ˈO jeˈ ˈio ndi ˈio quiaˈyoˈ na tˈmaⁿ nˈom ncˈiaaˈyoˈ yocheⁿ na ndicwaⁿ wanaaⁿ na matseineiⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, cha tjaa ˈñeeⁿ juu quiiˈntaaⁿˈyoˈ na nñequiuˈnnˈaⁿ jnaⁿ juu na mati nntseiquieˈ tsˈom. 	 Bet pamudiniet viens otru diendienā, kamēr vēl saucas "šodien", ka grēka viltība nenocietina kādu no jums.


Sa̱a̱ nchii malˈueeˈndyo̱ na calatˈmaaⁿˈndyoˈ ja. Mˈaaⁿ cwiicheⁿ na machˈee na nluiitˈmaaⁿˈndyo̱, ndoˈ manquii nncuˈxeⁿ aa cwiluii na ljoˈ. 	 Bet es savu godu nemeklēju; ir Kas meklē un tiesā.


Ee nnˈaaⁿya na mˈaⁿ ndyuaa Macedonia ñequio Acaya jnda̱ jlaˈtjomna tsjo̱ˈñjeeⁿ na nlaˈcwanomna na mateiˈjndeiinaˈ nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ na jeeⁿ jñeeⁿˈndye na mˈaⁿ Jerusalén. 	 Jo Maķedonija un Ahaja nolēmušas savākt dažas dāvanas trūcīgajiem, kas dzīvo starp svētajiem Jeruzalemē.


Watsˈom yuu na cwindyeˈntjom ntyeeˈñeeⁿ, cweˈ tseixmaⁿnaˈ ncwaaⁿˈ na jluiˈtsjaaⁿˈ juu na waa cañoomˈluee. Nquiuuyaaya na cweˈ ncwaaⁿˈ joˈ ee quia to̱ˈ Moisés na nntsˈaaⁿ watsˈomliaa, matso Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom: “Queⁿˈ queⁿˈ cwenta na catsaˈ juunaˈ chaˈxjeⁿ na tˈmo̱o̱ⁿya njomˈ quia tˈoomˈ sjo̱ Sinaí.” 	 Kas kalpo tā attēlam un ēnai, kas debesīs. Arī Mozum bija norādīts, kad viņš taisīja telti: Lūk, (tā bija teikts) padari visu pēc parauga, kas tev kalnā parādīts!


Quia joˈ tso Jesús nnom: —Quicantyjaˈ, cjaˈtoˈ. Ncˈe na matseiˈyuˈya tsˈomˈ ñˈeⁿndyo̱ jnda̱ nˈmaⁿˈ. 	 Un Viņš tam sacīja: Celies un ej, jo tava ticība tev palīdzējusi!


Quia na jnda̱ tquiena tsjoom Betsaida tquioñˈom nnˈaⁿ cwii tsaⁿnchjaaⁿˈ na mˈaaⁿ Jesús. Tyolˈana tyˈoo na catioyaaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ nacjooˈ tsaⁿˈñeeⁿ na catseinˈmaaⁿ juu. 	 Un viņi nonāca Betsaidā; un pie Viņa atveda neredzīgo un lūdza Viņu, lai Viņš tam pieskartos.


Chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ catjeiˈyoˈ cwenta aa xcwe joonaˈ, ndoˈ ñˈoom na cwiwitquiooˈ na xcwe, caljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ ñequio joonaˈ. 	 Pārbaudiet visu! To, kas labs - paturiet!


Sa̱a̱ nnˈaⁿ judíos, quia na ntyˈiaana na jndyendye nnˈaⁿ jnda̱ tjomndye, tyolaˈta̱a̱ˈ nˈomna. Tyoluena na tiyuuˈ ñˈoom na tyotseineiⁿ Pablo ndoˈ tyoluena ñˈoom ntjeiⁿ nacjoomˈm. 	 Bet jūdi, redzēdami daudz ļaužu, iedegās naidā un zaimodami runāja pretim tam, ko Pāvils sacīja.


Quia joˈcheⁿ tquiaa Jesús na nlaˈno̱ⁿˈna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeiinaˈ. 	 Tad Viņš tiem atvēra prātu, lai izprastu Rakstus.


Mati chaˈtsondye nnˈaⁿ na laˈxmaⁿna tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwilaˈcwanomna na xmaⁿndyoˈ, majndeiiticheⁿ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomna nnom tsaⁿmatsˈiaaⁿtˈmaⁿ tsjoom Roma. 	 Jūs sveicina brāļi, kas pie manis. Jūs sveicina visi svētie, bet sevišķi tie, kas no ķeizara nama.


Tyjeˈcañoom nnˈaⁿ judíos na mañecwii ndyuaana ñˈeⁿñê, sa̱a̱ tîcatoˈñoomna jom. 	 Viņš nāca savā īpašumā, bet savējie Viņu neuzņēma.


Queⁿˈyoˈ cwenta ˈñeeⁿ juu tsˈaⁿ na tiñeˈcatseicanda̱ ñˈoom na cwilˈuuyâ nda̱a̱ˈyoˈ nacjooˈ cartawaañe. Ticalaˈquiiˈndyoˈ ñˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ cha nlcoˈtianaˈ ntyjeeⁿ. 	 Ja kāds mūsu rakstītam vārdam neklausa, to ievērojiet un nesaejieties ar viņu, lai tas tiktu apkaunots.


Yocheⁿ na tyomˈaaⁿya naquiiˈntaaⁿ naⁿmˈaⁿ na jnda̱ tquiaaˈ lˈo̱o̱, tyotsˈaa cwenta joona ñequio najndeii na matseiˈxmaⁿˈ nncuˈ. Ndoˈ meiⁿcwiindyena tîcatsuuñe, macanda̱ tsuuñe juu tsˈaⁿ na matseixmaⁿ na catsuuñe, cha na catseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈomˈ na teiljeii. 	 Kad es biju ar viņiem, es tos sargāju tavā vārdā. Es sargāju tos, ko Tu man devi; un neviens no viņiem nepazuda, kā vien pazušanas dēls, lai Raksti piepildītos. (Ps.108)


Nquii Melquisedec tyomˈaaⁿ rey nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoom Salem ndoˈ mati tyotseixmaaⁿ tyee cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ na ndyeticheⁿ. Quia na jndyolcweˈ Abraham jnda̱ na tantjoom tiaˈ ñˈeⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom, tjacatjomñe Melquisedec jom, tcaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ na catioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom jom. 	 Šis Melhizedeks, Salemas ķēniņš, visaugstākā Dieva priesteris izgāja pretim Ābrahamam, kad tas, satriecis ķēniņus, atgriezās atpakaļ, un svētīja viņu:


Quia na jndii María na ljoˈ, seityuaaⁿˈaⁿ, jndyocatjomñê Jesús yuu na mˈaaⁿyâ. 	 Viņa, to dzirdēdama, steigā piecēlās un aizgāja pie Viņa,


Jnda̱ na jndii Ananías na luaaˈ, tsoom: —Jndye ñˈoom jnda̱ mandiiya, Ta, na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ cwanti nawiˈ machˈeeⁿ nnˈaⁿ cwentaˈ na mˈaⁿ Jerusalén. 	 Bet Ananija atbildēja: Kungs, es no daudziem esmu dzirdējis par šo vīru, cik daudz ļauna viņš Taviem svētajiem darījis Jeruzalemē;


Quia joˈ jlaˈtiuu sondaro na nlaˈcwjeena pra̱so cha tincˈootaˈljooˈ naⁿˈñeeⁿ na mana nleiˈnomna. 	 Tad kareivjiem radās nodoms apcietinātos nonāvēt, lai kāds neaizpeldētu un neizbēgtu.


Neri jnda Melqui, Melqui jnda Adi, Adi jnda Cosam, Cosam jnda Elmodam, Elmodam jnda Er, 	 Tas bija Melhi, tas Adi, tas Kozama, tas Elmadama, tas Hēra dēls,


Tyˈo̱o̱tsˈom ñequiiˈcheⁿ matseicaña̱a̱ⁿ ñˈoom na jnda̱ tjoomˈm na cjoomˈm, ndoˈ manquiityeeⁿ jnda̱ tqueeⁿˈñê ˈo na calajomndyoˈ ñequio Jnaaⁿ Jesucristo na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom jaa. 	 Dievs ir uzticīgs; Viņš jūs aicinājis sava Dēla mūsu Kunga Jēzus Kristus sadraudzībā.


Ee Jonás tyomˈaaⁿñê ndyee xuee ndoˈ ndyee tsjom tsˈom tsiaaˈ catscaa tˈmaaⁿ. Maluaaˈ matseijomnaˈ na nntjo̱ⁿ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. Ee ndyee xuee ndoˈ ndyee tsjom nljooˈndyo̱ naquiiˈ tseiˈtsua. 	 Kā Jonass trīs dienas un trīs naktis bija lielzivs iekšās, tā Cilvēka Dēls trīs dienas un trīs naktis būs zemes klēpī.


Joo nnˈaⁿ na mˈaⁿ na chjooˈ nˈom, cˈomna chaˈxjeⁿ quia waa xuee. Ndoˈ joo nnˈaⁿ na mˈaⁿ ncuee, cˈomna chaˈcwijom mˈaⁿna na chjooˈ nˈomna. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilajnda ˈnaⁿ cˈomna chaˈcwijom nchii ˈnaaⁿna joˈ. 	 Un tie, kas raud, kā tādi, kas neraud; un kas priecājas, kā tādi, kas nepriecājas; un kas pērk, kā tādi, kam nekā nav;


Xeⁿ cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoommeiⁿˈ ndoˈ cwilˈaˈyoˈ na ljoˈ, nntioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo. 	 Ja to zināt, svētīgi jūs būsiet, ja to darīsiet.


Ee manquiuˈyoˈ na cwii cwii tsˈaⁿ, aa mˈaaⁿtyeeⁿ moso oo aa mˈaaⁿ xjeⁿ ˈnaaⁿˈ nqueⁿ, sa̱a̱ Ta Jesús nñequiaaⁿ na nncoˈñom cantyjati na ya na ñesˈaa. 	 Zinādami, ka izkviens, kas ko labu darījis, to saņems no Kunga, vai viņš būtu vergs, vai brīvais.


Tyowaa cwii watsˈom cwentaa nnˈaⁿ judíos na jndyu tmaaⁿˈ nnˈaⁿ mˈaⁿcandyaaˈndye. Naⁿˈñeeⁿ jnaⁿna tsjoom Cirene ñequio tsjoom Alejandría ndoˈ ndyuaa Cilicia ñequio ndyuaa Asia. Ntˈomndye naⁿˈñeeⁿ to̱ˈna tjawa ñˈoom na tyolaˈneiⁿna ñˈeⁿ Esteban. 	 Tad cēlās daži no tā saucamās libertīņu un kirēniešu, un aleksandriešu sinagogas un no tiem, kas bija no Kilikijas un Āzijas, un strīdējās ar Stefanu;


Quia joˈ jluiˈ mosoˈñeeⁿ tyoˈoona nqui nantaa. Jlaˈtjomna chaˈtso nnˈaⁿ na jliuna. Ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na tia nnˈaⁿndye ndoˈ ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na ya nnˈaⁿndye. Ndoˈ laaˈtiˈ seicatooˈnaˈ wˈaa ñequio nnˈaⁿ na jlaˈjomndye na toco jnda reyˈñeeⁿ. 	 Un viņa kalpi izgāja uz lielceļiem un saaicināja visus, kādus atrada: ļaunus un labus; un kāzu nams pildījās viesiem.


Ee maxjeⁿ nlquieˈcañom profetas na tiyuuˈ ñˈoom cwiñequia ñequio nnˈaⁿ na nlue na joona cwiluiindyena Cristo. Nlˈana jndye nnom ˈnaaⁿ tˈmaⁿ ñequio tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na nncjaaweeˈ nˈom nnˈaⁿ hasta nquiee nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ nñequioˈnnˈaⁿ tsˈiaaⁿˈñeeⁿ joona xeⁿ na nnda̱a̱ nlˈana. Sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom tixonquiaaⁿ na nnda̱a̱ nlˈana. 	 Jo celsies viltus kristi un viltus pravieši, un darīs zīmes un brīnumus, lai pieviltu, ja tas iespējams, arī izredzētos.


ˈO nchii toˈñoomˈyoˈ cwii espíritu na nntsˈaayuunaˈ nquiuˈyoˈ na ndicwaⁿ laˈxmaⁿˈyoˈ moso nda̱a̱ joo na lˈue nˈom seiiˈyoˈ, na joˈ joˈ cwiicheⁿ cwiindiiˈ nncˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ na nntˈuii Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo. ˈO jnda̱ toˈñoomˈyoˈ Espíritu Santo na macjwaaˈñe ˈo na cwiluiindyoˈ ntseinaaⁿ. Jom machˈeeⁿ na cwilˈuuya: “Ta Tsotya̱a̱ya.” 	 Jo jūs neesat saņēmuši verdzības garu, lai jūs atkal bītos, bet jūs saņēmāt pieņemtā bērna garu, kurā mēs sucam: Abba (Tēvs).


Jnda̱ ndyee xuee na squia̱a̱yâ, tqueeⁿˈ Pablo nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ lanˈom cwentaa nnˈaⁿ judíos tsjoomˈñeeⁿ. Quia na jnda̱ tjomndyena seineiiⁿ nda̱a̱na. Matsoom: —ˈO nnˈaⁿya meiⁿchjoo tjaa ljoˈ sˈaaya nacjoo ncˈiaaya nnˈaⁿ judíos, meiⁿ nacjooˈ costumbre ˈnaaⁿ welooya na ñetˈom teiyo. Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ tˈuena ja na pra̱so tsjoom Jerusalén. Tioona ja luee nnˈaⁿ romanos. 	 Bet pēc trim dienām, viņš saaicināja ievērojamākos jūdus. Kad tie sanāca, viņš tiem sacīja: Vīri, brāļi, es neko neesmu darījis ne pret tautu, ne tēvu ieražām. Tomēr Jeruzalemē mani sastīja un nodeva romiešu rokās.


Mati cˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ ndoˈ calajomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱ na mˈaaⁿya na neiⁿya. 	 Tāpat arī jūs priecājieties, priecādamies līdz ar mani!


Tyˈo̱o̱tsˈom tqueeⁿˈñê jaa na laˈxmaaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. Ntˈomndyo̱ jaa tjeiiˈñê quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ judíos ndoˈ ntˈom tjeiiˈñê quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ gentiles. 	 Par tādiem Viņš mūs aicinājis ne tikai no jūdiem, bet arī no pagāniem,


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio nnˈaⁿ fariseos, jeeⁿ tyoqueⁿna cwenta xeⁿ na nntseinˈmaⁿ Jesús tsˈaⁿwiiˈ xuee na cwitaˈjndyeena, cha quia joˈ nnda̱a̱ nñeˈquiana jnaaⁿˈaⁿ. 	 Bet rakstu mācītāji un farizeji novēroja, vai Viņš sabatā nedziedinās, lai rastu apsūdzību pret Viņu.


Tˈmaⁿ waa na jeeⁿ wiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ ˈo, nchii tomti neiiⁿyâ na tyoñequiaayâ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ sa̱a̱ mati chiuu waa na tyomˈaaⁿyâ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. Luaaˈ waa ncˈe na jeeⁿ jnda nquiuuyâ ˈo. 	 Tā, jūs mīlēdami, mēs ļoti vēlējāmies ne vien Dieva evaņģēliju jums dot, bet pat savas dzīvības, jo jūs kļuvāt mums ļoti mīļi.


Ee xeⁿ cweˈ na tyeⁿ ñjom nˈomna ndyuaa yuu na jnaⁿna, tijndeiˈnaˈ na nncˈoolcweeˈna joˈ joˈ. 	 Bet ja viņi būtu domājuši par to, no kurienes bija izgājuši, tad viņiem vēl bija laiks atgriezties.


Quia joˈ to̱ˈ ángelˈñeeⁿ tjoomˈm xjo carwato ˈnaaⁿˈaⁿ nnom tsjoomnancue. Seitjoom nˈeiiⁿ uva lˈo̱o̱ na meintyjeeˈ joˈ joˈ. Tioom ta̱ˈñeeⁿ tsˈom cwii catsiuuˈ tsjo̱ˈ yuu na nluiiˈ ndaaˈnaˈ. Tsˈiaaⁿˈñeeⁿ maˈmo̱ⁿnaˈ cantyja na cwajndii nntjoom nnˈaⁿ na matseiwˈii Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 Un eņģelis nolaida savu aso sirpi zemē un nogrieza ražu no zemes vīna koka un iemeta to Dieva lielajā dusmu spiedē.


Ndoˈ na cwiluiindyo̱ ntseinaaⁿ, mati laˈxmaaⁿya na nndaaya chaˈtso na jnda̱ seijndaaˈñê na nndaa nnˈaⁿ na cwiluiindye ntseinaaⁿ, mañejuuti na nndaaˈ Cristo, mati joˈ nndaaya xeⁿ cwilajomndyo̱ nawiˈ na tjatjoom cha nda̱nquia nlajomndyo̱ na cwiluiitˈmaⁿñê. 	 Bet ja esam bērni, tad arī mantinieki, pat Dieva mantinieki un Kristus līdzmantinieki; tik tiešām, ja mēs līdzi ciešam, tad līdzi tiksim arī pagodināti.


Joo espírituˈñeeⁿ cwiluiindyena naⁿjndii. Jndye nnom ˈnaaⁿ cwilˈana na xocanda̱a̱ nntsˈaa na cweˈ tsˈaⁿ. Cwiˈoontyjaaˈna nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom chaˈwaati tsjoomnancue, na nlaˈtjomna naⁿˈñeeⁿ na nlˈana tiaˈ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, nqueⁿ na matseixmaⁿñˈeeⁿ chaˈtso nnom najnda̱, jnda̱ tqueⁿ xuee na nncuaa tiaˈ. 	 Un tie ir ļaunie gari, kas dara brīnumus; un tie iziet pie visas zemes ķēniņiem, lai tos sapulcinātu cīņai visvarenā Dieva lielajā dienā.


Ndoˈ macwilaˈno̱ⁿˈyaˈyoˈ ˈñeeⁿ na matseitsaaⁿˈñeya tsaⁿˈñeeⁿ cha na ticwitquiooˈñe cwitjo̱o̱cheⁿ na nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jūs zināt arī to, kas viņu tagad kavē, lai parādītos savā laikā.


Quia joˈ jndiiya na jndeii teicˈuaa matseineiⁿ ángel cañoomˈluee na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, matso: —Jeˈ mamˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿ nnˈaⁿ. Jnda̱ ljooˈñetyeeⁿ ñˈeⁿndyena ee maqueeⁿ joona na nnˈaaⁿˈaⁿ. Nqueⁿ nncˈoomñê ñˈeⁿndyena ndoˈ nntseixmaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaana. 	 Un es dzirdēju stipru balsi no troņa sakām: Lūk, Dieva mājoklis kopā ar cilvēkiem, un Viņš dzīvos starp tiem, un tie būs Viņa tauta, un pats Dievs pie viņiem būs viņu Dievs.


Tˈo̱ Jesús, matsoom nnom: —Jeˈ quiaandyuˈtoˈ na caluii na ljoˈ. Ee macaⁿnaˈ na laaˈtiˈ calacanda̱a̱ˈndyo̱ chaˈtso cantyja na matyˈiomyanaˈ. Ndoˈ tancueeˈ Juan. 	 Bet Jēzus atbildēdams sacīja viņam: Lai tas tā notiek! Tā taču mums pienākas izpildīt visu taisnību! Tad viņš to pieļāva.


Espíritu Santo ñecwii cwiluiiñê. Manquiityeeⁿ mañequiaaⁿ cwii cwii nnom tsˈiaaⁿmeiⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ cantyjati na lˈue tsˈoom. 	 Bet to visu dara viens un tas pats gars, piešķirdams katram, kā gribēdams.


ˈO ncˈe Cristo ñecwii seiˈ cwiluiindyoˈ ndoˈ ñecwii Espíritu Santo na mˈaaⁿñê naquiiˈ nˈomˈyoˈ, chaˈxjeⁿ jnda̱ tqueeⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo na ñecwii waa na cwicantyjaaˈ nˈomˈyoˈ, 	 Viena miesa un viens gars, kā arī vienai cerībai jūs savā aicinājumā esat aicināti.


Sa̱a̱ nchii cweˈ na jeeⁿ nioomñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nntseicaña̱a̱ⁿ ñˈoom na jnda̱ tsoom na nntsˈaaⁿ chaˈxjeⁿ cwilaˈtiuu ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ, sa̱a̱ mˈaaⁿ nioomcheⁿ tsˈoom, ee ticalˈue tsˈoom na nntsuuñe meiⁿcwii tsˈaⁿ. Jom lˈue tsˈoom na chaˈtsondye nnˈaⁿ calcweˈ nˈomna jnaaⁿna. 	 Kungs nevilcināsies savā solījumā, kā tas dažiem šķiet, bet jūsu dēļ ir pacietīgs, negribēdams, ka kāds pazustu, bet lai visi atgrieztos un gandarītu.


Ndoˈ jnda̱ tquiaya na wanaaⁿ na calcweˈ tsˈoom jnaaⁿˈaⁿ, sa̱a̱ tiñeˈcalcweˈ tsˈoom na cweˈ mˈaaⁿyaaⁿ ñequio nnˈaⁿ. 	 Es devu viņai laiku gandarīšanai, bet viņa negrib atgriezties no savas netiklības.


’ˈO cwiluiindyoˈ chaˈcwijom nda canduulja na jeeⁿ tia cwilˈaˈyoˈ. Chiuu nlˈaˈyoˈyoˈ na nnda̱a̱ nluiiˈndyoˈ nawiˈ na cwitjoom nnˈaⁿ na cwiˈoo bˈio. 	 Jūs, čūsku un odžu izdzimums, kā jūs izbēgsiet no elles sodības?


Tˈo̱ Jesús, matsoom nnom: —Ja cwiluiindyo̱ nato, ndoˈ ñˈoom na mayuuˈ, ndoˈ na tijoom cwintycwii na wandoˈ tsˈaⁿ. Ñequiiˈcheⁿ cantyja ˈnaⁿ ja joˈ na nnda̱a̱ nncueeˈ tsˈaⁿ na mˈaaⁿ Tsotya̱ya. 	 Jēzus viņam sacīja: Es esmu ceļš, patiesība un dzīvība; neviens nenāk pie Tēva, kā vien caur mani.


Ee ticaljoya tsˈo̱o̱ⁿ na cweˈ cjee cjee mˈaaⁿnaˈ nncwino̱o̱ⁿ na mˈaⁿˈyoˈ. Ntyjaaˈya cwii tsˈo̱o̱ⁿ na majndye xuee nnda̱a̱ nljooˈndyo̱ ñˈeⁿndyoˈ, xeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom lˈue tsˈoom. 	 Jo es negribu tikai garām ejot jūs redzēt, bet ceru, ja Kungs atļaus, kādu laiku palikt pie jums.


Tˈo̱o̱nndaˈ nnˈaⁿ judíos nnoom, jluena: —Mawaa ljeii na cwileiñˈo̱o̱ⁿyâ, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ matsa̱ˈntjomnaˈ na cueeⁿˈeⁿ ee na tsoom na Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñê. 	 Jūdi viņam atbildēja: Mums ir likums un pēc likuma Viņam jāmirst, jo Viņš sevi darījis par Dieva Dēlu.


Sa̱a̱ ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, quia tua̱caño̱o̱ⁿya ˈo na nñequiaya ñˈoom na mayuuˈ na ticaliu nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, nchii seina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ ñˈoom na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ meiⁿ nchii ñˈoom na jeeⁿ caˈnaaⁿˈ na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ na jndye ñˈoom nquiu. 	 Arī es, brāļi, pie jums nākdams, nenācu ar augstu valodu vai gudrību, lai pasludinātu jums Kristus liecību.


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —¿Chiuu waa na cwilˈueˈyoˈ ja? ¿Aa ticaliuˈyoˈ na tseixmaⁿya na cˈo̱o̱ⁿya naquiiˈ waaˈ Tsotya̱? 	 Un Viņš tiem sacīja: Kāpēc jūs mani meklējāt? Vai jūs nezinājāt, ka man jādarbojas tanīs lietās, kas ir mana Tēva?


Ndoˈ tˈo̱ Pedro, matsoom: —Xoquia̱ Ta. Ee meiⁿjom tyooquia̱ cwii nnom na cweˈ cwantindyo oo na tiljuˈ tseixmaⁿnaˈ jo njomˈ nncuˈ. 	 Bet Pēteris sacīja: Nē, Kungs, es nekad neesmu ēdis neko nešķīstu un netīru.


Quia na jnda̱ tmaaⁿ, tueˈcañoom Jesús, tjacjom nacañoomˈ meiⁿsa ñequio canchooˈwe nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. 	 Un kad pienāca stunda, Viņš novietojās un divpadsmit apustuļi ar Viņu.


Maja Pablo, cwiluiindyo̱ apóstol cwentaaˈ Jesucristo na mañequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ ncˈe na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. Nquii nnˈaaⁿya Sóstenes matseijomñê ñˈeⁿndyo̱ na matseiljeiya cartawaañe. 	 Pāvils, saskaņā ar Dieva prātu Jēzus Kristus aicinātais apustulis, un brālis Sostens


Ndoˈ nlaˈcueeˈ nnˈaⁿ jom, sa̱a̱ xuee jnda̱ ndyee nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nncwandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ. Quia na jndya̱a̱yâ na luaaˈ, sˈaanaˈ na jeeⁿ tia nquiuuyâ. 	 Un kad viņi nonāca Kafarnaumā, dubultdrahmas ņēmēji piegāja pie Pētera un sacīja viņam: Vai jūsu Mācītājs dubultdrahmu nemaksā?


’Quia joˈ cwii tsˈaⁿ na maxjeⁿ ñˈeeⁿ ñˈeⁿndyô̱ chaˈwaati xuee na tyocañˈa̱a̱ⁿyâ ñˈeⁿ nquii Ta Jesús na tjawa tjacueeⁿ tyomanoom naquiiˈ njoom, 	 Tāpēc vienam no tiem vīriem, kas ar mums bija vienoti visu laiku, kad Kungs Jēzus pie mums nāca un gāja,


Jnda̱ na tjacaa cwii canchooˈñequiee chu, tjo̱nndaˈa Jerusalén ñequio Bernabé. Mati tja Tito ñˈeⁿndyo̱. 	 Vēlāk pēc četrpadsmit gadiem, es reizē ar Barnabu atkal aizgāju uz Jeruzalemi un līdzi paņēmu arī Titu.


ndoˈ na nleitquiooˈ na matseitjoomˈnaˈ ja cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Nchii malˈua̱ya na matseixmaⁿya tsˈaⁿ na tjaa jnaaⁿˈ ncˈe matseicanda̱a̱ˈndyo̱ ljeii na tqueⁿ Moisés sa̱a̱ ncˈe na matseiyuˈya tsˈo̱o̱ⁿ ñˈeⁿ Cristo. 	 Un atrastos Viņā ne savas taisnības dēļ, kas izriet no bauslības, bet tās dēļ, kas izriet no ticības uz Jēzu Kristu. Tā, taisnība, pamatota ticībā, nāk no Dieva.


sˈaaⁿ na luaaˈ cha nntˈuiityeⁿnaˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ jnaaⁿˈ na tiˈcatoˈñoomna ñˈoom na mayuuˈ ee neiiⁿtina na nlˈana natia. 	 Lai tiesāti tiktu visi tie, kas neticēja patiesībai, bet piekrita netaisnībai.


Ndoˈ ncˈe na tyotseiyuˈya tsˈoom, ñeseijomnaˈ jom na tyomˈaaⁿ tyuaaˈñeeⁿ chaˈna tsˈaⁿ na cweˈ tyjeeˈya, ndoˈ juunaˈ tyuaa na macanaaⁿˈaⁿ na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom. Cweˈ lˈaaliaa tyomˈaaⁿ joˈ joˈ ndoˈ majoˈti Isaac ñˈeⁿ Jacob na mañejuu ñˈoom tsoom na nndaana na nntsˈaaⁿ. 	 Ticības dēļ viņš apmetās apsolītajā zemē kā svešinieks un dzīvoja teltīs kopā ar Īzāku un Jēkabu, tā paša apsolījuma līdzmantiniekiem;


Ee ñˈeeⁿˈ yolcu na jnda̱ ljondye na jnda̱ tjeiiˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo na cwilajomndyena cantyja ñaaⁿˈ Satanás. 	 Jo dažas jau novēršas, lai sekotu sātanam.


Jnda̱ na jndye naⁿˈñeeⁿ ñˈoommeiⁿˈ jlaˈjmeiⁿˈndyena. Tyoteinquiena ndeiˈnˈomna na jeeⁿ lioona Esteban. 	 To dzirdot, tie saskaitās savās sirdīs un grieza zobus uz viņu.


Quia na tueˈcañoom Jesús joˈ joˈ, jlunda̱a̱ñê, tsoom nnom: —Zaqueo, catseityuaaˈ, candyoˈcueˈ ee xuee jeˈ macaⁿnaˈ na caljooˈndyo̱ waˈ. 	 Un kad Jēzus atnāca tai vietā, Viņš, uz augšu paskatījies, ieraudzīja to un sacīja viņam: Zahej, kāp steigšus zemē, jo šodien man jāpaliek tavā namā!


Sa̱a̱ yolcu na jndo̱ˈ nˈom tˈo̱o̱na nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: “Xonda̱a̱, ee xeⁿ nntsˈaacheⁿnaˈ na xocwijndeii na nleilˈueeˈndyo̱ ncjo̱o̱yâ ndoˈ mati ˈo. Yati catsalajndaˈyoˈ na nleilˈueeˈndyoˈ.” 	 Gudrās atbildēja, sacīdamas: Lai nepietrūktu mums un jums, labāk ejiet pie pārdevējiem un nopērciet sev!


Ndoˈ tso cwiicheⁿ tsˈaⁿ nnom moso: “Ja jnda̱ seijndaya ˈom ljo quiooˈndyo na nlˈa tsˈiaaⁿ ndoˈ jeˈ jo̱cantyˈia aa ndyaaˈ ya nlˈayoˈ. Joˈ chii catsaˈ cwii nayaˈñeeⁿ na catsuˈ nnoom na catseitˈmaⁿ tsˈoom ja.” 	 Un otrs sacīja: Es nopirku piecus vēršu pārus un eju tos pārbaudīt; es lūdzu tevi, uzskati mani par aizbildinātu!


Jeeⁿ ndyaˈ tyuena ee chaˈtsondyena ntyˈiaana jom. Mantyja tˈmaaⁿ joona, tsoom nda̱a̱na: —Cˈomˈyoˈ na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ. Mannco̱ luaa. Tilacatyuendyoˈ. 	 Jo visi Viņu redzēja un izbijās. Un Viņš tūdaļ uzrunāja tos un tiem sacīja: Nomierinieties, es esmu, nebīstieties!


Sa̱a̱ juu xuee na tjeiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom Lot tsjoom Sodoma, tuaˈ ndaaluaaˈ chom ñequio ljo̱ˈ sufra̱ na jnaⁿnaˈ tsjo̱ˈluee. Ndoˈ seicwjeenaˈ chaˈtso nnˈaⁿ tsjoomˈ ñeeⁿ. 	 Bet tai dienā, kad Lats izgāja no Sodomas, lija uguns un sērs no debesīm un iznīcināja visus.


ˈO yonchˈu, ncˈe na cwilaˈyuˈyoˈ ñequio Jesucristo, laxmaⁿˈyoˈ na cˈomˈyoˈ na ndyaandyoˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na nda oˈ ee matyˈiomyanaˈ na nlˈaˈyoˈ naljoˈ. 	 Bērni, klausiet saviem vecākiem Kunga vārdā, jo tas ir taisnīgi!


Ndoˈ jeˈ Ta, ñeˈcandya̱a̱yâ, ¿aa matsonaˈ na nñeˈquiaayâ tsˈiaaⁿnda̱a̱yâ nnom César, oo aa ticatsa̱ˈntjomnaˈ? 	 Vai mums atļauts maksāt nodokļus ķeizaram, vai nē?


Caˈndyeˈyoˈ na tisˈa ndoˈ calˈaˈyoˈ yuu na ya, quia joˈ mˈmo̱ⁿnaˈ na mayuuˈcheⁿ cwilcweˈ nˈomˈyoˈ. 	 Tad dariet gandarījuma cienīgus augļus!


Jom nluiitˈmaⁿñê. Nntseicajndyunaˈ jom Jnda nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ nandyeticheⁿ. Ndoˈ nñequiaaⁿ na nluiiñe rey chaˈxjeⁿ ñeseixmaⁿ David na tyotsa̱ˈntjom. 	 Un Viņš būs liels un sauksies Visaugstākā Dēls, un Dievs Kungs dos Viņam tēva Dāvida troni, un Viņš valdīs pār Jēkaba namu mūžīgi,


Ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ, tyolˈueeˈñê chiuu ya nntsˈaaⁿ na nñequiaaⁿ cwenta Jesús lueena. 	 Un no tā laika tas meklēja izdevību, lai Viņu nodotu.


Jnda̱ na teinom yom xuee, tjañˈoom Jesús Pedro ñˈeⁿ Jacobo ñˈeⁿ Juan. Tyˈena cwii sjo̱ nandye yuu na ñenquieena. Ndoˈ joˈ joˈ seichuiiˈnaˈ jom jo nda̱a̱na. 	 Un Viņa drēbes kļuva spožas un ļoti baltas kā sniegs, kādas neviens balinātājs virs zemes nevar izbalināt.


Tˈo̱o̱ naⁿˈñeeⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom, jluena: —Meiⁿjom ndiiˈ tyoondya̱a̱yâ na nntseineiⁿ cwii tsˈaⁿ chaˈna na matseineiⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 Kalpotāji atbildēja: Nekad cilvēks nav tā runājis, kā šis Cilvēks.


Sa̱a̱ na tîcaliuna jom, joˈ chii tyˈelcweeˈnndaˈna Jerusalén, na cwilˈueena jom. 	 Un tie, neatraduši Viņu, atgriezās Jeruzalemē, To meklēdami.


Ndoˈ yocheⁿ na majoomˈm lqueeⁿˈñee, ntˈom tquiaa tsˈom nato. Ndoˈ tquie cantsaa, tcwaˈyoˈ joonaˈ. 	 Un sēkla, viņam sējot, krita ceļmalā; un debess putni nāca un to apēda.


Tqueeⁿˈñe Jesús naⁿˈñeeⁿ ndoˈ seineiiⁿ ñˈoom tjañoomˈ nda̱a̱na. Tsoom: —¿Chiuu nntsˈaayuunaˈ na nquii Satanás mawjaⁿ nacjooˈ nqueⁿ na macwjeeⁿˈeⁿ jndyetia ñequio ntyjenaⁿjndiiñê naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ? 	 Un tos kopā sasaucis, Viņš sacīja tiem līdzībās: kā sātans var sātanu izdzīt?


Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ chaˈcwijom ntjom na tinjoom tyˈe nchˈiooˈnaˈ, na tyuaaˈ tcaaⁿnaˈ. Ee quia na macoˈwiˈnaˈ joona oo cwileiˈntyjo̱ nnˈaⁿ joona cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom naya, mantyja cwiˈndyena. 	 Bet tanī nav saknes, tas nav pastāvīgs. Tiklīdz sākas bēdas un vajāšanas vārda dēļ, viņš tūdaļ ieļaunojas.


Mañejuuti cwitsjoom xuee najndyee smanaⁿ quia na jnda̱ tandoˈxco Jesús, najndyee teitquiooˈñê nnom María Magdalena, tsaⁿ na tjeiiⁿˈeⁿ ntquieeˈ jndyetia naquiiˈ tsˈom. 	 Bet pirmajā nedēļas dienā, rīta agrumā augšāmcēlies, Viņš vispirms parādījās Marijai Magdalēnai, no kuras Viņš bija izdzinis septiņus ļaunos garus.


Matso Jesús nnom: —Ja cwiluiindyo̱ na mañequia na cwitaˈndoˈxco nnˈaⁿ, ndoˈ ja mañequia na ticantycwii na mawandoˈ tsˈaⁿ. ˈÑeeⁿ juu na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱, meiiⁿ na cueˈ, maxjeⁿ nncwandoˈxco. 	 Jēzus sacīja viņai: Es esmu augšāmcelšanās un dzīvība: kas uz mani tic, lai arī viņš būtu nomiris, dzīvos.


Sa̱a̱ yuscu na jnda̱ ljoñe na machˈee cantyja na neiⁿnco tsjoomnancuee, meiiⁿ na ndi wanoomˈm, sa̱a̱ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom matseijomnaˈ jom chaˈcwijom tsˈoo. 	 Jo, kas dzīvo izpriecās, tā, dzīva būdama, ir mirusi.


Jnda̱nquia teitquiooˈñe Jesús nda̱a̱ we nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na cwiˈoo nato jnda̱a̱, sˈaanaˈ na cwiicheⁿ ljo waaⁿ. 	 Bet pēc tam Viņš citā izskatā parādījās uz ceļa diviem no viņiem, kas gāja uz laukiem.


Ndoˈ tˈmaⁿ waa na ticatjoomˈ na jlaˈneiⁿ nnˈaⁿ na jndyendye cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Ee cwantindye joona tyolue: “Ya tsˈaⁿñe tsaⁿmˈaaⁿˈ.” Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ tyolue: “Tiyuuˈ, ee manquiuˈnnˈaaⁿ nnˈaⁿ.” 	 Un daudz kurnēšanas bija ļaudīs par Viņu; jo vieni sacīja: Viņš ir labs, bet citi teica: Nē, Viņš maldina ļaudis.


Ee neiiⁿˈeⁿ quia tsjo̱o̱ya nnoom na cjaacantyˈiaaˈnnaaⁿˈaⁿ ˈo. Ndoˈ ncˈe na queeⁿ tsˈoom na ñeˈcateijneiⁿ ˈo, joˈ chii mawjaacandoˈnnaaⁿˈaⁿ ˈo ee mati jom lˈue tsˈoom na ljoˈ. 	 Jo viņš, pieņēmis manu uzaicinājumu un būdams centības pilns, labprātīgi aizceļoja pie jums.


Nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ jeeⁿ tia nnˈaⁿndye, jnda̱ ˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, cwitaⁿna cwii ˈnaaⁿ tˈmaⁿ na ñeˈcantyˈiaana. Sa̱a̱ xonquiaya na nntyˈiaana cwii ˈnaaⁿ na tˈmaⁿ. Macanda̱ calaˈno̱ⁿˈna ljoˈ ñeˈcaˈmo̱ⁿnaˈ juu na tjom Jonás. Mana tjaaⁿ, ˈñeeⁿ joona. 	 Debess izskatu jūs protat izskaidrot, bet laika zīmes nevarat saprast. Ļauna un laulības parkāpēja cilts meklē zīmi, un neviena zīme viņai netiks dota, kā tikai pravieša Jonasa zīme. Un, tos atstājis, Viņš aizgāja.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, lˈue tsˈo̱o̱ⁿya na caliuˈyoˈ ñˈoomwaa na wantyˈiuuˈ waanaˈ, cha tintsˈaanaˈ ndooˈ nquiuˈyoˈ na jeeⁿ jndo̱ˈ nˈomˈyoˈ. Ntˈom nnˈaⁿ judíos cwilaˈquieˈ nˈomna cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo hasta xjeⁿ na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ lojoo nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿ jom na nchii cwiluiindyena tsjaaⁿ nnˈaⁿ judíos. 	 Bet es jūs, brāļi, negribu atstāt neziņā par šo noslēpumu (lai jūs nekļūtu iedomīgi), ka viena Izraēļa daļa skarta ar aklumu, līdz kamēr tautu visums būs iegājis.


Xocatsˈaanaˈ na cwii ndiiˈ sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda ntyjeeⁿ nnˈaⁿ Israel ndoˈ jeˈ talˈuendyena ntyjeeⁿ. ¿Aa ticaliuˈyoˈ ñˈoomˈm na teiljeii na seineiⁿ Elías xjeⁿ na matseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaaⁿ jnaaⁿ ncˈiaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ Israel? Tsoom: 	 Dievs nav atmetis savu tautu, kuru Viņš iepriekš bija izredzējis. Vai jūs nezināt, ko Raksti saka par Eliju, kā viņš žēlojās Dievam par Izraēli?


Mañoomˈ seicjaa lˈo̱ Jesús jom, tsoom nnom: —ˈU re, cwa titˈmaⁿ matseiˈyuˈyaˈ tsˈomˈ, ¿chiuu na tiñecwii matseiˈtiuuˈ? 	 Un Jēzus, roku izstiepis, satvēra viņu un sacīja: Mazticīgais, kāpēc tu šaubījies?


Joˈ chii tˈo̱o̱na nnom Jesús, jluena: —Aa jâ maxjeⁿ ticaliuuyâ. Tsoom nda̱a̱na: —Mati ja xocatsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ ˈñeeⁿ tquiaa najndeii na matseixmaⁿya na matsˈaa tsˈiaaⁿmeiⁿˈ. 	 Un viņi atbildēja un sacīja Jēzum: Mēs nezinām. Un Jēzus atbildēja un sacīja viņiem: Arī es jums neteikšu, kā varā es to daru.


Meiⁿcwii tsˈaⁿ tinquioˈnnˈaⁿˈyoˈ na nnduˈyoˈ ñˈoom ntjeiⁿ nnom, ee macweˈ jnaaⁿˈ joˈ juu na tˈmaⁿ nntseiwˈii Tyˈo̱o̱tsˈom nntˈuiinaˈ nnˈaⁿ na tilañˈoomˈndyena chiuu na matseicañeeⁿ joona. 	 Neviens lai jūs nepieviļ tukšiem vārdiem, jo to dēļ Dieva dusmas nāk pār netaisnības bērniem.


Jnda̱ joˈ jnaⁿ cwiicheⁿ ángel watsˈom cañoomˈluee. Jndeii seineiⁿ nnom nqueⁿ na wacatyeeⁿ nacjooˈ nchquiuˈñeeⁿ. Tso: —Cwa, cˈoomˈ xjo carwato ˈnaⁿˈ, catyjeeˈ ntjommeiⁿˈ ee jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancue. Ndoˈ joona matseijomnaˈ chaˈcwijom ntjom na jnda̱ tmaⁿ. 	 Un cits eņģelis izgāja no dievnama un sauca stiprā balsī tam, kas sēdēja uz mākoņa: Nolaid savu sirpi un pļauj, tāpēc ka pļaujas stunda pienākusi, jo zemes pļauja nobriedusi.


ee xeⁿ tiˈnaⁿˈaⁿ na nlqueeⁿxjeⁿ nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ, tixocanda̱a̱ nnteixˈeeⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Bet ja kas nemāk valdīt pār savu namu, kā tas gādās par Dieva Baznīcu?


Ndoˈ jlaˈxuaana, jluena: —Nchii tsaⁿmˈaaⁿˈ. Catseicandyaandyuˈ Barrabás. Luaaˈ ñˈoom taⁿ naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ juu Barrabásˈñeeⁿ, tsaⁿcanchˈue joˈ. 	 Tad visi atkal kliedza, sacīdami: Viņu ne, bet Barabu! Bet Baraba bija laupītājs.


Quia jluiˈna wˈaandaa mañoomˈ taˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ ndyuaaˈñeeⁿ Jesús. 	 Kad viņi izkāpa no laivas, ļaudis tūlīt pazina Viņu.


Ndoˈ xeⁿ waa cwii nata̱ˈ na sˈaaⁿ, oo xeⁿ chujnaaⁿ njomˈ, cwjaaˈndyuˈ na nnco̱ cho̱jnaⁿ. 	 Bet ja viņš tev kā kaitējis vai palicis parādā, tad pieskaiti to man!


Jnda̱ na tuii nmeiⁿˈ, saayâ Jerusalén ñˈeⁿ Jesús ee tyowaa xuee na jaa nnˈaⁿ judíos cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱. 	 Pēc tam bija jūdu svētki; un Jēzus aizgāja uz Jeruzalemi.


Cwilue naⁿˈñeeⁿ na ticwanaaⁿ na ncoco tsˈaⁿ, ndoˈ na niom nantquie na cwitsa̱ˈntjomna na ticwanaaⁿ na nlcwaˈ tsˈaⁿ, meiiⁿ na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom joonaˈ na jaa nnˈaⁿ na cwilaˈyuuˈa cwiwilˈueeˈndyo̱ joonaˈ ndoˈ cwiñeˈquiaaya na quianlˈuaaⁿˈaⁿ, ndoˈ mati nnˈaⁿ na cwitaˈjnaaⁿˈ ñˈoom na mayuuˈ. 	 Tie aizliedz doties laulībā un lietot barību, ko Dievs radījis, lai ticīgie un patiesības atzinēji to pieņemtu pateicībā.


ˈNdyena na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom na ticantycwii na wandoˈ na mˈaaⁿ yuu na jeeⁿ neiⁿncooˈ. To̱ˈyoona na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena ndyueenda̱a̱ nnˈaⁿ na cwintycwii na taˈndoˈ, ñequio cantsaa ñequio quiooˈ na cwiˈoocaˈ ñequio quiooˈ na tjaaˈnaⁿ ncˈeeˈ. 	 Un nemirstīgā Dieva godību tie apmainīja pret iznīcīgajiem cilvēkiem un putniem, un četrkājaiņiem, un rāpuļiem līdzīgiem tēliem.


’Quia na mandiˈ ñˈoom na mayuuˈ, matseijomnaˈ ˈu chaˈna tsˈaⁿ na tquiooˈya na xuee mantyˈiaaˈ. Ee quia matseiˈno̱ⁿˈ ñˈoom na mayuuˈñeeⁿ quia joˈ mateijndeiinaˈ chaˈwaa na mˈaaⁿˈ. 	 Tavas miesas gaisma ir tava acs. Ja tava acs būs vesela, tad visa tava miesa būs gaiša.


Sa̱a̱ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ macaⁿnaˈ na caljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê chaˈcwijom na njoom na wjaa nchˈiooˈ tsˈoom. Tintjeiˈndyoˈ na ntyjaaˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom naya na jnda̱ jndyeˈyoˈ na mañequiaanaˈ na cwiluiˈnˈmaaⁿndyoˈ. Juu ñˈoomˈñeeⁿ cwitˈomnaˈ chaˈwaa tsjoomnancue ndoˈ ja Pablo majuunaˈ mañequiaya nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Ja tikai paliksiet ticībā nesatricināmi un pastāvīgi un nenovērsīsieties no cerības, ko sniedz evaņģēlijs, ko jūs dzirdējāt un kas pasludināts visai radībai zem debess; tam arī es, Pāvils, kalpoju.


Luaa waa na nnda̱a̱ nlaˈno̱ⁿˈyoˈ aa ndyaˈ mayuuˈ na nquii Espíritu Santo maˈmo̱o̱ⁿ ñˈoom na mañequiaa tsˈaⁿ. Ticwii cwii tsˈaⁿ na macwjiˈyuuˈñe na nquii Jesús na cwiluiiñê Cristo tuiiñê na tsˈaⁿ jom, tsaⁿˈñeeⁿ matseixmaⁿ Espíritu na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cˈoomñe quiiˈ nˈo̱o̱ⁿya. 	 Dieva garu pazīstiet no tā: katrs gars, kas apliecina, ka Jēzus Kristus ir atnācis miesā, ir no Dieva.


Jnda̱ joˈ tsoom: “Jnda̱ jndyo̱o̱ na nntsˈaa yuu na lˈue tsˈomˈ.” Ñˈoomwaaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na matseityueeⁿˈeⁿ ñˈoom na cwilaˈcwjee nnˈaⁿ quiooˈ cha nntseitˈmaⁿ tsˈoom jnaaⁿna ndoˈ macwjaaˈñê ñˈoom xco na jnda̱ we na ñejom ndiiˈ nncueˈ Cristo cwentaa jnaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Tad es sacīju: Lūk, es nāku, lai piepildītu, Dievs, Tavu prātu. Tā Viņš atceļ pirmo, lai nodibinātu nākošo.


Ee xeⁿ juu tsqueeⁿtyooˈ na cwineiiⁿjndyee cwiluiiñenaˈ na ljuˈnaˈ, maˈmo̱ⁿnaˈ na mati chaˈwaa tsqueeˈñeeⁿ ljuˈnaˈ. Ndoˈ mati nchˈiooˈ tsˈoom, xeⁿ maqueⁿ ljuˈnaˈ joonaˈ, mati chatso lˈo̱ tsˈoom jnda̱ tqueⁿljuˈnaˈ. 	 Ja pirmupuris ir svēts, tad arī visa mīkla, un ja sakne ir svēta, tad arī zari.


Xjeⁿˈñeeⁿ tyeⁿ tyomˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ na ñeˈcwii ñˈoom na nñequiaya nda̱a̱ˈyoˈ, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nquii Jesucristo, sa̱a̱ ñequiiˈcheⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na tyˈioom nnˈaⁿ jom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Jo es nolēmu starp jums nezināt neko citu, kā vienīgi Jēzu Kristu, un Viņu vēl krustā sistu.


Ndoˈ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ñequio nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ, quia jndyena ñˈoommeiⁿˈ jlaˈjmeiⁿˈndyena. 	 Tā viņi kūdīja tautu un pilsētas priekšniekus, kas to dzirdēja.


Matioˈnaaⁿñenaˈ jom na nntsa̱ˈntjoom chaˈxjeⁿ na ñesa̱ˈntjom welooya David tiyo. Matseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nandye cañoomˈluee. 	 Slavēts, kas nāk Kunga vārdā! Slavēta lai ir mūsu tēva Dāvida valstība, kas nāk! Hozanna augstībā!


Tˈo̱ Jesús nnom, matsoom: —¿Aa mati ˈo ndicwaⁿ tjo̱o̱cheⁿ na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ? 	 Un Viņš sacīja: Vai arī jūs vēl neizprotat?


’ˈO nnˈaⁿ Jerusalén, cwilacwjeˈyoˈ nnˈaⁿ na cwiñeˈquia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ cwijñomˈyoˈ ljo̱ˈ nnˈaⁿ na majñoom na mˈaⁿˈyoˈ. Majndye ndiiˈ ñentyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ na nntseitjo̱ⁿya ˈo na nncˈomˈyoˈ cwentaya chaˈxjeⁿ matseitjom caxtixquie ntseinaaⁿ nacjeeˈ ntsqueeⁿ. Sa̱a̱ ˈo cwaaⁿ tquiandyoˈ. 	 Jeruzaleme, Jeruzaleme, kas nokauj praviešus un akmeņiem nomētā tos, kas pie tevis sūtīti! Cik reizes es gribēju sapulcināt tavus bērnus, kā vista savāc savus cāļus zem spārniem, bet tu negribēji!


Ndoˈ mati tsaacˈomˈyoˈ quiooˈjndyo chjoo na tˈmeiiⁿñe. Calaˈcueˈyoˈ juuyoˈ. Nlcwaaˈa ndoˈ nlˈaaya xuee. 	 Un atvediet nobarotu teļu un nokaujiet to, un ēdīsim un priecāsimies,


Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ, matso: —Ljeiiˈñeeⁿ luaa matsa̱ˈntjomnaˈ: “Cˈoomˈ na candyaˈ tsˈomˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaˈ ñequio na xcweeˈya tsˈomˈ, ñequio chaˈwaa na jnda ntyjiˈ, ñequio chaˈwaa na jnduˈ ndoˈ ñequio chaˈwaa na jndo̱ˈya tsˈomˈ.” Ndoˈ mati matsonaˈ: “Cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ xˈiaˈ chaˈxjeⁿ na jnda ntyjiˈ ñequio nncuˈ.” 	 Un tas atbildēja un sacīja: Mīli Kungu, savu Dievu, no visas savas sirds un no visas savas dvēseles, un ar visu savu spēku, un ar visu savu prātu, un savu tuvāko - kā sevi pašu.


ee ntyjaaˈya tsˈo̱o̱ⁿ na tyuaaˈ nntyˈiaya ˈu quialjoˈcheⁿ nlana̱a̱ⁿ ntyja̱a̱ nda̱a̱ya. 	 Bet es ceru drīzumā tevi redzēt; un tad mēs runāsim no mutes mutē. Miers ar tevi! Draugi tevi sveicina. Sveicini draugus katru atsevišķi!


Sa̱a̱ jom nncˈo̱o̱ⁿ, nntsoom: “Jnda̱ tsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ na ticaljeii yuu nnˈaⁿ ˈo. Quindyo̱ˈyoˈ ñjaaⁿ, ˈo nnˈaⁿ na cwilˈaˈyoˈ natia.” 	 Un Viņš jums sacīs: Es nezinu, no kurienes jūs esat; ejiet prom no manis, jūs, visi ļauna darītāji!


Ncˈe Cristo cwiljoya tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyoˈ. Quiandyoˈ na juu joˈ nntsa̱ˈntjomnaˈ ˈo ee cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ tˈmaaⁿ ˈo na nlaxmaⁿˈyoˈ ñecwii tsˈaⁿ cwiluiindyoˈ. Ndoˈ quiaˈyoˈ na quianlˈuaaⁿˈaⁿ. 	 Un Kristus miers lai gavilē jūsu sirdīs, kam jūs esat aicināti vienā miesā! Esiet pateicīgi!


Seiñˈeeⁿˈnaˈ Zacarías quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ juu. Jeeⁿ seicatyˈuenaˈ jom. 	 Un Zaharijs, to redzēdams, izbijās, un viņu pārņēma bailes.


Juu xuee quia na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, nleitquiooˈya chiuu tseixmaⁿ tsˈiaaⁿ na tyochˈee cwii cwii tsˈaⁿ. Juu xueeˈñeeⁿ tˈmaⁿ chom nncuaa, joˈ joˈ mˈmo̱o̱ⁿnaˈ chiuu tseixmaⁿ tsˈiaaⁿ na tyochˈee cwii cwii tsˈaⁿ. 	 To parādīs katra darbs. Kunga diena to atklās, jo tā parādīsies ar uguni, un kāds kura darbs ir, to pārbaudīs uguns.


sa̱a̱ quia na jnda̱ seicano̱o̱ⁿ naxueeñe chaˈtso ljoˈ na cweˈ ntyˈiu cwiluii, quia joˈ cwiwitquiooˈya. Ee juu naxuee matseicano̱o̱ⁿnaˈ chaˈtsoñˈeⁿ ljoˈ na wantyˈiuuˈ niom. 	 Visu, kas peļams, gaisma atklās, bet viss, kas gaismā celts, ir gaisma.


Seincueⁿ jnaaⁿ na cweˈ jndyee. Tyochjoo juu. Seityjooñê liaa juu, chii tqueeⁿ juu tsˈom ˈnaⁿ na quicanjom na cwicwaˈ quiooˈ. Ee ticwanaaⁿ lˈaa yuu na cweˈ cwiquieya nnˈaⁿ. 	 Un viņa dzemdēja savu pirmdzimto Dēlu, un ietina Viņu autiņos, un ielika Viņu silē, jo tiem nebija vietas mājvietā.


Tso cwiicheⁿ tsˈaⁿ nnoom: —Ta, nntseijomndyo̱ ñˈeⁿndyuˈ, sa̱a̱ quiaaˈ ñˈomˈ na jo̱cwaⁿjndya̱a̱ nnˈaⁿ wˈaya na majo̱. 	 Un cits sacīja: Es sekošu Tev, Kungs, bet atļauj man vispirms atvadīties no tiem, kas mājās!


Jluena nnoom: “Mayuuˈ, ee tjaa ˈñeeⁿ cotsa̱ˈntjom jâ.” Tsoom nda̱a̱na: “Cwa catsaˈyoˈ, nlˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya na waa ntjoomya. Ja nntiomlˈuaya ˈo chaˈxjeⁿ na matsonaˈ.” Ndoˈ mati tyˈe naⁿˈñeeⁿ. 	 Viņi atbildēja: Neviens nav mūs derējis. Viņš sacīja tiem: Ejiet arī jūs manā vīna dārzā!


Ndoˈ tsoom nda̱a̱na: —Ndaa winomwaa cwiluiiñenaˈ nioomˈa na nnquioo na nncwjiˈnˈmaaⁿndyo̱ jndyendye nnˈaⁿ. Ñˈeⁿ juunaˈ maqua̱ⁿtya̱ⁿya ñˈoom xco. 	 Un Viņš tiem sacīja: Šīs ir manas jaunās derības Asinis, kas par daudziem tiks izlietas.


Ndoˈ lˈana cwii ˈnaⁿ chaˈcwijom quiooˈjndyo chjoo. Ndoˈ nnom juunaˈ tyolaˈcwjeena quiooˈ na tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena na lˈana xuee. Jeeⁿ neiiⁿna ñequio juunaˈ, ndoˈ cweˈ ˈnaⁿ na lˈa nquieena. 	 Un tanīs dienās viņi darināja teļu, nesa elkam upuri un priecājās par savu roku darbu.


Ee ˈo nnˈaⁿya tqueeⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na calaˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na jnda̱ jndyaandyoˈ. Sa̱a̱ nchii na nleilˈueeˈndyoˈ nayaˈñeeⁿ na nlaˈjomndyoˈ ñequio na neiⁿncooˈ na ntyjii seiiˈ tsˈaⁿ. ˈO cˈomˈyoˈ na nnteijndeiindyoˈ ntyjeeˈyoˈ ncˈe na mˈaⁿˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ joona. 	 Bet jūs, brāļi, esiet aicināti brīvībai; tikai ne tādai brīvībai, lai jūs dotu vaļu miesai, bet kalpotu cits citam Gara mīlestībā!


Jnda̱ joˈ jndiiya cwiicheⁿ jndyee na teicˈuaa cañoomˈluee. Matso: —ˈO nnˈaⁿya na laˈxmaⁿˈyoˈ cwentaya, caluiˈyoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ cha tintsˈaanaˈ na mati ˈo nlaˈjomndyoˈ jnaaⁿna, ndoˈ joˈ joˈ nntjomˈyoˈ nawiˈ tˈmaⁿ na nntjoomna. 	 Tad es dzirdēju vēl citu balsi no debesīm sakām: Mana tauta, izej no tās, lai tu nebūtu dalībniece tās noziegumos un lai tu nesaņemtu tās mocības!


¿Aa ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ quia na teitsˈoomndyo̱, tjaaˈñenaˈ jaa cantyja na tueˈ Cristo Jesús? 	 Vai jūs nezināt, ka mēs visi, kas esam kristīti Jēzū Kristū, esam kristīti Viņa nāvē?


Teincoo cwiicheⁿ xuee jluiiˈâ tsjoomˈñeeⁿ, saayâ squia̱a̱yâ tsjoom Cesarea. Squia̱a̱yâ waaˈ Felipe tsˈaⁿ na quijaanquiaa ñˈoom naya cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo. Jom cwii joo nnˈaⁿ na ntquieeˈndye na tyotyˈioom nnˈaⁿ tsˈiaaⁿ joona na nndyeˈntjomna naquiiˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ Jerusalén. Joˈ ljooˈndyô̱ na mˈaaⁿ jom. 	 Bet nākošajā dienā mēs devāmies ceļā un nonācām Cēzarejā. Iegājuši evaņģēlista Filipa, kas bija viens no septiņiem, namā, mēs palikām pie viņa.


Ee naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ cwinaaⁿˈ ñˈoom na tia na matseitiuu na nntseicueⁿˈeⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ, na nncˈoomyaaⁿ ñequio cwiicheⁿ tsˈaⁿ, oo na nncˈoomyaaⁿ ñequio sˈandyua oo scundyua, oo na nnchˈueeⁿ ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ, oo na nntseineiiⁿ cantu oo ñˈoom jnaaⁿˈ. 	 Jo no sirds iziet ļaunas domas, slepkavība, laulības pārkāpšana, nešķīstība, zādzība, nepatiesa liecība, zaimi.


Ndoˈ mati yolcu lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na cweeˈna liaa na cweˈ na ya xjeⁿ na nchii jeeⁿcheⁿ tycwiˈ nchii liaa jnda. Calˈana xjeⁿ chaˈtso cantyja ˈnaaⁿna. Ticwinomˈnaˈ na nlaˈchjoomndyena soonqueⁿna, meiⁿ ticwinomˈnaˈ na nlaˈchjoomndyena ñˈeⁿ ˈnaⁿ na cwiluiinaˈ ñequio sˈom cajaⁿ oo ñequio ta̱ˈ perla na jeeⁿ jnda. 	 Tāpat sievietes pieklājīgā tērpā, kaunīgi un tikumīgi lai greznojas nevis matu pīnēm un zeltu, un pērlēm, un dārgās drēbēs, (1 Pēt 3,3)


Mˈaaⁿ tyjee tsaⁿˈñeeⁿ na jndyu María, juu tjacjoo cwii ntyjaaˈ Jesús na mandii ñˈoom na matseineiiⁿ. 	 Un viņai bija māsa, vārdā Marija, kas, apsēdusies pie Kunga kājām, klausījās Viņa vārdos.


ˈÑeeⁿ juu tsˈaⁿ na ñeˈcandiˈntjom no̱o̱ⁿ, candyontyjo̱o̱ⁿ naxa̱ⁿˈa. Ndoˈ yuu na nncˈo̱o̱ⁿya majoˈ joˈ nncˈoom tsˈaⁿ na mandiˈntjom no̱o̱ⁿ. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu tsˈaⁿ na nndiˈntjom no̱o̱ⁿ nntseitˈmaaⁿˈñe Tsotya̱ya tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Ja kas man kalpo, tas lai seko man, un kur es esmu, tur būs arī mans kalps. Un kas man kalpo, to godinās mans Tēvs.


Ndoˈ nntsjo̱o̱cheⁿnco̱ no̱o̱ⁿ: Jeˈ jeˈ yuuˈa, jndye ˈnaⁿya jnda̱ seiwa̱ na nleijndeiinaˈ jndye ndyu. Jeˈ nncwajndya̱, nlcwaaˈa ndoˈ nncˈua. Nncˈo̱o̱ⁿ na neiⁿnco tsˈo̱o̱ⁿ.” 	 Un es sacīšu savai dvēselei: dvēsele, tev mantas piekrātas ilgiem gadiem, atpūties, ēd, dzer un dzīro!


Quia joˈ tyˈena, jliuna snom xcoo na ñjomyoˈ ˈndyootsˈa waaˈ tsˈaⁿ ˈndyoo nato. Ndoˈ jlacanaⁿˈna juuyoˈ. 	 Un nogājuši viņi atrada kumeļu, piesietu ārā pie durvīm uz ceļa; un viņi atraisīja to.


Chaˈtsondyena taˈxˈeena: —Quia joˈ ¿aa ˈu cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom? Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na: —Mancjoˈtiˈyoˈ jnda̱ macwinduˈyoˈ. 	 Tad visi sacīja: Tātad tu esi Dieva Dēls? Viņš teica: Jūs sakāt, ka es tas esmu.


Mˈmo̱o̱ⁿ chiuu na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ ee na jnda̱ tuˈxeⁿñe nquii na cwiluiitquieñe tsjoomnancuewaañe. 	 Bet par tiesu, jo šīs pasaules valdnieks jau notiesāts.


Quia joˈ toˈñom Simeón yuˈndaa, teiˈcaljoom juu lˈo̱o̱ⁿ. Tyolcweeⁿˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tsoom: 	 Tas ņēma Viņu savās rokās un, Dievu teikdams, sacīja:


Quia joˈ Pablo ñˈeⁿ Silas tquiena tsjoom Derbe. Jnda̱ chii tyˈena tsjoom Listra. Joˈ joˈ tajnaaⁿˈna cwii tsˈaⁿ na matseiyuˈ na jndyu Timoteo. Jom jnda yuscu tsˈaⁿ judía na matseiyuˈ sa̱a̱ tsotyeeⁿ nchii tsˈaⁿ judío juu. 	 Tad viņš nonāca Derbē un Listrā. Lūk, un tur bija kāds māceklis, vārdā Timotejs, ticīgas jūdu sievietes dēls, bet tēvs bija pagāns.


Tuii tsiaⁿtsjo̱ˈ tatiom tsjoomˈñeeⁿ ñˈeⁿ canchooˈwe ljo̱ˈ na jeeⁿ ntˈmaⁿ. Ndoˈ canchooˈwe apóstoles, teiljeii xueeˈ cwii cwii joona nacjooˈ cwii cwii tsjo̱ˈñeeⁿ. 	 Un pilsētas mūrim bija divpadsmit pamati un tanīs divpadsmit Jēra apustuļu vārdi.


Ndoˈ mati ˈu matsonaˈ na cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ xˈiaˈ chaˈxjeⁿ tˈo̱o̱ⁿ na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿ ñˈeⁿndyuˈ ˈu.” 	 Vai tad tev nevajadzēja apžēloties par savu līdzgaitnieku, kā es apžēlojos par tevi?


Ee tyomeindooˈntyˈiaañe Abraham na nncjaⁿ yuu waa tsjoom na jeeⁿ tyeⁿ tsiaⁿtsjo̱ˈ ñˈeⁿ tuiinaˈ na seijndaaˈñe nquii Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ñenqueⁿ sˈaaⁿ juunaˈ. 	 Jo viņš gaidīja pilsētu ar stipriem pamatiem, kuras cēlājs un nodibinātājs ir Dievs.


Quia joˈ mana jluiˈ Pedro quiiˈntaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. Jeeⁿcheⁿ ndyaˈ tyotyˈioom na jnda ntyjeeⁿ. 	 Un Pēteris, izgājis ārā, rūgti raudāja.


Xjeⁿˈñeeⁿ tyotaⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nñequiaaⁿ cwii rey na nntsa̱ˈntjom joona. Ndoˈ tyˈioom tsˈiaaⁿˈñeeⁿ Saúl jnda Cis, tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ Benjamín, na tsaⁿˈñeeⁿ sa̱ˈntjom joona cwii wenˈaaⁿ ntyu. 	 Pēc tam viņi prasīja ķēniņu, un Dievs deva tiem Saulu, Kīsa dēlu, Benjamina cilts vīru, četrdesmit gadu ilgi.


Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na machˈee ljoˈ na lˈue tsˈom Tsotya̱ya na mˈaaⁿ cañoomˈluee, tsaⁿˈñeeⁿ cwiluiiñe tiˈtyjo̱ ndoˈ nomtyjo̱, ndoˈ tsondyo̱. 	 Jo kas izpilda mana Tēva prātu, kas debesīs, tas ir mans brālis un māsa, un māte.


Quia na tueeˈ na quiajmeiⁿˈ, teijaaⁿ chaˈwaa tsjoomnancue hasta na ndyee na matmaaⁿ. 	 Bet no sestās stundas tumsa iestājās pār visu zemi līdz pat devītajai stundai.


sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ luaaˈ macaⁿnaˈ na nncwando̱ˈtya̱ cha cateijndeiinaˈ ˈo. 	 Bet jūsu dēļ nepieciešams palikt vēl miesā,


Joˈ chii ñequio na tˈmaⁿya nˈo̱o̱ⁿya calacandyooˈndyo̱ tio ˈnaaⁿˈ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom cha nntoˈño̱o̱ⁿya na wiˈ tsˈoom jaa ñequio naya na matseixmaaⁿ na nnteijndeiinaˈ jaa quia na macaⁿnaˈ. 	 Tāpēc iesim ar uzticību pie želastības troņa, lai saņemtu žēlsirdību un atrastu žēlastību palīdzībai īstā laikā!


Matso Jesús nnom: —Cjaˈ, cwaaⁿˈ saˈ, ndoˈ jnda̱ joˈ quioˈyoˈ ñjaaⁿ. 	 Jēzus sacīja viņai: Ej, pasauc savu vīru un nāc šurp!


Nnˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseos tyondyena na nmeiiⁿˈ ñˈoom tyolaˈneiⁿ nnˈaⁿ na jndyendye cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Joˈ chii jlaˈjomndyena ñequio ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ncˈiaana nnˈaⁿ judíos. Jñoomna nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom na cˈoocatˈue naⁿˈñeeⁿ jom. 	 Farizeji dzirdēja ļaudis tā par Viņu runājam; un priekšnieki un farizeji sūtīja kalpus, lai Viņu aizturētu.


Tsjoomˈñeeⁿ mˈaaⁿ cwii capeitaⁿ na matsa̱ˈntjom cwii siaⁿnto sondaro. Ndoˈ mˈaaⁿ cwii mosoomˈm na jeeⁿ wiˈ tsˈoom, mañeˈcueˈ na nioom wiiˈ. 	 Bet viena virsnieka kalps, kas viņam bija dārgs, gulēja slims pie miršanas.


Tsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Waa ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: “Wˈaya jndyunaˈ wˈaa yuu na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom”, sa̱a̱ ˈo cwilˈaˈyoˈ juunaˈ chaˈcwijom tsueˈtsjo̱ˈ yuu na cwicatooˈndye naⁿcantyˈue. 	 Un Viņš sacīja: Ir rakstīts: mans nams sauksies lūgšanas nams, bet jūs to padarījāt par slepkavu bedri.


Nncjo̱ na mˈaⁿˈyoˈ xeⁿ jnda̱ tjo̱wino̱o̱ⁿ tsˈo̱o̱ndaa Macedonia ee maxjeⁿ matseijndaaˈndyo̱ na joˈ jo̱jndya̱a̱. Jnda̱ joˈ nncua̱caño̱o̱ⁿya ˈo. 	 Tomēr es nākšu pie jums tad, kad būšu pārstaigājis Maķedoniju, jo caur Maķedoniju es iešu.


Tˈo̱ Simón nnoom, matso: —Ta, mˈaaⁿcˈeendyo̱ na nncjo̱ wˈaancjo ñˈeⁿndyuˈ. Ndoˈ tintsˈaa meiiⁿ na nncˈio̱ ñˈeⁿndyuˈ. 	 Tas Viņam sacīja: Kungs, es esmu gatavs iet ar Tevi cietumā un nāvē!


Joo naⁿmˈaⁿˈ na cwiñequiana ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ, jeeⁿ queeⁿ nˈomna na nlaˈjomndyoˈ ñˈeⁿndyena, sa̱a̱ tixcwe ee lˈue nˈomna na nto̱ⁿˈndyoˈ ñˈeⁿndyô̱ cha ñenquieena nlaˈñˈoomˈndyoˈ joona. 	 Tie rūpējas par jums, bet ne labā nolūkā; tie grib jūs atšķirt, lai jūs rūpētos par viņiem.


Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na jnda̱ nˈmaⁿ ticaljeiiⁿ ˈñeeⁿ seinˈmaⁿ jom. Ee ncˈe jndye nnˈaⁿ tyomˈaⁿ joˈ joˈ, joˈ chii teindyo̱o̱ Jesús. 	 Bet izdziedinātais nezināja, kas Tas bija, jo Jēzus aizgāja no ļaudīm, kas atradās tanī vietā.


mˈaaⁿ ñecwiiñe Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom, ndoˈ ñecwii na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿñê, ndoˈ ñeˈcwii na cwileitsˈoomndye nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, 	 Viens Kungs, viena ticība, viena kristība,


ee xjeⁿ na ñetˈo̱o̱ⁿya na lˈoo ncˈe jnaaⁿya, xjeⁿˈñeeⁿ tquiaaⁿ na tando̱o̱ˈxco̱o̱ya quia na tquiaaⁿ na tandoˈxco Cristo. Ndoˈ na ljoˈ, ncˈe naya na matseixmaaⁿ, joˈ na cwiluiiˈnˈmaaⁿndyoˈ. 	 Kristū atdzīvināja mūs, kas bijām miruši savos grēkos. Viņš savā žēlastībā jūs glāba.


Ntˈom nnˈaⁿ na meintyjeeˈ nndyooˈ nacañomˈm, quia jndyena na seixuaⁿ, jluena: —Aa ndyeˈyoˈ, macwaaⁿ profeta Elías. 	 Un daži no klātesošajiem, to dzirdēdami, sacīja: Redzi, Viņš sauc Eliju. (Ps.21,2;Mt.27,46)


Ndoˈ na luaaˈ waa, tiñecwii mˈaaⁿˈ tsˈoom. Ñecwii xjeⁿ matˈuiinaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ yuscu na tjaaˈnaⁿ saaˈ ñequio yuscu ndyua na tyoococo. Joona mˈaaⁿˈ nˈomna cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Ta Jesús, na nñequiandyeñˈeⁿna na laˈtˈmaaⁿˈndyena jom cantyja ˈnaaⁿ seiina ñequio espíritu ˈnaaⁿna. Sa̱a̱ yuscu na jnda̱ mamˈaaⁿ saaˈ, mˈaaⁿˈ tsˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ ndoˈ ñequio chiuu na nncˈoom cha nncjaaweeˈ ntyjii saaⁿˈaⁿ ñˈeⁿñê. 	 Arī neprecētā sieviete un jaunava domā par to, kas ir Kunga, lai būtu svēta miesā un garā; bet precētā domā par pasaules lietām, kā patikt vīram.


Nnom tsjoom Jerusalén tyowaa cwii ˈndyootsˈa tˈmaⁿ na jlaˈcajndyuna ˈNdyootsˈa Canmaⁿ. Manndyooˈ juunaˈ tyowaa cwii peila tˈmaⁿ na ñequio ñˈoom hebreo jndyunaˈ Betesda. Ndiocheⁿ peilaˈñeeⁿ niom ˈom lˈaa na cweˈ wanaaⁿto. 	 Bet Jeruzalemē bija ar piecām pajumtēm Avju dīķis, kas ebrejiski saucas Betsata.


Ndoˈ naⁿjndiiˈñeeⁿ jlaˈtyˈoondyena nnoom jluena: —Xeⁿ na nncwjiˈ jâ naquiiˈ nˈom naⁿmˈaⁿ, quiaaˈ ñˈomˈ na nntsaquia̱a̱ˈâ naquiiˈ nˈom calcu na mˈaⁿ luaaˈ. 	 Un ļaunie gari lūdza Viņu, sacīdami: Ja Tu mūs izdzen no šejienes, sūti mūs cūku barā!


Cwii tsˈaⁿ fariseo tqueeⁿˈñê Jesús waⁿˈaⁿ na nlcwaˈna. Ndoˈ tjaquieeˈ Jesús quiiˈ waaˈ fariseoˈñeeⁿ ndoˈ tjacjom nacañomˈ meiⁿsa. 	 Bet kāds no farizejiem lūdza Viņu, lai Viņš pie tā ēstu. Viņš, iegājis farizeja namā, novietojās pie galda.


Teincoo cwiicheⁿ xuee nnˈaⁿ na jndyendye na tquio ncuee, jndyena na manndyooˈ na nntsquia̱a̱yâ Jerusalén ñˈeⁿ Jesús. 	 Bet otrā dienā daudz ļaužu, kas bija ieradušies svētkos, dzirdēdami, ka Jēzus nāk uz Jeruzalemi,


Ncˈe na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ, joˈ chii cwijooˈ nˈo̱o̱ⁿyâ na quiandye nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjiijndaaˈñê chiuu nˈo̱o̱ⁿyâ ndoˈ ntyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ na mati ˈo. 	 Tātad, pazīdami bijību pret Kungu, mēs pārliecinām cilvēkus. Bet Dievs mūs pazīst, un es ceru, ka arī jūsu sirdsapziņas mūs pazīst.


Ee nchii cweˈ tsjaaⁿ na tuiiñe tsˈaⁿ, joˈ na cwiluiiñe judío, meiiⁿ nchii cweˈ ˈnaaⁿ na cwilˈana ndana na naⁿnom. 	 Jo ne tas ir jūds, kas ārīgi ir tāds, un ne tā ir apgraizīšana, kas ir ārīgi pie miesas,


Ndoˈ ticaliuna chiuu waa na nncˈoom tsˈaⁿ na tjaa tiaˈ ñˈeⁿ nnˈaⁿ. 	 Un miera ceļu viņi nepazīst;


Ncˈe na mañequiaya ñˈoom nayawaañe joˈ na wiˈ matjo̱ⁿ, ndoˈ jnaaⁿˈ joˈ na chuˈtyeⁿndyo̱ ñˈeⁿ lˈuaancjo chaˈxjeⁿ cwii tsˈaⁿ na tˈmaⁿ jnaaⁿˈ, sa̱a̱ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom xocanda̱a̱ nlaˈtyeⁿ nnˈaⁿ juunaˈ. 	 Tā labad es strādāju līdz pat važām it kā ļaundaris; bet Dieva vārds nav saistīts.


ˈO nnˈaⁿ na we waa na cwilˈaˈyoˈ, jeeⁿ xcwe mˈaaⁿ ñˈoom na tyoñequiaa profeta Isaías cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. Luaa matsonaˈ: 	 Jūs, liekuļi! Isajs ir labi pravietojis par jums, sacīdams:


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, tsoom: —Mati ja nncwaxˈa̱ya cwii ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ. Xeⁿ nntˈo̱ˈyoˈ juunaˈ quia joˈ mati ja nntsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ ˈñeeⁿ juu tquiaa najndo̱ na nmeiiⁿˈ matsˈaa. 	 Jēzus atbildēja un sacīja viņiem: Es arī jautāšu jums vienu vārdu un, ja jūs man atbildēsiet, tad es jums sacīšu, kā varā es to daru.


Yocheⁿ na tyomˈaaⁿ xqueⁿ sjo̱ Sinaí jluena nnom Aarón: “Catsaˈ ˈnaⁿ na nlatˈmaaⁿˈndyo̱ na nncˈoojndyeenaˈ jo nda̱a̱ya na nntsaalcwa̱a̱ˈa Egipto ee ticaliuuya ljoˈ tjom Moisés tsˈaⁿ na tjeiˈ jaa joˈ joˈ.” 	 Sacīdami Āronam: Darini mums dievus, kas mūs vadītu, jo mēs nezinām, kas noticis ar šo Mozu, kas izveda mūs no Ēģiptes zemes.


Joˈ chii matsjo̱o̱ njomˈ chaˈtso na matseitjo̱o̱ñê jnda̱ seitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ, joˈ na jeeⁿ jnda ntyjeeⁿ ja. Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na mˈaaⁿˈ tsˈom nquii na titˈmaⁿ matseitjo̱o̱ñe, meiiⁿ na matseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ juu, maxjeⁿ ticueeˈ na jnda ntyjii ñˈeⁿndyo̱. 	 Tāpēc es tev saku: viņai daudzie grēki tiek piedoti, jo viņa ļoti mīlējusi; bet kam mazāk piedod, tas mīl mazāk.


Quia joˈ ntyˈiaya, mantyja cwiicheⁿ ángel nandye. Ndoˈ jndiiya na jndeii matseixuaa, tso: —Jeeⁿ wiˈ nntjoom nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancue, quia na nleicˈuaa ntu na cwinntjo̱o̱ˈ ndyee ángelesˈñeeⁿ. 	 Tad es redzēju un dzirdēju viena debess vidū lidojoša ērgļa balsi, kas skaļā balsī sauca: Bēdas, bēdas zemes apdzīvotājiem triju citu eņģeļu skaņu dēļ, kas vēl bazūnēs.


Jnda̱ na jndyena ñˈoomwaaˈ yacheⁿ seiñˈeeⁿˈñˈeⁿnaˈ joona. Taˈxˈeendye cheⁿnquieena nda̱a̱ ntyjeena, jluena: —Quia joˈ ¿ˈñeeⁿ tsˈaⁿ nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿñe? 	 Tie vēl vairāk brīnījās un savā starpā runāja: Un kas tad var kļūt pestīts?


Naquiiˈ cuartoˈñeeⁿ tyowaa tio sˈom cajaⁿ yuu tyolaˈco ntyee suu ndoˈ cwii castom na tcweeñˈeⁿnaˈ sˈom cajaⁿ. Tsˈom castomˈñeeⁿ tyowaa cwii xuaa na tuiinaˈ ñˈeⁿ sˈom cajaⁿ na tooˈcheⁿ ñjom maná ndoˈ mati ñˈeⁿ tsˈoom lˈeii ˈnaaⁿˈ Aarón na jndeiˈnaˈ ndoˈ ñjom lcaaˈ ljo̱ˈ na chonaˈ ljeii ñˈoomtyeⁿ na seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyena. 	 Bija zelta kvēpināmais trauks un visapkārt ar zeltu apklāts derības šķirsts, kurā atrodas zelta trauks ar mannu un Ārona zizlis, kas zaļoja, un derības galdiņi.


Naasón jnda Aminadab, Aminadab jnda Aram, Aram jnda Esrom, Esrom jnda Fares, Fares jnda Judá, 	 Tas bija Aminadaba, tas Admina, tas Arni, tas Esrona, tas Faresa, tas Jūdas dēls,


Cweˈ ncˈe na tsoom ñˈoomwaaˈ, tyoqueⁿndye naⁿmaⁿnˈiaaⁿ na nntˈuena jom. Sa̱a̱ ncˈe na tyooweˈntyjo̱ na ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom na nncwinoom nawiˈ tˈmaⁿ, joˈ chii meiⁿcwiindyena tîcatˈuii jom. 	 Tad tie meklēja Viņu satvert, bet neviens Viņam rokas nepielika, jo vēl Viņa stunda nebija pienākusi.


ndoˈ mati nda̱a̱ nnˈaⁿ na matsa̱a̱ⁿˈa̱ⁿ nacje ˈnaaⁿˈaⁿ na cwicˈeeⁿ nˈiaaⁿ. Ee joona cwitoˈñoomna ñˈoom na catuˈxeⁿna nnˈaⁿ na cwilˈa natia. Ndoˈ mati cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena nnˈaⁿ na cwilˈa yuu na matyˈiomyanaˈ. 	 Pārvaldniekiem kā viņa sūtītajiem ļaundaru sodīšanai, bet to atalgošanai, kas labu dara.


Sa̱a̱ xeⁿ ljoˈ na meiⁿndo̱o̱ˈa na nntyˈiaaya ndicwaⁿ tyoontyˈiaaya joˈ, macaⁿnaˈ na cˈo̱ⁿtˈmaaⁿˈndyo̱ nˈo̱o̱ⁿya yocheⁿ na meiⁿndo̱o̱ˈa juunaˈ. 	 Bet ja ceram uz ko neredzēdami, tad to ar pacietību gaidām.


Taxˈeeⁿ nda̱a̱na, tsoom: —¿Cwanti tyooˈ cwileiñˈomˈyoˈ? Cantyˈiaˈyoˈ cwanti na mawaa. Jnda̱ na lˈueena, jluena nnoom: —Ñeˈom taⁿˈ tyooˈ ñˈeⁿ we catscaa cwileinˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Un Viņš sacīja tiem: Cik maizes jums ir? Ejiet un palūkojiet! Un viņi uzzinājuši sacīja: Piecas un divas zivis.


Chaˈtsondyo̱ manquiuuya na Tyˈo̱o̱tsˈom xocañeeⁿ ñˈoom ndyuee nnˈaⁿ na laxmaⁿ jnaⁿ. Sa̱a̱ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseitˈmaaⁿˈñe jom ndoˈ na machˈee yuu na lˈue tsˈoom, tsaⁿˈñeeⁿ nñeeⁿ ñˈoom ˈndyoo. 	 Bet mēs zinām, ka Dievs grēciniekus neuzklausa. Bet kas godā Dievu un Viņa gribu pilda, to klausa.


Sa̱a̱ jeˈ jeˈ tjoomˈ mˈaⁿˈyoˈ ñˈeⁿ Cristo Jesús. Joˈ chii ˈo na ñetˈomˈndyo̱ˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ seicandyooˈñenaˈ ˈo cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ncˈe na tquiaañe Cristo na tueeⁿˈeⁿ cwentaˈyoˈ. 	 Bet Kristū Jēzū jūs, kas citkārt bijāt tālu, tagad, pateicoties Kristus asinīm, kļuvāt tuvi.


Macantyja ˈnaaⁿˈ na tyolaˈyuˈya nˈom nnˈaⁿ Israel, joˈ chii taniaⁿljo̱ˈ tsjoom Jericó tquiaanaˈ jo nda̱a̱na jnda̱ na tyowintcoomndyena ndiocheⁿ tsjoomˈñeeⁿ ntquieeˈ xuee. 	 Ticībā, septiņas dienas apkārt ejot, sabruka Jērikas mūri.


sa̱a̱ ntˈomndyena cwiñeˈquiana ñˈoomˈm ee na jnda nquiuna ja. Ee cwilaˈno̱ⁿˈyana na tyˈiom Tyˈo̱o̱tsˈom tisˈaaⁿ ja na nncwintyja̱a̱ˈa jo nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ tsjoomwaañe. Sˈaaⁿ na ljoˈ ee lˈue tsˈoom na nncwjiˈyuuˈndyo̱ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱na. 	 Bet kas sludina Kristu ķildošanās un ne labā nolūkā, tiem prātā manām važām pievienot vēl bēdas.


Joˈ chii xeⁿ ndicwaⁿ wandoˈ saaⁿˈaⁿ ndoˈ nncˈo̱o̱ⁿ ˈndyoo cwiicheⁿ tsaⁿsˈa quia joˈ matsonaˈ na jom yuscu na cweˈ mˈaaⁿya ñˈeⁿ tsaⁿsˈaˈñeeⁿ. Sa̱a̱ xeⁿ na jnda̱ tueˈ saaⁿˈaⁿ quia joˈ wanaaⁿ na nncoconnaaⁿˈaⁿ ndoˈ xocatsonaˈ na cweˈ mˈaaⁿyaaⁿ ñˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Tāpēc, kamēr vīrs dzīvs, tā sauksies laulības pārkāpēja, ja biedrosies ar citu vīru; bet pēc viņas vīra nāves tā ir brīva no likuma saistībām ar vīru, un viņa nebūs laulības pārkāpēja, ja tā dzīvos ar citu vīru.


Ndoˈ ticwii tmaaⁿ tyocaluiˈ Jesús Jerusalén. 	 Un Viņš, vakaram metoties, izgāja no pilsētas.


Cwiñˈo̱o̱ⁿtˈmaaⁿˈndyo̱ nˈo̱o̱ⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom ee cwilaˈno̱o̱ⁿˈa quia cwitaaⁿya cwii naya nnoom chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈoom, mañeeⁿ ñˈoom na cwitaaⁿya. 	 Un šī paļāvība mums ir uz Viņu, ka Viņš klausa mūs, ja mēs ko lūdzam saskaņā ar Viņa gribu.


Calaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿyâ. Mˈaaⁿyâ na titia nquiuuyâ jo nnoom ndoˈ lˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na ñequiiˈcheⁿ calˈaayâ chaˈtso chaˈxjeⁿ na matyˈiomyanaˈ. 	 Lūdziet Dievu par mums! Mēs apzināmies, ka mūsu sirdsapziņa ir tīra, jo visu gribam labi darīt.


Chaˈtso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyotjeiiˈyuuˈndye profetas ñequio ljeii na tqueⁿ Moisés tjoomˈ tˈmo̱o̱ⁿnaˈ cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ quia na tyjeeˈ Juan, jom tˈmo̱o̱ⁿ na jnda̱ tueˈntyjo̱ na mamatsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo visi pravieši un bauslība līdz pat Jānim pravietoja.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na cwilayuˈyoˈ, meiⁿchjoo xocateijndeiinaˈ ˈo na nncjo̱cando̱o̱ˈa ˈo xeⁿ na matseina̱ⁿ cweˈ ñˈoom na tjachuiiˈ, sa̱a̱ xeⁿ na nntseina̱ⁿya ñˈoom na jnda̱ tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom no̱o̱ⁿya, oo cwii ñˈoom na matseiˈño̱ⁿˈa cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomˈm, oo cwii ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ ˈnaaⁿ na quia nluii, oo cwii ñˈoom na mˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ, nmeiⁿˈ mayuuˈ nnteijndeiinaˈ ˈo. 	 Bet, brāļi, ja es tagad nāktu pie jums un runātu valodās, ko tas jums līdzētu, ja es nesludinātu jums vai nu atklāsmi, vai zināšanas, vai pravietojumus, vai mācību?


Nmeiiⁿ ncueena: Simón, tsaⁿ na seicajñoom Pedro, ñequio tyjee tsaⁿˈñeeⁿ, Andrés, ñˈeⁿ Jacobo ñequio Juan, ñˈeⁿ Felipe ñequio Bartolomé, 	 Sīmani, kuru Viņš nosauca par Pēteri, un Andreju, viņa brāli, Jēkabu un Jāni, Filipu un Bērtuli,


Chaˈtso seiˈ tiñecwii xjeⁿ laˈxmaⁿnaˈ. Nnˈaⁿ laˈxmaⁿna cwii nnom seiˈ, quiooˈ wandyo̱ˈ seiiyoˈ ndoˈ cantsaa ñequio calcaa cwiicheⁿ nnom seiˈ laˈxmaⁿyoˈ. 	 Ne ikkatra miesa ir tā pati miesa, jo citāda tā ir cilvēkiem, citāda dzīvniekiem, citāda putniem un citāda zivīm.


Ndoˈ tjalcweˈ Jesús tsˈo̱ndaa Galilea. Juu najndeii na matseixmaⁿ Espíritu Santo, canda̱a̱ˈñˈeⁿ tyotseixmaaⁿ joˈ. Ndoˈ tˈom ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈwaa ndyuaaˈñeeⁿ. 	 Bet Jēzus gara spēkā atgriezās Galilejā, un vēsts par Viņu izpaudās visā apgabalā.


Quia na jnda̱ teicantyjaaⁿ na seineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, tjantyjaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê ndoˈ ljeiiⁿ na cwindana. Ee tîcanaⁿndyena na jeeⁿ chjooˈ nˈomna. 	 Un Viņš, piecēlies no lūgšanas, gāja pie saviem mācekļiem un atrada tos no skumjām aizmigušus.


Majuu xjeⁿˈñeeⁿ tyjeeˈ ndyee tsˈaⁿ wˈaa yuu na tyomˈaaⁿyaya. Jnaⁿ naⁿˈñeeⁿ tsjoom Cesarea na jñom tsˈaⁿ joona na quiocalˈueena ja. 	 Un, lūk, trīs vīri no Cēzarejas, kas bija sūtīti pie manis, tūdaļ nostājās pie nama, kurā es biju.


Sa̱a̱ tˈo̱ capeitaⁿ, tsoom: —ˈU Ta, ticatseixmaⁿya na nncjaˈquieˈ naquiiˈ wˈaya. Mantyjii meiiⁿ cweˈ ñˈoom catsuˈ, mana nnˈmaⁿ moso ˈnaⁿya. 	 Virsnieks atbildēdams sacīja: Kungs, es neesmu cienīgs, ka Tu nāc zem mana jumta, bet saki tikai vārdu, un mans kalps kļūs vesels.


Luaa waa na maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ya chiuu tseixmaⁿnaˈ na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na wiˈ tsˈom xˈiaaˈ. Nquii Jesús tquiaañe cheⁿnqueⁿ na tueeⁿˈeⁿ cwentaaya. Ndoˈ na ljoˈ, juu na cwitando̱o̱ˈa laxmaaⁿya na nndya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaaⁿya na cwilayuˈ. 	 No tā mēs pazinām Dieva mīlestību, ka Viņš par mums atdeva savu dzīvību; tā arī mums pienākas savu dzīvību atdot par brāļiem.


Nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na cwilaˈtiuuˈyoˈ cweˈ na jeeⁿ cwilaˈcajñoomˈndyô̱ nda̱a̱ˈyoˈ sa̱a̱ tiyuuˈ naljoˈ. Cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ, wandyo̱ˈ waanaˈ, ee ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom na cwilana̱a̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ ndoˈ na cwilaˈxmaaⁿyâ cwentaaˈ Cristo. Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, cwilˈaayâ na ljoˈ cha nnteijndeiinaˈ ˈo na nntsanajnda̱ˈyoˈ. 	 Jūs, laikam, sen jau domājat, ka mēs attaisnojamies jūsu priekšā? Mēs runājam Dieva priekšā Kristus vārdā. Vismīļie, tas viss jūsu pamācīšanai!


Joona mañoomˈ ˈndyena nlquiˈ ˈnaaⁿna, tyˈelaˈjomndyena ñˈeⁿñê. 	 Un viņi tūdaļ atstāja tīklus un gāja Viņam līdz.


Sa̱a̱ mateijndeii Tyˈo̱o̱tsˈom ja. Joˈ chii hasta jeˈ ndicwaⁿ mañequiaya ñˈoom nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ meiiⁿ nnˈaⁿ na tˈmaⁿ cwiluiindye ndoˈ meiiⁿ nnˈaⁿ na tjaa ljoˈ coluiindye. Ñˈoom na matseina̱ⁿya meiⁿchjoo tjaa na matseicwaljo̱o̱ˈa ntyjati chaˈxjeⁿ ñˈoom na tyoñequiaa Moisés ñequio profetas na jluena chiuu waa na quia nluii. 	 Bet Dieva palīdzības sargāts, es stāvu līdz šai dienai kā liecinieks maziem un lieliem, neko citu nesacīdams, kā vien to, ko pravieši un Mozus runājuši par to, kas notiks.


Juu xueeˈñeeⁿ ljoyaañe Pilato ñˈeⁿ Herodes, ee ñetˈomntiaaˈndyena. 	 Un tanī dienā Herods un Pilāts kļuva draugi, jo iepriekš viņi bija ienaidnieki savā starpā.


Mati tyomeinomˈm juu na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Tîcatseijomñê ñˈoom na tˈmaⁿ ntˈomcheⁿ ncˈiaaⁿˈaⁿ na cueˈ Jesús. 	 No Arimatejas, Jūdejas pilsētas, kas arī pats gaidīja Dieva valstību, nepiekrita to lēmumiem un darbiem;


Joˈ chii calaˈcandyooˈndyoˈ jo nnom nqueⁿ na cwiluiiñê tsjo̱ˈ na wandoˈ, nqueⁿ na tjeiiˈ nnˈaⁿ cwenta na xocwilˈueñê, sa̱a̱ tjeiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jom na lˈueñê ndoˈ jnda ntyjii jom. 	 Ejiet pie Viņa kā pie dzīvā akmens, ko gan cilvēki atmeta, bet Dievs izredzēja un godāja!


Teiˈno̱o̱ⁿyâ cwii ndyuaaxeⁿncwe chjoo na jndyu Clauda. Joˈ joˈ ticueeˈcheⁿ na jeeⁿcheⁿ jndeii mˈaaⁿ jndye. Tyolajnda̱a̱yâ ndoˈ juu xuljoo na tsaacantyjaandyô, ncˈuaaˈ chii jnda̱a̱ tua̱a̱ˈâ juunaˈ tsˈom wˈaandaa. 	 Mēs braucām gar kādu salu, kas saucās Kauda, un mēs tikko spējām valdīt laivu.


Xjeⁿ na tyˈeñˈom sondaro Jesús na nntyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ, tˈuena cwii tsˈaⁿ na jnaⁿ jnda̱a̱, tsˈaⁿ tsjoom Cirene na jndyu Simón. Jlaˈcachuuna jom tsˈoomˈnaaⁿ tyojaantyjo̱o̱ⁿ naxeⁿˈ Jesús ñˈeⁿ juunaˈ. 	 Un kad Viņu veda, tie aizturēja kādu Sīmani no Kirēnes, kas nāca no laukiem, un uzlika viņam krustu, lai nes to Jēzum pakaļ.


Ee yuu na cwilaweˈyoˈ naya ˈnaⁿˈyoˈ, joˈ joˈ quitˈmaⁿ nˈomˈyoˈ. 	 Jo kur jūsu manta, tur arī jūsu sirdis.


Tyoluena nda̱a̱ ntyjeena: —Aa tiyuuˈ sˈaanaˈ jndaˈjom teiiⁿ nˈo̱o̱ⁿya yocheⁿ na matseineiiⁿ nda̱a̱ya xjeⁿ na ñjomndyo̱ nato quia na seicano̱o̱ⁿ chiuu maˈmo̱ⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii. 	 Un viņi teica viens otram: Vai mūsu sirds nedega mūsos, kad Viņš ceļā runāja mums, atklādams mums Rakstus?


Ñenquiiˈcheⁿ na cwiñeˈquiaayâ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ na chaˈtsondyoˈ. Cwijaañjoomˈ nˈo̱o̱ⁿyâ ˈo quia na cwilana̱a̱ⁿyâ nnoom. 	 Žēlastība jums un miers! Mēs vienmēr pateicamies Dievam par jums visiem, pieminēdami jūs bez mitēšanās savās lūgšanās.


Ndoˈ cwii tsaⁿˈñeeⁿ, quia na ljeiiⁿ na jnda̱ nˈmaaⁿ, tjalcweeⁿˈeⁿ, cˈuaa ˈñom na matseitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet viens no tiem, redzēdams, ka viņš izdziedināts, griezās atpakaļ un skaļā balsī godināja Dievu,


’ˈO nnˈaⁿ fariseos ñˈeⁿ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo cweˈ cwilˈaˈyaˈyoˈ na jeeⁿ ya nnˈaⁿndyoˈ ee cwilaˈñˈeeⁿˈndyoˈ nnˈaⁿ cha xocanda̱a̱ nncˈooquieeˈndyena cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ncjoˈyoˈ tiñeˈcatsaquieeˈndyoˈ na jom nntsa̱ˈntjoom ˈo, meiⁿ tiñeˈquiaˈyoˈ na nncˈooquieeˈndye ntˈom ncˈiaˈyoˈ cantyja na matsa̱ˈntjoom. 	 Bet bēdas jums, rakstu mācītāji un farizeji, jūs liekuļi, jo jūs aizslēdzat debesvalstību cilvēkiem; jūs paši neejat iekšā un neļaujat ieiet tiem, kas to vēlas.


Ntyˈiaaⁿˈaⁿ na jeeⁿ wiˈ cwitjoom naⁿˈñeeⁿ na ñjomndye wˈaandaa, ee matseilcweˈtyaˈ jndye juunaˈ. Jeeⁿ cwilaˈjnda̱na na cwicantyjaandyena nˈoom palaˈ cwentaaˈ wˈaandaaˈñeeⁿ. Chaˈna ñequiee na cwitsjoom jnaaⁿ tjacaⁿ nnom ndaaluee. Tueeˈcañoom na mˈaⁿna, ndooˈ cweˈ nncwinoomˈm joona. 	 Un Viņš redzēja tos strādājam airējot, jo bija pretvējš; un ap ceturto nakts sardzes maiņu Viņš, iedams pa jūru, gāja pie tiem un gribēja paiet tiem garām.


Ncˈe naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cweˈ yu, joˈ chii cwicaluiiˈnˈmaaⁿndyoˈ ee na cwilaˈyuˈyaˈ nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê. Meiⁿ nchii laxmaⁿˈyoˈ na ljoˈ ncˈe cwii na jnda̱ lˈaˈ ncjoˈyoˈ, laxmaⁿˈyoˈ naljoˈ ncˈe machˈeeⁿ na cwicandaˈyoˈ juunaˈ. 	 Jo žēlastībā jūs esat pestīti ticībā, un tas nav no jums, tā ir Dieva dāvana;


Mˈaaⁿ Jesús watsˈom tˈmaⁿ, ndoˈ jleintyˈiaaⁿˈaⁿ naⁿtya na cwiñeˈquia ofrendas cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Cwitioomna joonaˈ tsˈom castom. 	 Tad Viņš, pacēlis savas acis, redzēja bagātos metam savus ziedojumus upuru traukā.


Nchii joˈ na nlˈaˈyoˈ. ˈO cˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ na cwitjomˈyoˈ na ljoˈ ee cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cwilajomndyoˈ na tcoˈwiˈnaˈ Cristo cha mati canda̱a̱ˈ na neiⁿˈyoˈ quia na nleitquiooˈñê na nluiitˈmaⁿñê. 	 Bet priecājieties, piedaloties Kristus ciešanās, lai jūs, arī Viņa godībai atklājoties, varētu līksmoties un priecāties.


Ee nchii nlqueⁿnaˈ tsˈaⁿ na tjaa jnaaⁿˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe na machˈee yuu na matsa̱ˈntjom ljeiiˈñeeⁿ. Ee juunaˈ tsˈiaaⁿˈnaˈ tomti na matseijndaaˈñenaˈ na cwiluiindyo̱ nnˈaⁿjnaⁿ jo nnoom. 	 Jo likuma darbi nevienu cilvēku neattaisno Viņa priekšā; likums rada grēku pazīšanu.


Joˈ chii sˈo̱o̱ lueena nda̱a̱ ntˈomcheⁿ ncˈiaana na ñjomndye cwiicheⁿ wˈaandaa na quioteiˈjndeii naⁿˈñeeⁿ joona. Tquio naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ jlaˈcatooˈna we wˈaandaa ñˈeⁿ calcaa, hasta ncuencue na cˈuˈnaˈ joonaˈ. 	 Un viņi māja biedriem, kas bija otrā laivā, lai tie nāk un palīdz viņiem. Un tie piebrauca; un viņi piepildīja abas laivas, tā ka tās gandrīz grima.


Ndoˈ quia na jnda̱ teinom cwantindyo xuee na tyomˈaaⁿ tsjoomˈñeeⁿ jlueeⁿˈeⁿ joˈ joˈ. Tcuu tcuu tyomanoom ndyuaa Galacia ñequio ndyuaa Frigia, ndoˈ ñˈoom na tyoñequiaaⁿ, tquiaanaˈ na tyˈenajnda̱ti chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 Un kādu laiku tur palicis, viņš aizgāja; pārstaigādams pēc kārtas Galatijas apgabalu un Frīģiju, viņš stiprināja visus mācekļus.


Joˈ chii tjatyeeⁿ, tjañˈoom Pedro ñˈeⁿ Jacobo ñˈeⁿ Juan. Ndoˈ jnaⁿnaˈ na tˈmaⁿ matseiˈndaaˈnaˈ ntyjeeⁿ ndoˈ jeeⁿ matseichjooˈnaˈ tsˈoom. 	 Un Viņš ņēma sev līdz Pēteri un Jēkabu, un Jāni, un iesāka baiļoties un skumt.


Ndoˈ jnda̱ tquiaaⁿ najndeii na matseixmaaⁿ na ja nncuˈxa̱ⁿ nnˈaⁿ cantyja jnaaⁿna, ncˈe cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Un deva Viņam varu tiesāt, jo Viņš ir Cilvēka Dēls.


Quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nleijndyeti na nntoˈñoomˈyoˈ na wiˈ tsˈoom ˈo, ñequio na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈomˈyoˈ ñequio na candyaˈ tsˈoom ˈo. 	 Žēlsirdība un miers, un mīlestība lai jums bagātīgi!


Matsoom: —Mañequiaanaˈ na neiⁿya, ˈu rey Agripa, na nndiˈ ñˈoom ˈndyo̱ nnco̱ xuee jeˈ. Nntsjo̱o̱ya cantyja na ntyjiiya na meiⁿchjoo tiyuuˈ ñˈoom na cwiqueⁿ nnˈaⁿ judíos nacjoya. 	 Es jūtos laimīgs, ķēniņ Agripa, ka es šodien varu aizstāvēties tavā priekšā pret visu, par ko jūdi mani apsūdz.


Ee jom nchii cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaa lˈoo, jom cwentaa nnˈaⁿ na cwitaˈndoˈ. Joˈ chii maxjeⁿ maˈmo̱ⁿnaˈ na chaˈtso nnˈaⁿ cwitaˈndoˈna cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Bet Viņš nav mirušo, bet dzīvo Dievs, jo Viņam visi dzīvo.


hasta xjeⁿ na jnda̱ tsa̱ˈa nnˈaⁿ na jndoo ˈu cjeeˈ ncˈeˈ.” 	 Iekams es Tavus ienaidniekus lieku par paklāju Tavām kājām. (Ps.109,1)


Ndoˈ mañejuu tmaaⁿ xuee neiⁿncoˈñeeⁿ, jâ nnˈaⁿ na tˈmaⁿ Jesús tjomndyô̱ na ñeˈnaaⁿˈ. Jlaˈcata̱ˈtya̱a̱ⁿyâ ndyueelˈa ncˈe na nquiaayâ ncˈiaaya nnˈaⁿ judíos. Xjeⁿˈñeeⁿ tyjeeˈcañoom na mˈaaⁿyâ, teintyjeeⁿˈeⁿ xcwe quiiˈntaaⁿyâ. Matsoom: —Cˈoomˈyoˈ na tjaa ñomtiuu. 	 Kad tanī pat pirmajā nedēļas dienā, vakaram iestājoties, aiz bailēm no jūdiem durvis, kur mācekļi bija sapulcējušies, bija aizslēgtas, Jēzus atnāca un nostājās viņu vidū, un sacīja tiem: Miers jums!


—Candyeˈyoˈ ñˈoomwaa: Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ, tjacjoomˈm lqueeⁿ trigo. 	 Klausieties: lūk, sējējs izgāja sēt.


Jnda̱ na jndii reyˈñeeⁿ chiuu tjoom mosoomˈm jeeⁿcheⁿ ndyaaˈ seiliooˈñê. Jñoom sondaro ˈnaaⁿˈaⁿ na cˈoolaˈcwjee nnˈaⁿ na lˈa nata̱ˈ mosoomˈm. Ndoˈ nlaˈcona tsjoom naⁿˈñeeⁿ. 	 Bet, kad ķēniņš to dzirdēja, viņš sadusmojās, un nosūtījis savu karaspēku, nonāvēja šos slepkavas un nodedzināja viņu pilsētu.


Ndoˈ cwii nquiee naⁿˈñeeⁿ na cwiluiitquiendye tso no̱o̱ⁿ: —Tantˈiooˈ ee mˈaaⁿ nqueⁿ na jnda̱ seityueeⁿˈeⁿ juu natia. Jom tseixmaaⁿ na nntseicanaaⁿñê cwii ndoˈ cwii ntquieeˈ joo na tjata̱ˈtyeⁿ tsomˈñeeⁿ ndoˈ nntseicano̱o̱ⁿˈo̱ⁿ juunaˈ. Jom matseicajndyunaˈ Liom cwentaaˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ Judá na cwiluiiñê tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ. 	 Un viens no sentēviem man sacīja: Neraudi! Lūk, lauva no Jūdas cilts, Dāvida atvase, uzvarēja, lai šo grāmatu atvērtu un tās septiņus zīmogus noņemtu.


Ndoˈ jnda̱ na tyˈequieˈna quiiˈ tseiˈtsuaaˈñeeⁿ, ntyˈiaana chaˈcwijom cwii tsaⁿsˈandyua wacatyeeⁿ ntyjaya. Cweⁿ cwii liaatco, liaa canchiiˈ. Jeeⁿ ndyaˈ nioom tyuena. 	 Un viņas, kapā iegājušas, redzēja baltās drēbēs tērptu jaunekli, sēžot pa labi; un viņas izbijās.


Macweˈ jnaaⁿˈ na nmeiiⁿˈ cwilˈaˈyoˈ, joˈ chii majndyendyoˈ ˈo wiiˈyoˈ ndoˈ tijnda̱ˈyoˈ, hasta ntˈom ncˈiaaˈyoˈ jnda̱ tja̱. 	 Tādēļ starp jums ir daudz neveselu un vāju, un daudzi aizmiguši.


Macantyja ˈnaaⁿˈ jom, joˈ na macwjaaˈñenaˈ jaa naquiiˈ nayawaañe na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwicaluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ, na cwilaˈyuˈya nˈom ñˈeⁿñê. Ndoˈ tyeⁿ mˈaaⁿya naquiiˈ ñˈoomwaaˈ ndoˈ mañequiaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿya, ee ntyjaaˈya nˈo̱o̱ⁿya na nlaˈjomndyo̱ na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Caur Viņu, pateicoties ticībai, mums ir pieeja žēlastībai, kurā mēs stāvam un dižojamies cerībā uz Dieva bērnu svētlaimību.


’Xeⁿ mˈaⁿˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ cweˈ tomti nnˈaⁿ na mati wiˈ nˈom ˈo, quia joˈ ¿yuu waa na yaticheⁿ cwilˈaˈyoˈ? Ee nnˈaⁿ na tyoolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaⁿna na wiˈ nˈomna ncˈiaana na wiˈ nˈom joona. 	 Ja jūs mīlat tos, kas jūs mīl, kāda pateicība jums par to nākas? Jo arī grēcinieki mīl tos, kas viņus mīl.


Ntyˈiaya Jesús. Matsoom no̱o̱ⁿ: “Catseityuaˈ caluiˈ quiiˈ tsjoomwaa ee xocandye nnˈaⁿ ñˈoom na nncwjiˈyuuˈndyuˈ cantyja ˈnaⁿya.” 	 Un es redzēju Viņu man sakām: Steidzies un žigli izej no Jeruzalemes, jo viņi tavu liecību par mani nepieņems.


Quia joˈ tsoom nnom tsˈaⁿ na jnda̱ tjateii tsˈo̱: —Quicantyjaˈ, cwintyjeˈ xcwe quiiˈntaaⁿ naⁿmˈaⁿ. 	 Un Viņš sacīja cilvēkam, kam roka bija nokaltusi: Stājies vidū!


Sa̱a̱ jeˈ cwijooˈ nˈomˈyoˈ na ñeˈcalacueˈyoˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na matseina̱ⁿya ñˈoom na mayuuˈ nda̱a̱ˈyoˈ. Ndoˈ joo ñˈoomˈñeeⁿ ñequiiˈcheⁿ ñˈoom na jndiiya ˈndyoo Tyˈo̱o̱tsˈom. Nquii Abraham tîcatsˈaaⁿ chaˈna ñeˈcalˈaˈ oˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 Bet jūs tagad tiecaties nonāvēt mani, Cilvēku, kas jums teicu patiesību, ko dzirdēju no Dieva. To Ābrahams nedarīja.


ˈO ntseindaaya na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, chjootindyo cwii mˈaaⁿya ñˈeⁿndyoˈ. Nlˈueˈyoˈ ja, ndoˈ chaˈxjeⁿ tsjo̱o̱ya nda̱a̱ ncˈiaaˈyoˈ nnˈaⁿ judíos, jeˈ mati matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈ ˈo: ˈO xocanda̱a̱ nntsquieˈcañomˈyoˈ yuu na nncjo̱. 	 Bērniņi! Vēl neilgi es esmu ar jums. Jūs mani meklēsiet, bet, kā es jūdiem sacīju, tā es tagad saku jums: kur es eju, tur jūs nevarat nākt.


Sa̱a̱ tso Pablo: —ˈU ta, ja tjaaˈnaⁿ na matseiˈndaaˈnaˈ xqua̱a̱ⁿ. Matseitiuuyaya naquiiˈ xqua̱a̱ⁿ ndoˈ matseina̱ⁿya ñˈoom na mayuuˈ. 	 Tad Pāvils sacīja: Viscienīgākais Fēst, es neesmu ārprātīgs, bet es runāju patiesus un pādomātus vārdus,


Quia joˈ tso Jesús: —¿Aa nchii quindye nnˈaⁿ na ljuuˈndye? Ndoˈ ntˈomcheⁿ ñjeeⁿ jeˈ ¿yuu mˈaⁿ? 	 Bet Jēzus atbildēja un sacīja: Vai desmit nekļuva veseli? Kur ir deviņi?


Quia joˈ tyomanoom chaˈwaa tsˈo̱ndaa Galilea. Tyoñequiaaⁿ ñˈoom naya naquiiˈ lanˈom ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ cwii cwii joo. Ndoˈ tyocwjeeⁿˈeⁿ jndyetia naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. 	 Un Viņš sludināja viņu sinagogās un visā Galilejā un izdzina ļaunos garus.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, cwiñˈo̱o̱ⁿtˈmaaⁿˈndyo̱ nˈo̱o̱ⁿya na ndyeyu macwitsaaquia̱a̱ˈa yuu na tseixmaⁿ na ljuˈticheⁿ na mˈaaⁿ. Ee nioomˈ Jesucristo mañequiaanaˈ na wanaaⁿ na calˈaaya na ljoˈ. 	 Tātad, brāļi, Jēzus asins dēļ mums ir cerība ieiet vissvētākajā.


Joˈ chii ˈo nnˈaaⁿya, calaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoom na cwiñequiaayâ nda̱a̱ˈyoˈ, ee cantyja ˈnaaⁿˈ jom joˈ na matseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaⁿˈyoˈ. 	 Tāpēc, brāļi, lai jums zināms, ka caur Viņu tiek jums pasludināta grēku piedošana, un visās tanīs lietās, no kā jūs Mozus bauslībā nevarējāt attaisnoties,


Catoˈñoomˈyoˈ meiiⁿ tsˈaⁿ na ticueeˈ na matseiyuˈya tsˈom, sa̱a̱ nchii na nnto̱ˈyoˈ na nlaˈñˈeeⁿˈndyueˈyoˈ ñˈeⁿñê. 	 Pieņemiet vājos ticībā, neķildojieties par uzsaktu dažādību!


Ee nchii matseitˈmaaⁿˈñenaˈ tsˈaⁿ quia na matseijndeii cheⁿnquii na jeeⁿ cwijaacanjoomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ. Matseitˈmaaⁿˈñenaˈ juu quia na macjaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿñe. 	 Jo ne tas ir cienīgs, kas sevi ieteic, bet ko Kungs ieteic.


Quia joˈ Pilato, cweˈ ee na lˈue tsˈoom na calue nnˈaⁿ na ya tsˈaⁿñê, joˈ na seicandyaañê Barrabás. Ndoˈ sa̱ˈntjoom na catjaaˈ sondaro Jesús ñˈeⁿ tjaⁿtseiˈ. Jnda̱ joˈ tquiaaⁿ juu lueena na catyˈioomna juu tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Bet Pilāts, vēlēdamies ļaudīm iztapt, atlaida tiem Barabu, bet Jēzu šaustīja un nodeva, lai Viņu sistu krustā.


Quia na matseineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ cwii ñˈoomtyeⁿ xco, maˈmo̱ⁿnaˈ na jnda̱ tquieeñe ñˈoom na tyowaa jndyee ndoˈ juu na jnda̱ tquiee tseixmaⁿnaˈ, mawaa xjeⁿ na nntsuunaˈ. 	 Ja Viņš runā par jauno, tad novecojusi agrākā: bet kas novecojis un kļūst nespēcīgs, tas tuvu iznīcībai.


Ndoˈ tjaquieeˈnndaˈ Pilato quiiˈ watsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Taxˈeeñê nnom Jesús: —¿Aa ˈu cwiluiindyuˈ Rey cwentaa nnˈaⁿ judíos? 	 Tad Pilāts atkal iegāja pilī un iesauca Jēzu, un sacīja Viņam: Vai Tu esi jūdu Ķēniņš?


Macaⁿnaˈ na calaˈquii nˈomˈyoˈ nawiˈ na cwiwinomˈyoˈ. Ee na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ, nlaˈjomndyoˈ ñequio na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na nnda̱a̱ nñequiaaⁿ na nntoˈñoomˈyoˈ chaˈtso na jnda̱ tsoom na nntsˈaaⁿ. 	 Jo pacietība jums nepieciešama, lai, Dieva prātu izpildījuši, iemantotu apsolījumu.


Pedro ñˈeⁿ Juan, jnda̱ na jndyaandyena, tyˈena na mˈaⁿ ncˈiaana. Jlaˈcandiina naⁿˈñeeⁿ chaˈtso ñˈoom na tyolue ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈ tsjoom. 	 Kad viņus atlaida, tie aizgāja pie savējiem un stāstīja viņiem, ko augstie priesteri un vecākie tiem sacījuši.


Mawjaalcweˈ Jesús tsˈo̱ndaa Galilea na jnaaⁿ jndaa Jordán. Ndoˈ chaˈwaañˈeⁿ naquiiˈ tsˈoom tooˈ mˈaaⁿ Espíritu Santo. Tjañˈoom Espíritu jom cwii joo yuu na tjaa nnˈaⁿ cˈoom. 	 Bet Jēzus, Svētā Gara pilns, atgriezās no Jordānas, un Gars Viņu aizveda tuksnesī.


Ndoˈ nntsˈaa na nncjaaljeiiⁿ na maxjeⁿ jndye nawiˈ macaⁿnaˈ na nncwinoom cantyja na matseiyoomˈm ñˈeⁿndyo̱. 	 Jo es viņam rādīšu, cik daudz tam būs jācieš mana vārda dēļ.


Xjeⁿˈñeeⁿ tsoom nda̱a̱na: —Catsaˈyoˈ chaˈwaa tsjoomnancue, nñeˈquiaˈyoˈ ñˈoom naya nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ na macwjiˈñˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 Un Viņš tiem sacīja: Ejiet pa visu pasauli un sludiniet evaņģēliju visai radībai!


Quia na jlaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ na tueeˈ xueechuuˈ Herodes, quia joˈ yuscundyua jnda Herodías seijnom jo nda̱a̱ nnˈaⁿ. Ndoˈ Herodes jeeⁿ tjaweeˈ tsˈoom cantyja na ntyˈiaaⁿˈaⁿ. 	 Heroda dzimšanas dienā Herodijas meita dejoja viņu priekšā, un viņa patika Herodam.


Joˈ jluiiˈâ ñˈeⁿ wˈaandaa, saayâ squia̱a̱yâ tsjoom Filipos. Tsjoomˈñeeⁿ mˈaaⁿnaˈ nacje ˈnaaⁿ nnˈaⁿ romanos ndoˈ tˈmaⁿti matseixmaⁿnaˈ na chaˈtso njoom chaˈwaa ndyuaa Macedonia. Tsjoom Filiposˈñeeⁿ ljooˈndyo̱yaayâ cwantindyo xuee. 	 Un to turienes Filipos, kas ir pirmā vienas Maķedonijas daļas pilsēta un kolonija. Šinī pilsētā mēs pavadījām dažas dienas pārrunās.


Ndoˈ taxˈee yuscuˈñeeⁿ nnom Pedro: —¿Aa nchii ˈu cwii joona na matseijomñe ñˈoom na mañequiaa tsaⁿmˈaaⁿˈ? Tˈo̱ Pedro matsoom: —Nchii joˈ ja. 	 Tad kalpone, durvju sargātāja, sacīja Pēterim: Vai tu arī neesi viens no šī Cilvēka mācekļiem? Viņš sacīja: Neesmu.


Ndoˈ tsoticheⁿ no̱o̱ⁿ: —Jnda̱ jnda̱a̱ˈ chaˈtso. Ja mˈaaⁿya cwii tjo̱o̱cheⁿ na nluii chaˈtso, ndoˈ maxjeⁿ nncˈo̱o̱ⁿya quia na jnda̱ ntyue chaˈtso. Cwiluiindyo̱ xˈe chaˈtso ndoˈ mati ntyjii chiuu cwintycwiinaˈ. Juu tsˈaⁿ na ñeˈcˈuu ndaa, ja cweˈ yuu nñequia ndaa xo̱ˈ ncˈuu, ndaa na mañequiaanaˈ na wandoˈ tsˈaⁿ. 	 Un Viņš man sacīja: Ir noticis! Es esmu alfa un omega, sākums un gals. Es došu izslāpušajiem bez maksas no dzīvības ūdens avota.


Xuee quia na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, nncwandoˈnndaˈ yuscu na tyotsa̱ˈntjom nnˈaⁿ ndyuaa jo ndoˈ na macaluiˈ caxjuu tsˈoomˈnaaⁿ. Ndoˈ nñequiaaⁿ jnaaⁿ nnˈaⁿ na mˈaaⁿ jeˈ, ee jeeⁿ ndyaˈ tquia jnaaⁿ na ñeˈcañeeⁿ ñˈoomjndo̱ˈtsˈom na tyotseineiⁿ Salomón. Ndoˈ ljoo mˈaaⁿya jeˈ na tˈmaⁿti cwiluiindyo̱, nchiiti Salomón, sa̱a̱ tiñecandyeˈyoˈ ñˈoom na mañequia. 	 Dienvidu ķēniņiene stāvēs tiesā ar šīs cilts ļaudīm un pazudinās tos, jo viņa nāca no pasaules gala klausīties Salomona gudrību; un, lūk, te ir vairāk nekā Salomons!


chaˈna nnchˈuee tsˈaⁿ, chaˈna nntseiqueeⁿ tsˈom tsˈaⁿ ˈnaaⁿˈ xˈiaaⁿˈaⁿ, chaˈna nncˈoom tsˈaⁿ na wiˈñe, chaˈna cweˈ ñequiuˈnnˈaⁿ tsˈaⁿ, chaˈna meiⁿ cweˈ tajnaaⁿˈto tsˈaⁿ, chaˈna nntseita̱a̱ˈ tsˈom tsˈaⁿ, chaˈna nntioˈñˈoom tsˈaⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ, chaˈna nntseisˈañe oo nntseiscuñe tsˈaⁿ, oo chaˈna nntseintjeiⁿñe cheⁿnquii tsˈaⁿ. 	 Zādzības, mantkārība, blēdības, viltība, nekaunība, skaudīga acs, Dieva zaimošana, lepnība, vieglprātība.


Tjantyjaaⁿˈaⁿ juu. Tioom seitye ñˈeⁿ winom yuu na tquieeˈñe, jnda̱ chii seityeeⁿ liaa. Jnda̱ joˈ teiˈcaljoom juu quiooˈ na ñeljoom. Tjañˈoom juu wˈaa na cweˈ cwiquieya nnˈaⁿ. Joˈ joˈ teixˈeeⁿ juu. 	 Un tas, piegājis klāt, apsēja viņa brūces, ieliedams tanīs eļlu un vīnu, un, uzcēlis viņu savā lopā, aizveda to mājvietā un rūpējās par viņu.


Mati tyjeˈcañoom cwii yuscu na jnda̱ ljoñe. Jeeⁿcheⁿ ndyaˈ jñeeⁿˈñê. Tjacjoomˈm we tsjo̱ˈñjeeⁿ chjoo sˈom wee na meiⁿchjoo titˈmaaⁿˈ. 	 Bet viena nabaga atraitne atnākusi iemeta divas artavas, kas ir viens kvadrants,


Jnda̱ tueeˈ Jesús waaˈ Jairoˈñeeⁿ, tjaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ wˈaa. Ntyˈiaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ na cwitjo̱o̱ˈ nmaaⁿ, ñequio jndye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na tacwaxua ndyuee. 	 Un kad Jēzus atnāca priekšnieka mājā un redzēja stabulnieku un trokšņotāju pūli, Viņš sacīja:


’ˈO manquiuˈyoˈ na meiⁿchjoo ticajnda cwiwilˈua we cantsaa nchˈu. Sa̱a̱ nquii Tsotyeˈyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom machˈeeⁿ cwenta jooyoˈ. Meiⁿcwiindye jooyoˈ xocueˈ na ticaljeiiⁿ. 	 Vai divus zvirbuļus nepērk par vienu grasi? Bet neviens no tiem nekrīt bez jūsu Tēva (ziņas).


Sa̱a̱ ˈo xuiiˈ na cwilˈaˈyoˈ, mancjoondyoˈ cwitaˈwiˈyoˈ nnˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈ hasta cwintyˈueeˈyoˈ ˈnaaⁿna. 	 Bet jūs darāt netaisnību un pārestību, un to vēl brāļiem.


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na mˈaⁿ chaˈwaa ndyuaa Gadara, lˈana tyˈoo nnom Jesús na calueeⁿˈeⁿ quiiˈntaaⁿna, ee joona jeeⁿ nquiaana. Joˈ chii tuo̱nndaˈ Jesús tsˈom wˈaandaa mana tjalcweeⁿˈeⁿ tsˈo̱ndaa Galilea. 	 Un viss geraziešu apgabala iedzīvotāju vairākums lūdza Viņu aiziet no tiem, jo viņus bija pārņēmušas lielas bailes. Bet Viņš, iekāpis laivā, atgriezās atpakaļ.


Ndoˈ cwii yuscu tsjaaⁿ nnˈaⁿ cananita na macˈeⁿ ndyuaaˈñeeⁿ jndyotseicandyooˈñê na mˈaaⁿ Jesús, cˈuaa seineiiⁿ, seityˈooñê tsoom: —ˈU Ta, na cwiluiindyuˈ tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ñˈeⁿndyo̱. Mˈaaⁿ nomjndaaya na jeeⁿ cwajndii matjoom. Maleiñˈoom jndyetia jom. 	 Un, lūk, kanāniešu sieviete, no tās puses atnākusi, sauca, sacīdama Viņam: Kungs, Dāvida Dēls, apžēlojies par mani! Manu meitu šausmīgi moka ļaunais gars.


Matseicwanom Gayo na xmaⁿndyoˈ. Ja Pablo mˈaaⁿya waⁿˈaⁿ na mateixˈeeⁿ ja. Ndoˈ mañjaaⁿ cwitjomndye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Ndoˈ mati Erasto matseicwanoom na xmaⁿndyoˈ. Jom tsaⁿcoñom sˈom tsjoomwaa. Mati juu nnˈaⁿya Cuarto matseicwanoom na xmaⁿndyoˈ. 	 Jūs sveicina Gajs, mans viesis, un visa draudze. Jūs sveicina Erasts, pilsētas mantzinis, un brālis Kvarts.


Ndoˈ tˈmo̱o̱ⁿ na mayuuˈ na ljoˈ ncˈe ñˈoomtyeⁿ na seineiiⁿ. Ntˈomcheⁿ ntyee na ñetˈom, quia na tˈomna tsˈiaaⁿ, tjaaˈnaⁿ ñˈoomtyeⁿ tuaa cantyja ˈnaaⁿna. 	 Un tas nenotiek bez zvēresta (jo citi kļuvuši priesteri bez zvēresta,


Sa̱a̱ lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ na tseixmaⁿ Cristo xqueⁿ cwii cwii tsaⁿsˈa ndoˈ juu tsaⁿsˈa tseixmaaⁿ xqueⁿ scoomˈm chaˈxjeⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom tseixmaaⁿ xqueⁿ Cristo. 	 Bet es gribu, lai jūs zinātu, ka katra vīra galva ir Kristus, bet sievas galva ir vīrs, un Kristus galva ir Dievs.


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom machˈeeⁿ tsˈiaaⁿmeiⁿˈ, majom maqueeⁿ jaa na cwiljoya tsˈoom ñˈeⁿndyo̱ ncˈe Cristo ndoˈ matyˈioom tsˈiaaⁿ jaa na quiandye nnˈaⁿ na caljoya tsˈoom ñˈeⁿndyena. 	 Bet viss no Dieva, kas mūs samierināja ar sevi caur Kristu un deva mums samierināšanās kalpošanu.


Majoˈti tjom Jacobo ñequio Juan, ntseinda Zebedeo. Joona mañecwii tˈmaⁿ tsˈiaaⁿ cwilˈana ñequio Simón. Quia joˈ tso Jesús nnom Simón: —Tintyˈueˈ, jeˈ mamanaⁿtonaˈ na nnˈaⁿ nntseitjomˈ na nlaˈjomndyena ñˈeⁿndyo̱, tachii cweˈ calcaa. 	 Tāpat arī Jēkabu un Jāni, Zebedeja dēlus, kas bija Sīmaņa biedri. Un Jēzus sacīja Sīmanim: Nebīsties, no šī laika tu zvejosi cilvēkus.


Ee xeⁿ jnda̱a̱ tquiaa Josué yuu na nntaˈjndyee nnˈaⁿ Israel, tixocatseineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ xuee. 	 Jo ja Jēzus būtu ievedis tos mierā, tad Viņš nekad vairs nebūtu runājis par kādu vēlāku dienu.


Nqueⁿ na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom, cateijneiⁿ ˈo na nncˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom joona, ndoˈ na nncˈom nioomcheⁿ nˈomˈyoˈ nawiˈ na cwiwinomˈyoˈ chaˈxjeⁿ tyomˈaaⁿ jom quia na teinoom nawiˈ tˈmaⁿ. 	 Bet Kungs lai vada jūsu sirdis uz Dieva mīlestību un Kristus pacietību!


ˈO yolcu na mˈaⁿ sˈaaˈyoˈ, malaˈtiˈ catueˈndyoˈcjeˈyoˈ nda̱a̱na cha ˈñeeⁿ joona na tyoolaˈyuˈ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ncˈoolaˈno̱ⁿˈna na mayuuˈ juunaˈ ncˈe na cwiqueⁿnaˈ cwenta chiuu mˈaⁿˈyoˈ joo nda̱a̱na meiiⁿ tyoonduˈyoˈ nda̱a̱na, 	 Tāpat arī, sievas, paklausiet saviem vīriem, lai arī tie, kas netic vārdam, pateicoties sievas dzīvei, tiktu iegūti bez sludināšanas,


Quia joˈ jleityˈiom no̱o̱ⁿ ndoˈ queⁿˈ cwenta, ntyˈiaya cwii caso canchiiˈ. Ndoˈ waˈljoo tsˈaⁿ naxeⁿˈyoˈ. Maleiñˈoom casaˈ ndoˈ jnda̱ toˈñoom corona na ñjom xqueeⁿ. Tyomanoom na jnda̱ jnaⁿñê ñˈeⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ nacjoomˈm ndoˈ malˈueeˈñê yuu na nnaⁿjndeiityeeⁿ. 	 Un es redzēju: lūk, balts zirgs un tanī jātnieks, kam bija šaujamais loks un bija dots kronis; un viņš izgāja uzvarēdams, lai uzvarētu.


Yom xuee cwii tjo̱o̱ na nlaˈtyeⁿ nnˈaⁿ judíos xuee pascua quia cwilaˈcwjeena canmaⁿ, ndoˈ squia̱a̱yâ tsjoom Betania ñˈeⁿ Jesús. Squia̱a̱yâ na mˈaaⁿ Lázaro, tsaⁿ na tquiaaⁿ na wandoˈ xco jnda̱ na tueˈ. 	 Tad Jēzus sešas dienas pirms Lieldienām atnāca Betānijā, kur bija nomiris Lācars, ko Jēzus uzmodināja no miroņiem.


Jnda̱ na jñeeⁿ ñˈoomwaaˈ quia joˈ jeeⁿ seiˈndaaˈnaˈ ntyjeeⁿ. Tjaaⁿ na chjooˈ tsˈoom ee jeeⁿ jndye ˈnaaⁿˈaⁿ niom. 	 Tas, noskumis par šo vārdu, aizgāja bēdīgs, jo viņam bija daudz īpašumu.


Yocheⁿ na njom Jesús nato na wjaⁿ Jerusalén, tjachom jâ na canchooˈwendyô̱ cwii ntyja na ñencjo̱o̱yâ. Tsoom nda̱a̱yâ: 	 Kad Jēzus gāja uz Jeruzalemi, Viņš ņēma divpadsmit mācekļus savrup un sacīja tiem:


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, ticwiindyoˈ ˈo catseiqueeⁿnaˈ tsˈom na candiiya ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tincˈoom na jeeⁿ cjee ˈndyoo na ndooˈ mantyjii ljoˈ maˈmo̱ⁿnaˈ. Meiⁿ nchii na nntseiteincuuˈñe na nntseiwˈii xˈiaaˈ. 	 Ziniet, mani mīļie brāļi: katrs cilvēks, lai čakls klausīties, bet lēns runāt un lēns dusmoties.


Ee xeⁿ tiyuuˈ na nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, quia joˈ meiⁿ nquii Cristo tîcwandoˈxcoom. 	 Bet ja augšāmcelšanās no miroņiem nav, tad arī Kristus nav augšāmcēlies.


Ncˈe na luaaˈ, juu na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ, macaⁿnaˈ na cˈomˈyoˈ na xcwe cantyja ˈnaⁿˈyoˈ ñequio nnˈaⁿ, ndoˈ ñequio juu joˈ cˈomˈyoˈ na xcwe calaˈno̱ⁿˈyoˈ, 	 Tāpēc pielieciet visas pūles un parādiet savā ticībā tikumu, bet tikumā atzīšanu,


Chaˈwaa na ndyowanaˈ, mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom chaˈtsoti nnˈaⁿ na cwii wjaawicantyjooˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye jom. 	 Un viņa žēlsirdība paliek paaudžu paaudzēs tiem, kas Viņa bīstas.


Ee ñˈoom na mayuuˈ na chaˈtsondye nnˈaⁿ na ñeˈcˈomna na xcweeˈ nˈomna cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús, maxjeⁿ wiˈ ncwinomna. 	 Vajāti tiks arī visi tie, kas grib dievbijīgi Kristū Jēzū dzīvot.


Ee nchii cweˈ aa macwaˈ tsˈaⁿ nantquieˈñeeⁿ, oo, aa ticwaaⁿˈaⁿ joonaˈ, joˈ na macjaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom jom. Meiⁿ nchii na jeeⁿ ya nnˈaⁿndyo̱tya̱a̱ xeⁿ cwicwaaˈa joonaˈ, oo nchii nnˈaⁿ na tiannˈaⁿndyo̱tya̱a̱ xeⁿ ticwaaˈa joonaˈ. 	 Ēdiens mūs netuvina Dievam. Jo, ja ēdīsim, mēs nekļūsim labāki, un ja neēdīsim, mēs nekļūsim sliktāki.


Sa̱a̱ tjaa na cochˈeenaˈ ja na ljoˈ catjo̱ⁿ meiⁿ ticajnda ntyjii meiiⁿ xeⁿ na nlacueeˈ nnˈaⁿ ja. Ñeˈcwii ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿya na ñequio na neiⁿya nntseicanda̱a̱ˈndyo̱ tsˈiaaⁿ na tquiaa Ta Jesús no̱o̱ⁿ na nncwjiˈyuuˈndyo̱ ñˈoom naya cantyja na wiˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. Ee joˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 Bet no tā visa es nebīstos, un es nevērtēju savu dzīvību dārgāku par sevi, lai tikai pabeigtu savas gaitas un kalpošanu vārdam, ko esmu saņēmis no Kunga Jēzus, lai apliecinātu Dieva žēlastības evaņģēliju.


Quia joˈ tco̱o̱ˈa xtya̱ jo ncˈee ángelˈñeeⁿ na nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ jom. Sa̱a̱ tsoom no̱o̱ⁿ: —Tintsaˈ na luaaˈ ee tjom na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyuˈ ñequio nquiee ncˈiaˈ na cwiljooˈndyetyeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom naya na tˈmo̱ⁿ Jesús. Macanda̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom catseitˈmaaⁿˈndyuˈ. Ee ñˈoom na cwitjeiˈyuuˈndye nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús, ljoˈyu laˈxmaⁿnaˈ ñequio ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyoñequia profetas. 	 Tad es kritu pie viņa kājām, lai to pielūgtu. Viņš man sacīja: Nedari to! Es esmu tāds pats kalps kā tu un tavi brāļi, kam Jēzus liecība. Pielūdz Dievu, jo Jēzus liecība ir pravietojuma gars!


Ndoˈ tyolaˈwena ñˈoomˈñeeⁿ ñequio na jeeⁿ xcweeˈ nˈomna. Tyotaˈxˈeendye cheⁿnquieena nda̱a̱na ljoˈ ñecatso ñˈoom na tsoom na quia nncwandoˈxcoom na nncueeⁿˈeⁿ. 	 Un tie jautāja Viņam, sacīdami: Kā tad farizeji un rakstu mācītāji saka, ka iepriekš jānāk Elijam?


Jnda̱ na tquiena Cesarea, tquiana carta na ñˈomna nnom gobiernom ndoˈ tioona cwenta Pablo lˈo̱o̱ⁿ. 	 Nonākuši Cēzarejā un atdevuši vēstuli zemes pārvaldniekam, tie veda arī Pāvilu viņa priekšā.


Ndoˈ mati cweˈ wˈaa ndoˈ wˈaa ncˈiaana cwiˈoona, ndoˈ na ljoˈ, cwilaˈnchqueeⁿˈndyena. Ndoˈ nchii macanda̱ joˈ, mati cantundyena, cwitiiˈndyena ljoˈ cwitjoom ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ, cwilaˈneiⁿna ñˈoom na ticatsonaˈ na nluena. 	 Turklāt viņas mācās dīkā staigāt no mājas uz māju, un ne tikai dīkā, bet ir arī pļāpīgas un vīzdegunīgi runā ko nevajag.


’ˈO nnˈaⁿ fariseos ñˈeⁿ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo ee cweˈ cwilˈaˈyaˈyoˈ na jeeⁿ ya nnˈaⁿndyoˈ ee yaya cwilaljuˈyoˈ naxeⁿˈ waso ñequio xio na cwiwilˈueeˈndyoˈ sa̱a̱ tsˈomnaˈ cwajndii. Ee nantquie na cwicwaˈyoˈ cwicañjom joˈ, laˈxmaⁿnaˈ ˈnaaⁿ ncˈiaaˈyoˈ na cwintyˈueeˈyoˈ ee na tiñeˈqueⁿˈ cheⁿncjoˈyoˈ xjeⁿ na cwilaqueeⁿ nˈomˈyoˈ. 	 Bēdas jums, rakstu mācītāji un farizeji, jūs liekuļi, jo jūs tīrāt biķera un bļodas ārpusi, bet savā iekšienē jūs esat pilni laupījuma un netīrības.


Juu naya na matseixmaⁿ Ta Jesucristo cwentaaya, cˈoomnaˈ ñˈeⁿ chaˈtsondyoˈ ˈo. 	 Mūsu Kunga Jēzus Kristus žēlastība lai ir ar jūsu garu! Amen.


Ndyee ndyueelˈa niom jo ndoˈ na macaluiˈ ñeˈquioomˈ, ndyee ndyuelˈa niom jo ndoˈ na mˈaⁿ cancjuu ntquieeˈ, ndoˈ jo ndoˈ na mˈaaⁿ caxjuu tsoomˈnaaⁿ, ndoˈ cantyja na majaacue ñeˈquioomˈ. 	 Trīs vārti austrumu, trīs ziemeļu, trīs dienvidu un trīs rietumu pusē.


Ticalatiuuˈyoˈ na cweˈ na jndeiiˈ ˈndyo̱ nnco̱ ñˈoommeiⁿˈ na matseina̱ⁿ. Nquii Tsotya̱ na jñom ja, nqueⁿ sa̱ˈntjoom na nmeiiⁿˈ catseina̱ⁿya ndoˈ na caˈmo̱o̱ⁿya joonaˈ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Jo es nerunāju no sevis, bet Tēvs, kas mani sūtīja, Viņš man deva pavēli, ko sacīt un ko runāt.


Maluaaˈ nntsˈaaⁿ ñequio nnˈaⁿ na cweˈ cwiñeˈquiandyeto cantyja na neiⁿnco nquiu nnˈaⁿ tsjoomnancue, ndoˈ na ticueeˈ nˈomna na nntsa̱ˈntjom Ta Jesús joona. Tjaa na matseicatyˈuenaˈ joona na cwiñeˈquiandyetona cantyja na lˈue nˈom nquieena. Meiⁿ tinquiaana na nluena cwii ñˈoomntjeiⁿ nacjoo joo na jnda̱ti na tˈmaⁿ cwiluiindye na mˈaⁿ yuu na jeeⁿ neiⁿncooˈ, 	 Bet it sevišķi tos, kas seko nešķīstajām miesas kārībām un nicina augstāko varu, pārdroši un patmīlīgi nebaidīdamies radīt šķelšanos un zaimot,


Sa̱a̱ jnda̱ na tjalcweˈ Pedro Jerusalén, ntˈom nnˈaⁿ judíos na cwilayuˈ jlaˈtiaˈna jom. 	 Kad Pēteris nonāca Jeruzalemē, apgraizītie pārmeta viņam,


Tsoti Pedro: —ˈO nnˈaⁿya, ndyeyu nntsjo̱o̱ nndyeˈyoˈ na tueˈ welooya David na ñetˈoom teiyo. Tyˈecatˈiuuna jom, ndoˈ tseiˈtsuaⁿˈaⁿ ndicwaⁿ waanaˈ tsjoom ñjaaⁿ hasta xuee jeˈ. 	 Brāļi, es uzdrošinos ar jums vaļsirdīgi runāt par patriarhu Dāvidu, ka viņš ir nomiris un aprakts, un viņa kaps pie mums ir līdz šai dienai.


Sa̱a̱ meiiⁿ na luaaˈ waa tjaa na cochˈeenaˈ ja, ee meiiⁿ na xcweeˈ nˈomna oo na aa tixcweeˈ nˈomna na cwiñequiana ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, mˈaaⁿya na neiⁿya na ljoˈ. Ndoˈ nncˈo̱o̱ⁿtya̱ya na neiⁿya, 	 Bet kas par to? Vai ar izlikšanos, vai patiesībā, kad tik Kristus visādos veidos tiek sludināts! Par to es priecājos un arī turpmāk priecāšos.


Tsoti Pablo nda̱a̱na: —ˈO nnˈaaⁿya, ntˈomndyo̱ jaa cwiluiindyo̱ tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ Abraham ndoˈ ntˈomndyoˈ ˈo nchii joˈ sa̱a̱ mati cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Nda̱a̱ jaa na chaˈtsondyo̱ seicwanom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoomwaa na maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ya chiuu calˈaaya cha nluiˈnˈmaaⁿndyo̱. 	 Brāļi, Ābrahama cilts bērni, un jūs, kas bīstaties Dievu, jums šis pestīšanas vārds ir sūtīts!


Jâ saañetya̱a̱yâ ñˈeⁿ wˈaandaa hasta tsjoom Asón. Jnda̱ tˈmaaⁿyâ na joˈ joˈ nleincwindyô̱ ñˈeⁿ Pablo ee jom nomtyuaa wjaⁿ. 	 Tad mēs, iekāpuši kuģī, braucām uz Asu, gribēdami tur uzņemt Pāvilu, jo tā viņš, pats iedams pa zemes ceļu, mums pavēlēja.


Mantyja jnaaⁿ nˈom luaˈqui tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ mati xˈee tsaa. Ndoˈ mana jnaⁿnaˈ na ya matseineiiⁿ. 	 Un tūdaļ viņa ausis atvērās, un viņa mēles saite atraisījās, un viņš runāja pareizi.


Quia na jndya̱a̱yâ ñˈoomwaaˈ, jeeⁿ seiñˈeeⁿˈnaˈ jâ. Tyotaxˈa̱a̱yâ nda̱a̱ ntyja̱a̱yâ, lˈuuyâ: —¿Quia joˈ ˈñeeⁿ tsˈaⁿ nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿñe? 	 Kad mācekļi to dzirdēja, viņi ļoti brīnījās un sacīja: Kas tad var tikt pestīts?


Jnda̱ na jndye nnˈaaⁿˈ nqueⁿ na luaaˈ matjoom, tyˈecˈomna jom na jndeiˈnaˈ ee cwilue nnˈaⁿ na jnda̱ seintjeiⁿnaˈ jom. 	 Un kad Viņa piederīgie to dzirdēja, tie izgāja Viņu aizturēt, jo tie sacīja: Viņš kļuvis bezprātīgs.


Quia na jnda̱ tueeˈ na quiajmeiⁿˈ, teijaaⁿñe tsjoomnancue hasta na ndyee na matmaaⁿ. 	 Un sestajai stundai iestājoties, palika tumšs visā zemē līdz pat devītajai stundai.


Joo naⁿˈñeeⁿ tˈo̱o̱na nnoom, jluena: —Jâ cwiluiindyô̱ tsjaaⁿ Abraham na jndyowicantyjooˈ. Meiⁿjom ndiiˈ tyoomˈaaⁿyâ moso nda̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. ¿Chiuu na matsuˈ na nncˈo̱o̱ⁿcandyaaˈndyô̱ na mˈaaⁿyâ nacje ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ? 	 Tie Viņam atbildēja: Mēs esam Ābrahama pēcnācēji un nekad nevienam neesam vergojuši, kā tad Tu saki: jūs būsiet brīvi?


Ee mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom jaa chaˈtso na tijoˈndyo na laˈxmaaⁿya. Ee teinoom chaˈtso na machˈeenaˈ xjeⁿ jaa na cwilaˈtjo̱o̱ndyo̱ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ meiⁿcwii tîcatseitjo̱o̱ñê. 	 Jo mums nav augstā priestera, kas nespētu līdzjust mūsu vājībām, bet kas tāpat kārdināts visās lietās, tikai bez grēka.


ˈO cwiluiindyoˈ ncˈiaya xeⁿ cwilaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ na matsa̱ˈntjo̱ⁿya ˈo. 	 Jūs esat mani draugi, ja jūs darīsiet to, ko es jums pavēlu.


Ja Pablo, ncˈe na matseiyuˈa ñˈeⁿ Jesucristo, matseina̱ⁿya ñˈoom na mayuuˈ, nchii cweˈ cantu. Juu na mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ, maˈmo̱ⁿ Espíritu Santo na mayuuˈ joˈ. 	 Es runāju patiesību Kristū, es nemeloju; mana sirdsapziņa dod liecību Svētajā Garā,


Ndoˈ ncˈe na luaaˈ, jndati ntyjeeⁿ ˈo na majaañjoomˈ tsˈoom na tyolaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ ñˈoom na tsoom nda̱a̱ˈyoˈ, na ñequio na tyotueˈndyoˈcjeˈyoˈ ndoˈ na cwicatyueˈ neiⁿˈyoˈ. 	 Un, atminoties visu jūsu paklausību, viņa sirds vēl vairāk ir jums pievērsusies, jo jūs viņu uzņēmāt bijībā un bailēs.


Ndoˈ tyˈentyjaaˈ ntˈom sondaroˈñeeⁿ jom. Cweˈ tyoncona, jluena: —Caluitˈmaⁿndyuˈ ˈu Rey na cwiluiindyuˈ na catsa̱ˈntjomˈ nnˈaⁿ judíos. Ndoˈ tyotmeiiⁿˈna ndaˈ watmeiⁿ nnoom. 	 Un tie nāca pie Viņa un sacīja: Esi sveicināts, jūdu Ķēniņ, un sita Viņam vaigā.


Ndoˈ ˈo laˈxmaⁿˈyoˈ na catjeiˈyuuˈndyoˈ ñˈoommeiiⁿ. 	 Bet jūs esat liecinieki par šo visu.


Ndoˈ ncˈe na tyotseiyuˈya tsˈoom, joˈ chii tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom na cwiluiiñê na tjaa jnaⁿ cwicatseixmaaⁿ. 	 Tāpēc tas viņam pieskaitīts attaisnošanai.


Sa̱a̱ xeⁿ ˈo ticalacanda̱ˈyoˈ ñequio ˈnaⁿˈyoˈ na waa tsjoomnancuejnaⁿwaa, tjaa ˈñeeⁿ juu nñequiaa na nntoˈñoomˈyo ˈnaⁿ na mayuuˈcheⁿ na jnda matseixmaⁿ. 	 Ja jau jūs netaisnas bagātības lietās neesat bijuši uzticami, kas lai jums uztic to, kas ir patiess,


Ndoˈ ˈo, nnˈaaⁿya, ticwintqueⁿˈyoˈ na cwilˈaˈyoˈ yuu na matyˈiomyanaˈ. 	 Bet jūs, brāļi, nepiekūstiet, labu darīdami.


Majuuto xuee na ticˈoomcˈeⁿ ndoˈ na taqueⁿtoom cwenta, nncwjeˈcañoom patrom ˈnaaⁿˈaⁿ, quia joˈ cwajndii nnchoomˈm. Jnda̱ joˈ nncjuˈnaˈ jom yuu na mˈaⁿ nnˈaⁿ na tîcalaˈyuˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tad tā kalpa kungs nāks tanī dienā, kad tas negaida, un stundā, kuru tas nezina, un atdalīs viņu, un dos tam tā daļu ar neticīgajiem.


Ee maqueⁿndyo̱o̱ Tyˈo̱o̱tsˈom saaˈ yuscu na tyootseiyuˈ ncˈe na cwiluiiñê saaˈ yuscu na matseiyuˈ. Ndoˈ mati maqueⁿño̱o̱ⁿ scuuˈ tsˈaⁿ na tyootseiyuˈ ncˈe saaⁿˈaⁿ tseixmaⁿ tsˈaⁿ na matseiyuˈ. Ee xeⁿ nchii na luaaˈ waa, quia joˈ nda joona nlaˈxmaⁿ chaˈna nda nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ, sa̱a̱ na mayuuˈ maqueⁿnaˈ nda joona cantyja ˈnaaⁿˈ tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo ticīgā sieva svētī neticīgo vīru, un ticīgais vīrs svētī neticīgo sievu; citādi jūsu bērni būtu nešķīsti, bet tagad tie ir svēti.


Ndoˈ na tˈmaⁿti cˈomˈyoˈ na xcwe na mˈaⁿˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ na cwilayuˈ ee quia na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na jnda ntyjeeⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ, matseitˈmaⁿya tsˈoom tsˈaⁿ na matseitjo̱o̱ñe nnoom. 	 Bet vairāk par visu pastāvīgi mīliet viens otru, jo mīlestība apklāj grēku daudzumu!


Pablo waa na tcoˈnaˈ nnoom cwii teijaaⁿ. Jñeeⁿ na seineiⁿ Ta Jesús. Matso nnoom: —Tintyˈueˈ. Tincjaameintyjeˈ na matseiˈneiⁿˈ ñˈoom ˈnaⁿya. Tintseicheⁿˈ. 	 Tad naktī Kungs parādībā sacīja Pāvilam: Nebīsties, bet runā un neklusē,


Ee quia cwitjomndyoˈ na laxmaⁿˈyoˈ tmaaⁿˈ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, ndoˈ xeⁿ chaˈtsondyoˈ cwilaneiⁿˈyoˈ ñˈoom na tjachuiiˈ, ndoˈ joˈ joˈ nncjaquieeˈ cwii tsˈaⁿ na quia mandiicheⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom oo tsˈaⁿ na tyootseiyuˈ jom, nntseitiuutoom na ˈo jnda̱ teintjeiⁿndyoˈ. 	 Ja visa Baznīca sanāktu kopā, un visi runātu valodās, bet ienāktu arī nepratēji vai neticīgie, vai tad tie nepateiks, ka jūs esat ārprātīgi?


Ee juu na cwilaˈno̱ⁿˈna matseijomnaˈ chaˈcwijom na jaaⁿñe. Ee juu na wandoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ticuaanaˈ ñˈeⁿndyena ee ticalaˈno̱ⁿˈna cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ncˈe na quieˈ nˈomna. 	 Tumsība aptumšojusi viņu prātu; nezināšana, kas viņos ir to cietsirdības dēļ, atsvešinājusi tos no Dieva dzīvības.


Ee ncˈe joona maqua̱ⁿ cheⁿnnco̱ na ljuˈ tsˈo̱o̱ⁿ jo njomˈ cha mati nlqueⁿljuˈnaˈ nˈomna ncˈe ñˈoom na mayuuˈ. 	 Viņu dēļ es uzupurēju sevi, lai arī viņi patiesībā būtu svētīti.


Tjoomˈm ñˈomtyeⁿ cjoomˈm na tsoom nnom yuscundyuaˈñeeⁿ na nñequiaaⁿ meiⁿquia ljoˈ na nlcaⁿ nnoom. 	 Tāpēc viņš zvērēdams apsolīja dot tai visu, ko vien viņa lūgs.


Chaˈxjeⁿ matseicandii ñˈoomˈm na teiljeii: Nnˈaⁿ na jeeⁿ jndye nquiu, nntsˈaa na catyuiiˈ na jndo̱ˈ nˈomna, ndoˈ juu na jeeⁿ cwilaˈno̱ⁿˈna, nntsˈaa na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo juu joˈ. 	 Jo ir rakstīts: Es iznīcināšu gudro gudrību un atmetīšu prātnieku prātošanu. (Is.29,14)


ˈÑeeⁿ ˈo na ñeˈcandyeˈyoˈ, candyeˈyaˈyoˈ ñˈoom na matseineiⁿ Espíritu Santo nda̱a̱ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. ˈÑeeⁿ juu na jnda̱a̱ jnaⁿñe ñequio natia, nñequiaya maná na nlcwaˈ na ticataˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ. Ndoˈ nñequiaya cwii tsjo̱ˈ canchiiˈ nnom. Nacjooˈ juunaˈ nntseiljeixco̱ xueya ndoˈ meiⁿcwii tsˈaⁿ ticaljeii ljoˈ matso ljeiiˈñeeⁿ, macanda̱ nquii tsˈaⁿ na nncoˈñom juunaˈ ntyjii.” 	 Kam ausis, tas lai dzird, ko Gars saka baznīcām: Uzvarētājam es došu apslēptu mannu un došu viņam baltu akmeni, un akmenī būs rakstīts jauns vārds, ko neviens nezina, kā tikai tas, kas saņem.


Ticwitquiooˈñê nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ, macanda̱ nda̱a̱ jâ. Ee jnda̱ tjeiiˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom jâ na cwilaxmaaⁿyâ na catjeiˈyuuˈndyô̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ. Jâ tyocwaaˈâ ndoˈ tyowa̱a̱yâ ñˈeⁿñê jnda̱ na tandoˈxcoom. 	 Ne visai tautai, bet Dieva izredzētajiem lieciniekiem, mums, kas kopā ar Viņu ēdām un dzērām pēc augšāmcelšanās no miroņiem.


Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe watsˈomˈñeeⁿ, seiwˈeeⁿ na seinˈmaⁿ Jesús tsaⁿˈñeeⁿ xuee na cwitaˈjndyeena. Tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ: —Yom xuee wanaaⁿ na calˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ. Joo ncueemeiⁿˈ quioˈyoˈ na nnˈmaaⁿˈyoˈ, nchii xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya. 	 Bet sinagogas priekšnieks, saīdzis, ka Jēzus dziedināja sabatā, sāka runāt ļaudīm, sacīdams: Ir sešas dienas, kurās jāstrādā; tanīs nāciet un dziedinieties, bet ne sabatā!


Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ ñˈoom na nntaⁿˈyoˈ nnom Tsotya̱ ñequio xueya, joˈ joˈ nñequia cha na catseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom cantyja ˈnaⁿ ja na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ. 	 Un visu, ko jūs lūgsiet no Tēva manā vārdā, to es darīšu, lai Tēvs tiktu pagodināts Dēlā.


Mati cwinduˈyoˈ na tityeⁿ ñˈoom na cweˈ xueeˈ tio naquiiˈ watsˈom nncwjiˈ tsˈaⁿ. Tyeⁿti ñˈoom cwinduˈyoˈ quia na nncwjiˈ tsˈaⁿ xueeˈ seii quiooˈ na cwitioo nnˈaⁿ joˈ joˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un, ja kas zvēr pie altāra, tas nav nekas; bet ja kāds zvēr pie dāvanas, kas atrodas uz tā, tam tas jāpilda.


Jnda̱ chii tjaaⁿ na waa ˈndyootsˈa tˈmaⁿ ndoˈ cwiicheⁿ yuscu na mandiˈntjom joˈ joˈ ljeii jom. Tso tsaⁿˈñeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ na nndyooˈ: —Tsaⁿmˈaaⁿ maxjeⁿ ñeñˈeeⁿ ñˈeⁿ Jesús, tsaⁿ na jnaⁿ Nazaret. 	 Bet kad viņš gāja pa vārtiem, viņu ieraudzīja cita kalpone un sacīja tiem, kas tur bija: Arī šis bija ar Jēzu Nācarieti.


We xuee cwii tjo̱o̱ na nncueeˈ xuee pascua ñequio xuee na cwicwaˈ nnˈaⁿ ntyooˈ na tjaa ndaaljoˈ tjaquieeˈ. Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, tyolˈueendyena chiuu nlˈayoona na nñeˈquioˈnnˈaⁿna Jesús cha nntˈuena jom, ndoˈ na nlaˈcueeˈna jom. 	 Bet pēc divām dienām bija Lieldienas un neraudzētās maizes svētki; un augstie priesteri un rakstu mācītāji meklēja, kā Viņu viltīgi apcietināt un nonāvēt.


Sa̱a̱ apóstoles, quia na ntyˈiaana na luaaˈ nlˈa nnˈaⁿ, to̱ˈna tyojndiiˈndyena liaana na matseiˈndaaˈnaˈ nquiuna na luaaˈ cwilˈa naⁿˈñeeⁿ. Jndeii tyˈequieˈna quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Sacīdami: Vīri, ko jūs darāt? Arī mēs esam līdzīgi jums mirstīgi cilvēki, kas jums sludinām no šī tukšuma atgriezties pie dzīvā Dieva, kas radījis debesis un zemi, un jūru, un visu, kas tanīs ir.


Sa̱a̱ tyoocwjiˈsˈandyo̱ na mañequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ ee tsˈiaaⁿˈñeeⁿ matseixmaⁿya. Ndoˈ jeeⁿ ntyˈiaaˈndyo̱ xeeⁿ ticatseicanda̱ya juunaˈ. 	 Jo kad es sludinu evaņģēliju, tas nav man par godu, bet tas man nepieciešami jādara. Bēdas man, ja es evaņģēliju nesludinātu!


Calaˈjnda̱ˈyoˈ na tjoomˈ ñˈoom nncˈomˈyoˈ ñˈeⁿ ncˈiaaˈyoˈ. Tacatiiˈndyoˈ ñˈoom ˈnaaⁿna na ticatseixmaⁿnaˈ na nlaˈjomndyoˈ. Cjooˈ nˈomˈyoˈ na calˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaⁿˈyoˈ chaˈxjeⁿ ñˈoom na jnda̱ tqua̱a̱ⁿtya̱a̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ, 	 Centieties, klusu dzīvojot, pildīt savu pienākumu un strādāt savu roku darbu, kā jau mēs to jums piekodinājām.


Luaaˈ tyolˈana. Ndoˈ tsjo̱ˈñjeeⁿ na tyolaˈtjomna tquiana joonaˈ lˈo̱ Bernabé ñˈeⁿ Saulo. Tyˈecho naⁿˈñeeⁿ sˈomˈñeeⁿ na mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cwilayuˈ tsˈo̱ndaa Judea. 	 To viņi arī izdarīja. Caur Barnabas un Saula rokām viņi sūtīja vecākajiem.


Quia joˈ tsoom nnom: “Ya saˈ, ˈu mosoya, meiiⁿ cachjoo na toˈñomˈ sa̱a̱ seicanda̱ˈ. Joˈ chii jeˈ maqua̱ⁿya ˈu nncˈoomˈ tsˈiaaⁿ, nntsa̱ˈntjomˈ qui tsjoom.” 	 Viņš tam sacīja: Pareizi, labais kalps, tu biji uzticams mazās lietās; tu valdīsi pār desmit pilsētām.


Joˈ chii tsatsatya̱a̱ya naquiiˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cha nlaˈxmaaⁿya nnˈaⁿ na jnda̱ tquiee nˈom. Caˈndya̱a̱ya cwii ntyja ñˈoom na cweˈ weˈyandyo na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, nchii macanda̱ tomti nlana̱a̱ⁿya ñˈoom na calcweˈ tsˈom tsˈaⁿ jnaaⁿˈaⁿ, ndoˈ mati ñˈoom na cwjiˈñe tsˈaⁿ cantyja na machˈeeⁿ na titseicantyjaaˈ tsˈoom na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nluiˈnˈmaaⁿñê, ndoˈ ñˈoom na macaⁿnaˈ na catseiyuˈya tsˈom tsˈaⁿ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 Tāpēc, atstājuši Kristus mācības sākumu, pāriesim uz pilnīgāku; un neliksim atkal pamatu atgriešanai no mirušajiem darbiem un ticībai uz Dievu,


chaˈxjeⁿ na waa ñˈoom nda̱a̱ ntyee, tyoˈoona xˈiaa, ˈñeeⁿ nleijnoomˈ na nncjaaquieeˈ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Zacarías teijnoomˈm na nncjaaqueⁿˈeⁿ na nntsˈaaⁿ tsioom suu. Quia joˈ tjaqueⁿˈeⁿ ndoˈ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matseicoom suu. 	 Un viņam, pēc priestera paražas lozējot, bija jāiet Kunga svētnīcā kvēpināt;


Mati Juan tyotseitsˈoomñê nnˈaⁿ cwii joo na jndyu Enón, manndyooˈ Salim, ee majndye ndaatioo mˈaaⁿ joˈ. Ndoˈ tyoˈoo nnˈaⁿ na tyotseitsˈoomñê joona. 	 Bet Jānis kristīja Ainonā pie Salimas, jo tur bija daudz ūdens; un tie nāca un kristījās,


Quia na tueˈcañoomnaˈ tmaaⁿˈ ntyee na ñˈeⁿ Zacarías na nndyeˈntjomna jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ, 	 Un notika, ka viņš savureiz pildīja priestera pienākumus Dieva priekšā,


Nquiee cwintyˈiaana jo nandye tsjo̱ˈluee xjeⁿ na mawjaaⁿ, ndoˈ matsˈiaa joˈ teitquiooˈndye we yonom nacañoomna na jeeⁿ canchiiˈ liaa cweeˈ. 	 Kad tie, Viņam debesīs uzejot, skatījās, lūk, divi vīri baltās drēbēs piestājās tiem


Cwii ñˈoom xco na matsa̱ˈntjomnaˈ mañequiaya nda̱a̱ˈyoˈ, na cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ. Chaˈxjeⁿ na mˈaaⁿya na candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo, malaaˈtiˈ cˈomˈ ˈo na wiˈ nˈomˈ ncˈiaaˈyoˈ. 	 Jaunu bausli es jums dodu, lai jūs viens otru mīlētu. Kā es jūs mīlēju, tā arī jūs cits citu mīliet!


Quia joˈ taxˈee Jesús nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê, tsoom: —¿Aa cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ? Tˈo̱o̱yâ nnoom, lˈuuyâ: —Mayuuˈ, Ta, macwilaˈno̱o̱ⁿˈâ. 	 Vai jūs visu to sapratāt? Tie atbildēja Viņam: Jā gan!


Joˈ chii quia na jnda̱ tquie naⁿˈñeeⁿ ñjaaⁿ tîcatseiyooˈndyo̱. Teincoo cwiicheⁿ xuee mana tjo̱waˈcatya̱ⁿya yuu na maxjeⁿ quiwaˈcatya̱ⁿya na mˈaaⁿya tsˈiaaⁿ. Sa̱ˈntjo̱ⁿ na cjaacandyooˈñe Pablo. 	 Kad tie bija sanākuši, es bez vilcināšanās nākošajā dienā, tiesas krēslā sēdēdams, pavēlēju šo vīru atvest.


Tso Juan nnom Jesús: —Maestro, ntyˈiaayâ cwii tsˈaⁿ na macwjiˈ jndyetia naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ ñequio xueˈ. Juu tsaⁿˈñeeⁿ tyootseijomñê ñˈeⁿndyo̱ jaa. Joˈ chii jlaˈtsaaⁿˈndyô̱ jom. 	 Bet Jēzus sacīja: Neliedziet viņam, jo neviens nedara manā vārdā brīnumu, kas tūdaļ varētu par mani ļaunu runāt.


Xjeⁿ na maˈoocaluiˈna quiiˈ tsjoom, tjomndyena cwii tsˈaⁿ tsjoom Cirene na jndyu Simón. Lˈana na jndeiˈnaˈ na cjaañˈoom tsˈoomˈnaaⁿ na nñoom Jesús. 	 Bet izgājuši, viņi sastapa cilvēku no Kirēnes, vārdā Sīmani; tie piespieda šo nest Viņa krustu.


Quia joˈ ¿ljoˈ meindoˈ jeˈ? Quicantyjaˈ ndoˈ cwitsˈoomndyuˈ. Caⁿˈ nnom Ta Jesús na catseiljoomˈm ˈu jnaⁿˈ na matseiˈxmaⁿˈ.” 	 Un ko tagad vēl kavējies? Celies un pieņem kristību, un, Viņa vārdu piesaucis, nomazgā savus grēkus!


Ee jâ cweˈ cwilaˈxmaaⁿyâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ ˈo laˈxmaⁿˈyoˈ tyuaaⁿˈaⁿ, laˈxmaⁿˈyoˈ chaˈcwijom wˈaa na machˈeeⁿ. 	 Jo mēs esam Dieva palīgi, jūs esat Dieva tīrums, Dieva celtne.


Quia joˈ jlatˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ jom. Jlaxuaana, jluena: —Luaaˈ cwii tyˈo̱o̱tsˈom matseineiiⁿ nchii cweˈ tsˈaⁿ. 	 Bet tauta sauca: Tā ir Dieva balss, bet ne cilvēka!


Taxocwilˈuenaˈ, meiⁿ quio tyuaa, meiⁿ ñˈeⁿ toˈ. Cweˈ quiityeⁿˈquieeˈ nnˈaⁿ joonaˈ. Maluaaˈ matseijomnaˈ ˈo, mˈaⁿˈyoˈ chaˈcwijom tsjaaⁿˈ na tilˈue xeⁿ tyooteiˈjndeiˈyoˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. ˈÑeeⁿ juu na niom lueˈ nˈom luaˈqui na nndii, candiiya. 	 Tā neder ne zemei, ne mēsliem, bet to izmet ārā. Kam ausis dzirdēšanai, tas lai dzird!


Quia joˈ xeⁿ xonda̱a̱ nlˈaˈyoˈ meiⁿ ñechjoowiˈ luaaˈ, cweˈ tsˈiaaⁿˈ na jeeⁿ jndye cwilatiuuˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿ ntˈomcheⁿ na majndeiiticheⁿ joˈ xonda̱a̱ nlˈaˈyoˈ. 	 Ja jūs nespējat pat vismazāko, ko tad jūs raizējaties par citu?


Matso Pedro nnoom: —Ta, ¿chiuu na xocanda̱a̱ nntseijomndyo̱ jeˈ ljoˈ na nntjomˈ? Tintsˈaa meiiⁿ quio joˈ cˈio̱. 	 Pēteris sacīja Viņam: Kungs, kāpēc es nevaru Tev tagad sekot? Es savu dzīvību atdošu par Tevi.


ˈO nnˈaaⁿya, cantyjati xuee na tjeiˈnaˈ jâ quiiˈntaaⁿˈyoˈ, meiiⁿ tacontyˈiaayâ ˈo sa̱a̱ ñequiiˈcheⁿ cwijaañjoomˈ nˈo̱o̱ⁿyâ ˈo chiuu cwitsamˈaⁿˈtiˈyoˈ. Joˈ chii jeeⁿ cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ na nntsaacajndo̱o̱nndaˈâ ˈo. 	 Bet mēs, brāļi, šķirti no jums uz īsu laiku ārīgi, ne sirdī, savās lielajās ilgās jo vairāk steidzamies redzēt jūsu vaigu.


Sa̱a̱ najndyee macaⁿnaˈ na tˈmaⁿ nawiˈ catjo̱ⁿ ndoˈ mati calˈa nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ na ticueeˈ nˈomna ja. 	 Bet vispirms Viņam daudz vajag ciest un no šīs cilts atmestam kļūt.


Cweˈ joˈ na majño̱o̱ⁿya jom na mˈaⁿˈyoˈ na catseicañeeⁿ ˈo chiuu waa na mˈaaⁿya ñjaaⁿ cha na nñequiaanaˈ na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ. 	 Es tāpēc sūtīju viņu pie jums, lai jums būtu ziņas par mūsu stāvokli un lai iepriecinātu jūsu sirdis.


Jñoom joona na cˈootaˈxˈena ˈndyoo Jesús, ¿aa jom cwiluiiñê nquii na nncwjeeˈcañoom tsjoomnancue oo aa nncwindooˈna cwiicheⁿ? 	 Un Jānis, ataicinājis divus savus mācekļus, sūtīja viņus pie Jēzus, jautādams: Vai Tu esi tas, kam jānāk, vai lai gaidām citu?


Coˈtianaˈ nquiuˈyoˈ, catyueeˈyoˈ ndoˈ cataˈtioˈyoˈ na cwilaˈtjo̱o̱ndyoˈ. Na cwincoˈyoˈ na neiⁿnco nˈomˈyoˈ, catseicwaqueⁿnaˈ joˈ na chjooˈ nˈomˈyoˈ na cwilaˈtjo̱o̱ndyoˈ. 	 Sajūtiet savu niecību, sērojiet un raudiet; jūsu smiekli lai pārvēršas sērās, bet jūsu prieks - skumjās!


Ee jeeⁿ jnda nquiuna na tsoom nda̱a̱na na taxocantyˈiaanndaˈna jom. Jnda̱ chii tyˈecaˈndyena jom yuu waa wˈaandaa. 	 Visvairāk noskumdami par vārdiem, ko viņš sacīja, ka tie vairs viņa vaigu neredzēs. Un tie pavadīja viņu līdz kuģim.


Cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ, ¿ˈñeeⁿ nntseiˈno̱ⁿˈ chiuu mˈaaⁿˈ tsˈom cwiicheⁿ tsˈaⁿ? Macanda̱ nquii ntyjii. Maluaaˈ waa cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, macanda̱ nquii Espíritu na cwiluiiñê ntyjii chiuu mˈaaⁿˈ tsˈoom. 	 Jo kurš no cilvēkiem pazīst cilvēku būtību, ja ne cilvēka gars, kas viņā ir? Tāpat arī Dieva būtību neviens nepazīst kā tikai Dieva Gars.


ˈO calaxmaⁿˈyoˈ na tycwiˈndyoˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ, na juu na neiⁿncooˈndyoˈ xocantycwiinaˈ, na nleitquiooˈ joˈ laxmaⁿˈyoˈ quia na ya nnˈaⁿndyoˈ meiⁿ titseiˈndaaˈnaˈ ˈo ljoˈ na cwitjomˈyoˈ. 	 Bet apslēptais sirds cilvēks, neiznīcīgs savā klusajā un maigajā garā, kas Dievam dārgs!


Sa̱a̱ xocaˈndiya na nntsuundyoˈ. Hasta meiⁿ cweˈ cwii soonqueⁿˈyoˈ xocatsuunaˈ ñˈeⁿndyoˈ. 	 Bet neviens mats no jūsu galvas nepazudīs.


Quia joˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaa Juan tyˈentyjaaˈna jom. Jluena nnoom: —ˈU ta na maˈmo̱o̱ⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱yâ, juu tsˈaⁿ na tyocañˈeⁿ ñˈeⁿndyuˈ xndyaaˈ jndaa Jordán, nquii na tjeiˈyuuˈndyuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nda̱a̱yâ, cantyˈiaˈ, cwiwitsˈoomndye nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ cwiˈoontyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ. 	 Un tie nāca pie Jāņa un sacīja viņam: Rabbi! Tas, kas ar tevi bija viņpus Jordānas, par ko tu nodevi liecību, lūk, Viņš kristī, un visi iet pie Viņa.