaaⁿ na caluiitˈmaⁿñê, ticantycwii najndeii na matseixmaaⁿ. Amén. 	 Ja kāds runā, tad kā Dieva vārdus, ja kāds kalpo, tad tanī spēkā, ko Dievs piešķir, lai visās lietās Dievs tiktu pagodināts caur Jēzu Kristu, kam gods un vara mūžu mūžos. Amen.


Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na macwjiˈñe cantyja ˈnaⁿya jo nda̱a̱ nnˈaⁿ, mati ja nntsjo̱o̱ na ticwajnaⁿˈaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ jo nda̱a̱ ángeles cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet kas mani noliegs cilvēku priekšā, tas tiks noliegts Dieva eņģeļu priekšā.


Ee ticwii cwii tsˈoom na ya, cwiweˈ ta̱ na ya, ndoˈ ticwii cwii tsˈoom na tisˈa, cwiweˈ ta̱ na tisˈa. 	 Tā katrs labs koks dod labus augļus, bet nelabs koks dod nelabus augļus.


Ee meiiⁿ na aa tiˈnaⁿya na ya nntseinchuˈa ñˈoom chaˈxjeⁿ joona, sa̱a̱ xcweya ñˈoom mantyjiiya cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo ndoˈ juu joˈ jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿndyeyuuyâ nda̱a̱ˈyoˈ cantyjati chaˈtso na tyolˈaayâ. 	 Lai arī es esmu neveikls runāšanā, tad tomēr ne atziņā; to mēs jums visumā pierādījām.


Cantyja ˈnaⁿya toom cweˈ chaˈtso naⁿnom laxmaⁿna chaˈna ja, sa̱a̱ tiñeˈcwii xjeⁿ na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na laxmaaⁿya. Ee ñˈeeⁿ nnˈaⁿ waa cwii nnom na laˈxmaⁿ, ndoˈ ntˈomcheⁿ cwiicheⁿ ljo laˈxmaⁿ. 	 Jo es vēlos, ka visi būtu tā kā es; bet katram ir sava dāvana no Dieva: vienam tā, otram cita.


Ndoˈ chaˈcwijom na nntyˈiaaˈ nnoom najnda̱ tuiinaˈ, joˈ na tsoom na xocaljooˈñe añmaaⁿˈ yuu na cwiljooˈndye añmaaⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ ndoˈ meiⁿ seiiˈ xocato̱o̱ˈ. 	 Viņš, to paredzēdams, sacīja par Kristus augšāmcelšanos, jo Viņš netika atstāts mirušo valstī, nedz Viņa miesa redzēja satrūdēšanu. (Ps.15,10)


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, matseina̱ⁿya ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya ñˈeⁿ Apolos cha nnteijndeiinaˈ ˈo, ndoˈ cha cantyja ˈnaaⁿyâ nntsaalaˈno̱ⁿˈyoˈ na tincwinomˈyoˈ ñˈoom na teiljeii, ndoˈ cha meiⁿcwii tsˈaⁿ tincwjiˈsˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na mañequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cha nntsˈaanaˈ na ticwentyjo̱ ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ. 	 Bet, brāļi, to es attiecināju uz sevi un Apollu jūsu labad, lai jūs no mums mācītos ne vairāk par to, kas rakstīts, vienam pret otru nekļūt uzpūtīgam cita dēļ.


Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nñequiaa meiⁿ ñechjoowiˈ ndaatioo na nncweˈyoˈ ncˈe na cwilaxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿ nnco̱ na cwiluiindyo̱ Cristo, mayuuˈcheⁿ waa naya ˈnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Un ja kas apgrēcina vienu no šiem mazajiem, kas uz mani tic, tam būtu labāk, ja tam kaklā piekārtu dzirnakmeni un iemestu viņu jūrā.


Ndoˈ ncˈe na luaaˈ waa, juu nioomˈ Cristo matˈmaⁿti waa najndeii na matseixmaⁿnaˈ, ee cantyja ˈnaaⁿˈ najndeii na matseixmaⁿ Espíritu Santo na ticantycwii na mˈaaⁿ, Cristo tquiaañe cheⁿnqueⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na seijomnaˈ jom chaˈna quiooˈ na canda̱a̱ˈñe ndoˈ nioomˈ jom matseiljuˈnaˈ na mˈaaⁿˈtyeⁿ nˈo̱o̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ joo tsˈiaaⁿ na wjaachuunaˈ jaa na nncwja̱a̱ya cha nnda̱a̱ nndya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ. 	 Cik daudz vairāk Kristus asinis, kas Svētajā Garā pats sevi bezvainīgu upurēja Dievam, tīrīs mūsu sirdsapziņu no mirušajiem darbiem, lai kalpotu dzīvajam Dievam.


’Xjeⁿˈñeeⁿ jnaⁿnaˈ na jndyo cwii jndoˈ tˈmaⁿ chaˈwaa ndyuaa Egipto ñequio ndyuaa Canaán. Tˈmaⁿ nawiˈ tyotjoom nnˈaⁿ. Ndoˈ welooya taticaliuna ljoˈ na nlcwaˈna. 	 Tad nāca bads un lielas ciešanas pār visu Ēģipti un Kanaanu, un mūsu tēvi neatrada vairs pārtiku.


Ndoˈ juu na mˈaaⁿya na tˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿya machˈeenaˈ na cwinaⁿndyo̱ quia cwiwino̱o̱ⁿya nawiˈ, ndoˈ juu na cwinaⁿndyo̱ mañequiaanaˈ na tyeⁿ cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Pacietība - pastāvību, pastāvība - cerību,


Sa̱a̱ quia jndyena na luaaˈ tso Jesús, quia joˈ chaˈtso nnˈaⁿ na tooˈndye watsˈom, jeeⁿcheⁿ ndyaˈ jlaˈwjeena. 	 Un visi, to dzirdēdami, kļuva pilni dusmu.


Ncˈe luaaˈ tso ljeiiˈñeeⁿ, ¿yuu lˈueñe tsˈaⁿ na jeeⁿ jndo̱ˈ tsˈom ndoˈ mati tsˈaⁿ na jndye matseiˈnaaⁿˈ ndoˈ ñequio tsˈaⁿ na jeeⁿ ya matseitjoomˈ ñˈoom? Ee jnda̱ tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ, cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo joonaˈ. 	 Kur ir gudrais? Kur rakstu mācītājs? Kur šīs pasaules pētnieks? Vai Dievs nav šīs pasaules gudrību pārvērtis neprātībā?


Sa̱a̱ niom ntˈom na ntyjiiya ñˈeⁿndyoˈ, ee mˈaⁿ cwantindyoˈ ˈo na cwileiˈñˈomˈtyeⁿˈyoˈ ñˈoom na tˈmo̱ⁿ Balaam. Jom tˈmo̱o̱ⁿ nnom Balac ñˈoom na sˈaanaˈ na jlaˈtjo̱o̱ndye nnˈaⁿ Israel nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee tsoom na ya na calaˈtˈmaaⁿˈndyena ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ nlˈa. Ndoˈ ya na nncˈoocatsa̱ˈna seii quiooˈ jo nda̱a̱naˈ, jnda̱ joˈ nntquiina seiˈñeeⁿ. Ndoˈ tsoom na maxjeⁿ ya na cweˈ ncˈomyana ñequio ncˈiaana. 	 Bet man ir tas pret tevi, ka tev tur ir Balaama mācības atzinēji, kas mācīja Balaku dot Izraēļa bērniem apgrēcību: ēst un piekopt netiklību.


Mañoomˈ teicantyja tsaⁿˈñeeⁿ na jndooˈ chaˈtso nnˈaⁿ. Seilcwiiñê tsuee ˈnaaⁿˈaⁿ na ñetuaaⁿ. Mana tjaaⁿ waⁿˈaⁿ. Jeeⁿ matseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un tūliņ tas viņu klātbūtnē piecēlās, paņēma gultu, kurā viņš gulēja, un, Dievu godinādams, aizgāja savās mājās.


Naquiiˈ joo cartas na cwilaˈcwano̱o̱ⁿyâ na mˈaⁿˈyoˈ tomti cwitˈmo̱o̱ⁿ joonaˈ chaˈxjeⁿ ñˈoom na cwiwiljeii nacjoonaˈ, ndoˈ chaˈxjeⁿ na cwilaˈnaⁿˈyoˈ ndoˈ na cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ cwilaˈcandii joonaˈ. Ntyjaaˈya cwii tsˈo̱o̱ⁿya na nncueˈntyjo̱ na canda̱a̱ˈ nlaˈno̱ⁿˈyaˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿyâ, 	 Jo mēs nerakstām jums cita nekā, kā tikai to, ko jūs lasījāt un atzināt. Bet es ceru, ka jūs līdz galam to atzīsiet.


Taayâ cwii luantsa, jnda̱ chii jluiiˈâ joˈ joˈ. Saayâ ta na jndyu Olivos. 	 Un viņi, noskaitījuši pateicības lūgšanu, aizgāja uz Olīvkalnu.


Mañoomˈ tˈom ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús chaˈwaa tsˈo̱ndaa Galilea. 	 Un Viņa cildināšana tūdaļ izpaudās visā Galilejas zemē.


Quia joˈ calˈaˈndyoˈcheⁿncjoˈyoˈ cwenta ndoˈ mati chaˈtso nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, ee jnda̱ tyˈiom Espíritu Santo tsˈiaaⁿ ˈo na cateiˈxˈeˈyoˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na tueˈ Jesús cwentaana. 	 Uzmaniet paši sevi un visu ganāmo pulku, kurā Svētais Gars jūs iecēlis par bīskapiem, lai ganītu Dieva Baznīcu, ko Viņš ar savām asinīm ieguvis.


Queeⁿ tsˈo̱o̱ⁿya na catsˈaanaˈ na ticjaaweeˈ nˈom nnˈaⁿya na ñeˈcwii tsjaaⁿ quio tuiindyo̱ na macanda̱ ˈo cwicaluiˈnˈmaaⁿndyoˈ ndoˈ catseiqueeⁿnaˈ nˈomna na mati joona cwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kaut kādā veidā pamudinādams savus ciltsbrāļus uz sacensību un dažus no viņiem izglābdams.


Ee waa ñˈoom ˈndyoo Isaías na teiljeii cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, tsoom: Nnˈaⁿ na tijoom ñentyˈiaa jom nndyena cantyja ˈnaaⁿˈa. Ndoˈ joo nnˈaⁿ na tijoom ñejndye cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, nlaˈno̱ⁿˈna. 	 Redzēs tie, kam nebija sludināts par Viņu, un sapratīs tie, kas nav dzirdējuši.


Joˈ chii seijndaaˈndyo̱ na maxjeⁿ tîcjo̱ na mˈaⁿˈyoˈ, tintsˈaa na nntseichjooˈnaˈ nˈomˈyoˈ. 	 Bet es pats sevī apņēmos pie jums ar skumjām vairs nenākt.


Ndoˈ quia na tueˈcañoom yuu na wacatyeeⁿ Simón Pedro, matso tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —Ta, ¿aa mmaⁿˈ ncˈa̱ya? 	 Tad Viņš atnāca pie Sīmaņa Pētera; un Pēteris sacīja Viņam: Kungs, Tu man mazgāsi kājas?


Ndoˈ mati quiaa Jesucristo na nlaˈxmaⁿˈyoˈ joo nayaˈñeeⁿ. Jom cwiluiiñê na macwjiˈyuuˈñê ñˈoom na mayuuˈ nda̱a̱ya, ndoˈ jom tsˈaⁿ najndyee na tandoˈxco na tueˈ. Cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomnancue. Nqueⁿ na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom jaa ndoˈ ñequio nioomˈm na tcweˈ tmaaⁿ jaa jnaaⁿya na waa. 	 Un no Jēzus Kristus, kas ir uzticīgs liecinieks, mirušo pirmdzimtais un valdnieks pār zemes ķēniņiem, kas mūs mīlējis un savām asinīm nomazgājis mūsu grēkus,


Ndoˈ quia tueˈntyjo̱ xjeⁿ na jnda̱ tquie ta̱, jñoom mosoomˈm na mˈaⁿ naⁿˈñeeⁿ na cˈoocachona ta̱ na tantjom tyuaaⁿˈaⁿ. 	 Kad augļu laiks tuvojās, viņš sūtīja savus kalpus pie strādniekiem, lai saņemtu savus augļus.


Luaa ñˈoom na tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, ñequio na ndye chaˈtsondye nnˈaⁿ: 	 Bet Viņš, visai tautai dzirdot, sacīja saviem mācekļiem:


Ndoˈ ˈndii yuscuˈñeeⁿ tsjoo ˈnaaⁿˈaⁿ, tjalcweeⁿˈeⁿ tsjoom. Tjacatsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ: 	 Tad sieviete atstāja savu ūdenstrauku, aizgāja uz pilsētu un sacīja turienes ļaudīm:


Jeˈ meinomˈm hasta xjeⁿ na nntsa̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na jndoo jom na nntseijomnaˈ naⁿˈñeeⁿ chaˈcwijom tsˈoom na ntyjo ncˈeeⁿ, 	 Joprojām gaidīdams, kamēr Viņa ienaidnieki tiks likti par pameslu Viņa kājām,


Ncuee na teinom nquiee profetas na tyoñequia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ na quia nluii, tyolaˈnaaⁿna ñˈoomˈm ndoˈ tcuu tcuu ñeˈcalaˈno̱ⁿˈna cantyja ˈnaaⁿˈ na nncwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ, ndoˈ ncˈe naya na matseixmaaⁿ ñejlaneiⁿna cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Par šo pestīšanu ir rūpīgi taujājuši un pētījuši pravieši, kas sludināja jums nolemto žēlastību.


Tilˈaˈyoˈ cwii nnom na cweˈ nlˈaˈtoˈyoˈ, calaˈno̱ⁿˈyaˈyoˈ ljoˈ lˈue tsˈom Ta Tyˈo̱o̱tsˈom na nlˈaˈyoˈ. 	 Nekļūstiet neprātīgi, bet izprotiet Dieva gribu!


Ee quia na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na matseichjooˈnaˈ tsˈom tsˈaⁿ cwii na ticatsa̱ˈntjomnaˈ na machˈee, luaaˈ machˈeeⁿ cha nlcweˈ tsˈom tsˈaⁿ, cha nnda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñê juu. Ndoˈ na luaaˈ machˈeeⁿ meiⁿ xocatso tsaⁿˈñeeⁿ na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na lcweˈ tsˈom. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ meiiⁿ jnaⁿ na laxmaⁿna machˈeenaˈ na chjooˈ nˈomna, maxjeⁿ tiñeˈcalcweˈ nˈomna. Ndoˈ cweˈ jnaaⁿˈ joˈ cwitsuundye añmaaⁿna. 	 Jo Dievam patīkamas skumjas rada noteiktu gandarījumu pestīšanai, bet pasaulīgās skumjas nes nāvi.


Sa̱a̱ macwjiˈyuuˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nchii laˈxmaaⁿyâ nnˈaⁿ na mañejuu xjeⁿ cwilˈuuyâ nda̱a̱ˈyoˈ na waa na lˈaayâ sa̱a̱ ticalˈaayâ. 	 Bet kā Dievs ir uzticams, tā mūsu runa jums nav reizē ‘jā’ un ‘nē’.


Na majño̱o̱ⁿya ˈo naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya matseijomnaˈ chaˈcwijom na cwitsacatyjeendyoˈ yuu na nchii ncjoˈyoˈ jlaˈcato̱ˈyoˈ tsˈiaaⁿ. Ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ jnda̱ jlaˈnchuˈna na nncuaa tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ ndoˈ ˈo jnda̱ macwitsaquieˈyoˈ tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 Es jūs sūtīju pļaut to, ko jūs neesat iestrādājuši. Citi strādāja, bet jūs iegājāt viņu darbā.


Chaˈxjeⁿ ñˈoom na matsonaˈ: Xeⁿ xuee jeˈ cwindyeˈyoˈ ñˈoom na matseineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, talaquieˈ nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ lˈa nnˈaⁿ Israel quia tyolaˈwendyena nacjoomˈm. 	 Kamēr sacīts: Šodien, ja Viņa balsi dzirdēsiet, neapcietiniet savas sirdis kā tanī sarūgtinājumā!


Joˈ chii chaˈxjeⁿ matso Espíritu Santo naquiiˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii: Xuee jeˈ, xeⁿ cwindyeˈyoˈ ñˈoom na matseineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 Tāpēc Svētais Gars saka: Šodien, ja dzirdiet Viņa balsi,


Quia joˈ lˈuuyâ nnoom: —Ñjaaⁿñe mˈaaⁿya jo jnda̱a̱ tjaaˈnaⁿ yuu ya nliuuyâ nantquie na jndye na nnda̱a̱ˈ nncjaacjoo nnˈaⁿ na jndyendye. 	 Un mācekļi sacīja Viņam: No kurienes mums šeit, tuksnesī, tik daudz maizes, lai paēdinātu tik daudz ļaužu?


Joˈ chii catueˈndyoˈcjeˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha nnaⁿndyoˈ ñequio tsaⁿjndii ndoˈ nleinoom ˈo. 	 Tādēļ esiet padevīgi Dievam, un pretojieties velnam, un tas bēgs no jums.


Ncˈe na ljoˈ, tintjeiˈsˈandyoˈ na majndaaˈ tsˈaⁿ na cwilajomndyoˈ ñˈeⁿñe. Ee chaˈtso na matseijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom laˈxmaⁿnaˈ cwentaˈyoˈ. 	 Tāpēc neviens lai nelielās ar cilvēkiem!


Ndoˈ mati teiljeii ñˈoom na tso Isaías: Nchˈiooˈ Isaí nndeiˈ tsˈoomˈndaa, jom nntseiwenaˈ na nntsa̱ˈntjoom nnˈaⁿ na nchii judíos cwiluiindye. Joona nlaˈcantyjaaˈ nˈomna jom. 	 Arī Isajs vēl saka: Nāks Jeses atvase, kas celsies, lai valdītu pār tautām, un tautas cerēs uz Viņu.


Joo nnˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ nda̱a̱na, matsonaˈ nñequiana ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ naⁿˈñeeⁿ. 	 Bet tas, kas tiek pamācīts vārdos, lai dalās visos labumos ar to, kas viņu pamāca.


xeⁿ na aa mayuuˈcheⁿ jnda̱ cwiqueⁿˈyoˈ cwenta na jeeⁿ ya cwiluiiñe nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom ˈo. 	 Jo jūs jau baudījāt, cik labvēlīgs ir Kungs.


Ee manquieeti naⁿˈñeeⁿ cwilaˈneiⁿna chiuu waa na sacajndo̱o̱ˈâ ˈo ndoˈ na ya toˈñoomˈyoˈ jâ. Mati cwilaˈneiⁿna chiuu waa na jnda̱ ˈndyeˈyoˈ na tyolaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ nlˈa, ndoˈ jeˈ naxeⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom macwitsantyjo̱ˈyoˈ. Jeˈ jnda̱ macwindyeˈntjomˈyoˈ nnom nqueⁿ na wanoomˈm, na macanda̱ jom cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo viņi īpaši stāsta par mums, kā jūs uzņēmāt mūs un kā jūs no elkiem atgriezāties pie Dieva, lai kalpotu dzīvajam un patiesajam Dievam


Jndeii seineiⁿ Jesús. Matsoom: —ˈÑeeⁿ juu na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱, nchii macanda̱ ñequio ja matseiyuˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Mati matseiyuˈ ñequio nquii Tsotya̱ na jñom ja quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Bet Jēzus sauca, sacīdams: Kas man tic, tas netic man, bet tam, kas mani sūtījis.


Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na waa na macaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, maxjeⁿ nloˈñom. Ndoˈ tsˈaⁿ na malˈue, maxjeⁿ nljeii. Ndoˈ tsˈaⁿ na maˈmaⁿ, maxjeⁿ nnaaⁿ jo nnom. 	 Jo katrs, kas lūdz, saņem; un kas meklē, atrod; un kas klaudzina, tam atver.


Maluaaˈ matseijomnaˈ na jnda̱ seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cwiluiindyena seiiˈ Cristo. Najndyee tqueⁿ apóstoles, nda̱ we nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoom na jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, jnda̱ ndyee nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ, mati nnˈaⁿ na nnda̱a̱ nlˈa ˈnaaⁿ tˈmaⁿ na xocanda̱a̱ nluiinaˈ cweˈ najndeii nquii tsˈaⁿ, nda̱ joˈ nnˈaⁿ na nnda̱a̱ nlaˈnˈmaⁿna nnˈaⁿwii, nda̱ joˈ nquiee na cwilaˈjndaaˈndye ñˈoom, nda̱ joˈ joo nnˈaⁿ na matsˈia joˈ nnda̱a̱ nlaˈneiⁿna ntˈomcheⁿ nnom ñˈoom na tjachuiiˈ. 	 Un Dievs Baznīcā dažus iecēla: pirmkārt, par apustuļiem, otrkārt, par praviešiem, treškārt, par mācītājiem, tad deva spēku darīt brīnumus, tad dāvanas dziedināt, sniegt palīdzību, vadīt, runāt dažādās valodās, iztulkot runas.


Ee Juan tyotseitsˈoomñê nnˈaⁿ ñequio ndaatioo, sa̱a̱ ˈo tajndye xuee ndoˈ njñom Tyˈo̱o̱tsˈom Espíritu Santo naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Luaaˈ waa na nleitsˈoomndyoˈ. 	 Jo Jānis gan kristīja ar ūdeni, bet jūs pēc nedaudz dienām tiksiet kristīti Svētajā Garā.


Quia joˈ juu tsˈaⁿ na malˈue tiaˈ ñˈeⁿ xˈiaaˈ, ntqueeⁿ Moisés. Matsoom nnom: “¿ˈÑeeⁿ juu tqueⁿ ˈu na nntsa̱ˈntjomˈ jâ, ndoˈ na nncuˈxeⁿˈ jâ? 	 Bet tas, kas savam tuvākajam darīja pārestību, atgrūda viņu, sacīdams: Kas tevi iecēlis mums par priekšnieku un tiesnesi?


Quia joˈ ángel na jnda̱ ntquieeˈ tjo̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ntu ˈnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ teicˈuaa na jndeii cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ cañoomˈluee. Cwilue: Ticwii cwii ndyuaa na ñesa̱ˈntjomndye cheⁿnquieenaˈ, jeˈ mˈaⁿnaˈ nacje ˈnaaⁿˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaya ñequio Jnaaⁿ Cristo. Jom ticantycwii cantyja na matsa̱ˈntjoom. 	 Septītais eņģelis bazūnēja, un stipras balsis atskanēja debesīs, vēstīdamas: Šīs pasaules valdīšana pieder mūsu Kungam un Viņa Svaidītajam, un Viņš valdīs mūžīgi mūžos! Amen.


Cwilˈaˈyoˈ na catˈuiityeⁿ wˈaancjo nnˈaⁿ na tjaa jnaaⁿ hasta cwilˈaˈyoˈ na cwjena, ee na tjaaˈnaⁿ ljoˈ ya nnda̱a̱ nlˈana ñˈeⁿndyoˈ. 	 Jūs notiesājāt un nonāvējāt Taisnīgo, un Viņš jums nepretojās.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya, calˈandyoˈ cwenta na tjaa meiⁿ cwiindyoˈ ˈo na nntseixmaⁿ jnaⁿ na ticatseiyuˈ ñˈeⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ. 	 Skatieties, brāļi, vai kādā no jums nav neticības ļaunā sirds, lai atkāptos no dzīvā Dieva,


Sa̱a̱ meiⁿcwii tjaa ˈñeeⁿ cˈoom na matseixmaⁿ na nntseicanaaⁿñe tsomˈñeeⁿ, meiⁿ ángeles cañoomˈluee, meiⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue, meiⁿ añmaaⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ na mˈaⁿ tsjoom lˈoo. Meiⁿ cwii na ndyee ndiiˈndye joona tîcanda̱a̱ ntyˈiaaˈ naquiiˈ tsomˈñeeⁿ. 	 Bet neviens ne debesīs, ne zemes virsū, ne apakš zemes nespēja grāmatu atvērt, ne tanī ieskatīties.


Ndoˈ María Magdalena ñequio cwiicheⁿ María ntyˈiaacheⁿna na luaaˈ sˈaaⁿ. Tyˈewindyuaandyena ndyeyu ˈndyoo tseiˈtsuaaˈñeeⁿ. 	 Bet tur bija Marija Magdalēna un otra Marija; viņas sēdēja iepretim kapam.


Ndoˈ xeⁿ ticataˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ ¿chiuu na jâ chaˈtso xjeⁿ mˈaaⁿyâ na teincuuˈ waa na cwitjo̱o̱ⁿyâ? 	 Kāpēc arī mēs ik brīdi pastāvam briesmās?


Quia joˈ jom na wacatyeeⁿ nacjooˈ nchquiuˈñeeⁿ, tjoomˈm xjo ˈnaaⁿˈaⁿ nnom tsjoomnancue chii tyjeeⁿ ntjom na niom nnom tsjoomnancue, joˈ joˈ nnˈaⁿ joˈ. 	 Un tas, kas sēdēja uz mākoņa, nolaida savu sirpi zemē un nopļāva zemes ražu.


Nntsˈaacheⁿnaˈ na cwiindyoˈ ˈo nntso: “ˈU matseiyuˈya tsˈomˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ja matsˈaa yuu na matyˈiommyanaˈ.” Xeⁿ na ljoˈ, caˈmo̱ⁿˈ na matseiyuˈya tsˈomˈ ñˈeⁿñê meiⁿ tyoowitquiooˈ ñequio na macheˈ, ndoˈ ja ñequio ljoˈ na matsˈaaya mˈmo̱o̱ⁿya na matseiyuˈya tsˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿñê. 	 Bet ja kāds teiks: Tev ir ticība, bet man darbi. Parādi man savu ticību bez darbiem, un es tev parādīšu savu ticību darbos.


Quia joˈ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱na tˈueeⁿ tsˈo̱ tyochjoo, tjañˈoom juu yuu na ñeˈwendyena. Taxˈeeñê nnom, matsoom: —¿Cwaaⁿ ñˈoom na ñeˈcatsuˈ no̱o̱ⁿ? 	 Priekšnieks, paņēmis viņu pie rokas, aizgāja ar to savrup un jautāja viņam: Kas tas ir, ko tu gribi man ziņot?


Teiqueⁿ Jesús, ntyˈiaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Seitiaaⁿˈaⁿ Pedro, tsoom: —Quindyo̱o̱ˈ nacañomya ˈu na matseijomndyuˈ ñˈeⁿ Satanás. Ee ñˈoom na matseiˈtiuuˈ jnaⁿnaˈ cweˈ cantyja na cwilaˈtiuu nnˈaⁿ, nchii cantyja na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Viņš, pagriezies un savus mācekļus uzlūkojis, piedraudēja Pēterim, sacīdams: Atkāpies no manis, sātan, jo tu neizproti dievišķo, bet cilvēcīgo!


Ndoˈ Jesús, ncˈe na mantyjeeⁿ chaˈtso na mawaa xjeⁿ na nntjoom, tjacatjomñê naⁿˈñeeⁿ. Taxˈeeⁿ nda̱a̱na, matsoom: —¿ˈÑeeⁿ juu cwilˈueˈyoˈ? 	 Tad Jēzus, zinādams visu, kas nāks pār Viņu, izgāja tiem pretī un sacīja viņiem: Ko jūs meklējat?


Joˈ chii ncˈe na cwilaxmaaⁿya ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom ticatyˈiomnaˈ na nlajoomˈndyo̱ jom cweˈ cwii ˈnaⁿ na tuiinaˈ ñequio sˈom cajaⁿ, oo sˈom xuee, oo ljo̱ˈ na cwilˈa nnˈaⁿ cweˈ cantyja na cwilaˈtiuu cheⁿnquieena. 	 Tāpēc mums, kas esam Dieva cilts, nevajag domāt, ka dievība līdzīga zeltam vai akmenim, vai cilvēka mākslas skulptūrai un izdomājumam.


Sa̱a̱ Pedro ñequio Juan, jluena: —Ncjoˈyoˈ calatiuuˈyaˈyoˈ aa matyˈiomnaˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na calacanda̱a̱yâ ñˈoom na cwinduˈ ˈo, nchii ñˈoom na matso jom. 	 Tad Pēteris un Jānis tiem atbildēja, sacīdami: Spriediet, vai Dieva priekšā ir taisnīgi jūs vairāk klausīt nekā Dievu?


Jndye nnˈaⁿ judíos jlaˈnaaⁿna ljeiiwaaˈ, ee yuu na tyˈioomna Jesús tsˈoomˈnaaⁿ manndyooˈ nnom tsjoom. Juu ñˈoomˈñeeⁿ teiljeiinaˈ ñequio ñˈoom na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ judíos, nnˈaⁿ romanos, ndoˈ nnˈaⁿ griegos. 	 Šo uzrakstu lasīja daudzi jūdi, jo vieta, kur Jēzus bija krustā piesists, bija tuvu pilsētai; un rakstīts bija ebrejiski, grieķiski un latīniski.


Quia joˈ tso ángel nnoom: —María, tintyˈueˈ. Ee ˈu tˈmaⁿ naya jnda̱ teijnomˈ na macandaˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet eņģelis viņai sacīja: Nebīsties, Marija, jo tu esi atradusi žēlastību pie Dieva.


Jnda̱ chii matsoom nnom yuscuˈñeeⁿ: —Jnda̱ seitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya chaˈtso jnaⁿˈ. 	 Un Viņš sacīja tai: Tavi grēki tev tiek piedoti!


Jnda̱ na jluiˈ naⁿˈñeeⁿ, teitquiooˈñe cwii ángel cwentaaˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom nnom José xjeⁿ na tsoomˈm ndaa. Tso ángelˈñeeⁿ nnoom: —Quicantyjaˈ, cjaˈñˈoomˈ tyochjoo ñequio tsoñeeⁿ. Caleiˈnomˈyoˈ, catsaˈyoˈ ndyuaa Egipto, ndoˈ joˈ joˈ cˈomˈyoˈ hasta xjeⁿ na nntseicandiiya. Ee nlˈue Herodes tyochjoo na nntseicueⁿˈeⁿ juu. 	 Kad viņi bija aizgājuši, lūk, tā Kunga eņģelis parādījās Jāzepam sapnī, sacīdams: Celies un ņem Bērnu un Viņa Māti, un bēdz uz Ēģipti, un paliec tur, kamēr es tev sacīšu, jo notiks, ka Herods meklēs Bērnu nonāvēšanai!


Cataⁿˈyoˈ na catioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na cwitueeˈ ñˈoom wiˈ nacjoˈyoˈ. Ndoˈ calaneiⁿˈyoˈ nnoom cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjnaaⁿˈna ˈo. 	 Svētījiet tos, kas jūs nolād, un lūdziet Dievu par tiem, kas jūs apvaino!


Njoom nato na jnda̱ jaawinoomˈm tsjoom Damasco ndoˈ matsˈia joˈ tioo cwii chom ndiocheⁿ nacañomˈm na jnaⁿnaˈ cañoomˈluee. 	 Un notika, viņam ceļojot, ka viņš tuvojās Damaskai; un piepeši gaisma no debesīm apspīdēja viņu.


Jeˈ macaⁿnaˈ na calaˈtˈmaⁿ nˈomˈyoˈ jom ndoˈ quiaˈyoˈ na tˈmaⁿ tsˈoom, tintsˈaanaˈ na juu na mˈaaⁿ na chjooˈ tsˈoom na seitjo̱o̱ñê nncjanˈoomnaˈ jom na tacantyjaaˈ tsˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Pretēji tam labāk piedodiet un ieprieciniet viņu, lai to nenomāc pārāk lielas bēdas!


Cantyja ˈnaⁿya, ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, tîcanda̱a̱ nntseina̱ⁿya ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo nda̱a̱ˈyoˈ chaˈxjeⁿ na maˈmo̱ⁿ tsˈaⁿ juunaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ Espíritu. Tcaⁿnaˈ na nntseina̱ⁿya juunaˈ nda̱a̱ˈyoˈ na chaˈcwijom cwiluiindyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue, chaˈcwijom nda̱a̱ yonchˈuu. 	 Brāļi, arī es nevarēju ar jums runāt kā ar garīgiem, bet kā ar miesīgiem, kā ar bērniem Kristū.


Nqueⁿ jnda̱ tyˈioom tsˈiaaⁿ jâ na cwicanda̱a̱ cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿyâ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na tijoom cachuiiˈ na mañequiaanaˈ na nluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ. Juu ñˈoomˈñeeⁿ waa najndeiinaˈ na matseijndaaˈñenaˈ na cwitaˈndoˈxco añmaaⁿ nnˈaⁿ ncˈe Espíritu Santo. Nchii maqueⁿnaˈ xjeⁿ nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ machˈee ljeii naqui. Ee ljeiiˈñeeⁿ matseijndaaˈñenaˈ na cwje nnˈaⁿ. 	 Viņš arī mums devis spējas kalpot Jaunajai derībai, ne burtam, bet garam, jo burts nokauj, bet gars atdzīvina.


Queⁿˈyoˈ cwenta, ja nntseiquio̱o̱ cwii tycu wˈii nacjoomˈm. Ndoˈ mati nquiee nnˈaⁿ na cweˈ mˈaⁿya ñˈeⁿñê, nntsˈaa na nntjoomna cwii nawiˈ tˈmaⁿ xeⁿ na ticalcweˈ nˈomna na cwilaˈjomndyena natia na machˈeeⁿ. 	 Un es likšu viņu slimības gultā, bet netiklības piekopējiem ar viņu būs vislielākās bēdas, ja viņi negandarīs par saviem darbiem.


Quia joˈ jâ nnˈaⁿ na tˈmaaⁿ na calaˈjomndyô̱ tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ, saawaayâ cwii sjo̱ ñˈeⁿñê. Joˈ joˈ saawindyuaandyô̱. 	 Tad Jēzus uzkāpa kalnā un apsēdās tur ar saviem mācekļiem.


Ee majndye nnˈaⁿ tyˈenquia ñˈoom na cweˈ cantu sa̱a̱ tiñecwii ñˈoom tquiana joˈ chii ticaluiˈyuuˈ ñˈoomˈñeeⁿ nacjoomˈm. 	 Jo daudzi nepareizi liecināja pret Viņu; bet liecības nesaskanēja.


Quia joˈ seineiⁿti Jesús ñˈoom tjañoomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom xco na jndyoñˈoom. Tsoom: —Ticatyˈiomyanaˈ na nntseiyo̱ tsˈaⁿ liaa ntsaa ñˈeⁿ cwii taⁿˈ liaa xco na tyootmaⁿ. Ee xeⁿ na ljoˈ nntsˈaa, nncjaateii liaa xco, nncˈiooˈñenaˈ liaa ntsaa ndoˈ liaa ntsaa cwajndiiti njndiiˈñenaˈ. 	 Neviens neliek jaunas drānas ielāpu uz vecām drēbēm, jo tas drēbēs izplīsīs visā savā platumā, un plīsums būs vēl sliktāks.


Quia na matseina̱ⁿya nnoom, ñequio na neiⁿya macaⁿˈa na cateijneiⁿ ˈo na chaˈtsondyoˈ. 	 Vienmēr visās savās lūgšanās par jums visiem ar prieku aizlūgdams,


Ee chaˈtso ángeles cwiluiindyena na cwindyeˈntjomna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na majñoom joona na cateijndeiina nnˈaⁿ na cwicandaa na nluiˈnˈmaaⁿndye añmaaⁿna. 	 Vai tie visi nav kalpotāji gari, kas sūtīti kalpošanai to labad, kas iemantos pestīšanas mantojumu?


Joo ntseinda nomnnˈaⁿˈ na mˈaⁿ ñjaaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ cwilaˈcwanomna na xmaⁿndyuˈ. Mantyja luaaˈ ñˈoom na matseiljeiya. 	 Tevi sveicina tavas izredzētās māsas bērni.


Maniom ñˈoom na cwiqua̱a̱ⁿ jaa nnˈaⁿ judíos na cwinndyuuˈa ñequio na cwitmaaⁿya ˈnaⁿ. Wˈaa yuu na toco tsaⁿˈñeeⁿ meintyjeeˈ yom ljoo tˈmaⁿ na tuiinaˈ ñˈeⁿ ljo̱ˈ, na quiwilˈueeˈndyena na cwilaˈcanda̱a̱ˈndyena costumbreˈñeeⁿ. Cwiwijndeii cwii cwii tsjooˈñeeⁿ chaˈna ñequiee hasta yom xjo lata ndaa. 	 Bet saskaņā ar jūdu šķīstīšanos tur bija novietoti seši akmens trauki ūdenim, un katrā no tiem ietilpa divi vai trīs mēri.


Ndyee ndiiˈ tyotjaaˈ nnˈaⁿ romanos ja ñˈeⁿ nˈoomlˈeii. Cwii ndiiˈ tyotmeiiⁿˈ nnˈaⁿ ljo̱ˈ ja. Ndoˈ ndyee ndiiˈ seijomnaˈ na tyuiiˈ wˈaandaa xjeⁿ na waˈñjo̱o̱ⁿya tsˈom ndaaluee. Cwii ndiiˈ tyowantyjo̱ nnom ndaaluee meiⁿchaaˈ xuee ndoˈ meiⁿchaaˈ tsjom. 	 Trīs rezes tiku rīkstēm šaustīts, vienreiz akmeņiem mētāts, trīs reizes izcietu kuģa bojā eju, diennakti biju jūras dzelmē;


Ndoˈ ˈñeeⁿ juu na tîcwiljeii xueeˈ nacjooˈ libro na chuunaˈ ncuee nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ na cwitaˈndoˈ, tsaⁿˈñeeⁿ tjoomˈm juu naquiiˈ ndaaluee chom. Luaaˈ waa na tcoˈnaˈ no̱o̱ⁿya. 	 Ja kas nebija ierakstīts dzīvības grāmatā, to iemeta uguns purvā.


Ndoˈ jnaⁿ cwiicheⁿ ángel watsˈom cañoomˈluee. Mati juu ñˈoom xjo carwato na ta̱a̱ ˈndyoo. 	 Un kāds cits eņģelis, kam arī bija ass sirpis, izgāja no svētnīcas, kas debesīs.


Nluena: “Tsaⁿmˈaaⁿˈ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ cwii tsˈiaaⁿ sa̱a̱ cweˈ tsˈiaaⁿ taⁿˈ. Tîtseicanda̱a̱ˈñê.” 	 Sakot: šis cilvēks iesāka gan celt, bet nespēja pabeigt.


Lˈuutya̱a̱yâ: —Juu ñˈoomwaaˈ na chjootindyo na tsoom, ¿ljoˈ ñeˈcaˈmo̱ⁿnaˈ? Ticalaˈno̱o̱ⁿˈâ ñˈoom na matseineiiⁿ. 	 Tad viņi sacīja: Kas tas ir, ko Viņš saka: vēl neilgu brīdi? Mēs nezinām, ko Viņš runā.


Joˈ chii tyolˈana cwenta tsaⁿˈñeeⁿ naquiiˈ wˈaancjo, sa̱a̱ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ticˈoomeintyjeeˈna na tyolaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na cateijneiⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Un Pēteris tika turēts cietumā, bet Baznīca lūdza Dievu par viņu bez mitēšanās.


Ee yolcu na tyomˈaⁿ na tandyo xuee na tyoluiindye na ljuˈ nˈom, maluaaˈ tyolaˈxmaⁿna, tyocantyjaaˈ nˈomna Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tyotueeˈndyecjena nda̱a̱ sˈaana. 	 Jo tā kādreiz greznojās svētās sievietes, kas cerēja uz Dievu, būdamas paklausīgas saviem vīriem,


Juu tsˈaⁿ na manomˈ ñequio tsˈaⁿ na matseicandaaˈ, ñeˈcwii xjeⁿ cwiluiindyena. Ndoˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nntiomlˈuaaⁿ tsˈaⁿ cantyjati na jnda̱ ñejndiˈntjom nnoom. 	 Bet dēstītājs un laistītājs ir līdzīgi. Katrs saņems savu algu saskaņā ar savu darbu;


Tyomˈaaⁿ Jesús tsjoom Betania waaˈ Simón, tsaⁿ na ñechuu tycu lepra. 	 Bet kad Jēzus bija Betānijā, Sīmaņa spitālīgā namā,


Ndoˈ seiˈno̱ⁿˈ Jesús na mawaa xjeⁿ na nnquiocˈom naⁿˈñeeⁿ jom ndoˈ ñequio najndeiˈnaˈ na nlqueⁿna jom na nluiiñê rey. Cweˈ joˈ cwiicheⁿ cwii ndiiˈ tjannaaⁿˈaⁿ na ñenqueⁿ jo sjo̱. 	 Bet Jēzus, nomanīdams to, ka tie nāks, lai Viņu ar varu ņemtu un ieceltu par ķēniņu, aizgāja atkal viens pats kalnā.


Ee tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñequio Jnaaⁿ, mawaa ñˈoom na macwjiˈyuuˈñenaˈ quiiˈ tsˈom, sa̱a̱ tsˈaⁿ na ticatseiyuˈ ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom machˈee na cantuñê ee ticatseiyuˈ ñˈoom na jnda̱ tjeiˈyuuˈñê cantyja ˈnaaⁿˈ Jnaaⁿ. 	 Kas tic uz Dieva Dēlu, tam ir Dieva liecība sevī. Kas netic Dēlam, tas dara Viņu par meli, tāpēc ka tas netic liecībai, ko Dievs liecinājis par savu Dēlu.


Ndoˈ quia tso Jesús: “Maja luaa joˈ”, seilcweˈntyaˈnaˈ joona hasta xjeⁿ nomtyuaacheⁿ tquiaandyena. 	 Kad nu Viņš teica tiem: Es esmu tas, tie atkāpās atpakaļ un nokrita zemē.


Mantyja tqueeⁿˈñê joona, quia joˈ ˈndyena tsotyena Zebedeo tsˈom wˈaandaa ñequio naⁿntjoomˈm. Tyˈena ñequio Jesús. 	 Un tūdaļ Viņš tos aicināja. Un tie, atstājuši savu tēvu Zebedeju ar algādžiem laivā, sekoja Viņam.


Sa̱a̱ tˈo̱ Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, tsoom: —Quia na jnda̱ tmaaⁿ cwintyˈiaˈyoˈ na jeeⁿ tmaaⁿ nchquiu, cwinduˈyoˈ: “Matseinmaaⁿñeyanaˈ.” 	 Bet Viņš atbildēja un tiem sacīja: Vakaram iestājoties, jūs sakāt: būs labs laiks, jo debesis sārtojas.


Machˈeenaˈ ntyjii na maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jâ apóstoles na wantyˈiaaˈndyo̱tya̱a̱yâ na chaˈtsondye nnˈaⁿ. Matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿyâ chaˈcwijom nnˈaⁿ na jnda̱ teijndaaˈ na nncwje na jndooˈcheⁿ nnˈaⁿ ndoˈ nntyˈiaa ángeles. 	 Jo man šķiet, ka Dievs mums, apustuļiem, it kā nāvei lemtiem ierādījis pēdējo vietu, jo mēs esam kļuvuši par izbrīnu pasaulei un eņģeļiem, un cilvēkiem.


Mati cwii rey na tseixmaⁿ qui meiⁿ sondaro, ¿aa ntsˈaacheⁿnaˈ na nncjaacatjomñê cwiicheⁿ rey na nndyocatsˈaa tiaˈ nacjoomˈm na matseixmaⁿ ntquiuu meiⁿ sondaro? ¿Aa chii nncjaacjoojñeeⁿ na nntseitiuuyaaⁿ, aa nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ? 	 Jo kurš ķēniņš, kas domā karot ar otru ķēniņu, neapsēdīsies un vispirms nepārliks, vai viņš spēj ar desmit tūkstošiem pretoties tam, kas ar divdesmit tūkstošiem nāk pret viņu?


Ee ¿ˈñeeⁿ cwiluiitˈmaⁿñeti, aa juu tsˈaⁿ na wacatyeeⁿ nacañoomˈ meiⁿsa, oo aa juu tsˈaⁿ na mandiˈntjom joˈ joˈ? ¿Aa nchii maxjeⁿ juu tsˈaⁿ na wacatyeeⁿ nacañoomˈ meiⁿsa? Sa̱a̱ queⁿˈyoˈ cwenta, ja mˈaaⁿya quiiˈntaaⁿˈyoˈ na mandiˈntjo̱ⁿ. 	 Jo kas ir lielāks: vai tas, kas atrodas pie galda, vai tas, kas apkalpo? Taču tas, kas atrodas pie galda. Bet es jūsu vidū esmu kā tāds, kas kalpo.


Ee meiiⁿ na jndyendyo̱ sa̱a̱ ñeˈcwii tyooˈ cwicwaaˈa ndoˈ ncˈe na ljoˈ ñeˈcwii seiˈ cwiluiindyo̱. 	 Kā viena maize, tā mēs daudzi esam viena miesa, visi, kas ir šīs vienas maizes līdzdalībnieki.


Tiñeˈquiandyoˈ na ñeˈnquiuˈnnˈaⁿnaˈ ˈo. Waa ñˈoom na matso tsˈaⁿ: “Joo nnˈaⁿ na tisˈa laˈxmaⁿ cwilaˈndaaˈna tsˈiaaⁿ na ya na cwiluii.” 	 Nepievilieties! Ļaunas valodas bojā labus tikumus.


Ee manquiiti Jesús nnaaⁿ cañoomˈluee, jndeiiˈ ñˈoom na nntsa̱ˈntjoom, ndoˈ nndyocueeⁿ, xjeⁿˈñeeⁿ nleicˈuaa jndyeeˈ ángel na cwiluiitquieñe ndoˈ mati ndu ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Quia joˈ joo nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ na ñejlaˈyuˈ ñˈeⁿ Jesús, joona najndyee nntaˈndoˈxcona. 	 Jo Kungs pats, atskanot pavēlei, erceņģeļa balsij un Dieva bazūnei, nāks no debesīm; tad pirmie celsies tie mirušie, kas ir Kristū.


Sa̱a̱ jaa ticalaˈxmaaⁿya chaˈna nnˈaⁿ na cwitjeiiˈlcweeˈndye na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cwitsuundye. Jaa laˈxmaaⁿya nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ na ljoˈ maqueeⁿ jaa na cwicaluiˈnˈmaaⁿndyo̱. 	 Tomēr mēs neesam izmisuma bērni, kas iet pazušanā, bet mums ir ticība dvēseles pestīšanai.


Jnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ, joˈ na ja Pablo mˈaaⁿya pra̱so cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús cha cateijndeiinaˈ ˈo nnˈaⁿ gentiles, 	 Tāpēc es, Pāvils, priekš jums, pagāniem, esmu Jēzus Kristus gūsteknis.


’Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom mati matseijomnaˈ chaˈna cwii tsquiˈ tˈmaⁿ na tueeˈ nnˈaⁿ tsˈom ndaaluee. Jndye nnom calcaa matseitˈuenaˈ. 	 Vēl debesvalstība pielīdzināma jūrā izmestam tīklam, kas savāc visāda veida zivis.


Xeⁿ macwjiˈyuuˈndyo̱ cantyja ˈnaⁿya, ticajnda ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Ja es pats dodu liecību par sevi, mana liecība nav patiesa.


Luaa nntsjo̱o̱ nndyeˈyoˈ, maluaaˈ jeeⁿ cwilaˈneiiⁿˈndye ángeles cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ cwii tsˈaⁿjnaⁿ na cwilcweˈ tsˈom. 	 Es jums saku: tā Dieva eņģeļi priecāsies par katru grēcinieku, kas gandara par grēkiem.


Quia na jndyolcweˈnnaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿna, majoˈti ljeiiⁿ na cwindana, ee jeeⁿ tyeⁿ waa na maleichuu tsaⁿtsjom joona. Ndoˈ meiⁿ cweˈ ticaliuna ljoˈ nluena nnoom. 	 Un atgriezies Viņš atkal atrada tos guļam, jo viņu acis bija smagas kļuvušas; un tie nezināja, ko Viņam atbildēt.


Ndoˈ meiiⁿ xeⁿ na aa nntseicueeˈnaˈ ja chaˈcwijom quiooˈ na cwilaˈcueeˈ nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom cha na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ na cwiñequiaˈyoˈ nnoom ncˈe na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê maxjeⁿ mˈaaⁿya na neiⁿya ndoˈ matseineiiⁿˈndyo̱ ñequio chaˈtsondyoˈ. 	 Bet ja es tieku upurēts upurim un jūsu ticības kalpošanai, tad es priecājos un priecāšos kopā ar jums visiem.


Ncueeˈñeeⁿ njño̱o̱ⁿya Espíritu na cwiluiindyo̱ naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom no̱o̱ⁿ meiiⁿ naⁿnom ndoˈ meiiⁿ naⁿlcu. Nñequia naⁿˈñeeⁿ ñˈoom na nntsjo̱o̱ nda̱a̱na. 	 Un arī pār saviem kalpiem un savām kalponēm es tanīs dienās izliešu no sava Gara, un viņi pravietos.


Quia na ntyˈiaana na tîcanda̱a̱ nncˈoontyjaaˈna na mˈaaⁿ ee na jeeⁿ tyeeⁿ mˈaⁿ nnˈaⁿ, quia joˈ tyˈewana xqueⁿ wˈaa. Jlaˈcanaaⁿndyena ndyeyu na meintyjeeˈ Jesús. Jlaˈcˈo̱ⁿna tsuee na ndiiˈ tsˈaⁿwiiˈ. 	 Un kad tie nevarēja aiznest to pie Viņa ļaužu pulku dēļ, tie atsedza jumtu tur, kur Viņš bija, un, atvēruši to, viņi nolaida gultu, kurā gulēja triekas skartais.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñjaaⁿñe cwilaˈcwanomna na xmaⁿndyoˈ. Ncˈe na cwiluiindyoˈ ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom, quia cwitjomndyoˈ ñˈeⁿ ncˈiaaˈyoˈ na tjoomˈ cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿndyena, cataⁿˈyoˈ lueena na cwiñeˈquiaˈyoˈ na xmaⁿndyena. 	 Visi brāļi jūs sveicina. Sveiciniet viens otru ar svētu skūpstu!


Ndoˈ quiiˈntaaⁿna mˈaaⁿ cwii yuscu na jnda̱ canchooˈwe chu wiiˈ tycu na cwicaa nioomˈ. Jnda̱ seicatsoom chaˈtso ˈnaaⁿˈaⁿ ñequio nnˈaⁿ na cwilˈa nasei. Sa̱a̱ meiⁿcwiindye joona tîcanda̱a̱ nntseinˈmaⁿ jom. 	 Un kāda sieviete, kura divpadsmit gadus cieta no asins tecēšanas un ārstiem bija atdevusi visu savu mantu, bet neviens nespēja to izārstēt,


Tˈo̱ Simón Pedro nnoom, tso: —ˈU cwiluiindyuˈ nquii Cristo, Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ. 	 Sīmanis Pēteris atbildēja un sacīja Viņam: Tu esi Kristus, dzīvā Dieva Dēls.


Jnda̱ na tquiena jliuna na jnda̱ teindyo̱ tsjo̱ˈ na ta̱ˈ ˈndyoo tsueˈtsjo̱ˈ. 	 Un tās atrada akmeni no kapa noveltu,


Joˈ chii chaˈtsondyoˈ ˈo na seitjoomˈnaˈ ñˈeⁿ Cristo matseitjomnaˈ ˈo ñˈeⁿ ncˈiaaˈyoˈ na cwiluiindyoˈ cwii wˈaa yuu na nncˈoomñe Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe Espíritu Santo. 	 Viņā arī jūs Garā tiekat uzcelti par Dieva mājokli.


Quia joˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús, jleiˈnomna, ˈndyena jom na ñenqueⁿ. 	 Tad Viņa mācekļi, atstājuši Viņu, visi aizbēga.


Joˈ chii quia na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na taˈndoˈxco Jnaaⁿ na tueˈ, najndyee tioˈnaaⁿñê ˈo na jñoom juu na mˈaⁿˈyoˈ cha tincwiindyoˈ ˈo nlcweˈ nˈomˈyoˈ natia na cwilˈaˈyoˈ. 	 Dievs dodams savu Dēlu, vispirms sūtīja Viņu pie jums, lai Viņš jūs svētītu, lai ikviens atgrieztos no saviem ļaunajiem darbiem.


Yocheⁿ na machˈeeⁿ tsioom suu jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ tachˈeeⁿˈ watsˈom tˈmaⁿ na cwilaˈneiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un visi daudzie ļaudis ārā lūdza Dievu kvēpināšanas stundā.


Luaaˈ ñˈoom na tso Jesús na maˈmo̱o̱ⁿ ljoˈ cwii nnom na nntsˈaanaˈ na nncueˈ Pedro, na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Quia na jnda̱ seineiiⁿ ñˈoommeiⁿˈ, matsoom: —ˈU candyoˈntyjo̱ˈ naxa̱ⁿˈa. 	 Bet to Viņš sacīja, norādīdams, kādā nāvē tas pagodinās Dievu. Un Viņš, to pateicis, sacīja tam: Seko man!


Sa̱a̱ ñˈoom na matseiljeiya cwentaˈyoˈ tseixmaⁿnaˈ ñˈoom xco ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo cwiwitquiooˈ na mayuuˈ juunaˈ ndoˈ mati cantyja ˈnaⁿˈyoˈ ee jnda̱ wjaawinom na juu najaaⁿ maqueⁿnaˈ xjeⁿ ndoˈ juu naxuee mamatseixueeñenaˈ. 	 Un es rakstu jums atkal jaunu bausli, kas patiess Viņā un jūsos, jo tumsība pagājusi un patiesā gaisma jau spīd.


Cantyja ˈnaaⁿˈ Juanˈñeeⁿ na tyotseineiⁿ profeta Isaías, tsoom: Mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ jo ndoˈ yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom na jndeii matseineiⁿ nda̱a̱na. Matso tsaⁿˈñeeⁿ: “Calajndaaˈndyoˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ chaˈcwijom cwii nato na juu joˈ nndyocwjeˈcañoom nquii na cwiluiiñe na nntsa̱ˈntjom ˈo. Cataˈndyoˈxcweˈyoˈ chaˈcwijom na cwilayo̱ˈyoˈ nato na nñoom.” 	 Šis ir tas, par ko min pravietis Isajs, sacīdams: Saucēja balss tuksnesī: sagatavojiet Kunga ceļu, dariet taisnas Viņa tekas!


Cwiicheⁿ xuee seijndaaˈñe Jesús na nncjaⁿ tsˈo̱ndaa Galilea. Quia ljoˈcheⁿ teincwiñê ñˈeⁿ Felipe. Matsoom nnom: —Candyoˈtseijomndyuˈ ñˈeⁿndyo̱ tsˈiaaⁿ na matsˈaa. 	 Nākošajā dienā Viņš gribēja iet uz Galileju. Bet Jēzus atrada Filipu un sacīja viņam: Seko man!


Xjeⁿˈñeeⁿ to̱ˈ Jesús na maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê na jndeiˈnaˈ na nncjaⁿ Jerusalén. Joˈ joˈ tˈmaⁿ nawiˈ nntjoom nlˈa nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye, ñequio ntyee na cwiluiitquiendye, ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Naⁿˈñeeⁿ nlaˈcueeˈna jom, sa̱a̱ xuee jnda̱ ndyee nncwandoˈxcoom. 	 No tā laika Jēzus sāka skaidrot saviem mācekļiem, ka Viņam vajag iet uz Jeruzalemi un daudz ciest no vecākajiem un rakstu mācītājiem, un augstajiem priesteriem, un tikt nonāvētam, un trešajā dienā augšāmcelties.


Ndyee chiˈ tˈoomñê joˈ joˈ. Jnda̱ chii manncuo̱o̱ⁿ wˈaandaa na wjaⁿ ndyuaa Siria, ndoˈ ljeiiⁿ ñˈoom na cwindo̱o̱ nnˈaⁿ judíos jom. Joˈ chii seitioom na nomtyuaa nncjaalcweeⁿˈeⁿ, nncwinomnnaaⁿˈaⁿ ndyuaa Macedonia. 	 Tur viņš, palicis trīs mēnešus, domāja pārcelties uz Sīriju, bet, tā kā jūdi viņam uzglūnēja, viņš nolēma atgriezties caur Maķedoniju.


Quia na jnda̱ tyjeeˈ Pablo, mamˈaⁿ nnˈaⁿ judíos na tquiona Cesarea na jnaⁿna Jerusalén. Tyˈelaˈcandyooˈndyena nacañomˈm. Ndoˈ tˈmaⁿ jnaaⁿˈaⁿ tyolˈana sa̱a̱ ticaluiˈyuuˈ ñˈoom na cwiluena nacjoomˈm. 	 Kad viņš bija atvests, no Jeruzalemes atnākušie jūdi nostājās ap viņu, celdami daudz un smagas apsūdzības, kuras tie nevarēja pierādīt.


Tˈo̱ Jesús, tsoom nnom: —Ñˈoom na mayuuˈ matsjo̱o̱ njomˈ, tsjom jeˈ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nnda̱a̱ˈ we ndiiˈ na matseixuaa caxtijndyo, sa̱a̱ ˈu xjeⁿˈñeeⁿ jnda̱ ndyee ndiiˈ jnda̱ tjeiˈndyuˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 Un Jēzus viņam sacīja: Patiesi es tev saku, ka šodien, vēl šinī naktī, pirms gailis otrreiz dziedās, tu mani trīskārt noliegsi.


Macjaañjoomˈ tsˈo̱o̱ⁿ na jeeⁿ xcwe matseiˈyuˈyaˈ tsˈomˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Najndyee tyotseiyuˈ tsoˈndyoˈ tsaⁿtquiee Loida mati nquii tsoˈndyoˈ Eunice ndoˈ mantyjiijndaaˈndyo̱ na mati ˈu. 	 Es atceros tavu neliekuļoto ticību, kas agrāk piemita tavai vecmāmuļai Loidai un tavai mātei Eunikai, un es esmu pārliecināts, ka arī tev.


Tjaquieeˈnndaˈ Jesús watsˈom tˈmaⁿ. Yocheⁿ na maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ joˈ joˈ, ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye jo nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos tquiontyjaaˈna jom. Taˈxˈeena nnoom, jluena: —¿ˈÑeeⁿ najndeii ñˈeⁿ na macheˈ na nmeiiⁿˈ? Ndoˈ ¿ˈñeeⁿ juu tquiaa na matseiˈxmaⁿˈ najnduˈ? 	 Un kad Viņš iegāja svētnīcā, tad, Viņam mācot, augstie priesteri un tautas vecākie pienāca pie Viņa un jautāja: Kā varā Tu to dari? Un kas Tev deva tādu varu?


¿Chiuu na jeeⁿ maqueⁿˈ cwenta meiiⁿ chjoowiˈ ljoˈ machˈee xˈiaˈ? Ndoˈ manncuˈtiˈ tiqueⁿˈ cwenta na tˈmaⁿ matseiˈtjo̱o̱ndyuˈ. Machˈeenaˈ cantyja ˈnaⁿˈ chaˈcwijom jeeⁿ ndoˈ ntquiooˈ jnda̱ na njom tsˈomnnom xˈiaˈ, sa̱a̱ meiⁿchjoo tiqueⁿˈ cwenta tsˈoom tscaaˈ na njom tsˈomnjomˈ nncuˈ. 	 Bet ko tu raugi skabargu sava brāļa acī, bet baļķi savā acī neredzi?


Mati profetas tyolaˈneiⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Tyoluena na chaˈtsondye nnˈaⁿ na nlayuˈ ñˈeⁿñê maxjeⁿ nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿna ncˈe xueeˈ jom. 	 Par Viņu liecina visi pravieši, ka visi, kas uz Viņu tic, Viņa vārdā saņem grēku piedošanu.


Joˈ joˈ tjameintyjeeˈ cwii tsˈaⁿ na wiiˈ jo nnoom na ndiiˈ tcooˈ. 	 Un, lūk, tur bija Viņa priekšā kāds ūdenssērdzīgs cilvēks.


Meiⁿ tîcatseixmaaⁿ na nncueeⁿˈeⁿ ee meiⁿcwii jnaaⁿˈaⁿ tjaaˈnaⁿ, sa̱a̱ tyotaⁿna nnom Pilato na cueeⁿˈeⁿ. 	 Un tie, nekādu nāves vainu pie Viņa neatraduši, prasīja Pilātam, lai Viņu nonāvētu.


—Xeⁿ cwiindyoˈ ˈo mˈaaⁿ cwii siaⁿnto canmaⁿ ntsmeiⁿˈ ndoˈ xeⁿ nntsuuñe cwii jooyoˈ, ¿aa nchii nˈndiiyaaⁿ ñequieenˈaaⁿ nchooˈ qui nchooˈ ñjeeⁿ quiooˈñeeⁿ yuu na cwicwaˈyoˈ ndoˈ nncjaacalˈueeⁿ juu catsmaⁿ na tsuuñe hasta xjeⁿ na nljeiiⁿcheⁿ? 	 Kurš cilvēks no jums, kam simts avis, pazaudējot vienu no tām, neatstāj deviņdesmit deviņas tuksnesī un neiet meklēt to, kas pazuda, kamēr viņš to atrod?


Nnˈaⁿ ndyuaaˈñeeⁿ lˈana na ya nnˈaⁿndyena ñˈeⁿndyô̱. Jlaˈcanaaⁿndyena chom. Jluena na calawiindyô̱, ee jeeⁿ teiⁿ ndoˈ jnda̱ macwiwaˈ. 	 Sakūruši uguni, viņi mūs atspirdzināja, jo bija iestājies lietus un aukstums.


Ndoˈ tyonquiocho ntˈom nnˈaⁿ yocanchˈu na mˈaaⁿ Jesús na catioom lˈo̱o̱ⁿ nacjoona. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê jlaˈtiaˈna nnˈaⁿ na tquiocho yocanchˈuˈñeeⁿ. 	 Un Viņam atnesa bērniņus, lai Viņš tiem pieskartos, bet mācekļi norāja nesējus.


Ee tsoom nnom Moisés: “ˈÑeeⁿ juu na matseitiuuya na nnteijndeiya maxjeⁿ nnteijndeiya tsaⁿˈñeeⁿ, ndoˈ ˈñeeⁿ juu na matseitiuuya na nncˈo̱o̱ⁿya na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya maxjeⁿ joˈ nntsˈaaya.” 	 Jo Mozum Viņš saka: Es apžēlošu to, kuru gribu apžēlot; un es parādīšu žēlsirdību tam, kam vēlos būt žēlsirdīgs.


Matsˈia joˈ tyjeeˈ cwii ángel cwentaaˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ teixueeñe naquiiˈ wˈaancjo. Ángelˈñeeⁿ tiiˈ lˈo̱o̱ⁿ tseiˈntsquieeˈ Pedro, seilcweeⁿ juu. Matsoom nnom: —Majeˈ majeˈndyo quicantyjaˈ. Quia joˈ mana tquiaa lˈuaancjo na chuˈtyeⁿ lˈo̱ Pedro. 	 Un, lūk, Kunga eņģelis piestājās, un gaisma atspīdēja telpā. Viņš sita Pēterim sānos, uzmodināja to un sacīja: Celies žigli! Un važas nokrita no viņa rokām.


Quiaˈyoˈ na xmaⁿndye chaˈtso nnˈaaⁿya na mˈaⁿ ñˈeⁿndyoˈ na cwitaⁿˈyoˈ lueena. 	 Sveiciniet visus brāļus ar svētu skūpstu!


Sa̱a̱ tyochjoo jnda yuscu tyjee Pablo jndii na ljoˈ nlˈana. Joˈ chii tjaaⁿ wˈaa yuu cwicˈeeⁿ sondaro. Tjaqueⁿˈeⁿ seicañeeⁿ Pablo na ljoˈ. 	 Pāvila māsas dēls, dzirdēdams par šo viltību, nāca, iegāja kareivju mītnē un paziņoja Pāvilam.


Cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ nquiee nnˈaⁿ na ñetuiitquiendye na tyotˈmo̱o̱ⁿna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ. Cˈoomˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na tyolaˈcanda̱a̱ˈndyena ndoˈ calaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê chaˈxjeⁿ tyolˈa joona. 	 Atminieties savus priekšniekus, kas jums sludinājuši Dieva vārdu! Vērodami viņu dzīves iznākumu, sekojiet to ticībai!


Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ, matsoom: —Jeeⁿ ˈu Ta, ¿cwaaⁿ tsˈaⁿ jom cha ya nntseiyuˈa ñˈeⁿñê? 	 Viņš atbildēja sacīdams: Kas Viņš ir, Kungs, lai es uz Viņu ticētu?


Nquii Espíritu Santo ñequio joo nnˈaⁿ na cwiluiindye scuuˈ Catsmaⁿ cwiluena: —Ta Jesús, candyoˈ. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu na mandii na matseiˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ ñˈoommeiiⁿ, catso: —Candyoˈ, Ta Jesús. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu na ñeˈcˈuu ndaa, candyontyjaaˈ jom. Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ntyjaaˈ tsˈom na nluiˈnˈmaaⁿñe, candyocˈuu ndaa na cweˈyu na mañequiaa na cwitaˈndoˈ nnˈaⁿ. 	 Un gars un līgava saka: Nāc! Un kas to dzird, lai saka: Nāc! Kam slāpst, lai nāk, un kas grib, lai ņem dzīvības ūdeni bez maksas!


Quia joˈ tyenquioomˈm luaˈnda̱a̱na, tsoom: —Catsˈaanaˈ chaˈxjeⁿ na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ. 	 Tad Viņš skāra to acis, sacīdams: Kā jūs ticējāt, tā jums lai notiek!


Jnda̱ na tquienndaˈna Jerusalén, quia joˈ cwiicheⁿ cwii ndiiˈ tjaquieeˈ Jesús naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. Joˈ joˈ niom jndye nnom ˈnaⁿ ñˈeⁿ quiooˈ na cwinda̱a̱ nnˈaⁿ ndoˈ cwilaˈjnda nnˈaⁿ na macaⁿnaˈ joona na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. To̱ˈ Jesús na tyocwjeeⁿˈeⁿ naⁿˈñeeⁿ chˈeⁿ. Tyotseicantqueeⁿ meiⁿsa ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjndyoondye sˈom, ñequio ntsula̱ ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwinda̱a̱ cantuˈ. 	 Un viņi iegāja Jeruzalemē. Un Viņš, iegājis dievnamā, sāka dzīt ārā tos, kas pārdeva un pirka svētnīcā; un Viņš apgāza naudas mainītāju galdus un baložu pārdevēju solus.


Tˈuiinaˈ ñˈoomˈñeeⁿ ncˈe yuu na mˈaaⁿyâ tyˈequieˈ nnˈaⁿ na cwilˈa cheⁿnquieena na cwiluiindyena nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Sa̱a̱ joona cweˈ tyˈequeⁿna cwenta naya na laˈxmaaⁿya na mˈaⁿ candyaandyo̱ jo nnom ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ ncˈe cwilaˈjomndyo̱ ñequio Cristo Jesús. Ee lˈue nˈomna na cwiicheⁿ ndiiˈ candya̱ˈntjo̱o̱ⁿtya̱a̱ⁿya nnom ljeiiˈñeeⁿ. 	 Tomēr daži ievestie viltus brāļi bija iezagušies uzlūkot mūsu brīvību, kas mums ir Kristū Jēzū, lai atgrieztu mūs verdzībā.


Ndoˈ Pablo ñˈeⁿ Bernabé tyolañˈeeⁿˈ ndyueena ñˈeⁿ naⁿˈñeeⁿ na tquie Antioquía. Tyoluena na tiyuuˈ na macaⁿnaˈ na calˈa naⁿˈñeeⁿ costumbreˈñeeⁿ. Jnda̱ chii teijndaaˈ na wendye joona ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilayuˈ nncˈoona Jerusalén. Nncˈoontyjaaˈna nquie apóstoles ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈntaaⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ. Jo nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ nleijndaaˈ ñˈoomwaaˈ. 	 Pāvilam un Barnabam izcēlās ar viņiem ne mazums strīdu; un viņi nolēma, lai Pāvils un Barnaba, un daži no pārējiem aizietu šinī jautājumā uz Jeruzalemi pie apustuļiem un prezbiteriem.


Ndoˈ jñom Jesús Pedro ñequio Juan, tsoom nda̱a̱na: —Catsaˈyoˈ, nlajndaaˈndyoˈ yuu na nlcwaaˈa cantyja ˈnaaⁿˈ ncuee pascua. 	 Un Viņš sūtīja Pēteri un Jāni, sacīdams: Ejiet un sagatavojiet mums Lieldienas jēru, lai mēs ēstu!


Juu Jesús tsaⁿ na jnda̱ we xueeˈ Justo, matsoom na xmaⁿndyoˈ. Quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ judíos na cwilaˈyuˈ manda̱ ndyeendye joona cwiñequiana na tˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ na cwiñequiaayâ ñˈoom na quiandye nnˈaⁿ na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 Un Jēzus, kas tiek saukts Justs, no apgraizītajiem. Šie, kas mani iepriecināja, ir vienīgie mani palīgi Dieva valstības darbā.


Seineiⁿticheⁿ Jesús cwiicheⁿ ñˈoom tjañoomˈ na maˈmo̱ⁿnaˈ na maxjeⁿ nleijndyendyeti nnˈaⁿ na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈom. Tsoom nda̱a̱na: —Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom matseijomnaˈ chaˈna cwii lqueeⁿˈ mostaza. Tjatseicˈoom tsˈaⁿ juunaˈ naquiiˈ ntjoomˈm. 	 Vēl citu līdzību Viņš tiem stāstīja, sacīdams: Debesvalstība pielīdzināma sinepju graudam, ko cilvēks paņēma un iesēja savā tīrumā.


Ndoˈ jñoom we nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê cwii lˈaa. Tsoom nda̱a̱na: —Catsaˈquieˈyoˈ quiiˈ tsjoom. Joˈ joˈ nliuˈyoˈ cwii tsaⁿsˈa na maleiñˈoom cwii tsjoo ndaatioo. Catsaantyjo̱ˈyoˈ naxeeⁿˈeⁿ. 	 Un Viņš sūtīja divus no saviem mācekļiem un sacīja tiem: Ejiet pilsētā, un jūs sastaps cilvēks, kas nes ūdens krūzi; sekojiet viņam!


Jnda̱ na seicanaaⁿñê yuu na jnda̱ ndyee na ta̱ˈtyeⁿ tsomˈñeeⁿ quia joˈ jndiiya na matseineiⁿ tsaⁿ na jnda̱ ndyee na ñequieendye naⁿˈñeeⁿ na taˈndoˈ. Tso: —Candyoˈ ndoˈ cantyˈiaˈ. Ndoˈ ntyˈiaya cwii caso ntoom ndoˈ tsˈaⁿ na waˈljoo maleichom luaˈncjeⁿ. 	 Kad Viņš atdarīja trešo zīmogu, es dzirdēju trešo dzīvnieku sakām: Nāc un redzi! Un, lūk, melns zirgs, bet viņā jātnieks, kam rokās bija svari.


Tixocˈomna na wiˈ nˈomna ncˈiaana, lˈo̱na meiiⁿ wiˈ cwitjoom naⁿˈñeeⁿ. Cwilaˈtjomna cantu, tixoqueⁿndye cheⁿnquieena xjeⁿ cantyja ˈnaaⁿna. Jeeⁿ wiˈndyena ñequio nnˈaⁿ, macwiˈoona nacjooˈ chaˈtso na laˈxmaⁿ na ya. 	 Nežēlīgi, nesamierināmi, apmelotāji, nesavaldīgi, bargi, nesaudzīgi.


Ee Herodes ñequio tsaⁿ na jndyu Felipe joona cwii nquieendyena. Sa̱a̱ Herodes mˈaaⁿ ñˈeⁿ scuuˈ tyjeeⁿ. Herodías jndyu yuscuˈñeeⁿ. Ndoˈ tyotso Juan nnoom: —ˈU ticatsa̱ˈntjomnaˈ na mañˈoomˈ scuuˈ tˈiuˈ. Jnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ na jeeⁿ ndyaˈ jndooˈ yuscu Herodías Juan. Joˈ chii seincjooˈñe yuscuˈñeeⁿ nnom Herodes ndoˈ jom jeˈ seiyoomˈm, sa̱ˈntjoom na calaˈtyeⁿna Juan, chii catueeˈna juu wˈaancjo. Herodías queeⁿ tsˈoom Juan hasta lˈue tsˈoom na calacueeˈna juu sa̱a̱ tileicanda̱a̱. 	 Jo Herods pats sūtīja un apcietināja Jāni, un saistīja viņu cietumā Herodijas, sava brāļa Filipa sievas dēļ, jo viņš to bija apprecējis.


Sa̱a̱ meiiⁿ na luaaˈ, majño̱o̱ⁿya naⁿmˈaⁿˈ na nncˈoona na mˈaⁿˈyoˈ cha ticatsˈaanaˈ na tiyuuˈ ñˈoom ya na jnda̱ tsjo̱o̱ya cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, cha na cˈomcˈeendyoˈ chaˈxjeⁿ na jnda̱ tsjo̱o̱ nda̱a̱na. 	 Bet es nosūtīju brāļus, lai jūs (kā jau sacīju) būtu sagatavoti un mūsu dižošanās par jums šinī ziņā nebūtu tukša;


Tso Natanael: —Ndooˈ ntyjii na cweˈ Nazaret xocwitquiooˈñe cwii tsˈaⁿ na tˈmaⁿ nnteijneiⁿ nnˈaⁿ. Tˈo̱ Felipe nnoom, matso: —Candyoˈ sa. Nntyˈiaˈnjomˈ jom. 	 Un Natanaēls viņam sacīja: Vai no Nācaretes var būt kas labs? Filips viņam saka: Nāc un skaties!


’Cwii tsaⁿcanchˈue xonda̱a̱ nncjaaqueⁿˈeⁿ waaˈ tsˈaⁿ na waa najndeii na nncwjeeⁿˈeⁿ ˈnaaⁿˈ. Sa̱a̱ xeⁿ nntseityeⁿjñeeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ quia joˈ nnda̱a̱ na nncwjiˈñˈeeⁿ ˈnaaⁿˈ. 	 Un kā var kāds ieiet stipra cilvēka mājā un izlaupīt viņa mantu, ja iepriekš nesasien stipro? Un tad tā māju izlaupīs.


Ee naquiiˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsonaˈ: “Ñequio ñˈoom na cwichuiiˈ na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ ntˈomcheⁿ ndyuaa nntseina̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ tyuaawaa sa̱a̱ meiiⁿ na luaaˈ tixocalaˈñˈoomˈndyena chiuu matsjo̱o̱”, luaaˈ matso nqueⁿ na tseixmaaⁿ na catsa̱ˈntjoom. 	 Likumā ir rakstīts: Svešās valodās un svešām lūpām es runāšu šai tautai, un arī tad viņa mani neklausīs, saka Kungs. (Is.28,11)


Quia na jnda̱ teinco̱o̱ⁿˈ, juu wˈaandaaˈñeeⁿ mamˈaaⁿnaˈ xcwe tsˈom ndaaluee, ndoˈ Jesús ñenqueⁿ cwii mˈaaⁿ tyuaatcwii. 	 Un kad vakars metās, laiva bija jūras vidū un Viņš viens pats uz zemes.


Majuu Moisésˈñeeⁿ tjeiiⁿˈeⁿ welooya nnˈaⁿ Israel na ñetˈom ndyuaa Egipto. Jndye ˈnaaⁿ tˈmaⁿ tyochˈeeⁿ ndyuaaˈñeeⁿ na tjaa ˈñeeⁿ juu nnda̱a̱ nntsˈaa na cweˈ na jndeii nquii. Mati tyochˈeeⁿ tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ quia na teiˈnomna Ndaaluee Wee ndoˈ quia na tyomˈaⁿna ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom wenˈaaⁿ ntyu. 	 Viņš tos izveda, darīdams brīnumus un zīmes Ēģiptes zemē, Sarkanajā jūrā un četrdesmit gadus tuksnesī.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ jeeⁿ ya tqueⁿna cwenta ñˈoom na tyotseineiiⁿ ndoˈ ntyˈiaana ˈnaaⁿ tˈmaⁿ na tyochˈeeⁿ na xocanda̱a̱ nntsˈaa na cweˈ najndeii nquii tsˈaⁿ. 	 Bet ļaudis uzmanīgi un vienprātīgi klausījās, ko Filips runāja, un redzēja zīmes, ko viņš darīja.


’¿ˈÑeeⁿ cwiindyoˈ ˈo na mˈaaⁿ yucachjoo jnda, ndoˈ xeⁿ macaaⁿ tyooˈ njomˈ, aa nñequiaaˈyuˈ tsjo̱ˈ nnoom? Tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ nntsˈaa na ljoˈ. 	 Vai starp jums ir cilvēks, kas pasniegtu savam dēlam akmeni, ja tas lūgtu maizi?


Ndoˈ ncˈe na ticaˈndyencˈuaaˈndyoˈ nntoˈñoomˈyoˈ na ticantycwii na nntandoˈyoˈ. 	 Savā pacietībā jūs iemantosiet savas dvēseles.


Tco xuee na ñelˈaˈyoˈ chaˈxjeⁿ cwilˈa nnˈaⁿ na ticˈom nacje ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ñelˈaˈyoˈ natia na cwilˈa naⁿˈñeeⁿ, tyomˈaⁿˈyoˈ na queeⁿ nˈomˈyoˈ ntˈomcheⁿ, ñejlaˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ candyee, tyocwaˈjndooˈndyoˈ ndoˈ tyoweˈyoˈ, ndoˈ tyolaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ joo na cweˈ nnˈaⁿ lˈa. 	 Jo pietiek, ka jūs pagājušā laikā izpildījāt pagānu gribu, nododamies netīrībām, kārībām, žūpošanai, rijībai, dzīrēm un noziedzīgai kalpošanai elkiem.


Macaⁿnaˈ na cwii tsˈaⁿ na nluiitquieñe quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ cˈoom na tjaaˈnaⁿ ñˈoom cjoomˈm, na ñeˈcwii scoomˈm, ndoˈ cwilaˈyuˈ ntseinaaⁿ na tjaaˈnaⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿna na tiˈya ˈoomˈaⁿna oo na tiñeˈlaˈnda̱na nnom tsotyena. 	 Ikvienam no tiem jābūt bez vainas, vienas sievas vīram, kam bērni ticīgi, nav palaidņi vai nepaklausīgi,


Juu tioˈñeeⁿ na meintyjeeˈ xcwe cwicaluiˈ chom ntsuee ndoˈ cˈuaa cwilaˈnaⁿˈnaˈ. Ndoˈ jo nnom tioˈñeeⁿ meintyjeeˈ ntquieeˈ sca catsuu na cwiwixuee chom. Joo chomˈñeeⁿ cwiluiindye ntquieeˈ Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un no troņa šāvās zibeņi un balsis, un pērkoni; troņa priekšā dega septiņas lāpas, kas ir septiņi Dieva gari.


Cwii xueeˈñeeⁿ teicantyja Pedro quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Joo naⁿˈñeeⁿ chaˈna cwii siaⁿnto waljooˈ ntquiuundyena. 	 Tanīs dienās Pēteris, nostājies brāļu vidū, (bet tie bija kopā ap simts divdesmit cilvēku) sacīja:


Maxjeⁿ matyˈiomyanaˈ na luaaˈ mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿ chaˈtsondyoˈ ee na jeeⁿ jnda ntyjiiya ˈo na cwilaˈjomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱ naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, meiiⁿ na mˈaaⁿya wˈaancjo oo meiiⁿ na meiⁿntyja̱a̱ˈa jo nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ na mawaño̱ⁿˈa ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ oo na mañequiaya ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ cantyja na macwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ. 	 Tas ir taisnīgi, ka es par jums visiem domāju, jo jūs esat līdzdalībnieki manā priekā, manās važās, evaņģēlija aizstāvēšanā un nostiprināšanā.


Sa̱a̱ jaa meiⁿndo̱o̱ˈa na nncˈom ljo̱ˈluee xco ñequio tsjoomnancue xco na jnda̱ tsoom na nncuaa na cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ ñequiiˈcheⁿ nncuaa na matyˈiomyanaˈ, ndoˈ chaˈtso ya. 	 Tomēr mēs saskaņā ar Viņa apsolījumiem gaidām jaunas debesis un jaunu zemi, kurās mājos taisnība.


Quia joˈ cwiicheⁿ cwii ndiiˈ ntyˈiaya ndoˈ jndiiya na cˈuaa ndyuee jndye ángeles na mˈaⁿ ndiocheⁿ yuu na wacatyeeⁿ tio ñequio ñequiee naⁿ na taˈndoˈ, ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye. Ndoˈ tueˈntyjo̱ na jndyendye ángelesˈñeeⁿ chaˈna nqui meiⁿ ndiiˈ na nqui nqui meiⁿ. 	 Un es redzēju un dzirdēju daudz eņģeļu apkārt tronim un dzīvniekiem, un sentēviem, un viņu skaits bija tūkstošu tūkstoši,


Nncwaño̱o̱ⁿˈa ˈu ljoˈ na ñeˈcalˈa nnˈaⁿ judíos ñequio nnˈaⁿ na nchii judíos. Ee majño̱o̱ⁿya ˈu na mˈaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Izraudzīdamies tevi no tautas un pagāniem, pie kuriem es tevi tagad sūtu


Ñetˈo̱o̱ⁿya quiiˈntaaⁿˈyoˈ na tijndo̱, tyoteindyo̱ na tyocatˈua̱ na aa nncjaacañjoomˈ tsˈiaaⁿ na nntsˈaa. 	 Un es biju pie jums nespēcīgs un bailēs, un lielās bažās;


Sa̱a̱ ˈo nnˈaⁿya, ticalaxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na jaaⁿñe, joˈ chii juu xuee na nncwjeeˈnndaˈ Ta Jesús xocatseijomnaˈ juunaˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ chaˈna quia na nncwjeeˈ tsaⁿnchˈue waaˈ tsˈaⁿ. 	 Bet jūs, brāļi, neesat tumsībā, ka šī diena kā zaglis varētu jūs pārsteigt,


¿Chiuu ˈo? ¿Aa maxjeⁿ tjaaˈnaⁿ lˈaˈyoˈ yuu na nleiñˈoomˈ na nlcwaˈyoˈ ndoˈ na nncweˈyoˈ? ¿Aa maxjeⁿ ticueeˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ na mati cwiluiindye tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom? Ee na laaˈtiˈ na cwilˈaˈyoˈ cwilaˈjnaⁿˈyoˈ joo ncˈiaaˈyoˈ na wantyˈiaa mˈaⁿ. ¿Aa cwilaˈtiuuˈyoˈ na jeeⁿ xcwe na cwilˈaˈyoˈ? Leicanda̱a̱ nntsjo̱o̱ na ljoˈ. 	 Vai jums nav māju, kur ēst un dzert? Vai jūs nicināt Dieva Baznīcu un apkaunojat tos, kam nekā nav? Ko lai jums saku? Vai lai cildinu? Šai ziņā es jūs necildinu.


Meiiⁿ na cwiluena na laˈxmaⁿna nnˈaⁿ na jeeⁿ jndo̱ˈ nˈom, sa̱a̱ cwino̱o̱ⁿ na cweˈ ntjeiⁿndyetona. 	 Apgalvodami, ka viņi ir gudri, tie kļuva nelgas;


Ñˈoom na cwitaˈxˈeeˈyoˈ no̱o̱ⁿ cantyja ˈnaaⁿ yolcu na tyooˈunco, tjaaˈnaⁿ ñˈoom na matsa̱ˈntjom Ta Jesús ja cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ. Sa̱a̱ ncˈe na matseixmaⁿya tsˈaⁿ na wiˈ tsˈoom, ntyjii na nda̱a̱ nlaˈñˈoomˈndyoˈ ñˈoom na matsjo̱o̱ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ. 	 Attiecībā uz jaunavību man Kunga pavēles nav, bet es dodu padomu kā tāds, kas no Kunga ieguvis žēlsirdību, lai būtu uzticīgs.


Xjeⁿ na jndyojndyee Jesús, juu Tomás, cwii jâ na cwilajomndyô̱ tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ ticˈoomñê, jom tsaⁿ na cwilˈuuyâ catyeⁿnquiee. 	 Bet Toms, viens no tiem divpadsmit, saukts Dvīnis, nebija pie viņiem, kad atnāca Jēzus.


Quia joˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na tjomndye jlaˈcheⁿna. Tyoqueⁿna cwenta ñˈoom na tyotseineiⁿ Bernabé ñequio Pablo cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ ñequio ˈnaaⁿ na tyolˈana quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos na xocanda̱a̱ nluiinaˈ na cweˈ najndeii nquii tsˈaⁿ. 	 Tad viss pulks klusēja un klausījās, kad Barnaba un Pāvils stāstīja, cik lielas zīmes un brīnumus Dievs darījis caur viņiem pagānu vidū.


Nnˈaⁿ tsjoomnancue na cwitsa̱ˈntjom jlaˈwendyena. Ndoˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ jlaˈjomndyena. Ñeˈcwii tyˈena nacjooˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom, ñequio Cristo tsaⁿ na jñoom. 	 Zemes ķēniņi saceļas un valdnieki apvienojas pret Kungu un Viņa Svaidīto? (Ps.2,1-2)


Quia joˈ tso Pedro nnom Jesús: —Jeeⁿ ndyaˈ ya na mˈaaⁿya ñjaaⁿ. Cwa, nlˈaayâ ndyee xquieˈ ncwaⁿˈ. Cwii cwentaˈ nncuˈ, cwii cwentaaˈ Moisés, ndoˈ cwii cwentaaˈ Elías. 	 Jo viņš nezināja, ko viņš runāja, jo tie bija pārbijušies.


Ee quia na nluiˈ ñeˈquioomˈ ndoˈ xeⁿ jnda̱ teijmeiⁿˈya, nlcaaⁿ tscojnda̱a̱ ndoˈ mati ljaaˈ ˈnaaⁿˈnaˈ cwiquiaa, mana cwintycwii na jeeⁿ neiⁿncooˈnaˈ. Maluaaˈ matseijomnaˈ cwii tsaⁿtya, cwintycwiiñê naquiiˈ chaˈtso tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Jo saule uzlēca savā karstumā un izkaltēja zāli, un tās zieds nokrita, un tās vaiga skaistums gāja bojā. Tāpat bagātais nonīks savās gaitās.


Tioo na neiiⁿˈ tsˈom welooˈyoˈ Abraham tsaⁿ na ñetˈoom teiyo na seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na nncueeˈ xjeⁿ na nluiindyo̱ na tsˈaⁿ ja. Ntyˈiaaⁿˈaⁿ joˈ, ndoˈ tquiaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿˈeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na ljoˈ. 	 Jūsu Tēvs Ābrahams priecājās, ka viņš redzēs manu dienu. Viņš redzēja un gavilēja (1.Moz.18,18; 22,18).


Quia na jnda̱ teixuee, tcwaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Quiiˈntaaⁿna tjeiiˈñê canchooˈwendye nnˈaⁿ na seicajñoom joona apóstoles, nnˈaⁿ na majñom Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ. 	 Un Viņš, dienai austot, sasauca savus mācekļus un izvēlējās no viņiem divpadsmit, kurus nosauca par apustuļiem:


Quia na tyˈewindyoona tsjoom chjoo yuu na cwiˈoona, quia joˈ sˈaaⁿ na ndooˈ wjaatyeeⁿcheⁿ. 	 Un viņi tuvojās miestam, kurp tie gāja, bet Viņš izlikās tālāk ejot.


Sa̱a̱ meiiⁿ xeⁿ cwiwinomˈyoˈ nawiˈ na jnda̱ lˈaˈyoˈ naya, matioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo. Meiⁿ ncwii tsˈaⁿ tincˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ juu, tilaˈcatyuendyoˈ. 	 Bet ja arī jūs ciestu taisnības dēļ, tad jūs esat svētīgi. Bet nebīstieties no viņiem un neuztraucieties!


Cweˈ joˈ ticalañˈoomˈndyena Jesús. Joˈ chii tsoom nda̱a̱na: —Meiⁿquiayuucheⁿ na wjaa cwii profeta, nlaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ jom. Sa̱a̱ joo nnˈaⁿ ndyuaaⁿˈaⁿ ñequio nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ, xocalaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. 	 Un tie ieļaunojās no Viņa. Bet Jēzus sacīja viņiem: Pravietis nav bez cieņas, bet ne savā tēvzemē un savās mājās.


Sa̱a̱ quia na jnda̱ jndyo Espíritu Santo naquiiˈ nˈomˈyoˈ, quia joˈ nñequiaaⁿ na nlaxmaⁿˈyoˈ najndeii na cwiluiiñê. Ndoˈ nntjeiˈyuuˈndyoˈ cantyja ˈnaⁿ ja naquiiˈ tsjoom Jerusalén, ñˈeⁿ chaˈwaa tsˈo̱ndaa Judea ñˈeⁿ ndyuaa Samaria, ndoˈ hasta chaˈwaa nnom tsjoomnancue. 	 Bet kad nāks pār jums Svētais Gars, tad jūs saņemsiet Viņa spēku; un jūs būsiet mani liecinieki Jeruzalemē un visā Jūdejā, un Samarijā, un visā zemē.


Luaa seicwaljooˈtyeeⁿ nacjoo chaˈtso natia na sˈaaⁿ, na tjoomˈm Juan wˈaancjo. 	 Visam tam pievienoja vēl to, ka ieslodzīja Jāni cietumā.


Meiⁿ ticatsonaˈ na cwiindyoˈ ˈo nncˈoomˈ tsˈom na matseiljeiya cartameiiⁿ cweˈ cha catseicatyˈuenaˈ juu. 	 Bet nedomājiet, ka es ar vēstulēm gribētu jūs iebaidīt!


Ee ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom matseineiⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Luaa matsonaˈ: Ja majño̱o̱ⁿñetya̱ya cwii moso ˈnaⁿya na wjaajndyee jo njomˈ. Jom nncwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaⁿˈ, cha nncˈomcˈeendye nnˈaⁿ quia na nncueˈcañoomˈ. 	 Šis ir tas, par ko rakstīts: lūk, es sūtu savu eņģeli pirms Tava vaiga, kas sagatavos Tavu ceļu pirms Tevis.


Ndoˈ cwiindye joona, tsˈaⁿ na maˈmo̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés taˈxˈeeⁿ cwii ñˈoom nnom Jesús cha catˈuiinaˈ juu. Tsoom: 	 Un viens no tiem, bauslības mācītājs, kārdinādams Viņu, jautāja:


Liaaˈñeeⁿ ñjom chaˈtso nnom quiooˈ na cwiˈoocaˈ ñequio quiooˈ na cwiˈootsco̱o̱ˈndye ñequio cantsaa. 	 Tanī bija visādi četrkājaiņi un zemes rāpuļi, un debess putni.


Cwiicheⁿ xuee meintyjeeˈnndaˈ Juan ñequio wendyô̱ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈoom na mañequiaaⁿ. 	 Otrā dienā Jānis un divi no viņa mācekļiem atkal stāvēja.


Ee xotseitjoomˈna Cristo ñequio Satanás. Ndoˈ mati tsˈaⁿ na matseiyuˈ, xonda̱a̱ nntseitjoomˈnaˈ jom ñequio cwii tsˈaⁿ na tyootseiyuˈ. 	 Bet kāda saskaņa Kristum ar Beliālu? Vai kāda daļa ir ticīgajam ar neticīgo?


Waa ñˈoom na cwilue nnˈaⁿ: “Wanaaⁿ na nntsˈaa meiⁿljoˈcheⁿ na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ”. Mayuuˈ na ljoˈ, sa̱a̱ tichaˈtso mateijndeiinaˈ tsˈaⁿ. Ñˈoom na mayuuˈ wanaaⁿ na nntsˈaa yuu na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ sa̱a̱ ticatsonaˈ na cwii na matsˈaa nlqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈnaaⁿˈnaˈ ja. 	 Viss man atļauts, bet ne viss ir derīgs. Viss man atļauts, bet es nepakļaušos nekādai varai.


Ndoˈ meiiⁿ matseitjo̱o̱ñê njomˈ ntquieeˈ ndiiˈ na cwii xuee, ndoˈ cwii cwii ndiiˈ nncjaacatsoom njomˈ: “Catseitˈmaⁿ tsˈomˈ ja, cwilcweˈ tsˈo̱o̱ⁿ”, maxjeⁿ ñequiiˈcheⁿ catseitˈmaⁿ tsˈomˈ jom. 	 Un ja viņš septiņas reizes dienā grēkotu pret tevi un septiņas reizes grieztos pie tevis, sacīdams: es nožēloju, tad piedod tam!


Luaa waa ñˈoom na wantyˈiuuˈ ñetuaanaˈ: Nnˈaⁿ na nchii judíos joona, juu na nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nndaa nnˈaⁿ judíos, mati nntoˈñoomna. Matseitjoomˈnaˈ joona ñequio seiiˈ Cristo, mati mañˈoomnaˈ joona naquiiˈ ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús. 	 Ka pagāni Kristū Jēzū ir Viņa apsolījuma līdzmantinieki un vienas miesas locekļi un līdzdalībnieki, pateicoties evaņģēlijam,


Ee quia joˈ ncuee na cwitioomndye nnˈaⁿ cantyja na wiˈndyena cha nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈtso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda̱ teiljeii. 	 Jo šīs ir atmaksas dienas, lai izpildītos viss, kas rakstīts.


Jeˈ cwiluiindyô̱ nnˈaⁿ na cwilaˈcandii ˈo ñˈoom na matseicwanom Cristo na mˈaⁿˈyoˈ. Matyˈiomnaˈ na nquii Tyˈo̱o̱tsˈom matseityˈooñê nda̱a̱ˈyoˈ ñequio ñˈomndyua̱a̱yâ. Joˈ chii ñequio xueeˈ Cristo cwilaˈtyˈoondyô̱ nda̱a̱ˈyoˈ na caljoya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kristus vietā mēs izpildām sūtību, it kā Dievs pamācītu caur mums. Kristus vietā mēs jūs lūdzam: samierinieties ar Dievu!


Jnda̱ na tquienndaˈna yuu ljooˈndye ntˈomcheⁿ ncˈiaana, quia joˈ ntyˈiaana na jnda̱ tquieˈcañom cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na jndyendye nacañoom naⁿˈñeeⁿ. Ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, na cwilaˈñˈeeⁿˈ ndyueena ñˈeⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 Un tiklīdz visi ļaudis ieraudzīja Jēzu, tie brīnījās un nobijās, un pieskrējuši sveicināja Viņu.


Tsotya̱ya ˈu na cwiluiindyuˈ na matyˈiomyanaˈ, nnˈaⁿ na laˈxmaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue ticalaˈno̱ⁿˈna cantyja ˈnaⁿˈ, sa̱a̱ ja mawajnaⁿˈa ˈu ndoˈ naⁿmˈaⁿˈ cwilaˈno̱ⁿˈna na ˈu jñomˈ ja. 	 Taisnīgais Tēvs, pasaule Tevi neatzina, bet es Tevi atzinu, un šie atzina, ka Tu mani esi sūtījis.


Sa̱a̱ tiyo cwindyena ee matseijomnaˈ joona chaˈna jnda̱ lqueeⁿˈñeeⁿ na tinjoom tyˈe nchˈiooˈnaˈ. Ndoˈ quia na macoˈwiˈnaˈ joona oo cwilaˈwjee nnˈaⁿ joona ncˈe na cwilaˈyuˈna, mantyja cwiˈndyena. 	 Bet tiem nav saknes sevī: viņi ir nepastāvīgi; tiklīdz rodas apspiešanas un vajāšanas vārda dēļ, tie tūdaļ krīt apgrēcībā.


Quia na tso Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom nnom Abraham waa na nntsˈaaⁿ, tjaa ˈñeeⁿ cwiicheⁿ na tˈmaⁿti cwiluiiñe chaˈna jom na cantyja ˈnaaⁿˈ xueeˈ juu nnda̱a̱ nntseityeⁿtyeeⁿ ñˈoomˈm. Joˈ chii tqueⁿtyeⁿñe cheⁿnqueⁿ ñˈoomˈm nnom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Jo Dievs, dodams Ābrahamam solījumus, zvērēja pats sev, kad Viņam nebija neviena lielāka, kam zvērēt,


Quia joˈ jleityˈiomnndaˈ no̱o̱ⁿ ndoˈ queⁿˈ cwenta ntyˈiaya cwii caso tsjaaˈ. Ndoˈ tsˈaⁿ na waˈljoo, matseicajndyunaˈ jom nquii na waa najndeii na cwiwje nnˈaⁿ. Ndoˈ jo naxeeⁿˈeⁿ jndyontyjo̱ tsaⁿ na cwentaaˈ yuu na meindooˈ lˈoo. Toˈñoomna najnda̱na na nlaˈcwjeena xcweeˈ na xcwe nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancue. Nlˈana na nlaˈcwjeendye nnˈaⁿ ñˈeⁿ ncjo, ndoˈ ñequio jndoˈ tˈmaⁿ, ndoˈ ñequio ntycu, ndoˈ ñequio quiooˈ wjee. 	 Un, lūk, palss zirgs un tam, kas tanī sēdēja bija vārds nāve, un tai sekoja miroņu valsts; un tai bija dota vara pār četrām zemes daļām, nonāvējot ar zobenu, badā, mērī un ar zemes zvēriem.


Ndoˈ tˈo̱ Pablo nnom tyo na cwiluiitquieñe: —Ja tsˈaⁿ judío. Ja tuiindyo̱ tsjoom Tarso, tsjoom tˈmaⁿ na matsa̱ˈntjom ndyuaa Cilicia. Sa̱a̱ matsˈaaya tyˈoo njomˈ quiaaˈ ñˈomˈ na nntseina̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Un Pāvils sacīja viņam: Es esmu jūdu cilvēks, tarsietis, ievērojamās Kilikijas pilsētas pilsonis; es tevi lūdzu, atļauj man runāt tautai.


maluaaˈ ñejomndiiˈ na tquiaañe Cristo na tueeⁿˈeⁿ cha nntseinoomˈm jnaaⁿ jndyendye nnˈaⁿ. Nda̱ joˈ nleitquiooˈñê na nnda̱ we, nchii cweˈ na nntseijndaaˈñê cantyja ˈnaaⁿ jnaaⁿ nnˈaⁿ, sa̱a̱ na nncwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ na cwicantyjaaˈ nˈom jom. 	 Tā arī Kristus vienreiz uzupurēts daudzu grēku deldēšanai. Otrreiz Viņš parādīsies bez grēka to pestīšanai, kas Viņu gaida.


Tso Jesús nnoom: —ˈU Judas, ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, ¿aa maˈtiooˈ cwenta ja luee nnˈaⁿ ñequio na maˈuaˈ ntsmaaⁿˈa? 	 Bet Jēzus viņam sacīja: Jūdas, vai tu skūpstīdams nodod Cilvēka Dēlu?


Ndoˈ na luaaˈ, matseijndaaˈñenaˈ na cwilaˈtjo̱o̱ndyena na tyoolaˈcanda̱na na macanda̱ Cristo mˈaⁿna na quitˈmaⁿ nˈomna. 	 Tās pelna nosodīšanu, jo pirmo uzticību lauzušas.


Tijndo̱ˈ tsˈom tsˈaⁿ na luaaˈ nncwaxˈee, ee tsjaaⁿ na nnomˈ tsˈaⁿ chaˈcwijom nncueˈnaˈ cha nncwandoˈ ntjomˈndaa. 	 Tu neprātīgais! Ko tu sēji, tas netop dzīvs, ja pirmāk nenomirst.


Ndoˈ tyojaanquiaaⁿ ñˈoomˈñeeⁿ naquiiˈ lanˈom tsˈo̱ndaa Galilea. 	 Un Viņš sludināja Galilejas sinagogās.


Quia ñetˈo̱o̱ⁿya tsjoom Damasco, nquii Aretas tyomˈaaⁿ gobiernom. Jom tyˈioom tsˈiaaⁿ cwii tsˈaⁿ Damasco na sa̱ˈntjom na catˈue sondaro ja xjeⁿ na jo̱caluiiˈa ˈndyootsˈa nnom tsjoomˈñeeⁿ. 	 Damaskā ķēniņa Aretas zemes pārvaldnieks apsargāja pilsētu, lai mani notvertu;


Joˈ chii matyˈiomnaˈ na cˈo̱o̱ⁿya na wandoˈ nˈo̱o̱ⁿya ndoˈ queⁿndyo̱cheⁿncjo̱o̱ya xjeⁿ cantyja ˈnaaⁿya jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee ticatsonaˈ na cˈo̱o̱ⁿya chaˈcwijom na cwindaaya chaˈna ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ. 	 Tāpēc negulēsim kā pārējie, bet būsim nomodā un skaidrā prātā!


Matsjo̱o̱ na ljoˈ nda̱a̱ˈyoˈ ee ntyjiiya na ˈo cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ. Joˈ chii queⁿyaˈyoˈ cwenta ñˈoom na matsjo̱o̱. 	 Es runāju kā saprātīgiem. Jūs paši apsveriet, ko es saku!


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, matsoom: —Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, cwii tjo̱o̱cheⁿ na nluiiñe Abraham, sa̱a̱ ja maxjeⁿ mamˈaaⁿya. 	 Jēzus viņiem sacīja: Patiesi, patiesi es jums saku: pirms nekā Ābrahams bija, es esmu.


Ndoˈ jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ya juu na lˈue tsˈoom na wantyˈiuuˈ tyomˈaaⁿnaˈ, majuu cantyjati na jnaⁿ chaˈtso na seijndaaˈñê na nncjaacanda̱a̱ˈnaˈ. 	 Lai zināmu darītu mums savas gribas noslēpumu pēc labpatikas; un tā viņš sevī bija nolēmis,


Nchii macaⁿˈa na cwjiˈ joona tsjoomnancue, sa̱a̱ na cwañomˈ joona ljoˈ na ñeˈcatsˈaa tsaⁿjndii ñˈeⁿndyena. 	 Es nelūdzu, lai Tu viņus paņemtu no pasaules, bet lai Tu tos pasargātu no ļauna.


Ee jnda̱ tuiixcondyoˈ cweˈ nchii cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwiwje. ˈO jnda̱ tuiixcondyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ, cwii na mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿ. 	 Jūs esat atdzimuši ne no iznīcības sēklas, bet no neiznīcīgās, dzīvā un mūžam palicēja Dieva vārda.


Jndye xuee tˈo̱o̱ⁿyâ nato ñˈeⁿ wˈaandaa ncˈe na tisˈa mˈaaⁿ jndye. Ndoˈ jeˈ jnda̱ tueˈntyjo̱ ncuee na teincuuˈ na cwii nncjaati wˈaandaa ee jnda̱ macwitsaaquia̱a̱ˈâ ncueesuaˈ. Joˈ chii Pablo seijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈom nnˈaⁿ. 	 Bet bija pagājis ilgs laiks, un kuģošana vairs nebija droša, jo arī gavēnis jau bija pagājis, un Pāvils brīdinājā tos,


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilˈa tsˈiaaⁿ joˈ joˈ jlaˈcjaa lueena mosoˈñeeⁿ. Cwii tsaⁿˈñeeⁿ tjaaˈna jom. Cwiicheⁿ tsaⁿˈñeeⁿ jlacueeˈna jom. Ndoˈ cwiicheⁿ tsaⁿ na jnda̱ ndyee tyojñomna ljo̱ˈ. 	 Bet strādnieki, sagrābuši viņa kalpus, vienu šaustīja, citu nogalināja, citu nomētāja akmeņiem.


Sa̱a̱ calˈuu na juu mosoˈñeeⁿ cwiluiiñê na tia tsˈaⁿñê ndoˈ nntseitioom naquiiˈ tsˈoom na taxocwjeeˈ patrom ˈnaaⁿˈaⁿ na tyuaaˈ, 	 Bet ja ļaunais kalps sacīs savā sirdī: mans kungs kavējas nākt,


Xeⁿ na ljoˈ, quia joˈ chaˈtsondyoˈ ˈo ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ Israel calaˈno̱ⁿˈyoˈ chiuu waa. Nquii Jesucristo, tsˈaⁿ na jnaⁿ Nazaret na tyˈiomˈyoˈ tsˈoomˈnaaⁿ, tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tandoˈxcoom jnda̱ na tueeⁿˈeⁿ. Ñequio xueeˈ jom joˈ na jnda̱ nˈmaⁿ tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ na cwintyˈiaˈyoˈ na meintyjeeⁿˈeⁿ jo nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Tad lai jums visiem un visai Izraēļa tautai ir zināms, ka mūsu Kunga Jēzus Kristus Nācarieša vārdā, kuru jūs krustā sitāt, kuru Dievs augšāmcēla no miroņiem, šis stāv jūsu priekšā vesels.


Jnda̱ na ntyˈiaaˈ Jesús na joˈ joˈ meintyjeeˈ tsoñeeⁿ na cañom ja na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom, tsoom nnom: —ˈU naⁿ, tsaⁿmˈaaⁿˈ nntseixmaaⁿ tiˈjndaˈ. 	 Tad Jēzus, redzēdams māti un mācekli, ko Viņš mīlēja, stāvam, sacīja savai mātei: Sieviet, lūk, tavs dēls!


Ndoˈ matso Jesús nnom: —Quicantyjaˈ, catseilcwiindyuˈ tsueˈ ndoˈ cjaˈcaˈ. 	 Jēzus sacīja viņam: Celies, ņem savu gultu un staigā.


Quia na jnda̱ teijaaⁿ teitquiooˈñe Ta Jesús nnom Pablo, matso nnoom: —Cˈomˈtˈmaaⁿˈndyuˈ tsˈomˈ, ee chaˈna jnda̱ tjeiˈyuuˈndyuˈ cantyja ˈnaⁿya naquiiˈ tsjoom Jerusalénwaa, malaaˈtiˈ nncwjiˈyuuˈndyuˈ cantyja ˈnaⁿya tsjoom Roma. 	 Nākošajā naktī Kungs viņam piestājās un sacīja: Esi pastāvīgs! Kā tu par mani liecināji Jeruzalemē, tā tev jāliecina arī Romā.


Sa̱a̱ na jeeⁿ jmeiⁿˈ tyontyˈiaaˈ ñeˈquioomˈ, tˈuaanaˈ. Tjacaaⁿnaˈ ee na tinjoom tyˈe nchˈiooˈnaˈ. 	 Un kad uzlēca saule, tā novīta un nokalta, tāpēc, ka tai nebija saknes.


Jeeⁿ jndye ncjocandi na niom chom cuarto nandye yuu tyomˈaⁿna. 	 Bet augšistabā, kur mēs sanācām, bija daudz lampadu.


Ee nnˈaⁿ tsjoom Atenas ñequio nnˈaⁿ na jnaⁿ ntˈomcheⁿ njoom na cwicˈeeⁿya tsjoomˈñeeⁿ jeeⁿ ntyjaaˈ nˈomna na ñeˈcandyena ndoˈ ñeˈcalaˈneiⁿna meiⁿnquia nnom ñˈoom na xcoti. 	 Jo visiem atēniešiem un atnācējiem, svešiniekiem, nekas cits nerūpēja, kā vienīgi kaut ko jaunu runāt vai klausīties.


Quia joˈ ¿chiuu waa na saacantyˈiaˈyoˈ? ¿Aa ntyˈiaˈyoˈ cwii profeta? Ja ntyjii na joˈ. Ndoˈ jom tˈmaⁿti cwiluiiñê nchiiti ntˈomcheⁿ profeta. 	 Bet ko jūs gājāt skatīt? Vai pravieti? Jā, es saku jums, un vairāk nekā pravieti.


ˈO nnˈaⁿ Samaria jeeⁿ cachjoo cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ cweˈ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈtoˈyoˈ jom. Sa̱a̱ jâ nnˈaⁿ judíos cwilaˈno̱o̱ⁿˈyayâ ˈñeeⁿ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyô̱. Ee cantyja ˈnaaⁿyâ joˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ. 	 Jūs pielūdzat, ko nezināt; mēs pielūdzam, ko zinām, jo pestīšana nāk no jūdiem.


Sa̱a̱ tˈo̱ Jesús nda̱a̱ we naⁿˈñeeⁿ, tsoom: —ˈO ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ cwitaⁿˈyoˈ. Juu nawiˈ na nncwino̱o̱ⁿ, ¿aa nnda̱a̱ nnaⁿndyoˈ? Ndoˈ ¿aa nnda̱a̱ nljoya nˈomˈyoˈ na nncwjeˈyoˈ chaˈxjeⁿ na jnda̱ ljoya tsˈo̱o̱ⁿ na nncˈio̱? Tˈo̱o̱na nnoom, jluena: —Nnda̱a̱. 	 Bet Jēzus atbildēja un sacīja: Jūs nezināt, ko lūdzat. Vai jūs varat dzert to biķeri, ko es dzeršu? Viņi atbild: Varam!


Najndyee ncˈe Jesucristo, mañequiaya na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈomya cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. Ee meiⁿyuucheⁿ na mawa̱ya, ya ñˈoom cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ cantyja na cwilaˈyuˈya ñˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê. 	 Vispirms es pateicos Dievam caur Jēzu Kristu par jums visiem, jo jūsu ticība tiek daudzināta visā pasaulē.


Ndoˈ ticwii xuee tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsjoom, tyolˈueeˈndyena chiuu ya nlˈana na nlaˈcueeˈna jom. 	 Un viņš katru dienu mācīja svētnīcā. Bet augstie priesteri un rakstu mācītāji, un tautas priekšnieki meklēja Viņu nonāvēt;


’Quia joˈ meiⁿnquia na lˈue nˈomˈyoˈ na calˈa nnˈaⁿ ñˈeⁿndyoˈ majoˈti calˈaˈ ˈo ñˈeⁿndye joona. Ee laaˈtiˈ matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyoñeˈquia profetas tandyo xuee. 	 Tātad visu, ko jūs vēlaties, lai cilvēki jums darītu, dariet jūs viņiem, jo tā ir bauslība un pravieši!


Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ wiiˈ na jndyu Lázaro. Juu tsaⁿˈñeeⁿ tyomˈaaⁿ tsjoom Betania ñequio María ñequio xjoom Marta. 	 Bet Betānijā, Marijas un viņas māsas Martas miestā, bija kāds slimnieks Lācars.


Ndoˈ jluena nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Canduˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cweˈ natsjom tquieˈcañom nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús. Tquiocantyˈueena seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈaⁿ xjeⁿ na cwindaˈyoˈ. 	 Un teica: Sakiet: Viņa mācekļi atnāca naktī un, mums guļot, nozaga Viņu.


Cwitjeiiˈ nnˈaⁿ cwenta na jâ na cwiñequiaayâ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo laˈxmaaⁿyâ nnˈaⁿ na ntjeiⁿndye sa̱a̱ ˈo cwitjeiˈ cheⁿncjoˈyoˈ cwenta na laˈxmaⁿˈyoˈ na jeeⁿ jndo̱ˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Cwitjeiˈyoˈ cwenta na tileicjaanjoomˈ cwilˈaayâ sa̱a̱ ˈo jeeⁿ cwijaanjoomˈ cwilˈaˈyoˈ. Cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ ˈo sa̱a̱ jâ ticueeˈ nˈomna. 	 Mēs neprātīgi Kristus dēļ, bet jūs gudri Kristū; mēs nespēcīgi, bet jūs stipri; jūs cienīti, bet mēs nicināti.


Nˈomnnoom matseijomnaˈ chaˈcwijom ntsaachom ndoˈ jndye corona ñjom xqueeⁿ. Waa xueⁿˈeⁿ na teiljeiinaˈ nacjoomˈm na macanda̱ nqueⁿ ntyjeeⁿ, tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ caljeii. 	 Viņa acis it kā uguns liesma, un galvā Viņam daudzi kroņi. Un bija uzrakstīts Viņa vārds, ko neviens nepazina kā vienīgi Viņš pats.


Quia joˈ tja sondaroˈñeeⁿ wˈaancjo, tjacatyjeeⁿ xtyoˈ Juan. Jnda̱ chii jndyoñˈoom juunaˈ tsˈom cwii xio. Tquiaaⁿ nnom yuscuˈñeeⁿ ndoˈ juu tquiaa nnom tsondyee. 	 Un atnesa viņa galvu bļodā un deva to meitenei; un meitene atdeva to savai mātei.


Joˈ chii tjeiiˈna jom. Jlaˈcwatyuˈna jom cañoomˈluee, tiooñê tsjoomnancuecheⁿ. Mati jlaˈquiaana ángeles tia ñˈeⁿñê. Ee cantyjati na jnaⁿjndyeenaˈ matseicajndyunaˈ jom catsuu tquiee, tsaⁿjndii ndoˈ Satanás. Majom na manquiuˈnnˈaaⁿ chaˈtso nnˈaⁿ tsjoomnancue. 	 Un nogāza to lielo pūķi, veco čūsku, kas saucas velns un sātans, kas pieviļ visu pasauli, un nogāza to zemē, bet viņa eņģeļus aizsūtīja kopā ar viņu.


Ndoˈ tso nnoom: —Lˈo̱ˈ ˈu nntio̱o̱ cwenta chaˈtso najnda̱nmeiⁿˈ na cwilaˈxmaⁿ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ntˈmaⁿ ñequio chaˈtso na cwiluiitˈmaⁿndyena. Ee lˈo̱o̱ya jnda̱ ljonaˈ ndoˈ ˈñeeⁿ juu na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ nñequiaya joonaˈ nnom. 	 Un sacīja Viņam: Es Tev došu visu šo varu un šo godību, jo tās man nodotas, un kam es gribu, tam es tās dodu.


Jnda̱ tuii na luaaˈ, jluiˈ Jesús joˈ joˈ. Ljeiiⁿ cwii tsaⁿcoˈñom sˈom na jndyu Leví. Wacatyeeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ wˈaa yuu na cwiˈoocatioom nnˈaⁿ sˈom tsˈiaaⁿnda̱a̱na cwentaaˈ gobiernom. Quia joˈ tsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Candyoˈntyjo̱ˈ naxa̱ⁿˈa. 	 Pēc tam Viņš izgāja un ieraudzīja muitnieku, vārdā Levi, sēžot muitnīcā, un sacīja: Seko man!


ee na ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ na ñˈa̱ⁿ quia na nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. 	 Lai sasniegtu augšāmcelšanos no miroņiem;


Sa̱a̱ joona nioom tyuena, ee jlaˈtiuuna na cweˈ ncwaaⁿˈaⁿ joˈ cwintyˈiaana. 	 Bet viņi iztrūkās un izbijušies domāja garu redzam.


Quia joˈ matsoom nda̱a̱na: —Tyooweˈntyjo̱ xjeⁿ na caˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye na cwiluiindyo̱ nquii na macwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ. Sa̱a̱ ˈo meiⁿquia xjeⁿ na ñeˈconomˈyoˈ, tjaaˈnaⁿ na teincuuˈ. 	 Tad uz to Jēzus sacīja viņiem: mans laiks vēl nav pienācis, bet jūsu laiks vienmēr ir klāt.


Sa̱a̱ nquiee nnˈaⁿ judíos na qui na cwentaana cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, nncwjiˈnaˈ joona joˈ joˈ. Nncjuˈnaˈ joona yuu na tjacantyja na jaaⁿñe. Joˈ joˈ nncˈomna na nlaˈxuaana na matseiˈndaaˈnaˈ nˈomna. Ndoˈ nnteinquiena ndeiˈnˈomna na maquiinaˈ joona. 	 Bet valstības bērni tiks izmesti ārējā tumsā; tur būs raudāšana un zobu griešana.


Ndoˈ xeⁿ cweˈ nˈndya̱a̱to̱o̱ na ncjaachˈeetyeeⁿ na luaaˈ, quia joˈ chaˈtso nnˈaⁿ nlaˈyuˈ ñˈeⁿñê. Ndoˈ na ljoˈ nquiee naⁿmaⁿnˈiaaⁿ nnˈaⁿ romanos nlaˈtyuiiˈna watsˈom ˈnaaⁿ jaa nnˈaⁿ judíos ñequio ndaandyuaa ˈnaaⁿya. 	 Ja mēs Viņu tā atstāsim, tad visi ticēs uz Viņu; un romieši atnāks un atņems mūsu zemi un tautu.


Ee jaa seiiˈa nmeiiⁿ na teincoondyo̱ na wjaawiˈndaaˈnaˈ nlcweeˈnaˈ cwii na tijoom cwiˈndaaˈ. Jaa seiiˈa na nncueˈnaˈ nlcwa̱a̱ˈa cwii na tijoom ncueˈ, mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿnaˈ. 	 Jo šim iznīcīgajam jātērpjas neiznīcībā, un šeit mirstīgajam jātērpjas nemirstībā.


Tso Jesús nnom: —Nncjo̱, nntseinˈmaⁿya jom. 	 Un Jēzus sacīja tam: Es iešu un izdziedināšu viņu.


Ee maxjeⁿ nleitquiooˈyuu na titjoomˈ mˈaⁿˈyoˈ cha mˈmo̱ⁿnaˈ ˈñeeⁿ joo quiiˈntaaⁿˈyoˈ mˈaⁿna na xcweeˈ nˈomna jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo šķelšanām gan jābūt, lai kļūtu redzami tie, kas starp jums ir uzticami.


Ndoˈ na nmeiiⁿˈ cwilˈaˈyoˈ, jeeⁿ matseicatyˈuenaˈ ja na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo tsˈiaaⁿ na tyotsˈaaya quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Es bīstos, ka tik es nebūtu veltīgi pie jums strādājis.


Queⁿˈ joona na cwiluiindyena na ljuˈ nˈomna ncˈe ñˈoom na mayuuˈ. Juunaˈ cwiluiiñenaˈ na mayuuˈ. 	 Svētī viņus patiesībā! Tavi vārdi ir patiesība.


Wendyô̱ jâ, nquii Simón Pedro ñˈeⁿ ja Juan saantyjo̱o̱yâ nanqueⁿˈ naⁿˈñeeⁿ. Juu tyee na cwiluiitquieñe mawajnaⁿˈaⁿ ja. Macweˈ joˈ tjo̱quia̱ˈa tachˈeⁿ waaˈ tyeeˈñeeⁿ xjeⁿ na tyˈeñˈomna Jesús joˈ joˈ. 	 Bet Jēzum sekoja Sīmanis Pēteris un otrs māceklis. Bet šis māceklis bija pazīstams augstajam priesterim, un viņš līdz ar Jēzu iegāja augstā priestera priekštelpā.


Ee Tyˈo̱o̱tsˈom nchii cañˈeeⁿˈ cwiluiiñê, jom cwiluiiñê na tjoomˈ mˈaⁿ nnˈaⁿ ñequio ncˈiaana. Chaˈxjeⁿ cwiwijndaaˈ quiiˈntaaⁿ chaˈtso ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjeeⁿˈeⁿ cwentaaⁿˈaⁿ, 	 Jo Dievs nav nevienprātības, bet miera Dievs, kā arī es visās svēto draudzēs mācu.


Jom na jndyocueeⁿ majuutyeeⁿ tjawannaaⁿˈaⁿ cañoomˈluee cha na chaˈtsoti na niom, canda̱a̱ˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na mˈaaⁿñê. 	 Bet Viņš, kas nonāca, ir tas pats, kas uzgāja pār visām debesīm, lai visu piepildītu.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ fariseos ñequio ncˈiaana na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, quia na ntyˈiaana na macwaˈ Jesús ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ñequio nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom cwentaaˈ gobiernom, taˈxˈeena nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, jluena: —¿Chiuu waayuu na macwaaⁿˈaⁿ ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom ndoˈ ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnom Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Un rakstu mācītāji un farizeji, redzēdami, ka Viņš ēd kopā ar muitniekiem un grēciniekiem, sacīja Viņa mācekļiem: Kāpēc jūsu Mācītājs ēd un dzer kopā ar muitniekiem un grēciniekiem?


Mañoomˈ teitquioomˈm. Tjantyjo̱o̱ⁿ naxeⁿˈ Jesús, tyotseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ mati nnˈaⁿ na jndyendye, quia ntyˈiaana na luaaˈ, tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un tūdaļ viņš kļuva redzīgs un, Dievu godinādams, sekoja Viņam. Un visa tauta, to redzēdama, godināja Dievu.


Ee quia matseiyuˈ tsˈaⁿ ñequio nquii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom, nquii Jesucristo na macwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ, ee na matseiyuˈ tsˈaⁿ joˈ jnda̱ jndyaañê natia na matseixmaⁿ tsjoomnancue ndoˈ nda̱quia xeⁿ nntseijomñennaaⁿˈaⁿ ñequio natiameiⁿˈ, cwajndiiti nntjoom, nchiiti na tjom jñeeⁿ. 	 Jo ja tie, kas mūsu Kunga un Pestītāja Jēzus Kristus atzīšanā izbēguši no pasaules gānekļiem, bet tanīs atkal iepīti, tiek uzvarēti, tad pēdējo gals ir ļaunāks nekā sākums.


Quia joˈ teicantyjaaⁿ, ndoˈ cweˈ natsjom tjañˈoom tyochjoo ñequio tsondyee. Tyˈena Egipto. 	 Viņš, uzcēlies naktī, paņēma Bērnu un Viņa māti un aizgāja uz Ēģipti.


’Calˈuu cwiindyoˈ ˈo mˈaaⁿ mosooˈ na matseindyaa oo na machˈee cwenta quiooˈ jo jnda̱a̱, ndoˈ quia jnda̱ tyjeeˈ tsaⁿˈñeeⁿ na jnaⁿ jnda̱a̱, ¿aa mantyja nntsuˈ nnom: “Cwinoomˈ luaa, cajmaⁿˈ na nlcwaˈ”? 	 Bet kurš no jums, kam ir kalps, arājs vai gans, kad tas pārnāks no lauka, sacīs viņam: tūlīt nāc un sēdies pie galda?


Tintsuuˈ nˈomˈyoˈ na nlˈaˈyoˈ naya ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. Cateijndeiˈyoˈ ntˈom ncˈiaaˈyoˈ ˈnaⁿ na matseiˈtjo̱o̱naˈ joona. Ee na machˈee tsˈaⁿ nmeiⁿˈ jndati ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom, nchiiti quia matseicueeˈ tsˈaⁿ quiooˈ na matseitˈmaaⁿˈñe jom. 	 Neaizmirstiet darīt labu un dot dāvanas! Tādi upuri Dievam labpatīk.


Jndye tjaaˈna naⁿˈñeeⁿ. Jnda̱ chii tioomna joo wˈaancjo. Jluena nnom tsˈaⁿ na machˈee cwenta wˈaancjo na ya ya catsˈaaⁿ cwenta joona. 	 Un kad tie viņiem daudz sitienu bija devuši, tie iemeta viņus cietumā un pavēlēja sargiem, lai stingri tos apsargā.


’Ee ntseinda tsˈaⁿ nñequiana cwenta tyjeena na nlaˈcueeˈ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ juu. Ndoˈ ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na nñeˈquiana cwenta ndana na cwje. Ndoˈ nda nnˈaⁿ nlaˈwendyena nacjoo tyendyeena cha cwje naⁿˈñeeⁿ. 	 Jo brālis nodos nāvē brāli, un tēvs - savu bērnu; un bērni sacelsies pret saviem vecākiem un viņus nonāvēs.


Ndoˈ seijomnaˈ na wjaacue cwii tyee cwentaa nnˈaⁿ judíos juu natoˈñeeⁿ. Ndoˈ quia na ljeiiⁿ juu tsˈaⁿ na tquieeˈñe, tjanquiaañê, chii teinoomˈm. 	 Bet gadījās, ka kāds priesteris gāja pa to pašu ceļu un, viņu ieraudzījis, pagāja garām.


Ndoˈ ñˈoom na tyoñequiaaⁿ, jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna. Tˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱na na waa najndeii na matseixmaaⁿ, ee ñˈoom na tyoˈmo̱o̱ⁿ cajndatinaˈ, nchii cweˈ chaˈna ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom chiuu tˈmaⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Un tie brīnījās par Viņa mācību, jo Viņš mācīja kā tāds, kam ir vara, un ne tā kā rakstu mācītāji.


¿Aa nchii tsaⁿmˈaaⁿˈ jnda tsˈaⁿ na macuuñe nˈoom? Ndoˈ ¿aa nchii tsoñeeⁿ jndyu María? Ndoˈ ntyjeeⁿ, ¿aa nchii Jacobo, José, Simón ñequio Judas? 	 Vai Viņš nav galdnieka dēls? Vai Viņa māte nesaucas Marija un Viņa brāļi Jēkabs un Jāzeps, un Sīmanis, un Jūda?


Quia joˈ matsoom nda̱a̱na: —¿Aa maxjeⁿ hasta jeˈ ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ? 	 Un Viņš tiem sacīja: Kā tad jūs vēl nesaprotat?


Nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na nntso no̱o̱ⁿ: “Xeⁿ na luaaˈ waa quia joˈ ¿chiuu na matseincjooˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom ljoˈ cwilˈa nnˈaⁿ? Ee tjaaˈnaⁿ tsˈaⁿ nnda̱a̱ nncjaa nacjooˈ ljoˈ na lˈue tsˈoom.” 	 Tu varbūt sacīsi man: ko tad viņš vēl pārmet? Jo kas spēj pretoties Viņa prātam?


sa̱a̱ maqua̱ⁿ cwenta naquiiˈ seiiˈa mˈaaⁿ cwii na matseiweñe nacjooˈ juu na mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ na maˈmo̱ⁿnaˈ na catsˈaa, majuu jnaⁿ na matsa̱ˈntjomnaˈ seiiˈa, na maleiñˈoomnaˈ ja pra̱so. 	 Bet citu likumu es redzu savos locekļos. Tas karo pret mana prāta likumu un pakļauj mani grēka likumam, kas ir manos locekļos.


Jeeⁿ candyaˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo ndoˈ jnda̱ tjeiiⁿˈeⁿ ˈo na cwiluiindyoˈ nnˈaaⁿˈaⁿ. Joˈ chii cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿ ndoˈ na ya nnˈaⁿndyoˈ ñequio chaˈtsondyena. Cˈomˈcjeˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ, cˈomˈyoˈ na cwentandyoˈ ñequio chaˈtso nnˈaⁿ, cˈomˈyoˈ na mˈaaⁿ nioomcheⁿ nˈomˈyoˈ. 	 Tāpēc kā Dieva izredzētie, svētie un mīlētie tērpieties sirsnīgā žēlsirdībā, laipnībā, pazemībā, lēnprātībā, pacietībā,


Sa̱a̱ ticalˈue nˈom nnˈaⁿ judíos na ljoˈ. Joˈ na jndeiˈnaˈ sˈaa tyˈoo na nquii tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoomwaañe nncuˈxeeⁿ ja. Sa̱a̱ ja nchii na maqua̱ⁿya ñˈoom nacjoo nnˈaⁿ ndyuaa tsjomya na jndyo̱o̱ ñjaaⁿ. 	 Tā kā jūdi pretojās, es biju spiests pārsūdzēt ķeizaram, bet ne tāpēc, lai apsūdzētu savu tautu.


Aram tsotye Aminadab, Aminadab tsotye Naasón, Naasón tsotye Salmón. 	 Arams dzemdināja Aminadabu; un Aminadabs dzemdināja Nāsonu; Nāsons dzemdināja Salmonu;