Ndoˈ wendyô̱ jâ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈoom na tyoñequiaaⁿ, quia na jndya̱a̱yâ ñˈoomwaaˈ, saantyjo̱o̱yâ naxeⁿˈ Jesús. 	 Un abi mācekļi dzirdēja viņu sakām un sekoja Jēzum.


Ndoˈ ntˈom lqueeⁿ tquiaanaˈ yuu na jeeⁿ ljo̱ˈ, yuu na tita mˈaaⁿ tsˈo. Tyuaaˈ tˈoomnaˈ ee tita mˈaaⁿ tsˈo. 	 Cita krita akmenājā, kur nebija daudz zemes, un tūliņ uzdīga, jo tā nebija dziļi zemē.


Ee quia na jnda̱ teicantyja nquii tsˈaⁿ na waaˈ wˈaaˈñeeⁿ na nntseicuˈtyeeⁿ ˈndyootsˈa, quia joˈ ˈo na mˈaⁿˈyoˈ chˈeⁿ nnto̱ˈyoˈ na ncwaⁿˈyoˈ. Nnduˈyoˈ: “Ta, catseicanaaⁿndyuˈ na ntsaquia̱a̱ˈâ.” Sa̱a̱ jom nncˈo̱o̱ⁿ nndyueˈyoˈ, nntsoom: “Ticaljeii yuu nnˈaⁿ ˈo.” 	 Jo kad nama tēvs būs iegājis un durvis noslēdzis, tad jūs, ārā stāvēdami, sāksiet pie durvīm klauvēt, sacīdami: Kungs, atver mums! Tad Viņš, atbildēdams jums, sacīs: Es nezinu, no kurienes jūs esat.


Jeeⁿ neiⁿncooˈ caxueeñê. Juu joˈ matseijomnaˈ chaˈcwijom tsjo̱ˈ jaspe ñequio cornalina na jeeⁿ wandoˈ colo ˈnaaⁿnaˈ. Tioˈñeeⁿ ndiiˈnaˈ catsuutsoomˈnaⁿˈ na tseijomnaˈ chaˈna tsjo̱ˈ esmeralda na jeeⁿ neiⁿncooˈnaˈ. 	 Un Tas, kas sēdēja, izskatā bija līdzīgs dārgakmeņiem, jaspīdam un sardijam, un ap troni bija varavīksne, līdzīga smaragda mirdzumam.


Luaa waa cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ. Jnaaⁿˈ cwii tsˈaⁿ, joˈ na jndyoquieeˈ jnaⁿ tsjoomnancue ndoˈ jnaaⁿˈ jnaⁿˈñeeⁿ joˈ na cwiwje nnˈaⁿ ndoˈ na cwiwje nnˈaⁿ, luaaˈ tyˈoomnaˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ ee chaˈtsondyena laxmaⁿna jnaⁿ. 	 Tāpēc, kā caur vienu cilvēku pasaulē nācis grēks un ar grēku - nāve, tā nāve pārgāja uz visiem cilvēkiem, jo visi viņā grēkojuši.


Mañequia na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na majndyeti ñˈoom na cwichuiiˈ matseina̱ⁿya, nchiiti ˈo, 	 Es pateicos savam Dievam, ka es runāju visās jūsu valodās.


Ee xeⁿ na mayuuˈ na joo nnˈaⁿ na cwilaˈcanda̱ ljeii na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Moisés nndaana tsjoomnancue, quia joˈ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na cwilaˈyuˈya nˈomna, ndoˈ mati juu ñˈoom na tsoom nnom Abraham na nntsˈaaⁿ jnda̱ tyuiiˈnaˈ. 	 Jo ja tie ir mantinieki, pateicoties likumam, tad ticība būtu zaudējusi savu spēku, un solījums būtu atcelts.


Sa̱a̱ xeⁿ ñequiiˈcheⁿ ncˈe na matseicanda̱a̱ˈñe tsˈaⁿ chiuu matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés cha nloñom na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nñequiaaⁿ quia joˈ tixocatsonaˈ na toˈñom tsˈaⁿ juunaˈ ncˈe ñˈoom na tsoom na nñequiaaⁿ sa̱a̱ ñˈoom na mayuuˈ cweˈ yu tquiaaⁿ ñˈoomˈñeeⁿ nnom Abraham. 	 Ja mantojums nāk ar likumu, tad jau ne ar solījumu, bet Ābrahamam Dievs to dāvināja ar apsolījumu.


Tsoom ñˈoomwaaˈ ee jnda̱ sa̱ˈntjom Jesús na caluiˈ jndyetia naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. Teijndye xuee maleiñˈoom jndyetia juu. Tyolatyeⁿ nnˈaⁿ lˈuaancjo lˈo̱o̱ⁿ ndoˈ ncˈeeⁿ. Sa̱a̱ tyocˈiooˈñê joonaˈ ndoˈ tyowjaañˈoom jndyetiaˈñeeⁿ jom yuu na tjaa nnˈaⁿ cˈoom. 	 Un Viņš pavēlēja nešķīstajam garam iziet no šī cilvēka, jo jau ilgu laiku viņš mocīja to. Un viņu saistīja važās un dzelžos, lai sargātu viņu. Bet viņš sarāva važas, un ļaunais gars to dzina tuksnesī.


Matsonaˈ na cwii tsaⁿsˈa na mandiˈntjom, ñecwii scoomˈm ndoˈ ya maqueeⁿ xjeⁿ ntseinaaⁿ ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ. 	 Diakoniem jābūt vienas sievas vīriem, kas labi valda savus bērnus un savu namu;


Cwicwaaˈâ ñˈeⁿ Jesús natmaaⁿ. Xjeⁿˈñeeⁿ jnda̱ seijndo̱ˈ tsaⁿjndii tsˈom xˈiaayâ Judas Iscariote, jnda Simón, na quiaa tsaⁿˈñeeⁿ cwenta jom. 	 Un, vakariņas ēdot, kad velns Jūdasam, Sīmaņa Iskariota dēlam, sirdī jau bija iedvesmojis Viņu nodot,


Joˈ joˈ canduˈyoˈ nnom tsˈaⁿ na waaˈ wˈaaˈñeeⁿ: “Nquii tsˈaⁿ na maˈmo̱ⁿ nda̱a̱ya mawaxˈeeⁿ: ¿Yuu waa cuarto na nlcwaaˈâ cwentaaˈ xuee pascua ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿndyo̱?” 	 Un sakiet nama kungam: Mācītājs tev jautā: kur ir telpa, kur es ar saviem mācekļiem varētu svinēt Lieldienas?


Teincoo cwiicheⁿ xuee wjaalcweeⁿˈeⁿ tsjoom Jerusalén. Jndyo na ñejnoomˈm. 	 Bet rīta agrumā, kad Viņš atgriezās pilsētā, Viņš bija izsalcis.


Jeeⁿ wiˈ ñetjoom na jndye nnom nasei tyolˈa nnˈaⁿ jom. Ndoˈ chaˈtso ˈnaaⁿˈaⁿ jnda̱ seicatsoom. Sa̱a̱ tjaaˈnaⁿ na teijndeiinaˈ jom, yacheⁿ nioomti matjoom. 	 Tā bija daudz cietusi no daudziem ārstiem un bija iztērējusi visu savu mantu, bet, palīdzību neatradusi, bija nonākusi vēl ļaunākā stāvoklī.


Jnda̱ na seineiⁿ Jesús chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ, seineiiⁿ nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê. 	 Un beidzot notika, ka Jēzus, kad bija pabeidzis visas šīs runas, sacīja saviem mācekļiem:


Jluiˈ Jesús joˈ joˈ, tjaaⁿ ndyuaa Tiro ñˈeⁿ Sidón. Joˈ tjaqueⁿˈeⁿ quiiˈ wˈaa ee ticalˈue tsˈoom na nndye nnˈaⁿ na joˈ mˈaaⁿ. Sa̱a̱ tîcanda̱a̱ nncwantyˈioom. 	 Un Viņš cēlies aizgāja no turienes uz Tiras un Sidonas apgabalu; un, iegājis kādā namā, Viņš vēlējās, lai neviens to nezinātu; bet Viņš nevarēja palikt apslēpts.


Matso Jesús nnom yuscuˈñeeⁿ: —ˈU yuscu, catseiyuˈ ñˈoom na matsjo̱o̱ njomˈ na manncueˈntyjo̱ xjeⁿ na nlaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ Tsotya̱ya meiⁿquiayuucheⁿ, nchii cweˈ sjo̱waa oo Jerusalén. 	 Jēzus sacīja viņai: Sieviet, tici man, ka nāk stunda, kad jūs Tēvu nepielūgsiet ne šinī kalnā, ne Jeruzalemē!


Quia ljoˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsˈo̱ndaa Judea, cˈooleinomna, cˈoona quiiˈ ntsjo̱. Ndoˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ quiiˈ tsjoomˈñeeⁿ caluiˈna joˈ joˈ. Ndoˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ jo jnda̱a̱ tincˈoolcweˈna tsjoomˈñeeⁿ. 	 Tad tie, kas Jūdejā, lai bēg kalnos, kas pilsētā, lai iet ārā, un kas tās apkārtnē, lai neieiet tanī!


Sa̱a̱ tjeiˈñe Pedro, tsoom: —Ja ticwajnaⁿˈa tsaⁿˈñeeⁿ. Meiⁿchjoo ticaljeiiya ñˈoom na matsuˈ luaaˈ. Jnda̱ joˈ teiño̱o̱ⁿ nacañoom nnˈaⁿ, tjaaⁿ yuu waa ˈndyootsˈatiom. Xjeⁿˈñeeⁿ mana seixuaa caxtijndyo. 	 Bet viņš noliedza, sacīdams: Ne es zinu, ne es saprotu, ko tu runā. Un viņš izgāja ārā, pagalma priekšā; tad gailis dziedāja.


Sa̱a̱ tîcaliuna chiuu ya nlˈana ee na jeeⁿ jndye nnˈaⁿ. Joˈ chii tyˈewana nacjooˈ wˈaa, tjo̱o̱na nquioo, jlaˈcˈo̱ⁿna jom na njoom tsuee. Tqueⁿna jom quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ jo nnom Jesús. 	 Un ļaužu daudzuma dēļ neatrazdami, no kuras puses to ienest, viņi uzkāpa uz jumta un caur segumu nolaida to gultā viņu vidū, Jēzum priekšā.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ maxjeⁿ tiñeˈcalaˈyuˈna na ñetˈoom na nchjaaⁿˈaⁿ ndoˈ jeˈ jnda̱ ljoya mantyˈiaaⁿˈaⁿ. Joˈ chii tqueeⁿˈndyena nnˈaⁿ na nda jom. 	 Bet tad jūdi neticēja tam, ka viņš bijis neredzīgs un kļuvis redzīgs, iekams neatsauca redzi atguvušā vecākus.


Ndoˈ na luaaˈ waa, quia na matseijomñe tsˈaⁿ ñequio Ta Jesús, ñeˈcwii cwiluiiñe tsaⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿñê. 	 Bet kas vienots ar Kungu, ir viens gars ar Viņu.


ee nchii macanda̱ cweˈ na tyjeˈcañoom jâ, sa̱a̱ mati ncˈe na tquiaˈyoˈ na neiiⁿˈeⁿ na tyomˈaaⁿ ñˈeⁿndyoˈ. Ee seicañeeⁿ na jeeⁿ ñeˈcantyˈiaˈyoˈ ja, ndoˈ na tia nquiuˈyoˈ ljoˈ na tuii quiiˈ ntaaⁿˈyoˈ. Mati tsoom na tyojooˈ nˈomˈyoˈ na nlaˈcanda̱ˈyoˈ ñˈoom na seijndo̱ˈa nˈomˈyoˈ. Ndoˈ quia na jndiiya na ljoˈ, tˈmaⁿti tioo na neiⁿya. 	 Bet nevien viņa atnākšana, bet arī iepriecinājums ar kādu jūs viņu iepriecinājāt, jo viņš mums stāstīja par jūsu rūpēm par mani, tā ka es vēl vairāk priecājos.


Quia joˈ tˈo̱o̱yâ, lˈuuyâ: —Jeeⁿ ˈu Ta, xeⁿ na cweˈ watsom, maxjeⁿ nlcoˈyanaˈ jom. 	 Tad Viņa mācekļi sacīja: Kungs, ja viņš guļ, tad izveseļosies.


Quia joˈ ¿chiuu nncuaa? ¿Aa ncˈe na ticˈo̱o̱ⁿya xjeⁿ ˈnaaⁿˈ ljeiiˈñeeⁿ, joˈ chii nlaˈtjo̱o̱ndyo̱tya̱a̱ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom? ¿Aa nlˈaa na ljoˈ ncˈe na cwicandaaya naya na matseixmaaⁿ? Jeeⁿ ticˈoomˈnaˈ joˈ. 	 Kā tā? Vai lai grēkojam, kad mēs neesam padoti likumam, bet žēlastībai? Nekādā ziņā!


Ee nnˈaⁿ na cwinda, natsjom cwindana, ndoˈ nnˈaⁿ na cwicandyee, natsjom cwindyeena, 	 Jo kas guļ, tie guļ naktī, un kas piedzeras, tie piedzeras naktī.


Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱na: —Quioˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ ndoˈ ja nntsˈaa na nlatjomˈyoˈ nnˈaⁿ tachii cweˈ calcaa. 	 Un Jēzus viņiem sacīja: Sekojiet man, un es padarīšu, ka jūs būsiet cilvēku zvejnieki.


Queⁿˈyoˈ cwenta, manncwjeeˈcañoom Cristo ñequio nchquiu. Ndoˈ chaˈtsoti nnˈaⁿ nntyˈiaa jom, ndiñˈeeⁿ nnˈaⁿ na jlaˈjomndye na tueeⁿˈeⁿ. Ndoˈ chaˈtso ntmaaⁿˈ na cwii cwii nnom nnˈaⁿ, jndeii nlaˈxuaana na chjooˈ nˈomna quia na nntyˈiaana jom. Maxjeⁿ nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ na ljoˈ. Amén. 	 Lūk, Viņš nāk padebešos, un Viņu redzēs katra acs un tie, kas Viņu caurdūruši. Par Viņu vaimanās visas zemes ciltis. Tiešām! Amen.


Ee tjaqueⁿˈeⁿ watsˈom cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, tcaaⁿ ntyooˈ nnom tyee. Tcwaaⁿˈaⁿ joonaˈ ndoˈ mati tquiaaⁿ na tcwaˈ nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê. Ndoˈ ntyooˈñeeⁿ na jnda̱ tqueⁿ nnˈaⁿ joonaˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ticwanaaⁿ na nlcwaˈ meiⁿnquia tsˈaⁿ. Macanda̱ nquiee ntyee wanaaⁿ na nlcwaˈna. 	 Kā viņš iegāja Dieva namā un ēda upura maizi, kuru viņam un arī tiem, kas ar viņu bija, ēst nepienācās, bet tikai vienīgi priesteriem?


Jnda̱ na jnomˈ tsˈaⁿ tsjaaⁿˈñeeⁿ, nquii Tyˈo̱o̱tsˈom mañequiaaⁿ chiuu mmaⁿˈnaˈ chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈoom. Cwii cwii nnom tsjaaⁿ mañequiaaⁿ na nntseixmaⁿ juunaˈ chaˈxjeⁿ na macaⁿnaˈ. 	 Bet Dievs tam dod miesu, kā vēlēdamies, un ikkatrai sēklai dod savu īpatu miesu.


¿Cwaaⁿ nnˈaⁿ na tyolaˈwendye jnda̱ na jndyena jndyeeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom? Manquieeti nnˈaⁿ na tjeiˈ Moisés ndyuaa Egipto. 	 Daži, to dzirdēdami, sarūgtinājās, bet ne visi, kas Mozus vadībā izgāja no Ēģiptes.


Quia joˈ tquiena cwii joo na jndyu Getsemaní. Tsoom nda̱a̱na: —Cwindyuaandyoˈ ñjaaⁿñe yocheⁿ na jo̱ luaaˈ na nntseina̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un Viņš gāja uz muižu, kuru sauca Ģetzemane. Un Viņš sacīja saviem mācekļiem: Sēdiet šeit, kamēr es lūgšu Dievu!


Ee xeⁿ mayuuˈ tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom na tjaa jnaⁿ cwicatseixmaaⁿ cweˈ ee cwii nnom na sˈaaⁿ, nnda̱a̱ nntseisˈañe cheⁿnqueⁿ, sa̱a̱ nchii cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na nluii na ljoˈ. 	 Jo, ja Ābrahams kļuvis taisnīgs ar saviem darbiem, tad viņam ir gods, bet ne pie Dieva.


Ndoˈ mati jndiiya na teicˈuaa ndyuee ticwii cwii nnom na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom jo cañoomˈluee, ñequio nnom tsjoomnancue, ñequio tsjoom lˈoo, ñequio naquiiˈ ndaaluee. Chaˈtso na mˈaⁿ joˈ joˈ luaa tyolue: Cantyjati na tjaa yuu cwintycwii xuee, calaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ nqueⁿ na wacatyeeⁿ tio ñequio juu Catsmaⁿ. Matyˈiomyanaˈ na calˈuuya ñˈoom ya cantyja ˈnaaⁿna, ndoˈ calawa̱a̱ndya̱a̱ya joona, ee tˈmaⁿ waa najndeii na laˈxmaⁿna. 	 Un visu radību, kas debesīs un virs zemes, un apakšzemē, un kas jūrā, un kas tanī, es dzirdēju visus sakām: Tam, kas sēd tronī, un Jēram lai ir svētība un gods, un slava, un vara mūžīgi mūžos!


’¿Aa tyoolaˈnaⁿˈyoˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: Majuuto tsjo̱ˈ na tixocwilˈue nquiu luañeⁿ na cwilˈa tsiaⁿtsjo̱ˈ, jnda̱ mawacatyeeⁿnaˈ nqui tsiaⁿtsjo̱ˈ? 	 Vai jūs neesat lasījuši Rakstos: Akmens, ko nama cēlāji atmeta, ir kļuvis stūrakmens. (Ps 117,22; Is.23,16; Mt.21,42; Apd.4,11; Rom.9,33; 1.Pēt.2,7)


Catseijnduˈ cha nlaˈyuˈ nnˈaⁿ. Tyeⁿcaljooˈndyuˈ cantyja na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na matseixmaⁿˈ na ticantycwii na wandoˈ añmaⁿ ˈnaⁿˈ ee macweˈ joˈ tqueeⁿˈñê ˈu, ndoˈ na tjeiˈyuuˈndyuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na matseiyuˈyaˈ tsˈomˈ nda̱a̱ jndyendye nnˈaⁿ. 	 Izcīni labo ticības cīņu, tver mūžīgo dzīvi, kurai tu esi aicināts, pats apliecinādams labo apliecību daudzu liecinieku priekšā!


Ee maxjeⁿ ntyjii na matyˈiomyanaˈ na matseilcwiiˈndyo̱ ñˈoommeiiⁿ nda̱a̱ˈyoˈ yocheⁿ na waˈndo̱ˈa. 	 Jo kamēr esmu šinī mājoklī, es turu par savu pienākumu uzturēt jūs modrus ar atgādinājumiem,


Ndoˈ Pedro tˈueeⁿ tsˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ seiweeⁿ juu. Jnda̱ chii tˈmaaⁿ yolcu na jnda̱ ljondye ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilayuˈ. Tˈmo̱ⁿ Pedro yuscuˈñeeⁿ nda̱a̱na na mawandoˈ. 	 Tad viņš, pasniedzis tai roku, to piecēla. Un viņš, saaicinājis svētos un atraitnes, rādīja tiem to dzīvu.


Joˈ chii mantyja jño̱o̱ⁿ nnˈaⁿ na cˈoocˈomna ˈu. Ndoˈ ˈu quianlˈuaˈ na jndyoˈ. Jeˈ jeˈ chaˈtsondyô̱ ljoo mˈaaⁿyâ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nndya̱a̱yâ chaˈtso na lˈue tsˈoom na nntsuˈ nda̱a̱yâ. 	 Tad es tūdaļ sūtīju pie tevis, un labi tu darīji atnākdams. Tagad mēs visi stāvam tavā priekšā, lai uzklausītu visu, ko Kungs tev pavēlējis.


Meiⁿcwii tsˈaⁿ tsjoomnancue ticalatˈmaaⁿˈndyoˈ na nnduˈyoˈ nnom na tsotyeˈyoˈ juu chaˈna quinduˈyoˈ na Tsotyeˈyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee ñeˈcwii mˈaaⁿ na cwiluiiñe Tsotyeˈyoˈ, nqueⁿ na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 Un nevienu nesauciet virs zemes par tēvu, jo viens ir jūsu Tēvs, kas ir debesīs.


Tañeˈcandyena ñˈoom na mayuuˈ, cweˈ ñˈoom na cwilaˈjndaaˈndye cheⁿnquieena joˈ ñeˈcandyena. 	 No patiesības tie ausis novērsīs, bet pievērsīsies pasakām.


Sa̱a̱ tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —Ja tijoom catsˈaa chaˈna matsuˈ luaaˈ ee mati waa cwiicheⁿ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: “Tintsaˈ xjeⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaˈ.” 	 Bet Jēzus atbildēja viņam un sacīja: Ir teikts: tev nebūs kārdināt Dievu, savu Kungu!


Jnda̱ tuii na ljoˈ, jndyoñˈoom tsˈaⁿ xqueⁿ Juan na njomnaˈ tsˈom xio. Chii tquiaa juunaˈ nnom yuscundyuaˈñeeⁿ ndoˈ jom tjañˈoom joˈ na mˈaaⁿ tsoñeeⁿ. 	 Un viņa galvu atnesa bļodā un deva meitenei; viņa to aiznesa savai mātei.


Sa̱a̱ xeⁿ nntsquieˈyoˈ cwii tsjoom na tiñeˈcatoˈñoom nnˈaⁿ ˈo, meiⁿ tiñeˈcandyena ñˈoom ndyueˈyoˈ, quia na nluiˈyoˈ tsjoomˈñeeⁿ, calaquiaˈyoˈ tsˈojnda̱a̱ na chuuˈ ncˈeeˈyoˈ cha na nncwjiˈyuuˈñenaˈ nacjoo naⁿˈñeeⁿ na tîcatoˈñoomna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, xuee na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, tˈmaⁿti nawiˈ nntjoom nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ, nchiiti na nntjoom nnˈaⁿ tsjoom Sodoma ñˈeⁿ Gomorra. 	 Un ja kāds jūs neuzņemtu un jūs neuzklausītu, iziedami no turienes, nokratiet putekļus no savām kājām tiem par liecību!


Xeⁿ cwilaˈxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue, nnˈaⁿ cwentaaˈnaˈ nncˈomna na neiiⁿna ˈo chaˈxjeⁿ na neiiⁿna ncˈiaana, sa̱a̱ ncˈe jnda̱ tjeiiˈa ˈo quiiˈntaaⁿna, joˈ chii ticalaˈxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue, ndoˈ joˈ na jndoo nnˈaⁿ ˈo. 	 Ja jūs būtu no pasaules, pasaule savējos mīlētu. Bet tā kā jūs neesat no pasaules, bet es jūs no pasaules izredzēju, tad pasaule jūs ienīst.


Ndoˈ jndiiya cwanti nnˈaⁿ na tioo ángelesˈñeeⁿ sa̱yo cantaa. Naⁿˈñeeⁿ tueˈntyjo̱ cwii siaⁿnto meiⁿ waljooˈ wenˈaaⁿ nchooˈ ñequiee meiⁿndyena na cwiluiindyena canchooˈwe ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ Israel. 	 Un es dzirdēju apzīmogoto skaitu: simts četrdesmit četri tūkstoši apzīmogoto no visām Izraēļa bērnu ciltīm:


Quia joˈ Pedro matsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Catsuˈ no̱o̱ⁿ, ¿aa mayuuˈ na laaˈtiˈndyo nda̱a̱ˈyoˈ tyuaaˈyoˈ? Ndoˈ matso tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —Mayuuˈ na laaˈtiˈ. 	 Tad Pēteris viņai sacīja: Saki man, sieviet, vai jūs par tādu maksu pārdevāt tīrumu? Un viņa sacīja: Jā, par tādu!


Ndoˈ xcwe na mˈaaⁿˈ tsˈom Pedro ljoˈ ñeˈcaˈmo̱ⁿ ˈnaaⁿ na tcoˈnaˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ, ndoˈ nnˈaⁿ na jñom Cornelio jnda̱ tquiena tsjoomˈñeeⁿ, na taxˈeendyena yuu waa waaˈ Simón na cweˈ macˈeⁿya Pedro. 	 Un kamēr Pēteris sevī nodomāja, ko nozīmē redzētā parādība, lūk, Kornēlija sūtītie vīri, meklēdami Sīmaņa namu, stāvēja pie durvīm.


Ñˈoom na cwilaneiⁿˈyoˈ, ñequiiˈcheⁿ catsˈaanaˈ na cjaweeˈ nquiu nnˈaⁿ, cha ya nlaˈno̱ⁿˈyoˈ cwaaⁿ ñˈoom nntˈo̱ˈyoˈ nda̱a̱na. 	 Jūsu runai vienmēr jābūt laipnai, sālī sālītai, lai jūs zinātu, kā katram atbildēt.


Tjaaⁿ ndoˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ na macoˈwiˈ cwii tsˈaⁿ Egipto cwii tsˈaⁿ tsjaaⁿ na tuiiñê. Joˈ chii tjacwañomˈm tsaⁿˈñeeⁿ. Tjeiiˈñê juu nawiˈ na matjom. Seicueⁿˈeⁿ tsˈaⁿ Egipto. 	 Un viņš, ieraudzījis kādu netaisnīgi ciešam, aizstāvēja to; un viņš to, kas netaisnīgi cieta, atrieba, nosizdams ēģiptieti.


ˈU matseitiuuˈ na jeeⁿ ˈnaⁿˈ na mˈmo̱ⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na tijndo̱ˈ nˈom cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na cwiluiindyuˈ chaˈcwijom maestro ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na tijndye nquiu cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ee ñequio ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ na maleiñˈoomˈ, waa ñˈoom na matsonaˈ chiuu na nluii ndoˈ tseixmaⁿnaˈ ñˈoom na mayuuˈ. 	 Nesaprātīgo audzinātājs, nepieaugušo skolotājs, kam likumā dota zināšanas un patiesības būtība,


Jndaaˈya ntyjiˈ chiuu lˈue tsˈoom. Ndoˈ maˈmo̱ⁿ ljeiiˈñeeⁿ njomˈ cwaaⁿ na yati nncwjiiˈndyuˈ. 	 Un tu pazīsti Viņa prātu un, likuma pamācīts, tu atzīsti labāko,


Mati mamˈaⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwiluiindyena canmaⁿ ntsma̱a̱ⁿˈa na ticˈomna tmaaⁿˈwaa. Mati joona cwiluiindyo̱ na cjo̱cacho̱o̱ya, ndoˈ nnquiontyjo̱na na nncwaⁿya joona. Ndoˈ nncuaa na ñeˈcwii tmaaⁿˈ, ndoˈ ñeˈcwii tsˈaⁿ na nnteixˈee joona. 	 Man vēl ir citas avis, kas nav no šīs kūts; arī tās man jāatved; un tās dzirdēs manu balsi, un būs viens ganāmpulks un viens gans.


Simón Pedro tˈo̱o̱ⁿ, matsoom: —Jeeⁿ ˈu Ta, ticatsonaˈ na nlaˈjomndyô̱ ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, ee ñˈoom na matseineiⁿˈ mañequiaanaˈ na ticantycwii na cwitando̱o̱ˈâ. 	 Tad Jēzus sacīja tiem divpadsmit: Vai arī jūs gribat aiziet?


¿Aa machˈeeyuunaˈ nquiuˈyoˈ na jndo̱ya ˈo ncˈe matseina̱ⁿya ñˈoom na mayuuˈ nda̱a̱ˈyoˈ? 	 Vai es, runādams jums patiesību, esmu kļuvis jūsu ienaidnieks?


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —Ja na cwiluiindyo̱ tsaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee waa na jndo̱ na nntsjo̱o̱ ljoˈ calˈa nnˈaⁿ meiiⁿ xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya. 	 Un Viņš tiem sacīja: Cilvēka Dēls ir Kungs arī pār sabatu.


Joo naⁿˈñeeⁿ jndeii jlaˈxuaana, jluena: —ˈU Ta na macanda̱ nncuˈ matsa̱ˈntjomˈ chaˈtso, ˈU tseixmaⁿˈ na ljuˈ tsˈomˈ ndoˈ na matseiˈcanda̱ˈ ñˈoom ˈndyoˈ. ¿Cwanti cwiyo mˈaaⁿnaˈ ndoˈ nncueˈntyjo̱ na nncuˈxeⁿˈ naⁿˈñeeⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancue na waa jnaaⁿna jnaaⁿˈ na tja̱a̱ jâ? ¿Cwaaⁿ nntsaˈ na nntioomndyena nioomyâ na tcweˈ? 	 Un viņi sauca stiprā balsī, sacīdami: Cik ilgi, Kungs, (svētais un patiesais) Tu netiesā un neatrieb mūsu asinis pie tiem, kas dzīvo virs zemes?


Jnda̱ joˈ tjaaⁿ tsjoom Tarso na tjacalˈueeⁿ Saulo. 	 Tad Barnaba aizgāja uz Tarsu uzmeklēt Saulu. Un atradis to, atveda uz Antiohiju.


joˈ chii jñoomna nnˈaⁿ na tyˈequeⁿ cwenta ñˈoom na matseineiiⁿ. Tyolˈa naⁿˈñeeⁿ na ya nnˈaⁿndyena, cha nntyˈiaana aa nntseineiiⁿ ñˈoom na quio majuutinaˈ nnda̱a̱ nlaˈquioona jom lˈo̱ gobiernom na cuˈxeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ jom. 	 Un tie, novērodami Viņu, sūtīja spiegus, kas izlikās taisnīgi, lai notvertu Viņu vārdos un nodotu Viņu priekšniecībai un zemes soģa varai.


Ndoˈ juu ángelˈñeeⁿ seicatomˈm xo̱ˈ ˈnaaⁿˈaⁿ ñequio ñoom na ntyjo nomtsˈom. Jnda̱ chii tjoomˈm juunaˈ xjeⁿ tsjoomnancuecheⁿ. Mañoomˈ teicˈuaa na jndeii cwilaˈxuaa ntsuee. Jndye nnom na tyowicˈuaa. Tcoˈnaˈ chom tsuee, ndoˈ sˈeii. 	 Tad eņģelis ņēma kvēpināmo trauku, pildīja to ar altāra uguni un meta to uz zemi. Un cēlās pērkons un balsis, zibeņi, un liela zemestrīce.


Maluaaˈ machˈee Espíritu, mateijneiⁿ jaa yuu na tixcwe cwilˈuuya. Ee jaa tiˈnaaⁿya nlana̱a̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ na macaⁿnaˈ, joˈ chii manquiiti Espíritu Santo matseityˈooñê nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na cwicom tsˈoom cwentaaya ñequio ñˈoom na tileicatso tsˈaⁿ. 	 Tāpat arī Gars nāk palīgā mūsu vājībai, jo ko no Dieva jālūdz, kā nākas, to mēs nezinām; bet Gars pats aizlūdz par mums neizsakāmās nopūtās.


Mañoomˈ jndii cwii yuscu na joˈ mˈaaⁿ. Tyjeˈcañoom joˈ joˈ ndoˈ tcoˈ xtye jo nnom Jesús. Ee mˈaaⁿ yuscuchjoo jnda yuscuˈñeeⁿ na maleiñˈoom jndyetia. 	 Un tūdaļ kāda sieviete, kuras meitiņa bija ļaunā gara apsēsta, izdzirdusi par Viņu, iegāja un krita pie Viņa kājām.


’Jeˈ mamatseiˈndaaˈnaˈ tsˈo̱o̱ⁿ, ndoˈ ¿chiuu nntsjo̱o̱ cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ? ¿Aa nntsjo̱o̱: “Tsotya̱ya, cwjiˈnˈmaaⁿndyuˈ ja juu xjeⁿ na nntjo̱ⁿya nawiˈwaañe”? Sa̱a̱ xocatsjo̱o̱ na ljoˈ ee jnda̱ jndyo̱o̱ cha na nncˈio̱ cwentaa nnˈaⁿ. 	 Tagad mana dvēsele ir satraukta. Un ko lai es saku? Tēvs, atpestī mani no šīs stundas? Bet šai stundai es taču atnācu.


ˈO nnˈaⁿya, ñˈoom na macanda̱, calaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿyâ na tyuaaˈ ntˈom ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesús chaˈtso joo, ndoˈ nntsˈaanaˈ na jnda nquiu nnˈaⁿ juunaˈ chaˈxjeⁿ na tuii ñˈeⁿndyoˈ ˈo. 	 Beidzot, brāļi, lūdziet Dievu par mums, lai Dieva vārds izplatītos un tiktu pagodināts, tāpat kā pie jums,


Jnda̱ chii tˈoom Galión gobiernom tsjoom Corinto na matsa̱ˈntjoom chaˈwaa ndyuaa Acaya. Quia joˈ nnˈaⁿ judíos na mˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ ñeˈcwii jlaˈjomndyena na jlaˈwendyena nacjooˈ Pablo. Tyˈeñˈomna jom watsˈiaaⁿ. 	 Bet kad Gallions bija prokonsuls Ahajā, jūdi vienprātīgi sacēlās pret Pāvilu un veda viņu tiesā,


Sa̱a̱ calˈandyoˈ cwenta na juu luaaˈ na wanaaⁿ na cˈomˈyoˈ, titseixmaⁿnaˈ cwii na nntsˈaanaˈ na nntseitjo̱o̱ñe cwii nnˈaⁿˈyoˈ na cachjoo matseiyuˈ. 	 Tomēr pielūkojiet, ka šī jūsu brīvība kādreiz nekļūst ieļaunošana vājajiem!


Luaa waa na ñeˈcatsjo̱o̱ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ, ñˈeeⁿˈndyoˈ ˈo na cwinduˈyoˈ: “Ja matseijomndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Pablo”; ntˈomndyoˈ ˈo: “Ja ñˈeⁿ Apolos”; ndoˈ ntˈomndyoˈ: “Ja ñˈeⁿ Pedro”; ndoˈ ntˈomndyoˈ: “Ja ñˈeⁿ Cristo”. 	 Es saku to, ko ikviens no jums runā: Es esmu Pāvila, bet es esmu Apolla, un es esmu Kēfas, un es esmu Kristus.


Ñˈoom na matseiljeitya̱ nda̱a̱ˈyoˈ leicanda̱a̱ nntsjo̱o̱ na ya cwilˈaˈyoˈ ee machˈeenaˈ quia cwitjomndyoˈ juu na cwilˈaˈyoˈ matseilcweˈnaˈ ˈo nchii na mateijndeiinaˈ ˈo. 	 Bet šo es aizrādu ne cildinādams, jo jūsu sanāksmes nenāk jums par labu, bet par ļaunu.


Ñequiiˈcheⁿ cantyˈiaatya̱a̱ⁿya nnom Jesús ee cantyja ˈnaaⁿˈ jom cwinaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ juu joˈ nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ jom. Cwajndii tjoom na tyˈioom nnˈaⁿ jom tsˈoomˈnaaⁿ, sa̱a̱ ticwjaaˈñê cwenta na seijnaaⁿˈnaˈ jom na tueeⁿˈeⁿ joˈ ee ntyjiicheeⁿ xeⁿ jnda̱ teinom nawiˈñeeⁿ, nncˈoom na neiiⁿˈeⁿ. Jnda̱ joˈ tjawacatyeeⁿ ntyjaaˈ tio ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya. 	 Skatīsimies uz Jēzu, ticības nodibinātāju, kas paredzētā prieka dēļ, nievāšanu neievērodams, pārcieta krustu, bet tagad sēž Dieva troņa labajā pusē.


Toom cweˈ joo nnˈaⁿ na cwilaˈñˈeeⁿˈndyena ˈo ñequio ñˈoomwaaˈ nntyjeñˈeⁿna yuu na naⁿnom joona. 	 Kaut arī tie, kas jūs maldina, sagraizītos.


Jndye nnˈaⁿ cwintyjo̱ jâ sa̱a̱ tyooˈndii Tyˈo̱o̱tsˈom jâ. Cwitmeiiⁿˈndyena jâ nnom tyuaa, sa̱a̱ ndicwaⁿ mˈaaⁿtya̱a̱yâ. 	 Mēs ciešam vajāšanas, bet neesam atstāti; tiekam satriekti, bet neejam bojā.


Joˈ chii jeeⁿ queeⁿ tsˈo̱o̱ⁿya na mati nñequiaya ñˈoom na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ nda̱a̱ ˈo quia na nncua̱ya na mˈaⁿˈyoˈ Roma. 	 Tāpēc (kas attiecas uz mani) es esmu gatavs sludināt evaņģēliju arī jums, kas esat Romā.


Teixndyaañenndaˈ Jesús ndaaluee ñequio wˈaandaa. Quia na tueⁿˈeⁿ mantyja tyˈentyjaaˈ cwiicheⁿ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ jom. 	 Un kad Jēzus atkal laivā pārcēlās pāri jūrai, pie Viņa sapulcējās liels ļaužu pulks; un Viņš bija pie jūras.


Ndoˈ xmaⁿñe Urbano. Jom matseijomñê tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Cristo ñˈeⁿndyo̱. Ndoˈ mati xmaⁿñe Estaquis, jom jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya. 	 Sveiciniet Urbānu, mūsu palīgu Kristū Jēzū, un manu mīļo Stahiju!


ˈO jnda̱ jlaˈljoˈyoˈ Cristo Jesús naquiiˈ nˈomˈyoˈ na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom ˈo. Joˈ chii ñequiiˈcheⁿ cˈomˈyoˈ na cwilaˈjomndyoˈ ñˈeⁿñê. 	 Kā jūs Kungu Jēzu Kristu esat pieņēmuši, tā arī dzīvojiet Viņā,


Jnda̱ na jndye naⁿˈñeeⁿ na ljoˈ nntsˈaaⁿ tquiaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿna. Tˈmaⁿna na nñeˈquiana sˈom nnoom. Quia joˈ Judas tyolˈueeˈñetyeeⁿ chiuu ya nntsˈaaⁿ na nñequiaaⁿ cwenta Jesús lueena. 	 Un kad viņi to dzirdēja, tie priecājās un apsolīja viņam dot naudu. Un tas meklēja, kā Viņu nodot izdevīgā brīdī.


Chaˈtso ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tquiocalue na cwiluiindye na nnteiˈxˈee canmaⁿ cwii tjo̱o̱cheⁿ na jndyo̱o̱, joo naⁿˈñeeⁿ laˈxmaⁿna naⁿcantyˈue ndoˈ nnˈaⁿ na cwiwincjeˈ tiom. Sa̱a̱ joo canmaⁿ na mayuuˈcheⁿ cwiluiindye cwentaya tînquiandyena cantyja ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 Visi, kas bija nākuši, bija zagļi un laupītāji; un avis viņus neklausīja.


Meiⁿ nchii matsjo̱o̱ na cateijndeiˈyoˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ cha na catseitjo̱o̱naˈ na cwileilˈueeˈndyoˈ. 	 Jo nedrīkst būt, ka citu atvieglošana jūs novestu trūkumā; te jābūt vienlīdzībai.


Jnda̱ joˈ jluiˈna cwiicheⁿ xndyaaˈ ndaaluee, ndyuaa nnˈaⁿ gadarenos, we nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ naⁿjndii tyˈecatjomndye jom. Jluiˈna yuu niom ndeiˈluaa, jeeⁿcheⁿ ndyaˈ wjeena hasta leicanda̱a̱ nncwinom tsˈaⁿ natoˈñeeⁿ. 	 Un kad Viņš ieradās otrā krastā, geraziešu zemē, atsteidzās pie Viņa divi ļaunā gara apsēstie, kas iznāca no kapsētas. Tie bija ļoti mežonīgi, tā ka neviens nevarēja iet pa šo ceļu.


Mayuuˈ cwiluiiñe Abraham tsotye nnˈaⁿ na jnda̱ tuii ˈnaaⁿ ntjaaⁿna, sa̱a̱ nchii macanda̱ cwiluiiñê na ljoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jnda̱ tuii ˈnaaⁿ ntjaaⁿ xeⁿ nchii mati nda̱a̱ nnˈaⁿ na majoˈti cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ na sˈaaⁿ cwitjo̱o̱cheⁿ na sˈaaⁿ ˈnaaⁿ nqueⁿ. 	 Un lai viņš būtu tēvs apgraizītajiem, bet ne tikai apgraizītajiem, bet arī tiem, kas seko ticības pēdās, tās ticības, kura bija mūsu tēvam Ābrahamam pirms apgraizīšanas.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomtyeⁿ nda̱a̱ patrom, matsonaˈ na calaˈtˈmaaⁿˈndyena patrom ˈnaaⁿna ñequio na xcweeˈ nˈomna cha tincjuˈnaaⁿñenaˈ na ñoomñoom ñˈoom nlaneiⁿ nnˈaⁿ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mati nacjooˈ ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿya. 	 Ikkatrs, kas atrodas verdzības jūgā, lai uzskata savus kungus par katra goda cienīgiem, lai Dieva vārds un mācība netiktu zaimoti.


Sa̱a̱ tsˈaⁿ na tijndaaˈya ntyjii aa mayuuˈ na ya na nlcwaˈ tsˈaⁿ cwii nnom nantquie ndoˈ xeⁿ nlcwaaⁿˈaⁿ joˈ, nntsˈaayuunaˈ jnaaⁿˈaⁿ waa, ee chaˈtso ljoˈ na machˈee tsˈaⁿ ndoˈ ticaljeiiyaaⁿ aa mayuuˈ na ya joˈ, maxjeⁿ jnaⁿ joˈ machˈeenaˈ. 	 Bet tas, kas šaubīdamies ēd, ir notiesāts, tāpēc ka to nedara aiz pārliecības; jo viss, kas nenāk no pārliecības ir grēks.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, matsˈaa tyˈoo nda̱a̱ˈyoˈ na queⁿndyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿ joo nnˈaⁿ na cwilˈa na cwito̱ⁿˈndye nnˈaⁿ tmaaⁿˈ ˈo, na cwilˈana na cwilaˈtjo̱o̱ndye ncˈiaaˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ naⁿˈñeeⁿ tixcwe mˈaⁿnaˈ ñˈeⁿ ñˈoom na jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ. Catjeiˈndyoˈ cantyja ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ, 	 Bet, brāļi, es jūs lūdzu, ņemiet vērā tos, kas rada šķelšanos un apgrēcību pret to mācību, ko jūs esat mācījušies, un izvairieties no viņiem!


Quia joˈ seicandyooˈñê nacañoomyâ. Tsoom nda̱a̱yâ: —Nandye cañoomˈluee ñequio tsjoomnancue, chaˈwaa matseixmaⁿya najndo̱, 	 Un Jēzus piegāja un runāja viņiem, sacīdams: Man dota visa vara debesīs un virs zemes.


joona jnda̱ to̱ⁿˈndyena ñequio ñˈoom na mayuuˈ, ee cwiluena na jnda̱ teinom na nlcwinndaˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, ndoˈ na laaˈtiˈ ñˈoom na cwiñequiana, matseityuiiˈnaˈ na cwilaˈyuˈya nˈom ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. 	 Kas atkrituši no patiesības, sacīdami, ka augšāmcelšanās jau esot notikusi, un tā sagrozot dažos ticību.


Quia na tyˈelcweeˈ nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta quiooˈ njmeiⁿˈ, tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Tyolcwiiˈna jom cantyja chaˈtso na jnda̱ jndyena ndoˈ na jnda̱ ntyˈiaana chaˈxjeⁿ na tso ángel nda̱a̱na. 	 Un gani atgriezās atpakaļ, godinādami un teikdami Dievu par visu, ko tie bija dzirdējuši un redzējuši, kā tas viņiem bija sacīts.


Joo ncueeˈñeeⁿ mˈaⁿya nnˈaⁿ judíos naquiiˈ tsjoom Jerusalén na jeeⁿ queeⁿ nˈom tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Naⁿˈñeeⁿ jnaⁿna chaˈwaa nnom tsjoomnancue. 	 Bet Jeruzalemē dzīvoja jūdi, dievbijīgi vīri no visām tautām zem debess.


Tsoticheⁿ Jesús no̱o̱ⁿ: —Catseiljeiˈtiˈ ñˈoommeiiⁿ, catseicwanomˈ joonaˈ namˈaaⁿ ángel na machˈee cwenta tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoom Sardis. Catsuˈ: “Luaa matsjo̱o̱ nnco̱ na matseixmaⁿya ntquieeˈ Espíritu cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ntquieeˈ cancjuu: Tcuu mantyjiiya chiuu waa tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya na cwilˈaˈyoˈ na mˈaⁿˈyoˈ ndoˈ na waa ñˈoom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ na jeeⁿ tandoˈ nˈomˈyoˈ, sa̱a̱ tiyuuˈ. ˈO cwilaxmaⁿˈyoˈ chaˈcwijom lˈoo. 	 Un Sardas baznīcas eņģelim raksti: Tā saka Tas, kam septiņi Dieva gari un septiņas zvaigznes: Es zinu tavus darbus, jo tevi gan sauc par dzīvu, bet tu esi miris.


Quia joˈ ntˈom nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés jluena nnom Jesús: —Cwa, Maestro, lˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na mˈmo̱ⁿˈ cwii ˈnaaⁿ na tˈmaⁿ na nntyˈiaayâ. 	 Tad daži rakstu mācītāji un farizeji atbildēja Viņam, sacīdami: Mācītāj, mēs vēlamies no Tevis redzēt brīnumu!


Ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, jaa na cwiluiindyo̱ seiiⁿˈeⁿ, matseijomnaˈ chaˈna tjacañjoomˈñe seiiˈ tsˈaⁿ, ndoˈ juu joˈ quia ya tˈuiiˈnaˈ ñequio cwii cwii nnom na tjacañjoomˈñe tsˈaⁿ, quia joˈ tjoomˈ mˈaaⁿnaˈ, ndoˈ ncˈe joˈ ya wjanajndeii juunaˈ. Ndoˈ jaa na cwiluiindyo̱ seiiⁿˈeⁿ, nntsawijnda̱a̱ya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya nnˈaⁿ. 	 No kura visa miesa, kas apvienota un savienota visādām palīgsaitēm, mīlestībā augs sevis izkopšanai saskaņā ar katra locekļa darbības mēru.


Ndoˈ canduˈyoˈ nnoom nnˈaⁿ na ñetˈom na nchjaaⁿ jnda̱ teitquioo. Nnˈaⁿ na ñetˈom na ntjeiⁿ ncˈeeˈ jeˈ ya cwiˈoocaˈ. Nnˈaⁿ na ñecho tycu lepra, jeˈ jnda̱ ljuuˈndye. Nnˈaⁿ na ñetˈom na cantaa, jeˈ ya cwindye. Ndoˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, jeˈ jnda̱ cwitaˈndoˈxcona. Ndoˈ joo nnˈaⁿ na ntyˈiaandye jnda̱ macwindyena ñˈoom naya na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 Akli redz, tizli staigā, spitalīgie kļūst tīri, kurli dzird, miroņi ceļas augšām, nabagiem tiek sludināts evaņģēlijs.


Majuu xjeⁿˈñeeⁿ na matseineiⁿ Simeón, seicandyooˈñe Ana nacañoomna. Tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ yuˈndaa Jesús. Jnda̱ chii tyotseineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ juu nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ Jerusalén ñequio nnˈaⁿ ntˈomcheⁿ njoom na cwimeindooˈ na nndyaandye na cwilaxmaⁿ jnaⁿ. 	 Un viņa, ienākusi tanī pat stundā, teica Kungu un runāja par Viņu visiem, kas gaidīja Izraēļa atpestīšanu.


Ee jâ cwilana̱a̱ⁿyâ ñˈoom na jndo̱ˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. Teiyoticheⁿ wantyˈiuuˈ tyomˈaaⁿ ñˈoomˈñeeⁿ ee tyooweˈntyjo̱ xjeⁿ na ntyjeeⁿ na caliu nnˈaⁿ juunaˈ. Ee cwitjo̱o̱cheⁿ na nlqueeⁿ tsjoomnancue sa̱a̱ jnda̱ seijndaaˈñê na nntoˈño̱o̱ⁿya na nluiˈnˈmaaⁿndyo̱. 	 Bet mēs sludinām noslēpumaino un apslēpto Dieva gudrību, ko Dievs pirms mūžiem paredzējis mūsu godam.


Ñequiiˈ macˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ yuu niom ndeiˈluaa. Ndoˈ meiⁿcwii tsˈaⁿ taticanda̱a̱ nntseityeⁿ jom, meiiⁿ ñˈeⁿ lˈuaancjo. 	 Viņam bija mītne kapos; un neviens nevarēja viņu pat važām sasiet,


Mañejuuti xjeⁿˈñeeⁿ, tioo na neiiⁿˈ Jesús ncˈe Espíritu Santo. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, tsoom: —Matseitˈmaaⁿˈndyo̱ ˈu Tsotya̱ya na cwiluiindyuˈ na matsa̱ˈntjomˈ cañoomˈluee ñequio nnom tsjoomnancue. Ee jnda̱ tantyˈiuuˈndyuˈ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cweˈ jndo̱ˈto nˈom ñequio nnˈaⁿ na jeeⁿ tˈmaⁿ cwilaˈno̱ⁿˈ. Ndoˈ jnda̱ seicano̱o̱ⁿˈ joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cje cwilˈa. Mayuuˈ Ta, ee luaaˈ waa na tjaweeˈ tsˈomˈ. 	 Tanī pat brīdī Viņš gavilēja Svētajā Garā un sacīja: Es godāju Tevi, Tēvs, debess un zemes Kungs, ka Tu to apslēpi gudrajiem un mācītājiem, bet atklāji mazajiem! Tiešām, Tēvs, jo tas Tev tā labpaticis!


Ee tjaaˈnaⁿ ljoˈ tquio̱cho̱o̱ya tuiindyo̱ tsjoomnancue ndoˈ tjaaˈnaⁿ ljoˈ ya nntsaacho̱o̱, 	 Jo mēs šinī pasaulē nekā līdz neatnesām, bez šaubām, arī nekā aiznest nevaram.


Pablo ntyˈiaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Matsoom nda̱a̱na: —Ja ntyjii, ˈo re nnˈaⁿya, chaˈtso xuee na jnda̱ jndyowanaˈ ñequiiˈcheⁿ matsˈaaya cantyja na matseiˈno̱ⁿˈa na matyˈiomnaˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet Pāvils, uzlūkodams augsto tiesu, sacīja: Vīri, brāļi, es pēc vislabākās sirdsapziņas esmu dzīvojis Dieva priekšā līdz pat šai dienai.


Ndoˈ mati ntyˈiaya cwii na matseijomnaˈ ndaaluee na jeeⁿ caxuee chaˈna tsioo jndaˈjom chaˈcwijom tooˈ chom. Jndye nnˈaⁿ meintyjeeˈ ˈndyoo ndaalueeˈñeeⁿ, joˈ joˈ nquiee nnˈaⁿ na jnda̱ jnaⁿndye ñequio quiooˈjndii, ñequio juu na jluiˈtsjaaⁿˈñeyoˈ, ñequio númeroˈ na maˈmo̱ⁿnaˈ xueeˈyoˈ. Tooˈ arpa lueena na jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Es redzēju tādu kā kristāla jūru, sajauktu ar uguni; un tie, kas bija uzvarējuši zvēru un viņa attēlu, un viņa vārda skaitli, stāvēja pie kristāla jūras ar Dieva koklēm rokās.


Ndoˈ xeⁿ seitjoomˈna jaa ñˈeⁿñê cantyja na tueeⁿˈeⁿ, mati matseitjoomˈnaˈ jaa ñˈeⁿñê cantyja na tandoˈxcoom. 	 Jo ja mēs nāves līdzībā ar Viņu esam saauguši, tad reizē līdzīgi būsim arī augšāmceļoties.


joˈ chii catsaˈyoˈ na mˈaⁿ nnˈaⁿ ticwii cwii ndyuaa. Nñeˈquiaˈyoˈ ñˈoom naya nda̱a̱na cha nlaˈyuˈna ñˈeⁿndyo̱. Calatsˈoomndyoˈ joona ñequio xueeˈ Tsotya̱ya, ñequio xuee Ja na Jnaaⁿ, ndoˈ ñequio xueeˈ Espíritu Santo. 	 Tāpēc ejiet un māciet visas tautas, kristīdami tās Tēva un Dēla, un Svētā Gara vārdā,


Ee maˈmo̱o̱ⁿ chiuu waa na nntjoom na cwiluiiñê tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee na nñequiaa tsˈaⁿ cwenta jom luee nnˈaⁿ ndoˈ nlaˈcueeˈ jom sa̱a̱ xeⁿ jnda̱ ndyee xuee na tueeⁿˈeⁿ maxjeⁿ nncwandoˈxcoom. 	 Bet tie šo vārdu nesaprata un baidījās Viņam jautāt.


To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na macwjeeⁿˈeⁿ cwenta ndoˈ tquioñˈomna cwii tsˈaⁿ na chujnaⁿ jndye meiⁿyom sˈom. 	 Un kad viņš iesāka norēķinu, tika pie viņa atvests viens, kas tam bija parādā desmit tūkstošu talentu.


Tintsacwintyjeˈyoˈ na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ na mañequiaa Espíritu Santo naquiiˈ nˈomˈyoˈ, ñequiiˈcheⁿ calaˈtyˈoondyoˈ ndoˈ cataⁿˈyoˈ nnoom, tincwintqueⁿˈyoˈ, ñequiiˈcheⁿ na cˈomˈcˈeendyoˈ na calaneiⁿˈyoˈ nnoom cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Un garā lūdziet Dievu katrā laikā, visādi Viņu pielūdzot un piesaucot! Bez tam esiet modri un visā neatlaidībā aizlūdziet par visiem svētajiem,


Jom nndyojñeeⁿ jo nnom Ta Jesucristo cwii tjo̱o̱cheⁿ na nndyo. Ndoˈ nndiˈntjoom nnom ñequio najndeii na ñejndiˈntjom Elías. Nntsˈaaⁿ na caljoya nˈom nnˈaⁿ ñˈeⁿ ndana cha nnˈaⁿ na cwilaˈquieˈ nˈom, nnquiooˈ nˈomna cantyja na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ na cwilˈa yuu na matyˈiomyanaˈ. Luaaˈ nntsˈaaⁿ cha nntseijndaaˈñeyanaˈ naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ na nncˈom cwentaaˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un tas ies viņa priekšā Elija garā un spēkā, pievērsdams tēvu sirdis bērniem un neticīgos taisnīgo gudrībai, lai sagatavotu Kungam paklausīgu tautu.


Ndoˈ Judas, tsˈaⁿ na tquiaa cwenta Jesús luee naⁿˈñeeⁿ, quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ na jnda̱ teijndaaˈ na nncueˈ Jesús, tioo na jeeⁿ tia ntyjeeⁿ cantyja na sˈaaⁿ. Tjatseilcweeⁿˈeⁿ ntquiuu nchooˈ nqui sˈom xuee nda̱a̱ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈ tsjoom. 	 Tad Jūdass, Viņa nodevējs, redzēdams, ka Viņš notiesāts, žēluma pamudināts, aiznesa trīsdesmit sudraba gabalus augstajiem priesteriem


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ Jerusalén nquiuna na luaaˈ sˈaaⁿ. Quia joˈ ñequio ñˈoom na cwilaˈneiⁿna jlaˈcajndyuna tyuaaˈñeeⁿ Acéldama. Ñˈoomwaaˈ matsonaˈ Tyuaa Niomˈ. 	 Tas kļuva zināms visiem Jeruzalemes iedzīvotājiem, tā ka tas tīrums viņu valodā tika nosaukts Hakeldama, tas ir, asins tīrums.


Jlaˈcweena cwii liaa colo catsiooˈ jom. Tyolaˈtyjoondyena lˈo̱o̱ nioom, lˈana cwii tsei, tioomna juunaˈ xqueeⁿ. 	 Un tie apģērba Viņu purpura tērpā un, nopinuši ērkšķu kroni, uzlika to Viņam.


Jeeⁿ ndyaˈ seicatyˈuenaˈ chaˈtso nnˈaⁿ. Tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom, tyoluena: —Jnda̱ teitquiooˈñe cwii profeta quiiˈntaaⁿya na tˈmaⁿ tseixmaaⁿ. Ndoˈ mati tyoluena: —Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ tyjeeˈcañoom na mateijneiⁿ jaa na cwiluiindyo̱ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Bet bailes pārņēma visus; un viņi teica Dievu, sacīdami: Liels pravietis cēlies starp mums, un Dievs apmeklējis savus ļaudis.


Cwii cwii xˈiaaˈyoˈ na matseiyuˈ cataⁿˈyoˈ tsˈo̱o̱ⁿ na cwiñequiaˈyoˈ na xmaⁿñê ncˈe na jnda nquiuˈyoˈ jom. 	 Sveiciniet viens otru ar svētu skūpstu! Visi svētie jūs sveicina.


’Quia na cwilaˈcwejndoˈndyoˈ, tilˈaˈyaˈyoˈ na taquiomya nda̱a̱ˈyoˈ cweˈ cha na caliu nnˈaⁿ na ljoˈ cwilˈaˈyoˈ. Ee mˈaⁿ nnˈaⁿ na cweˈ cwilˈayana taquiomya nda̱a̱na, cha caˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈcwejndoˈndyena. Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, cweˈ tomti juu na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ joona, joˈ na matseinoomñenaˈ na cwilaˈcweˈjndoˈndyena. 	 Bet kad jūs gavējat, neesiet noskumuši kā liekuļi! Viņi pārvērš savu seju, lai cilvēki redzētu, ka viņi gavē. Patiesi es jums saku: viņi savu algu saņēmuši.


Juu tsaⁿˈñeeⁿ na wiˈñeti nñoom ñequio najndeii na matseixmaⁿ Satanás. Nnquiuˈnnˈaaⁿ nnˈaⁿ ñequio tsˈiaaⁿ na nntsˈaaⁿ ndoˈ ñequio jndye nnom ˈnaaⁿ na meiⁿjom tiquintyˈiaa nnˈaⁿ. 	 Kā atnākšana saskan ar sātana darbību visā spēkā un zīmēs, un viltus brīnumos.


Joˈ chii taxˈeenndaˈ Pilato nda̱a̱ nnˈaⁿ na jndyendye, tsoom: —Cwa canduˈyoˈ, ¿cwaaⁿ cwii na wendye joona lˈue nˈomˈyoˈ na catseicandyaandyo̱? Joona tˈo̱o̱na, jluena: —Juu Barrabás. 	 Un zemes pārvaldnieks atbildēja un sacīja viņiem: Kuru no šiem diviem gribat, lai es jums atlaižu? Bet viņi sacīja: Barabu.


Sa̱a̱ joona jnda̱ jnaⁿndyena ñˈeⁿ tsaⁿjndiiˈñeeⁿ ncˈe nioomˈ Catsmaⁿ ndoˈ ncˈe ñˈoom na tjeiˈyuuˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Ee joona tyomˈaⁿna na ticajnda nquiuna meiiⁿ cwjena cantyja na cwitjeiˈyuuˈndyena. 	 Un viņi to uzvarēja Jēra asins dēļ, kas tanīs dzīvo! Bēdas zemei un jūrai, jo velns nokāpis pie jums lielās dusmās, zinādams, ka tam maz laika.


Quia joˈ macanda̱ tsuu chaˈtso ndyuaaxeⁿncwe, ndoˈ meiⁿ cwii sjo̱ tatquiooˈ. 	 Tad visas salas nozuda, un kalni vairs nebija atrodami.


Juu ñˈoom Agar maˈmo̱ⁿnaˈ sjo̱ Sinaí na mˈaaⁿnaˈ ndyuaa Arabia, na juu sjo̱ˈñeeⁿ matseijomnaˈ chaˈna Jerusalén na waa jeˈ, ee nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ cwindyeˈntjomtyeⁿna nnom ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Bet Sinaja kalns ir Arābijā; tam ir kopība ar tagadējo Jeruzalemi, kas reizē ar saviem bērniem dzīvo verdzībā.


Cwiicheⁿ cwii ndiiˈ matso Jesús nda̱a̱na: —Ja majo̱, ndoˈ ˈo nlˈueˈyoˈ ja, sa̱a̱ ndicwaⁿ choˈnqueⁿˈyoˈ jnaⁿ ndoˈ nncwjeˈyoˈ. Ndoˈ yuu na jo̱ ˈo xocanda̱a̱ nntsquieˈcañomˈyoˈ. 	 Tad Jēzus atkal viņiem sacīja: Es aizeju, un jūs meklēsiet mani un savā grēkā nomirsiet. Kur es eju, tur jūs nevarat nākt.


Cha na nnda̱a̱ nleilˈueeˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom jaa cwii tsˈiaaⁿ na jnda, macaⁿnaˈ na calaˈxmaaⁿya na ljuˈ nˈo̱o̱ⁿya, na cwitjeiˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ natia, quia joˈ nnda̱a̱ nleilˈueeˈñê jaa cwii tsˈiaaⁿ na ya juunaˈ. 	 Un tātad, kas būs tīrs no viņiem, tas būs godam svētīts un Kungam derīgs trauks, sagatavots katram labam darbam.


Mati calaneiⁿˈyoˈ nnoom cantyja ˈnaaⁿyâ chaˈ nncjuˈnaaⁿñenaˈ na nñequiaayâ ñˈoomˈm na cweˈ wantyˈiu mˈaaⁿnaˈ na cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ mˈaaⁿya wˈaancjo. 	 Reizē lūdziet Dievu arī par mums, lai Dievs mums atver mācīšanas durvis Kristus noslēpumu sludināšanai (kura dēļ es esmu važās),


Ntˈom naⁿˈñeeⁿ tyˈemeindyuaandyena cwii siaⁿnto na cwii cwii tmaaⁿˈ, ndoˈ ntˈom naⁿˈñeeⁿ lˈana wenˈaaⁿ nchooˈ nqui na cwii cwii tmaaⁿˈ joona. 	 Un apsēdās rindās pa simtiem un pa piecdesmit.


Jnda̱ na teitsˈoomñe Jesús, jlueeⁿˈeⁿ quiiˈ ndaa. Ndoˈ seicanaaⁿñenaˈ tsjo̱ˈluee. Ntyˈiaaⁿˈaⁿ Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom ndyocue chaˈcwijom catuˈ. Jndyocaljo nacjoomˈm. 	 Pēc kristības Jēzus tūliņ izkāpa no ūdens, un, lūk, debess atvērās, un Viņš redzēja Dieva Garu baloža veidā nolaižamies uz sevi.


Jnda̱ na seineiⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, mana jlueeⁿˈeⁿ joˈ joˈ ñˈeⁿndyô̱ jâ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê. Teiˈtyˈio̱o̱ˈâ tsjoˈ Cedrón. Squia̱a̱yâ cwii joo yuu waa cwIi ntjom, joˈ joˈ santyjo̱o̱yâ na tjaqueⁿˈeⁿ. 	 To teicis, Jēzus ar saviem mācekļiem gāja pāri Kedronas strautam, kur bija dārzs. Tanī iegāja Viņš un Viņa mācekļi.


Jnda̱ na seineiiⁿ ñˈoommeiⁿˈ, jndye nnˈaⁿ jlaˈyuˈ ñˈeⁿñê. 	 Kad Viņš tā runāja, daudzi ticēja Viņam.


Quia na jnda̱ teixuee, tjomndye ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee ñequio nnˈaⁿ na cwijndooˈ tsˈiaaⁿ watsˈom tˈmaⁿ ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Tyˈeñˈomna Jesús na mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwiluiindyena nˈiaaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos. Jlue naⁿˈñeeⁿ nnoom: 	 Un kad uzausa diena, sapulcējās tautas vecākie un augstie priesteri, un rakstu mācītāji un aizveda Viņu savas augstās tiesas priekšā, sacīdami: Ja Tu esi Kristus, tad saki mums to!


Quia na macanda̱ tomti nncˈoomˈ tsˈom tsˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ljoˈ na lˈue tsˈom seiiⁿˈeⁿ, wjaañˈomnaˈ jom na nntsuuñê. Sa̱a̱ quia na nncˈoomˈ tsˈom tsˈaⁿ ljoˈ na lˈue tsˈom Espíritu Santo wjaañˈoomnaˈ jom na ticantycwii na nncwanoomˈm ndoˈ tjaa ljoˈ chjooˈ tsˈoom. 	 Jo miesas tieksme ir nāve; bet gara tieksme - dzīvība un miers.


ˈO nchii tjeiiˈndyoˈ na nlaˈxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya, nnco̱ tjeiiˈndyo̱ ˈo, ndoˈ jnda̱ tyˈio̱ⁿya tsˈiaaⁿ ˈo na catsaˈyoˈ ndoˈ calˈaˈyoˈ yuu na ñenquiiˈcheⁿ nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee na ljoˈ nlˈaˈyoˈ meiⁿquia ñˈoom na ntaⁿˈyoˈ nnom Tsotya̱ ñequio xueya, jom nñequiaaⁿ. 	 Ne jūs mani izredzējāt, bet es jūs izredzēju un liku, lai jūs ietu un nestu augļus un lai jūsu augļi paliktu, jo visu, ko jūs no Tēva lūgsiet manā vārdā, to Viņš jums dos.


Joo ncueeˈñeeⁿ tuiiñe Moisés. Tjaweeˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom yuˈndaa. Tyomˈaaⁿñê waaˈ tsotyeeⁿ chaˈna ndyee chiˈ na teixˈeetina jom. 	 Tanī laikā piedzima Mozus. Viņš bija Dievam patīkams un tika trīs mēnešus audzināts sava tēva namā.


Quia joˈ tˈmaⁿ Jesús nnˈaⁿ na jndyendye, tsoom: —Candyeˈyoˈ ñˈoom na nntsjo̱o̱ ndoˈ calaˈno̱ⁿˈyoˈ. 	 Un Viņš, sasaucis pie sevis ļaudis, tiem sacīja: Klausieties un iegaumējiet:


Ee xjeⁿ na tyooquie ntˈom nnˈaⁿ judíos na jñom Jacobo, tyocwaˈ Pedro ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na nchii judíos. Sa̱a̱ jnda̱ na tquie naⁿˈñeeⁿ, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na macwjiˈñê ee nquiaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilue jndeiˈnaˈ na caluii nacjooˈ tjaaⁿˈ tsˈaⁿ chaˈxjeⁿ cwilˈana ndana na naⁿnom. 	 Tāpēc ka, iekams daži no Jēkaba nebija nākuši, viņš ēda reizē ar pagāniem, bet kad tie atnāca, tad viņš atrāvās un nošķīrās, bīdamies no apgraizītajiem.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —Xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya seinˈmaⁿya tsˈaⁿ na leicjacaa, ndoˈ sˈaanaˈ na tjoomˈ ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ. 	 Jēzus atbildēja un sacīja viņiem: Vienu darbu es padarīju, un jūs visi brīnāties.


Ndoˈ macañoomˈ tsˈoomˈnaaⁿ na ñoom Jesús meintyjeeˈ tsoñeeⁿ. Mati joˈ joˈ mˈaaⁿ María tyjee tsoñeeⁿ, scuuˈ Cleofas, ñequio María Magdalena. 	 Bet pie Jēzus krusta stāvēja Viņa māte un Viņa mātes māsa Marija, Kleofasa sieva, un Marija Magdalēna.


Ndoˈ ñˈoom na tsoom cantyja ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ, mayuuˈ joˈ. Joˈ chii jndeiiˈ ñˈoom catsuˈ nda̱a̱na, cha xcwe nncˈomna cantyja na cwilaˈyuˈya nˈomna. 	 Šī liecība ir pareiza. Tāpēc tu viņus stingri pārmāci, lai viņi kļūtu veseli ticībā,


Ee tyotso Moisés nda̱a̱ welooya na ñetˈom teiyo: “Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom njñoom cwii nnˈaⁿˈyoˈ na mˈaⁿˈyoˈ na nñequiaa ñˈoomˈm chaˈxjeⁿ na jñoom ja. Queⁿˈyoˈ cwenta chaˈtso ñˈoom na nntseineiⁿ tsaⁿˈñeeⁿ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Jo Mozus sacīja: Kungs, jūsu Dievs, iecels jums pravieti no jūsu brāļiem tāpat kā mani; Viņu jūs klausīsiet visās lietās, ko vien Viņš jums runās. (5.Moz.18,15)


Joˈ chii seijmeiⁿˈnaˈ joona na ñeˈcatˈuena jom. Sa̱a̱ nquiaana nnˈaⁿ na jndyendye. Ee naⁿˈñeeⁿ cwitjeiiˈna cwenta na jom cwiluiiñê profeta. 	 Un tie meklēja Viņu aizturēt, bet bijās no ļaudīm, jo tie saskatīja Viņā pravieti.


Jnda̱ na ntyˈiaaˈ Pablo na tcoˈnaˈ nnoom, mantyja jlaˈjndaaˈndyô̱ na nncwitˈio̱o̱ˈâ ndaaluee nntsaayâ ndyuaa Macedonia. Ee jlaˈno̱o̱ⁿˈâ na majñom Tyˈo̱o̱tsˈom jâ na nntsaanquiaayâ ñˈoom naya nda̱a̱ nnˈaⁿ ndyuaaˈñeeⁿ. 	 Bet kad viņš parādību bija redzējis, mēs tūdaļ taisījāmies iet uz Maķedoniju, būdami pārliecināti, ka Dievs mūs sauc sludināt viņiem evaņģēliju.


Sa̱a̱ ˈo laxmaⁿˈyoˈ Espíritu Santo na jnda̱ tquiaa Jesucristo naquiiˈ nˈomˈyoˈ, joˈ chii meiⁿ tacaⁿnaˈ tsˈaⁿ na mˈmo̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ, ee nquii Espíritu maˈmo̱o̱ⁿ chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ, ndoˈ joonaˈ laxmaⁿnaˈ ñˈoom na mayuuˈ nchii cweˈ cantu. Joˈ chii ñequiiˈcheⁿ calajomndyoˈtyeⁿˈyoˈ ñequio Cristo chaˈxjeⁿ na maˈmo̱ⁿ Espíritu nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Un jums lai paliek tas svaidījums, ko no Viņa saņēmāt. Un jums nevajag, lai jūs kāds mācītu; bet ka Viņa svaidījums māca jums visu, tas ir patiesi un nav meli. Un kā Viņš jūs mācījis, tā palieciet Viņā!


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, tsoom: —ˈO nnˈaⁿ na we waa cwilaˈtiuuˈyoˈ, jeeⁿ teixcwe ñˈoom tjeiˈ profeta Isaías cantyja ˈnaⁿˈyoˈ quia na seiljeiⁿ ñˈoom na matsonaˈ: Naⁿmˈaⁿˈ ndooˈ na jeeⁿ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena ja, sa̱a̱ tˈmaⁿ waa na tixcweeˈ nˈomna ñˈeⁿndyo̱. 	 Bet Viņš tiem atbildēja un sacīja: Isajs labi pravietojis par jums, liekuļiem, kā ir rakstīts: Šī tauta godina mani lūpām, bet viņu sirdis ir tālu no manis.


Sa̱a̱ joona yacheⁿ jlaˈcheⁿna. Quia joˈ toˈñoom tsˈaⁿwiiˈ, seinˈmaaⁿ juu ndoˈ tsoom nnom: —Ya xeⁿ na wjaˈtoˈ waˈ. 	 Bet viņi klusēja. Tad Viņš, pieskaroties, izdziedināja to un atlaida.


Seiˈno̱ⁿˈ Jesús ñˈoom na tyomˈaaⁿˈ nˈomna. Tsoom nda̱a̱na: —Xeⁿ mˈaaⁿ cwii gobiernom na cwito̱ⁿˈndye nnˈaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ, ntˈom cwiˈoo nacjoomˈm ndoˈ ntˈom cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, ndoˈ na luaaˈ waa xocaljooˈñetyeeⁿ tsˈiaaⁿ. Ndoˈ chaˈna nnˈaⁿ na ñecwii tsjoom oo nnˈaⁿ na ñeˈcwii wˈaa, xeⁿ cwilaˈntjaˈndyena, maxjeⁿ nnto̱ⁿˈndyena. Ndoˈ na ljoˈ cwilaˈtyuiiˈndye cheⁿnquieena. 	 Jēzus, zinādams viņu domas, tiem sacīja: Ikviena valsts, kura pati sevī sašķēlusies, iznīks; un ikviena pilsēta vai māja, kura pati sevī sašķēlusies, nepastāvēs.


Quia joˈ mañecwii xjeⁿ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na toˈñoomna Espíritu Santo naquiiˈ nˈomna chaˈxjeⁿ tquiaaⁿ na toˈño̱o̱ⁿ jaa jom quia na jlayuuˈa ñequio Ta Jesucristo. Quia joˈ ¿ˈñeeⁿ cwiluiindyo̱ ja na nntseitsaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Ja tad Dievs to pašu žēlastību devis viņiem, kā arī jums, kas esam ticējuši uz Kungu Jēzu Kristu, kas tad es esmu, ka spētu pretoties Dievam?


Quia joˈ tso patrom nnoom: “Cjaˈ jo nˈom nato ntˈmaⁿ ñequio chaˈtso nato cajneiⁿ. Catsaˈ na jndeiˈnaˈ na nñequio nnˈaⁿ cha na nntooˈ wˈaya. 	 Un kungs sacīja kalpam: Ej uz lielceļiem un sētmalām un spied visus nākt iekšā, lai mans nams piepildītos!


Sa̱a̱ nncueˈcañoom xuee quia na nndyonndaˈ Nquii na matsa̱ˈntjom quia na ticˈomcˈee nnˈaⁿ. Nntseijomnaˈ chaˈcwijom quia na nncwjeeˈcañoom tsaⁿnchˈue natsjom. Jeeⁿ nntseicatyˈuenaˈ nnˈaⁿ na jndeii nleicˈuaa ljo̱ˈluee na nntsuunaˈ, ndoˈ chaˈtso na teilˈueeˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na tqueeⁿ tsjoomnancue nlcoñˈeⁿnaˈ ñequio chom. 	 Bet Kunga diena atnāks kā zaglis; tad debesis ar lielu troksni zudīs, pamatvielas karstumā izirs, bet zeme un viss, kas uz tās ražots, sadegs.


Tˈo̱ Jesús nnom, matsoom: —Chaˈtso nnˈaⁿ na cwiwe ndaatioomeiiⁿ nndyo na ñeˈcwenndaˈna. 	 Jēzus atbildēja viņai un sacīja: Ikvienam, kas šo ūdeni dzer, atkal slāpst, bet kas dzers to ūdeni, ko es viņam došu, tam ne mūžam vairs neslāps.


Queⁿˈyoˈ cwenta, matyuaaˈ nncua̱caño̱o̱ⁿya ˈo. Chaˈtso naya na tseixmaⁿya na jnda̱ toˈñoomˈyoˈ, tilaˈcandyaandyoˈ joonaˈ, chaˈ tintsˈaanaˈ na ticandaˈyoˈ cwii corona. 	 Lūk, es nāku drīz. Turi, kas tev ir, lai neviens neatņemtu tavu kroni!


Quia na jnda̱ tquie ntjom, jñoom cwii mosoomˈm yuu mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilˈa tsˈiaaⁿ tyuaaⁿˈaⁿ na nñeˈquia naⁿˈñeeⁿ ta̱ na tseixmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Un savā laikā viņš sūtīja pie strādniekiem kalpu, lai saņemtu no strādniekiem vīna dārza augļus.


Ntˈomndye joona jluena: —Majom luaaˈ. Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ jlue: —Nchii jom, cweˈ na jeeⁿ tseijomnaˈ. Sa̱a̱ nqueⁿ matsoom: —Maja luaa. 	 Bet citi: Nē, tas līdzīgs viņam. Viņš pats sacīja: Es tas esmu.


Ndoˈ cwilaˈjndeiiˈ ndyua̱a̱yâ nda̱a̱ˈyoˈ ˈo nnˈaⁿya, na calaˈtiaˈyoˈ nnˈaⁿˈyoˈ na tiñeˈcalˈa tsˈiaaⁿ. Quiaˈyoˈ na tˈmaⁿ nˈom nnˈaⁿ na leicˈom tˈmaaⁿˈndye nˈom. Cateijndeiˈyoˈ nnˈaⁿ na tijnda̱na na tilaˈyuˈya nˈomna. Cˈomˈ nioomcheⁿ nˈomˈyoˈ ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Bet mēs jūs lūdzam, brāļi, brīdiniet nemierīgos, ieprieciniet mazdūšīgos, palīdziet slimajiem, esiet pacietīgi ar visiem!


Mati macantyjaaˈ tsˈom Félix na nntso Pablo nnoom aa xoquiñoom sˈom cha nntseicandyaañê tsaⁿˈñeeⁿ. Joˈ chii jndye ndiiˈ tyoqueeⁿˈñê Pablo na tyolaˈneiⁿna. 	 Bet viņš turklāt arī cerēja, ka Pāvils viņam dos naudu, tāpēc tas bieži aicināja viņu un runāja ar to.


Tyoluena: Amén. Matyˈiomnaˈ na ticantycwii na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈoomya ndoˈ na cwilawa̱a̱ndya̱a̱ya jom. Macanda̱ jom tseixmaaⁿ chaˈtso na jndo̱ˈ tsˈoom. Cwilˈuuya na quianlˈuaaⁿˈaⁿ ndoˈ cwilˈuuya ñˈoom ya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, ee jom tˈmaⁿ cwiluiiñê cantyja najneiⁿ ndoˈ chaˈtso nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ. Tijoom cwintycwii cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Amén. 	 Sacīdami: Amen! Gods un slava, un gudrība, un pateicība, un godināšana, un vara, un spēks lai ir mūsu Dievam mūžīgi mūžos!


Ee seiˈno̱ⁿˈ Abraham meiiⁿ na cueˈ Isaac, sa̱a̱ waa najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na nncwandoˈxco juu. Ndoˈ cantyja na seicanda̱a̱ˈñê, matyˈiomnaˈ na toˈñomnnaaⁿˈaⁿ jnaaⁿ, chaˈcwijom na tueˈ tsaⁿˈñeeⁿ, jnda̱ chii tandoˈnndaˈ. 	 Tad viņš domāja, ka Dievs spēj uzmodināt arī mirušos; tāpēc viņš to saņēma atpakaļ kā piemēru.


Nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na nncueeˈcañoom Timoteo ˈo. Xeⁿ na ljoˈ, calaˈluiˈyoˈ jom cha nljeiiˈnaˈ na ya nncˈoomñê ñˈeⁿndyoˈ. Ee mati jom mañejuu tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Ta Jesucristo machˈeeⁿ chaˈxjeⁿ ja. 	 Bet kad atnāks Timotejs, lūkojiet, ka viņš justos pie jums drošībā, jo viņš strādā Kunga darbu tāpat kā es.


Tˈo̱ Jesús, tsoom nda̱a̱yâ: —ˈO nnˈaⁿ na ticalayuˈya nˈomˈyoˈ, ndoˈ jeeⁿ tixcwe cwilaˈtiuuˈyoˈ, ¿cwanti yo cwii macaⁿnaˈ na nljooˈndyo̱ ñˈeⁿndyoˈ na mˈmo̱o̱ⁿtya̱ nda̱a̱ˈyoˈ? ¿Cwanti xuee cwii nnda̱a̱ nntseiquii tsˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ? Quioñˈomˈyoˈ tiˈchjoomˈaaⁿˈ ñjaaⁿñe. 	 Un Jēzus norāja viņu, un ļaunais gars izgāja no tā; un no tās stundas zēns kļuva vesels.


Maluaaˈ nntsˈaa ja na cwiluiindyo̱ na matsa̱ˈntjo̱ⁿya. Nntsjo̱o̱ nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ ntyjaaˈa ntyjaya: “Quioˈyoˈ ˈo nnˈaⁿ na jnda̱ jndaˈyoˈ na matioˈnaaⁿñe Tsotya̱ya ˈo. Catoˈñoomˈyoˈ naya na mañequiaaⁿ na mati ˈo cwilajomndyoˈ ñequio na matsa̱ˈntjoom. Ee luaaˈ teiyoti seijndaaˈñê cwentaˈyoˈ quia na tqueeⁿ tsjoomnancue. 	 Tad ķēniņš sacīs tiem, kas būs Viņa labajā pusē: Nāciet jūs, mana Tēva svētītie, un iemantojiet valstību, kas jums sagatavota no pasaules radīšanas!


Tyotsa̱ˈna nnˈaⁿwii ndyuee nantaa, cjooˈ nduu ndoˈ cjooˈ luee, cha quia na wjaawinom Pedro nnquioo ncwaaⁿˈaⁿ nacjoo cwantindye joona cha nnˈmaaⁿna. 	 Tā kā tie iznesa slimos ielās un nolika gultās un nestavās, lai, Pēterim garām ejot, kaut viņa ēna kādu no tiem apēnotu un tie atbrīvotos no savām kaitēm.


Ndoˈ quia na jnda̱ tjeiiⁿˈeⁿ chaˈtso canmaⁿ na machˈeeⁿ cwenta, wjaajñeeⁿ jo nda̱a̱yoˈ, ˈoontyjo̱yoˈ naxeeⁿˈeⁿ ee cwitaˈjnaaⁿˈyoˈ jñeeⁿˈeⁿ. 	 Un viņš, izlaidis savas avis, iet tām pa priekšu; un avis seko viņam, jo pazīst tā balsi.


Joˈ chii jñoomna nnˈaⁿ ˈnaaⁿna ñequio ntˈom nnˈaⁿ ˈnaaⁿˈ Herodes na cˈootaˈjndoondyena Jesús. Tyˈe naⁿˈñeeⁿ, jluena: —ˈU Maestro, manquiuuyâ na ˈu tsˈaⁿ na xcweeˈ tsˈomˈ, ndoˈ tiquiquiuˈnnˈaⁿˈ ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ natooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ mati meiⁿ tjaa na cochˈeenaˈ ˈu ljoˈ cwilaˈtiuu nnˈaⁿ oo meiⁿljoˈcheⁿ na cwiluiindyena. 	 Un tie sūtīja savus mācekļus ar herodiešiem pie Viņa, sacīdami: Mācītāj, mēs zinām, ka Tu esi patiess, ka Tu Dieva ceļu patiesībā māci un ka Tu neraugies ne uz ko, jo Tu neskaties uz cilvēka personu.


Tyoteijneiⁿ welooya, nnˈaⁿ Israel na tyondyeˈntjom nnoom, cha caˈmo̱ⁿnaˈ na mañjom tsˈoom na nntseicanda̱a̱ˈñê ñˈoom na tsoom nda̱a̱na na nntsˈaaⁿ. 	 Viņš uzņēma savu kalpu Izraēli, atminējies savu žēlsirdību,


Cantyja ˈnaaⁿˈ jom maqueⁿnaˈ ˈo na canda̱a̱ˈndyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ee cwilaˈjomndyoˈ ñˈeⁿ Cristo na cwiluiiñê na catsa̱ˈntjoom chaˈtsondyeñˈeⁿ na nchii nnˈaⁿ cwiluiindye na waa najnda̱ na cwitsa̱ˈntjom. 	 Arī jūs pilnīgi Viņā, kas ir galva visām varām un spēkiem.


Sa̱a̱ cwii tsˈaⁿ ndyuaa Samaria na wjaa natoˈñeeⁿ, quia na tjawiñoomˈm tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ na ntyˈiaaⁿˈaⁿ juu tioo na jeeⁿ wiˈ tsˈoom. 	 Bet kāds samarietis, iedams savu ceļu, nonāca pie viņa un, to ieraudzījis, apžēlojās.


Ee joo na cwiwinomˈyoˈ na maqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈo cha calaˈtjo̱o̱ndyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ticachuiiˈnaˈ ñequio na cwitjoom ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. Sa̱a̱ jom cwiluiiñê na mayoomˈm, meiⁿ tijoom quiaaⁿ na juu na maqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈo nncwinomˈnaˈ juunaˈ na xocanda̱a̱ nnaⁿndyoˈ ndoˈ mati nñequiaaⁿ na ya nluiiˈndyoˈ naquiiˈ juunaˈ. 	 Kārdinājumi lai jums neuzbrūk, izņemot cilvēcīgos! Bet Dievs ir uzticīgs. Viņš neļaus jūs kārdināt pāri jūsu spējām, bet reizē ar kārdinājumu dos izturību, lai jūs varētu pastāvēt.


Ndoˈ cwiicheⁿ cwii ndiiˈ jluena: —Aleluya. Ticantycwii na cwiˈoowa ndioom na cwico tsjoomˈñeeⁿ. 	 Un tie atkal sauca: Alleluja! Un tās dūmi paceļas mūžīgi mūžos.


Manmeiiⁿˈ tyotaˈwiˈ weloo naⁿˈñeeⁿ profetas na tyoñequia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tandyo xuee. Joˈ chii cˈomˈyoˈ na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ xuee na cwitjomˈyoˈ nawiˈmeiⁿˈ. Ee tˈmaⁿ naya ˈnaⁿˈyoˈ cwiwiwe cañoomˈluee. 	 Priecājieties tanī dienā un līksmojiet, jo jūsu alga ir liela debesīs: to pašu viņu tēvi darījuši praviešiem.


Chaˈtsondyoˈ tyocwjiˈyuuˈndyo̱ nda̱a̱ˈyoˈ, meiiⁿ nnˈaⁿ judíos meiiⁿ nchii nnˈaⁿ judíos. Tsjo̱o̱ na calcweˈ nˈomˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ calaˈyuˈyoˈ ñequio Taya Jesucristo. 	 Apliecinādams jūdiem un pagāniem atgriešanos pie Dieva un ticību uz mūsu Kungu Jēzu Kristu.


Catsˈaanaˈ na canda̱a̱ˈya cˈoom ñˈoomˈ Cristo naquiiˈ nˈomˈyoˈ, na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ndoˈ cwilajndo̱ˈyoˈ nˈom ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈyuˈ, na cwitaˈyoˈ salmos, luantsa ñequio ntˈomcheⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ jom, ndoˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kristus vārds lai bagātīgi mājo jūsos, pamāciet un pamudiniet viens otru visā gudrībā! Pateicībā Dievam dziediet savās sirdīs psalmus, slavas dziesmas un garīgās dziesmas!


Mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ njomˈ, xocaluiˈ joˈ joˈ, hasta quia na jnda̱ tiomˈnchaaˈndyuˈ. 	 Patiesi es tev saku, ka no turienes tu neizkļūsi, kamēr nebūsi samaksājis pēdējo artavu.


Matso yuscuˈñeeⁿ nnoom: —Ta, tjaaˈnaⁿ ˈnaⁿ cˈoomˈ na nncwjiˈ ndaatioo, ndoˈ tsuiˈwaa, jeeⁿ njoomnaˈ. Quia joˈ ¿yuu nncˈoomˈyuˈ ndaatiooˈñeeⁿ na nntseixmaⁿya na ticantycwii na wando̱ˈa? 	 Sieviete sacīja Viņam: Kungs Tev nav ar ko smelt, bet aka dziļa; no kurienes tad Tev dzīvais ūdens?


Ncueeˈñeeⁿ jeeⁿ tˈmaⁿ ñˈoom sˈaanaˈ tsjoom Éfeso na tyotseineiⁿ Pablo cantyja ˈnaaⁿˈ natooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet tanī laikā notika liels nemiers Kunga ceļa dēļ.


Quia joˈ cwanti nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés tyomˈaaⁿˈ nˈomna, cwiluena: “Tsaⁿmˈaaⁿˈ ñˈoom ntjeiⁿ matseineiiⁿ ee machˈeeⁿ na ljoˈyu cwiluiiñê ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 Bet, lūk, daži no rakstu mācītājiem paši sevī domāja: Šis zaimo Dievu.


Ee waa ljeii na matseineiⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Matsonaˈ: Ja majño̱o̱ⁿñetya̱ya cwii moso ˈnaⁿya na wjaajndyee cantyja na nncjaˈ na wjaañˈoom ñˈoomya. Jom nncwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaⁿˈ cha nncˈomcˈeendye nnˈaⁿ quia na nncueˈcañoomˈ. 	 Šis ir tas, par ko rakstīts: Lūk, es sūtu savu eņģeli Tava vaiga priekšā, kas iepriekš Tevis sagatavos Tev ceļu. (Mal.3,1)


¿Aa nntsˈaacheⁿnaˈ na nñequiaaˈ na quianlˈuaaˈ mosoˈ ncˈe na seicana̱a̱ⁿ ñˈoom na sa̱ˈntjomˈ jom? Matseitiuu xocatsaˈ na ljoˈ. 	 Un vai viņš izsaka pateicību tam kalpam, ka tas darīja to, ko tam pavēlēja?


Ndoˈ joo nnˈaⁿ na tˈunco tˈmaⁿna Jesús ñequio jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê na mati calajomndyô̱ ñˈeⁿndyena na cwiˈuncona. 	 Bet arī Jēzus un Viņa mācekļi tika aicināti kāzās.


Quia joˈ taxˈeeⁿ nda̱a̱na, tsoom: —Na tyotseitsˈoomñe Juan nnˈaⁿ, ¿yuu jnaⁿ najndeii na tyotseixmaaⁿ? ¿Aa na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jnaⁿnaˈ oo aa nnˈaⁿ jlue na ljoˈ catsˈaaⁿ? Quia joˈ to̱ˈna, tyoˈmaⁿ cheⁿnquieena ñˈeⁿ ncˈiaana, tyoluena: —Jeeⁿ sa ¿chiuu nntˈo̱o̱yo̱o̱ na luaaˈ mawaxˈeeⁿ? Ee xeⁿ nlˈuuya na jnaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, quia joˈ majoˈto nntsoom nda̱a̱ya: “¿Chiuu na tîcalayuˈyoˈ ñˈoom na tso Juan?” 	 No kurienes bija Jāņa kristība no debesīm vai no cilvēkiem? Bet viņi apspriedās savā starpā un sacīja:


Ndoˈ xeⁿ cweˈ ncjoondyoˈ cwiñeˈquiaˈyoˈ na xmaⁿndyoˈ, ¿yuuwaa na jeeⁿ ya cwilˈaˈyoˈ? Ee malaaˈtiˈ mˈaⁿ nnˈaⁿ na tyoolaˈtˈmaaⁿˈndye Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un ja jūs sveicināsiet tikai savus brāļus, ko jūs darāt sevišķu? Vai arī pagāni tā nedara?


Ee najndyee sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom Adán, jnda̱ chii sˈaaⁿ Eva, 	 Jo Ādams tika radīts pirmais, pēc tam Ieva.


Sa̱a̱ joo naⁿmaⁿnˈiaaⁿ jndeiiˈti ñˈoom tyoluena nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. Jnda̱ chii jñoomna naⁿˈñeeⁿ, ee tileicaliuna chiuu ya nntaˈwiˈna naⁿˈñeeⁿ ee nquiaana nnˈaⁿ quiiˈ tsjoom, ee chaˈtsondye nnˈaⁿ tyolatˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja na ntyˈiaana na tcoˈyanaˈ tsˈaⁿ na ñetˈoom na ntjeiⁿ ncˈee. 	 Un viņi piedraudēdami atlaida tos, neatrazdami iemesla tautas dēļ tos sodīt, jo visi teica, kas bija darīts un kas bija noticis;


Tsoti Pablo: —Nnco̱ tyotseitiuuya na maxjeⁿ jndeiˈnaˈ na nlco̱o̱ˈwiˈa nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿ Jesús tsaⁿ na jnaⁿ Nazaret. 	 Arī es domāju, ka man vajag Nācarieša Jēzus vārdam daudz pretoties.


Tsoom nda̱a̱na: —Tsotya̱ya waa najndeii na matseixmaaⁿ na matseijndaaˈñê cwaaⁿ xuee oo ljoˈ xjeⁿ ntyjeeⁿ na nluii cwii cwii nnom na matseijndaaˈñê. 	 Bet Viņš tiem sacīja: Nav jūsu daļa zināt laiku vai brīžus, ko Tēvs atstājis savā varā.


Ndoˈ jeˈ ˈo nnˈaaⁿyâ na cwilaˈyuˈyoˈ, lˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na caliuˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ naya na machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjeeⁿˈeⁿ cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿna tsˈo̱o̱ndaa Macedonia. 	 Bet mēs jums, brāļi, ziņojam par Dieva žēlastību, kas dota Maķedonijas draudzēm.


Ljoˈ na jnda̱ ñentyˈiaya na ñetˈo̱o̱ⁿya ñequio Tsotya̱, joˈ matseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ. Sa̱a̱ ˈo jeˈ, cantyja na jnda̱ ñejndyeˈyoˈ ñˈoom ˈndyoo tsotyeˈyoˈ, joˈ cwilˈaˈyoˈ. 	 Es runāju to, ko esmu redzējis pie sava Tēva; un jūs darāt to, ko redzējāt pie sava tēva.


Cwiicheⁿ cwii ndiiˈ tˈmaⁿ Jesús nnˈaⁿ na jndyendye na mˈaaⁿ, tsoom nda̱a̱na: —Candyeˈyoˈ chaˈtsondyoˈ ndoˈ calaˈno̱ⁿˈyoˈ: 	 Un atkal Viņš, pieaicinājis ļaudis, tiem sacīja: Klausieties mani visi un saprotiet!


¿Ljoˈ cwilatiuuˈyoˈ jeˈ ñˈeⁿñê? Tˈo̱o̱ nnˈaⁿ nnoom, jluena: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ maxjeⁿ tseixmaaⁿ na cueeⁿˈeⁿ. 	 Kā jums šķiet? Bet viņi atbildēja un sacīja: Viņš nāvi pelnījis.


Quia joˈ seijndaaˈñê na cwitsˈoomndye naⁿˈñeeⁿ ñequio xueeˈ Jesucristo. Jnda̱ chii taⁿ naⁿˈñeeⁿ nnoom na caljooˈñê ñˈeⁿndyena cwantindyo xuee. 	 Un viņš pavēlēja tos kristīt Kunga Jēzus vārdā. Tad tie lūdza viņu dažas dienas palikt pie tiem.


Sa̱a̱ tîcanajnda̱na ndoˈ tacwanaaⁿ na nljooˈndyena cañoomˈluee. 	 Bet tie neuzvarēja, un viņu vieta vairs nebija atrodama debesīs.


ˈO tyoolaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ ñeˈcatso ñˈoomwaa na tso Tyˈo̱o̱tsˈom: “Ja cajndati ntyjii na nncˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaˈyoˈ nchiiti na cwiñeˈquiaˈyoˈ quiooˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ ja.” Xeⁿ jlaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoomwaaˈ tixoqueⁿˈyoˈ xjeⁿ nnˈaⁿ na tjaa jnaaⁿ. 	 Ja jūs saprastu, ko tas nozīmē: es vēlos žēlsirdību, bet ne upuri, tad jūs nekad nepazudinātu nevainīgos;


Ncuee na jnda̱ teinom, ñejlaˈxmaⁿˈyoˈ lˈoo ncˈe jnaⁿˈyoˈ ndoˈ ncˈe na tyooluii ñˈeⁿndyoˈ chaˈna cwilˈa nnˈaⁿ judíos yonomˈndaa ndana. Sa̱a̱ jeˈ jeˈ mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tjoomˈ cwitandoˈyoˈ ñequio Cristo na jnda̱ seitˈmaⁿ tsˈoom jnaⁿˈyoˈ. 	 Viņš jūs, kas grēkodami un savas miesas neapgraizīšanas dēļ bijāt miruši, kopā ar Viņu darīja dzīvus, piedodams jums visus grēkus;


Quia na ntyˈiaaˈ Jesús na jndyendye nnˈaⁿ mˈaⁿ nacañomˈm, tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na calaˈjndaaˈndyena wˈaandaa na nncˈoona xndyaaˈ ndaaluee. 	 Bet Jēzus, redzēdams ap sevi daudz ļaužu, pavēlēja pārcelties otrā krastā.


Mana tyˈeñˈomna snomˈñeeⁿ na mˈaaⁿ Jesús. Jnda̱ tioona liaana naxeⁿˈyoˈ, teiˈcaljoona jom. 	 Un viņi atveda to pie Jēzus. Un viņi, savas drēbes kumeļam uzklājuši, uzsēdināja Jēzu.


Candyeˈyoˈ ñˈoom na matsjo̱o̱ya, xeⁿ cwiñequiandyoˈ na nluii ˈnaaⁿ ntjaaⁿˈyoˈ chaˈxjeⁿ cwilˈa nnˈaⁿ judíos yoˈndaa ndana na naⁿnom, machˈeenaˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ na meiⁿchjoo ticajndañe Cristo. 	 Lūk, es, Pāvils, saku jums: ja jūs apgraizīsieties, Kristus jums nekā nelīdzēs.


’Sa̱a̱ meiⁿcwii tsˈaⁿ ticaljeii cwaaⁿ xuee ndoˈ ˈñeeⁿ xjeⁿ na nluii chaˈtso nmeiⁿˈ. Meiⁿ nquiee ángeles na mˈaⁿ cañoomˈluee ticaliuna, meiⁿ ja na cwiluiindyo̱ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom ticaljeiiya. Macanda̱ ñenquiicheⁿ Tsotya̱ya ntyjeeⁿ. 	 Bet to dienu un stundu neviens nezina, pat ne debesu eņģeļi, kā vienīgi Tēvs.


Quia joˈ ¿aa ñeˈcatsonaˈ na ljeii na cwiluiiñe na yanaˈ tjañˈoomnaˈ ja na nntsuundyo̱? Meiⁿchjoo nchii ljoˈ. Juu jnaⁿ na waanaˈ quiiˈ tsˈo̱o̱ⁿ, seijndaaˈñenaˈ na nntsuundyo̱ ndoˈ tˈmo̱ⁿ jndaaˈñenaˈ na jnaⁿ joˈ, juu joˈ teilˈueeˈñenaˈ cwii na jeeⁿ ya ndoˈ laaˈti waa na juu ñˈoom na matsa̱ˈntjomnaˈ tˈmo̱ⁿnaˈ na jeeⁿ tia tseixmaⁿ jnaⁿ. 	 Vai tad tas, kas labs, man atnesis nāvi? Nekādā ziņā! Bet grēks, lai parādītos kā grēks, izmantodams labo, man atnesa nāvi, lai grēks, pateicoties likumam, kļūtu pār mēru grēcīgs.


Quia na jnda̱ tmaaⁿ, jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê saantyjaaˈâ jom, lˈuuyâ nnoom: —Jnda̱ tmaaⁿ jeˈ ndoˈ yuu na mˈaaⁿya ñjaaⁿñe cweˈ jnda̱a̱. Cajñomˈ naⁿmˈaⁿˈ na cˈoona njoom nchˈu na nndyooˈ na nlaˈjndana na nlcwaˈna. 	 Vakaram iestājoties, Viņa mācekļi piegāja pie Viņa un sacīja: Vieta tuksnešaina, un stunda jau vēla; atlaid ļaudis, lai tie iet miestos iepirkt sev barību!


Tso Ta Jesús: —Jweˈñeeⁿ meiiⁿ na wiˈñe sa̱a̱ ¿aa cwiqueⁿˈyoˈ cwenta na tsoom na nncwañomˈtoom yuscuˈñeeⁿ? 	 Bet Kungs sacīja: Klausieties, ko netaisnais tiesnesis saka!


Joˈ chii tsˈaⁿ na matseineiⁿ ñˈoom na tjachuiiˈ, caⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nnda̱a̱ nntseiteincoomˈm juunaˈ. 	 Tādēļ, kas runā valodās, lai lūdz Dievu, ka var to izskaidrot.


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaa na tjaaˈnaⁿ ñomtiuu cwicˈo̱o̱ⁿya jo nnoom, cˈoomñê ñˈeⁿndyoˈ na chaˈtsondyoˈ. Amén. 	 Un miera Dievs lai ir ar jums visiem! Amen.


Ee chaˈtso nnˈaⁿ tsjoomnancue jnda̱ jlaˈntjeiⁿndyena cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomˈñeeⁿ, chaˈcwijom cwicandyeena machˈee sculjaaˈ na matseijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈomna. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿndye na cwitsa̱ˈntjom tsjoomnancue jnda̱ jlaˈndaaˈndye cheⁿnquiee cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomˈñeeⁿ, chaˈcwijom cweˈ mˈaⁿyana ñˈeⁿ sculjaaˈ. Ndoˈ nnˈaⁿ ntˈomcheⁿ njoomnancue na cwilaˈjnda ndoˈ cwinda̱a̱ teityandyena ncˈe nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ chaˈtso na queeⁿ nˈomna, tîcalˈana xjeⁿ na jlaˈcatsuuna sˈom ˈnaaⁿna. 	 Jo visas tautas dzērušas no tās netiklības dusmu vīna, un zemes ķēniņi piekopuši netiklību ar to, un zemes tirgotāji kļuvuši bagāti no tās kārību pārmērības.


’Tjaa na nnda̱a̱ nntsˈaa cantyja na matseixmaⁿ nnco̱. Chaˈxjeⁿ na matseijndo̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈo̱o̱ⁿya, joˈ na macuˈxa̱ⁿ. Ndoˈ macuˈxa̱ⁿya chaˈxjeⁿ na matyˈiomyanaˈ. Ee nchii malˈueeˈndyo̱ na nluii yuu na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ nnco̱. Malˈueeˈndyo̱ na nntsˈaa yuu na lˈue tsˈom Tsotya̱ na jñom ja quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Es pats no sevis nekā nevaru darīt. Kā es dzirdu, tā es tiesāju; un mana tiesa ir taisnīga, jo es nemeklēju savu gribu, bet tā, kas mani sūtījis.


Ee cañoomˈluee ñequio tsjoomnancue jndye nnom na maniom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ na cwiluena na tˈmaⁿ ñˈoom laˈxmaⁿ, sa̱a̱ joonaˈ nchii nquii Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiindyenaˈ. Ndoˈ na mayuuˈ na jndye ˈnaⁿ maniom na cwilue nnˈaⁿ “Ta” nda̱a̱naˈ, ndoˈ cwitueeˈndyecjena cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ. 	 Ja arī tiek runāts par dieviem debesīs vai virs zemes (kā arī par to, ka ir daudz dievu un kungu),


Joˈ chii ja matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ: Cataⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom quia joˈ nñequiaaⁿ. Cjooˈya nˈomˈyoˈ na calˈueeˈndyoˈ chiuu ya jo nnoom, quia joˈ nliuˈyoˈ. Macweˈ na caˈmaⁿˈyoˈ ndoˈ nnaaⁿ chaˈcwijom cwii ˈndyootsˈa jo nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Arī es jums saku: lūdziet, un jums tiks dots, meklējiet, tad jūs atradīsiet, klaudziniet, un jums tiks atvērts!


Quia na tquiena nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ jluena: —Nnˈaⁿ judíos mˈaⁿ, cwitjaaˈndyena tiaˈ nnˈaⁿ tsjoomya. 	 Un tie sacīja, nododami viņus pilsētas pārvaldniekiem: Šie cilvēki, jūdi būdami, uztrauc mūsu pilsētu.


Ee meiⁿcwiindye naⁿˈñeeⁿ tyootoˈñoomna Espíritu Santo, macanda̱ na jnda̱ teitsˈoomndyena ñequio xueeˈ Ta Jesús. 	 Jo Tas vēl ne pār vienu no viņiem nebija nācis, bet viņi bija kristīti tikai Kunga Jēzus vārdā.


Ee tjaaˈnaⁿ cwii tsˈaⁿ na nnda̱a̱ nntioñe lˈo̱o̱ xeⁿ nchii Tsotya̱ na jñoom ja nntsˈaaⁿ na catsˈaa tsaⁿˈñeeⁿ na ljoˈ. Ndoˈ xuee na macanda̱ ja nntsˈaa na nncwandoˈxco tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Neviens nevar pie manis nākt, ja Tēvs, kas mani sūtījis, nevelk viņu; un es to uzmodināšu pastarā dienā.


Sa̱a̱ chaˈtso nmeiⁿˈ na tandyo xuee tjeiiˈa cwenta na tjacantyja na jnda laxmaⁿnaˈ, jeˈ ncˈe na mˈaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo macwjiiˈa cwenta na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo laxmaⁿnaˈ, 	 Bet kas man bija ieguvums, to es Kristus dēļ uzskatu par zaudējumu.


Jnda̱ chii tsoom nda̱a̱na: —Joo na cwinaaⁿˈ naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ cwilˈanaˈ na tilˈueñê jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet Viņš sacīja: Kas no cilvēka iziet, tas apgāna cilvēku.


Ndoˈ naquiiˈ ljeii na tqueⁿ Moisés matsa̱ˈntjomnaˈ na catua̱a̱ˈa ljo̱ˈ cjoo yolcu na cwilˈa na luaaˈ. Sa̱a̱ ˈu jeˈ, ¿chiuu matsuˈ? 	 Bet Mozus bauslībā mums pavēlējis tādu sievieti nomētāt akmeņiem. Ko Tu saki? (3.Moz.20,10).


Nluena: —Wiˈ, wiˈ matjom tsjoom tˈmaⁿ. Ee tsjoomˈñeeⁿ tyocweeˈ nnˈaⁿ liaa lino na yati, ñequio liaa colo catsiooˈ, liaa colo wee. Tyolaˈtycwiˈndyena sˈom cajaⁿ, ta̱ˈ ljo̱ˈ na jeeⁿ jnda, ndoˈ ta̱ˈ perlas. 	 Un sacīdami: Bēdas, bēdas, lielā pilsēta, kas bija tērpta dārgā audeklā un purpurā, un sarkanā audumā, un rotāta zeltā un dārgos akmeņos, un pērlēs!


Nnˈaⁿ judíos tsjoom Bereaˈñeeⁿ ya nnˈaⁿndyetina nchiiti ncˈiaana na mˈaⁿ tsjoom Tesalónica. Ñequio na xcweeˈ nˈomna tyoqueⁿna cwenta ñˈoom na tyolue naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ ˈio ndi ˈio tyolaˈnaaⁿna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiyo teiljeii na tyolˈueena aa mayuuˈ ñˈoom na cwilue naⁿˈñeeⁿ nda̱a̱na. 	 Šie bija cildenāki nekā tesalonīķieši. Viņi visai labprātīgi uzņēma vārdu, pētīdami ik dienas Rakstus, vai tas tā ir.


Macanda̱ cwii waa na cˈuaa seina̱ⁿya quiiˈntaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. Tsjo̱o̱ya nda̱a̱na: “Meintyja̱a̱ˈa jo nda̱a̱ˈyoˈ xuee jeˈ na cwituˈxeⁿˈyoˈ ja cweˈ ncˈe na matseiyuˈa na ntaˈndoˈnndaˈ nnˈaⁿ xeⁿ jnda̱ tja̱.” 	 Vai vienīgi saucienu dēļ, ko es saucu, viņu vidū stāvēdams: jūs šodien mani tiesājat mirušo augšāmcelšanās dēļ.


Ndoˈ tsotyeeⁿcheⁿ nda̱a̱na: —Catsaˈyoˈ. Queⁿˈyoˈ cwenta, majño̱o̱ⁿya ˈo quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na wiˈndye. Matseijomnaˈ ˈo chaˈcwijom canmaⁿ na mˈaⁿ quiiˈntaaⁿ lobo. 	 Ejiet! Lūk, es jūs sūtu kā jērus vilku starpā.


Joˈ joˈ waa na tcoˈnaˈ ntyˈiaaˈ Pablo natsjom. Ntyˈiaaⁿˈaⁿ meintyjeeˈ cwii tsaⁿsˈa tsˈaⁿ ndyuaa Macedonia. Sˈaa tsaⁿˈñeeⁿ tyˈoo nnoom, tso: “Cwinoomˈ ntyjawaa ndyuaa Macedonia. Candyoˈteiˈjndeiˈ jâ.” 	 Un naktī Pāvils redzēja parādību: kāds vīrietis, maķedonietis, stāvēja un lūdza viņu, sacīdams: Nāc uz Maķedoniju un palīdzi mums!


’Jnda̱ chii tjaquieeˈ rey quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na nncwaaⁿ joona. Ljeiiⁿ ñˈeⁿ cwii tsˈaⁿ na ticwee liaa chaˈxjeⁿ liaa cwicweeˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye quia na macoco tsˈaⁿ. 	 Bet ķēniņš ienāca aplūkot viesus un ieraudzīja cilvēku, kas nebija tērpies kāzu drānās.


Meiⁿ tatinquiaaⁿ na nncˈoolaˈjomndye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ ñˈeⁿñê na wjaⁿ waaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Macanda̱ tjañˈoom Pedro, ñequio Jacobo ñˈeⁿ Juan, tyjee Jacoboˈñeeⁿ. 	 Un Viņš neļāva nevienam sev līdz iet, kā vien Pēterim un Jēkabam, un Jānim, Jēkaba brālim.


Tso Jesús nda̱a̱na: —Ntyjiiya na jnda̱ tyuiiˈ najndeii na ñeseixmaⁿ Satanás. Ñejomto tiooñê chaˈcwijom tioo chom tsuee. 	 Un Viņš tiem sacīja: Es redzēju sātanu kā zibeni no debesīm krītam.


Catˈmo̱ⁿˈyoˈ no̱o̱ⁿ tsjo̱ˈñjeeⁿ na cwitiomˈyoˈ tsˈiaaⁿnda̱a̱ˈyoˈ. Quia joˈ tjeiiˈna cwii denario, tˈmo̱o̱ⁿna juunaˈ nnoom. 	 Parādiet man nodevu naudu! Un tie atnesa Viņam dēnāriju.


Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ na tˈoomˈndye tyomaˈnomna. Meiⁿyuucheⁿ na tquiena tyolaˈneiⁿna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Bet izklīdinātie staigāja apkārt, sludinādami Dieva vārdu.


Quia joˈ tso tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro: —Ja tˈmaaⁿˈ sˈom tquiaya chii tseixmaⁿya tsˈaⁿ tsjoom Roma. Matso Pablo nnom: —Sa̱a̱ ja cantyja na tuiindyo̱ tseixmaⁿya joˈ. 	 Tad priekšnieks atbildēja: Es šo pilsonību ieguvu par augstu maksu. Un Pāvils sacīja: Bet es tāds jau esmu dzimis.


Ndoˈ tso Pedro nnoom: —Ta, cantyˈiaˈ, jâ jnda̱ ˈndya̱a̱yâ chaˈtso cha nnda̱a̱ nlaˈjomndyô̱ ñequio tsˈiaaⁿ ˈnaⁿˈ. ¿Aa waa naya ˈnaaⁿyâ? 	 Tad Pēteris atbildēja un sacīja Viņam: Lūk, mēs atstājām visu un sekojām Tev. Kas mums par to būs?


Er jnda Josué, Josué jnda Eliezer, Eliezer jnda Jorim, Jorim jnda Matat, 	 Tas bija Jēzus, tas Eliezera, tas Jorima, tas Matata, tas Levi dēls,


Nchii cweˈ quia na jndooˈna joˈ na cwiqueⁿndyoˈ tsˈiaaⁿ na cwilˈaˈyoˈ. ˈO calˈaˈyoˈ na ljoˈ ee na manquiuˈyoˈ na nnom nquii Cristo mˈaⁿˈtyeⁿˈyoˈ moso, ndoˈ ñequio na xcweeˈ nˈomˈyoˈ cwilˈaˈyoˈ yuu na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Nekalpojiet tikai acu priekšā, it kā cilvēkiem izpatikdami, bet kā Kristus kalpi, kas no sirds izpilda Dieva prātu!


Joˈ chii machˈeenaˈ na mayuuˈcheⁿ meiiⁿ na jndye ndiiˈ nndyena ñˈoom na mañequiaya, sa̱a̱ xocalaˈno̱ⁿˈna. Ndoˈ meiiⁿ na jndye ndiiˈ nntyˈiaana tsˈiaaⁿ na matsˈaa sa̱a̱ tixoqueⁿna cwenta. Ee cwilˈayana na nmeiiⁿˈ cha tilcweˈ nˈomna, tintseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿna. 	 Ka tie skatīdamies skatās, bet neredz, un klausīdamies dzird, bet nesaprot, ka tie neatgriežas, un grēki tiem netiek piedoti. font size="2"(Is. 6,9; Mt.13,14; Jņ.12,40; Apd.28,26; Rom.11,8)/font


Jnda̱ ñeeⁿ xuee na tuii na luaaˈ quia joˈ jâ nnˈaⁿ na tˈmaⁿ Jesús na calajomndyô̱ ñˈeⁿñê tyomˈaaⁿnndaaˈâ wˈaaˈñeeⁿ, ndoˈ quia ljoˈcheⁿ mati ñˈeⁿ Tomás. Ndoˈ tyjeeˈcañoom Jesús naquiiˈ ntaaⁿyâ na ndi ta̱ˈ ndyueelˈa. Tsonnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱yâ: —Cˈomˈyoˈ na tjaa ñomtiuu. 	 Un pēc astoņām dienām atkal Viņa mācekļi un arī Toms bija iekšā. Un durvis bija aizslēgtas. Jēzus atnāca un nostājās starp viņiem, un sacīja: Miers jums!


Ee chaˈtsondyo̱ meiiⁿ nnˈaⁿ judíos jaa, meiiⁿ cwiluiindyo̱ nnˈaⁿ na cwilaˈneiⁿ ñˈoom griego, oo meiiⁿ nnˈaⁿ na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿtya̱a̱ⁿya nda̱a̱ patrom ˈnaaⁿya, oo meiiⁿ nnˈaⁿ na mˈaaⁿya xjeⁿ ˈnaaⁿ ncjo̱o̱, cwii na jnda̱ teitsˈoomndyo̱ cwiluiindyo̱ ñecwii seiiˈ Cristo ncˈe ñecwii cwiluiiñe Espíritu, ndoˈ chaˈtsondyo̱ jnda̱ toˈño̱o̱ⁿya jom. 	 Jo vienā Garā mēs visi esam kristīti, vai tie būt jūdi vai pagāni, vai vergi, vai brīvie; un visi mēs ar vienu Garu esam dziedināti.


Ndoˈ teijndye ndiiˈ matseiquioonaˈ jom quiiˈ chom ndoˈ quiiˈ ndaa, cha cueeⁿˈeⁿ. Joˈ chii cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ñˈeⁿndyô̱ xeⁿ waa na nnda̱a̱ nntsaˈ, cateijndeiˈ jâ. 	 Bet Jēzus viņam sacīja: Ja tu spēj ticēt. Kas tic, tam viss iespējams.


Ee Herodes nquiaⁿˈaⁿ juu. Seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tseixmaⁿ Juan cantyja na matyˈiomyanaˈ ndoˈ na jnda̱ tqueⁿljuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. Joˈ chii tyowañomˈm juu cha ticatsˈaa yuscuˈñeeⁿ nawiˈ ñˈeⁿñe. Ñequio na xcweeˈ tsˈoom tyoñeeⁿ ñˈoom na tyoñeˈquiaa tsaⁿˈñeeⁿ sa̱a̱ tijndye seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ñˈoom na tyotseineiⁿ Juan. 	 Jo Herods no Jāņa bijās, zinādams, ka Viņš ir taisnīgs un svēts vīrs, un sargāja viņu; un, to uzklausījis, daudz darīja un labprāt viņā klausījās.


Quia joˈ ntˈomndyena jluena nnoom: —¿Ljoˈ macaⁿnaˈ na calˈaayâ cha na nncjaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom jâ? 	 Tad tie Viņam sacīja: Kas mums jādara, lai darītu Dieva darbus?


Ndoˈ na lˈana na ljoˈ, seicanda̱a̱ˈñenaˈ na matso ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom: “Seicañˈeⁿyuunaˈ jom quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na wiˈndye.” 	 Tā izpildījās Raksti, kas saka: Un ļaundariem Viņš tika pieskaitīts. (Is.53,12)


Ndoˈ ticwii chu na nncueeˈ xuee pascua tyowaa costumbre na nquii gobiernom nntseicandyaañê meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ pra̱so na nntaⁿ nnˈaⁿ. 	 Bet augstos svētkos zemes pārvaldnieks mēdza atbrīvot vienu cietumnieku, kuru viņi vēlējās.


Tyjeeˈcañoomnnaaⁿˈaⁿ naⁿˈñeeⁿ, tsoom nda̱a̱na: —¿Aa maxjeⁿ ndicwaⁿ cwindaˈyoˈ? Ya na mañjom cwitaˈjndyeeˈyoˈ. Cwa jeˈ cˈomˈcˈeendyoˈ, ee jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ cantyja ˈnaⁿya na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. Jeˈ mañequiaa tsˈaⁿ cwenta ja luee nnˈaⁿ na wiˈndye. 	 Tad Viņš nāca pie saviem mācekļiem un sacīja tiem: Guliet jau nu un dusiet; lūk, stunda pienākusi, un Cilvēka Dēls tiks nodots grēcinieku rokās.


Ncˈe na ljoˈ, tsˈaⁿ na nluiitquieñe jo nda̱a̱ nnˈaⁿ tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ticatsonaˈ na jom tsˈaⁿ na nmeiiⁿndyo tioñe lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom, tintsˈaanaˈ na nncˈoomˈ tsˈoom na jeeⁿ tˈmaⁿ cwiluiiñê, ndoˈ na ljoˈ ntseijndaaˈñenaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ na waa jnaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ jnaⁿ na tˈuiinaˈ tsaⁿjndii. 	 Ne jaunam ticībā, lai nekļūtu lepns un neiekristu velna tiesa.


Ee quia na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na tijndeiiˈ tsˈoom cantyja na matseiyoomˈm mati machˈeenaˈ na tijndo̱ cantyja na matseiyuˈa. Quia na cwinajndeii jnaⁿ ñˈeⁿ cwii nnˈaⁿya na matseiyuˈ, matjo̱ⁿ na jnaaⁿˈa ndoˈ matseiliooˈndyo̱. 	 Ja kāds ir nespēcīgs, vai es nekļūstu nespēcīgs? Ja kāds tiek ieļaunots, vai es neiedegos?


Quia joˈ ntseinda Zebedeo, Jacobo ñˈeⁿ Juan tquiontyjaaˈna Jesús, jluena: —Aa ndiˈ Ta, lˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na nñequiaaˈ cwii naya na cwitaaⁿyâ njomˈ. 	 Un Zebedeja dēli, Jēkabs un Jānis, piegājuši pie Viņa, sacīja: Mācītāj, mēs vēlamies, lai Tu mums darītu, ko vien mēs lūgsim!


Tyotsoom: —Jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nñeˈquiandyoˈ na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo. Calayuˈyoˈ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ ndoˈ calcweˈ nˈomˈyoˈ. 	 Un Viņš sacīja, ka laiks piepildījies, un Dieva valstība tuvu klāt; gandariet par grēkiem un ticiet evaņģēlijam!


Joˈ chii xuee jeˈ macwjiˈyuuˈndyo̱ nda̱a̱ˈyoˈ na meiiⁿ na nntsuuñe cwii tsˈaⁿ sa̱a̱ ja tatjaaˈnaⁿ jnaⁿ cwii cacho̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Tāpēc es šinī dienā apstiprinu jums, ka esmu tīrs no visu asinīm.


Quia joˈ taxˈeena nnoom: —¿Yuu mˈaaⁿ Tsotyeˈ? Tˈo̱ Jesús matsoom: —ˈO ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya meiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Tsotya̱ya. Ee xeⁿ cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya mati nlaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ jom. 	 Tad tie sacīja Viņam: Kur ir tavs Tēvs? Jēzus atbildēja: Ne jūs mani pazīstat, ne manu Tēvu. Ja jūs mani pazītu, tad pazītu arī manu Tēvu.


Ndoˈ ˈo jeˈ patrom, majoˈti calˈaˈyoˈ ñequio nnˈaⁿ na mˈaⁿtyeⁿ moso ˈnaⁿˈyoˈ meiⁿ nchii na nnduˈyoˈ cwii ñˈoom na ntseicatyˈuenaˈ joona. Ee cjañjoomˈ nˈomˈyoˈ na ˈo ñˈeⁿndye joona cañoomˈluee mˈaaⁿ Ta Jesús na matsa̱ˈntjoom jaa. Ndoˈ jo nnom jom ñecwii xjeⁿ cwilaˈxmaaⁿya. 	 Arī jūs, kungi, dariet to pašu viņiem! Atmetiet draudus, zinādami, ka viņu un jūsu Kungs ir debesīs, un Viņš neievēro personu stāvokli.


ˈO nnˈaⁿya, ñeˈcatsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ seiˈ ñequio ndeiˈ leicanda̱a̱ nntseijomnaˈ joonaˈ yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom meiⁿ ˈnaⁿ na cwiwiˈndaaˈ xocanda̱a̱ nntseijomnaˈ joonaˈ ñequio joo na ticantycwii na mˈaⁿ. 	 Brāļi, bet to es saku: miesa un asinis nevar iemantot Dieva valstību, nedz iznīcība iemantos neiznīcību.


ˈU na maˈmo̱o̱ⁿˈ nda̱a̱ ntˈomcheⁿ, ¿chiuu na tiñeˈcaˈmo̱ⁿˈ njomˈ nncuˈ? Xeⁿ maˈmo̱o̱ⁿˈ na tinchˈuee tsˈaⁿ, ¿chiuu na machˈueeˈ? 	 Kā tad tu citu māci, bet pats sevi nemāci? Tu sludini, ka nebūs zagt, bet tu zodz;


Ndoˈ Jerusalén mˈaⁿ apóstoles, jnda̱ na jndyena na mati nnˈaⁿ tsˈo̱ndaa Samaria macwilaˈyuˈna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ chii jñoomna we xˈiaana, Pedro ñˈeⁿ Juan, na cˈoo naⁿˈñeeⁿ na mˈaⁿ nnˈaⁿ ndyuaa Samaria. 	 Kad apustuļi, kas bija Jeruzalemē, izdzirda, ka Samarija pieņēmusi Dieva vārdu, tie sūtīja pie viņiem Pēteri un Jāni.


Ndoˈ mati ˈñeeⁿ juu na nncwjiˈ ntˈom ñˈoom na teiljeii librowaa cantyja chiuu cwindyonaˈ, Tyˈo̱o̱tsˈom nncwjiˈ na wanaaⁿ na nlquii tsaⁿˈñeeⁿ ta̱a̱ˈ tsˈoom na mañequiaa na cwitaˈndoˈ nnˈaⁿ. Ndoˈ nntsˈaaⁿ na ticwanaaⁿ na nncjaaquieeˈ tsaⁿˈñeeⁿ naquiiˈ tsjoom na ljuˈ cwiluiiñenaˈ. We ñˈoommeiⁿˈ matseineiⁿ librowaa chiuu laˈxmaⁿnaˈ. 	 Un ja kas ko atņemtu no šīs grāmatas pravietojumu vārdiem, tam Dievs atņems viņa daļu no dzīvības koka un no svētās pilsētas, un no tā, kas rakstīts šinī grāmatā.


Tsoom nda̱a̱na: —¿Ljoˈ ñˈoom jeeⁿ cwilaneiⁿˈyoˈ na tsaˈyoˈ nato? Quia joˈ tyˈemeintyjeeˈna na chjooˈ nˈomna. 	 Un Viņš tiem sacīja: Kas tās par runām, ko jūs, iedami, savā starpā runājat un esat noskumuši?


Seicandii cwii tsˈaⁿ Jesús, tso: —Aa ndiˈ Ta, jnda̱ tyjeˈcañoom tsoˈndyoˈ ñˈeⁿ ndyentyˈiuˈ na ñeˈcalaˈneiⁿna ñˈeⁿndyuˈ. 	 Kāds Viņam sacīja: Lūk, Tava māte un Tavi brāļi stāv ārā un meklē Tevi.


Ticatjoomˈ jlaˈtiuuna ñˈoom na jndyena. Joˈ chii tˈoomˈndyena. Sa̱a̱ tsojndyee Pablo cwii ñˈoom nda̱a̱na. Matsoom: —Mayuuˈ ñˈoom na seijndo̱ˈ Espíritu Santo tsˈom profeta Isaías. Juu ñˈoomˈñeeⁿ seineiiⁿ nda̱a̱ welooya na ñetˈom teiyo. 	 Viņu starpā nebija vienprātības. Viņi aizgāja, kad Pāvils sacīja šo vienu vārdu: Svētais Gars pareizi runājis mūsu tēviem caur pravieti Isaju,


Ee meiⁿ nquii Cristo tîcatsˈaaⁿ yuu na cjaaweeˈ ntyjeeⁿ. Jom tjoom chaˈxjeⁿ waa ljeii naquiiˈ libro Salmos na matsonaˈ: “Ñˈoomwiˈ na tyotueeˈ nnˈa nacjoˈ, mati tyˈoomnaˈ ja.” 	 Arī Kristus neizpatika sev, bet kā rakstīts: To zaimi, kas Tevi zaimo, krita uz mani. (Ps.69)


Nnˈaⁿ na cwilaˈcanda̱a̱ˈndye ñˈoom na matsa̱ˈntjoom, mˈaⁿna quiiˈ tsˈoom ndoˈ jom mˈaaⁿ naquiiˈ nˈomna. 	 Un kas Viņa baušļus izpilda, tas paliek Viņā, un Viņš tanī; un ka Viņš mūsos paliek, to zinām no tā Gara, ko Viņš mums devis.


Ndoˈ nntseixmaⁿya Tsotyeˈyoˈ. Ndoˈ mati ˈo nlaˈxmaⁿˈyoˈ ntseindaaya na naⁿnom ndoˈ naⁿlcu. Nmeiiⁿˈ ñˈoom na tso nqueⁿ na matseixmaaⁿ na catsa̱ˈntjoom jaa na tjacantyja na cwiluiiñê najneiⁿ. 	 Un es jūs pieņemšu, un es būšu jums Tēvs, un jūs būsiet mani dēli un meitas, saka visspēcīgais Kungs.


Calˈueeˈndyuˈ chiuu nnteiˈjndeiˈyoˈ yolcu na jnda̱ ljondye na mayuuˈcheⁿ tjaa ˈñeeⁿ na nnda̱a̱ nnteiˈxˈee joona. 	 Godā atraitnes, kuras ir īstas atraitnes!


Ezequías tsotye Manasés, Manasés tsotye Amón, Amón tsotye Josías. 	 Un Ezehijs dzemdināja Manasu; Manass dzemdināja Amonu; Amons dzemdināja Josiju;


Ja na jnaaⁿya cañoomˈluee cwiluiindyo̱ tyooˈ na mañequiaya na cwitaˈndoˈ nnˈaⁿ. Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nlcwaˈ tyooˈwaa mamatseixmaⁿ na ticantycwii na wandoˈ. Ndoˈ juu tyooˈ na mañequiaya cha na nntaˈndoˈna jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, seiiˈa cwiluiiñe Joˈ. 	 Es esmu dzīvā maize, kas no debesīm nākusi.


Quia joˈ tjawinom Jesús njoom ntˈmaⁿ ndoˈ njoom nchˈu na tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ yocheⁿ na tyocanjoom nato na wjaⁿ Jerusalén. 	 Un Viņš, turpinādams ceļu uz Jeruzalemi, apstaigāja pilsētas un miestus mācīdams.


Quia joˈ luaa waa na nnda̱a̱ nlaˈno̱o̱ⁿˈa na laxmaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ na mayuuˈ ndoˈ na tjaaˈnaⁿ na cañˈeeⁿˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 No tā mēs zinām, ka esam no patiesības, un Viņa priekšā varam mierināt savas sirdis.


Jesús tˈoom na wiˈ tsˈoom tsaⁿˈñeeⁿ. Seilioom tsˈo̱o̱ⁿ, tyeⁿnquioomˈm juu. Tsoom nnom: —Maxjeⁿ matyˈiomnaˈ na ljoˈ. Canˈmaⁿˈ. 	 Bet Jēzus apžēlojās par to; Viņš izstiepa savu roku, pieskārās viņam un sacīja tam: Es gribu, topi šķīsts!


Jnda̱ tsoom na luaaˈ nda̱a̱yâ, tsotyeeⁿcheⁿ: —Juu tiˈxˈiaaya Lázaro watsom, sa̱a̱ jo̱ na nntseilcwiya jom. 	 To teicis, Viņš pēc tam sacīja: Mūsu draugs Lācars guļ, bet es eju to modināt no miega.


Ñˈoom na mayuuˈ quia tyolacanda̱a̱ndye ntyee nioom quiooˈndyo ñequio nioom canchˈioo nacjoo nnˈaⁿ ñequio tsjaaˈ na tcoñe casondyecu, tyowaa najndeii na tyolaˈxmaⁿ tsˈiaaⁿmeiⁿˈ na tqueⁿ ljuˈnaˈ nnˈaⁿ cha nnda̱a̱ nlaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ja jau āžu un vēršu asinis un govs pelni, apslacinot sagānītos, svētī miesu tīrībai,


Tixocatiiˈñe cwii sondaro tsˈiaaⁿ na tseixmaⁿ tsjoomnancue, ee lˈue tsˈoom na nquii tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom jom cˈoom na ya ntyjii ñˈeñê. 	 Neviens Dieva kareivis neiesaista sevi pasaulīgās darīšanās, lai izpatiktu tam, kam saistījies ar pienākumu.


Ndoˈ seineiⁿ Jesús cwiicheⁿ ñˈoom tjañoomˈ. Tsoom nda̱a̱na: —Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, matseijomnaˈ juunaˈ chaˈna cwii tsˈaⁿ na tja na waa tyuaaˈ, tjacjoomˈm lqueeⁿ tsjaaⁿ na ya. 	 Citu līdzību Viņš teica tiem, sacīdams: Debesvalstība pielīdzināma cilvēkam, kas labu sēklu iesēja savā tīrumā.


Sa̱a̱ najndyee macaⁿnaˈ na catseiˈno̱ⁿˈ tsˈaⁿ na tjaaˈnaⁿ cwii ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii ncˈe na seijndaaˈñe nquii na seiljeii juunaˈ, 	 Vispirms to saprotiet, ka neviena pravieša mācība Rakstos nav iztulkojama patvaļīgi,


Ntyˈiaaˈ Jesús na jeeⁿ matyˈioo María, ndoˈ jeeⁿ cwityuee nnˈaⁿ judíos na tquiontyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ. Quia joˈ jeeⁿ seichjooˈnaˈ tsˈom Jesús, ndoˈ seiˈndaaˈna ntyjeeⁿ. 	 Jēzus, redzēdams viņu un jūdus, kas ar to bija atnākuši, raudam, garā satriekts, uztrauca sevi,


Ee meiiⁿ na cwiluena na cwitaˈjnaaⁿˈna Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ joo na cwilˈana cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na tiyuuˈ. Laxmaⁿna nnˈaⁿ na tiannˈaⁿndye, nnˈaⁿ na cwilawendye nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, meiⁿcwii leicanda̱a̱ nlˈana yuu na ya. 	 Tie apgalvo, ka pazīstot Dievu, bet darbos to noliedz. Tie ir riebīgi un neticīgi, neder nevienam labam darbam.


Tjeiˈ Jesús tsaⁿjndii naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ na tileicatseineiⁿ. Jnda̱ na jluiˈ tsaⁿjndii, quia joˈ tcoˈyanaˈ tsaⁿˈñeeⁿ, ya seineiiⁿ. Ndoˈ jeeⁿ tjaweeˈ nˈom nnˈaⁿ. 	 Un Viņš izdzina ļauno garu; un tas bija mēms. Un kad ļaunais gars bija izdzīts, mēmais sāka runāt, un ļaudis brīnījās.


¿Cwaaⁿ ntyˈiaayâ ˈu na wiˈ oo na mˈaaⁿˈ pra̱so ndoˈ sacajndo̱o̱ˈâ ˈu?” 	 Kad mēs esam redzējuši Tevi slimu vai cietumā un esam gājuši pie Tevis?


Jnda̱ na tyˈequieˈna quiiˈ tsjoom, tquiena yuu waa wˈaa. Tyˈewana cuarto nandye wˈaa yuu cwicˈeeⁿyana. Ndoˈ ñˈeⁿ Pedro ñequio Jacobo, Juan, Andrés, Felipe, Tomás, Bartolomé, Mateo, Jacobo jnda Alfeo, Simón tsˈaⁿ na cwilue nnˈaⁿ cananista ndoˈ ñˈeⁿ Judas tyjee Jacobo. 	 Un viņi atnākuši uzgāja Vakariņu telpā, kur uzturējās Pēteris un Jānis, Jēkabs un Andrejs, Fīlips un Toms, Bērtulis un Matejs, Jēkabs, Alfeja dēls, un Sīmanis Centīgais, un Jūda, Jēkaba brālis.


Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, xjeⁿ na tˈoomcheⁿ Adán hasta xjeⁿ na tˈoom Moisés, maxjeⁿ tyowje nnˈaⁿ na tyolaˈtjo̱o̱ndyena meiiⁿ na nchii tyolaˈtjo̱o̱ndyena nnom cwii ñˈoom na jnda̱ sa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, chaˈxjeⁿ sˈaa Adán, juu na cwiluiiñe cwii na matseijomnaˈ nquii na quia nndyo. 	 Bet no Ādama līdz Mozum nāve valdīja arī pār tiem, kas nebija apgrēkojušies līdzīgi Ādamam, kas ir Nākamā attēls.


ee na cwiqueⁿna cwenta na xcwe tsamˈaⁿˈyoˈ jo nda̱a̱na ñequio na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ. 	 Kad redzēs jūsu dievbijīgi skaidro dzīvi. (Ef 5,22; Kol 3,18)


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, calaˈljeiiˈndyoˈ chaˈxjeⁿ na matsˈaa. Ndoˈ mati queⁿˈyoˈ cwenta cwaaⁿ ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈljeiiˈndye chaˈxjeⁿ na cwilˈaayâ, caluiiˈndyoˈ joona. 	 Brāļi, sekojiet manai priekšzīmei un vērojiet tos, kas pēc mūsu parauga dzīvo!


Ncˈe na jnda̱ seitjoomˈnaˈ jaa ñˈeⁿ Cristo, teiyo tjeiiˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom jaa cha na ncˈoomnaˈ jaa na nndaaya chaˈna na nndaaˈ jom, ndoˈ na nncuaa na ljoˈ matseiljoˈyunaˈ ñequio na jnda̱ seijndaaˈñê na nntsˈaaⁿ ndoˈ cwiluiinaˈ chaˈxjeⁿ na cjaaweeˈ tsˈoom. 	 Viņā, kas dara visu pēc savas gribas lēmuma, arī mēs esam aicināti mantinieki saskaņā ar Viņa nodomu,


Tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ tˈue nnˈaⁿ judíos jom ndoˈ mawaa na nlaˈcueeˈna jom. Sa̱a̱ quia na jndiiya na jom matseixmaaⁿ tsˈaⁿ tsjoom Roma joˈ na saayâ ñˈeⁿ sondaro ˈnaⁿya. Tjeiiˈndyo̱ jom luee naⁿˈñeeⁿ. 	 Šo vīru jūdi bija saņēmuši un taisījās nogalināt, bet es, uzzinājis, ka viņš ir romietis, piesteidzos ar karaspēku un izglābu to;


Jndye nnˈaⁿ nntjeiiˈndyena cantyja na cwilaˈyuˈya nˈomna. Nncˈomna na jndoondye ntyjeena hasta na nlˈueeˈndyena ñˈoom na nntˈuiinaˈ ncˈiaana. 	 Un tad daudzi ieļaunosies, un viens otru nodos, un viens otru ienīdīs.


Quia na tˈmo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ najndeii na matseixmaⁿ Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na nntseixmaaⁿ quia na nndyonnaaⁿˈaⁿ, nchii cweˈ cuento ñˈoomˈñeeⁿ, ee jndo̱o̱ˈnda̱a̱yâ na tjacantyja na tˈmaⁿ seitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom jom. 	 Mēs pasludinājām jums mūsu Kunga Jēzus Kristus spēku un atnākšanu, nesekodami izgudrotajām pasakām, bet būdami aculiecinieki Viņa varenībai.


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —Juan tyotseitsˈoomñê nnˈaⁿ quia na tyolcweˈ nˈomna. Ndoˈ tyotsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ na calaˈyuˈna ñequio Jesús tsaⁿ na nndyontyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ. Juu tseixmaⁿ Cristo. 	 Bet Pāvils sacīja: Jānis kristīja tautu grēku nožēlošanas kristībā, sacīdams, lai tie tic uz To, kas pēc viņa nāks, t.i., uz Jēzu.


Ndoˈ wˈaa yuu na nntsquieˈyoˈ, joˈ caljooˈndyoˈ. Nchii cweˈ cwii ndoˈ cwii wˈaa nncˈomˈyoˈ. Cwaˈyoˈ ndoˈ cweˈyoˈ nantquie na nñeˈquiana nda̱a̱ˈyoˈ. Ee tsaⁿntjom maxjeⁿ tseixmaaⁿ na coˈñoom na mawantjoom. 	 Bet tanī pat namā palieciet un ēdiet, un dzeriet, kas viņiem ir, jo strādnieks ir savas algas cienīgs! Nestaigājiet no vienas mājas otrā!


Cwii tsˈaⁿ na jnda̱ tquieñe, tintseitiaˈ jom. Catseijndo̱ˈ tsˈoom chaˈcwijom na cwiluiiñe tsotyeˈ. Ndoˈ nnˈaⁿ na cje mˈaⁿ, catsaˈ ñˈeⁿndyena chaˈcwijom na cwiluiindyena ntˈiuˈ nncuˈ. 	 Vecāku vīru nerāj, bet pamāci kā tēvu, jaunekļus - kā brāļus.


Jnda̱ na seicanaaⁿñê yuu na jnda̱ we na ta̱ˈtyeⁿ tsomˈñeeⁿ quia joˈ jndiiya na matseineiⁿ tsaⁿ na jnda̱ we na ñequieendye naⁿˈñeeⁿ na taˈndoˈ. Tso: —Candyoˈ ndoˈ cantyˈiaˈ. 	 Kad Viņš atdarīja otru zīmogu, es dzirdēju otru dzīvnieku sakām: Nāc un redzi!


Ndoˈ José, tsaⁿ na nluiiñe saaˈ María, jom tsˈaⁿ na ñequiiˈcheⁿ tyocantyjaaˈ tsˈom na ntsˈaa yuu na matyˈiomyanaˈ. Ticalˈue tsˈoom na nluiˈjnaaⁿˈñe tsaⁿˈñeeⁿ, joˈ chii seitioom na cweˈ ñemaaⁿˈ nntyuiiˈ ñomca. 	 Bet Jāzeps, viņas vīrs, būdams taisnīgs un negribēdams viņai neslavu celt, gribēja viņu slepeni atstāt.


Cristo ñejom tjoom nawiˈ ncˈe jnaaⁿ jaa, tacaⁿnaˈ na cueˈnnaaⁿˈaⁿ. Jom na ticatseixmaaⁿ jnaⁿ tueeⁿˈeⁿ cwentaa jaa nnˈaⁿ jnaⁿ, cha nnda̱a̱ nncwjaaˈñê jaa cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Cantyja ˈnaaⁿˈ seiiⁿˈeⁿ tueeⁿˈeⁿ, sa̱a̱ ncˈe espíritu ˈnaaⁿˈaⁿ tandoˈxcoom. 	 Jo arī Kristus vienreiz mūsu grēku dēļ miris. Taisnīgais par netaisnīgajiem, nonāvēts gan miesā, bet atdzīvināts garā, lai mūs upurētu Dievam.


Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈjomndyo̱, tjaaˈnaⁿ cwii nnom na nntseiteincwiiˈnaˈ juunaˈ. Cwa quiaaya na quianlˈuaaⁿˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿ joˈ ndoˈ calaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ jom ñequio na xcweeˈ nˈo̱o̱ⁿya ndoˈ mati ñequio na jnda nquiuuya. 	 Tāpēc, saņemdami nesatricināmu valstību, būsim pateicīgi! Ar to mēs, Dievam patikdami kalposim bailēs un godbijībā.


Ee joona macwiˈooñˈomna ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Jesucristo jo nda̱a̱ nnˈaⁿ, ndoˈ tîcatoˈñoomna sˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ na tyoolayuˈ. 	 Jo Viņa vārda dēļ tie izgājuši, neņemdami neko no pagāniem.


Jndyendye nnˈaⁿ ntyˈiaana na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ na tileicalaˈneiⁿ, ndoˈ tcoˈyanaˈ nnˈaⁿ na ticanda̱a̱ˈndye, ndoˈ cwiˈoocaˈ nnˈaⁿ na ntjeiⁿ ncˈeeˈ, ndoˈ ya cwintyˈiaa nnˈaⁿ na nchjaaⁿ. Joˈ chii sˈaanaˈ na jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna. To̱ˈna na tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ Israel. 	 Tā kā ļaudis, redzot mēmos runājam, tizlos staigājam, aklos redzam, brīnījās un godināja Izraēļa Dievu.


Ee na jnda̱ mamantyˈiano̱o̱ⁿ nquii na nncwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ. 	 Jo manas acis redzējušas Tavu pestīšanu,


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na ntyˈiaa na luaaˈ tuii jeeⁿ tyuena. Tyotaˈxˈeena nda̱a̱ ncˈiaana, tyoluena: —¿Ljoˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na luaaˈ tuii? Cwa cwii ñˈoom xco cwindya̱a̱ya jeˈ. Ee tsaⁿmˈaaⁿˈ waa najneiⁿ na matsa̱ˈntjoom meiⁿ jndyetia ndoˈ cwilaˈcanda̱na ñˈoom na matsoom. 	 Un visi brīnījās, viens otram jautādami un sacīdami: Kas ir tas? Kas tā par jaunu mācību, jo Viņam vara ļaunajiem gariem pavēlēt? Un tie Viņam paklausa.


Ee naⁿˈñeeⁿ jnda̱ jlaˈcwjeena nnˈaⁿ na tqueⁿˈljuˈ nˈom, mati profetas. Ndoˈ jeˈ jeˈ macheˈ na joona cwiwena niomˈ, ee matyˈiomyanaˈ na catjoomna na ljoˈ. 	 Jo tie izlējuši svēto un praviešu asinis, tādēļ tu tiem devi asinis dzert; viņi tā cienīgi!


Quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ na jndyendye, tˈoom na wiˈ tsˈoom naⁿˈñeeⁿ ee cweˈ mˈaⁿntjeiⁿtona ndoˈ tjaa ˈñeeⁿ na nnteijndeii joona. Laxmaⁿna chaˈcwijom cwii tmaaⁿˈ canmaⁿ na tjaa ˈñeeⁿ juu na ya nnteixˈee. 	 Bet, redzot ļaudis, Viņam kļuva to žēl, jo viņi bija apspiesti kā avis, kam nav gana.


Quia joˈ Pedro to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tcuu tcuu tsoom nda̱a̱na chaˈtso na tuii. 	 Tad Pēteris iesāka un attēloja viņiem pēc kārtas, sacīdams:


Ee nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na tso: “Tincˈoomˈyaˈ ñequio cwiicheⁿ tsˈaⁿ”, majom matsoom: “Tintseicueˈ tsˈaⁿ.” Joˈ chii xeⁿ na tyoocheˈ na cweˈ mˈaaⁿˈyaˈ ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, sa̱a̱ nntseicueˈ tsˈaⁿ, maxjeⁿ jnda̱ seitjo̱o̱ndyuˈ nnom chaˈwaa ljeiiˈñeeⁿ. 	 Jo kas sacījis: Nepārkāp laulību, tas arī teicis: Nenokauj! Ja nu tu nepārkāp laulību, bet nokauj, tu esi likuma pārkāpējs.


Chaˈtso nmeiⁿˈ nntsuunaˈ, sa̱a̱ ˈu mˈaaⁿˈ ndoˈ mˈaaⁿndyuˈ. Nleindyo joonaˈ chaˈna liaa. 	 Tās zudīs, bet Tu paliksi, un tās visas sadils kā drēbes.


Quia joˈ tyˈena lˈaa na jñoom joona ndoˈ jliuna chaˈxjeⁿ na tsoom. 	 Un tie, kas bija sūtīti, aizgāja un atrada kumeļu stāvam, kā viņš tiem bija sacījis.


Sa̱a̱ na matseixmaⁿya apóstol jeˈ, matseixmaⁿya joˈ ncˈe naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, meiⁿ ticweˈ tsˈiaaⁿˈndyo juunaˈ, ee seijndo̱tya̱ya naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ, nchiiti ntˈomcheⁿ apóstoles, meiⁿ nchii cwiluii tsˈiaaⁿˈñeeⁿ cweˈ cantyja ˈnaⁿ nnco̱, sa̱a̱ cwiluii juunaˈ ncˈe nayaˈñeeⁿ na matseixmaaⁿ. 	 Bet, pateicoties Dieva žēlastībai, es esmu tas, kas es esmu, un Viņa žēlastība manī nebija nesekmīga, un es strādāju vairāk par viņiem visiem, tomēr ne es, bet Dieva žēlastība kopā ar mani.


Ndoˈ matsotyeeⁿ nnom: —Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ. ˈO nntyˈiaˈyoˈ na nnaaⁿ cañoomˈluee. Ndoˈ nntyˈiaˈyoˈ na nnquiocue ángeles na mˈaaⁿ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaaⁿya na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ na nncˈoowanndaˈna. 	 Un Viņš tam sacīja: Patiesi, patiesi, es jums saku: jūs redzēsiet debesis atvērtas un Dieva eņģeļus uzejam un nonākam pār Cilvēka Dēlu.


’Joˈ chii cwiñequiaayâ ñˈoom naya nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ welooya na ñetˈom teiyo na nntsˈaaⁿ. 	 Un mēs pasludinām jums to solījumu, kas dots mūsu tēviem;


Tueⁿˈeⁿ waaˈ Zacarías. Tjaqueⁿˈeⁿ ndoˈ tquiaaⁿ na xmaⁿñe Elisabet. 	 Un viņa, iegājusi Zaharija namā, sveicināja Elizabeti.


Quia joˈ juu tyee na cwiluiitquieñe jndiiˈñê tscaˈnnoom na lioomˈm, tsoom: —¿Aa cwimacaⁿtinaˈ ˈñeeⁿ nñequiotjeiˈyuuˈndyeti jnaaⁿˈaⁿ? 	 Tad augstais priesteris saplēsa savas drēbes un sacīja: Kam mums vēl vajag liecinieku?


Ee ja nchii ñequiiˈcheⁿ nncˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ. Sa̱a̱ ndyeñeeⁿˈ ñequiiˈcheⁿ na mˈaⁿna quiiˈntaaⁿˈyoˈ ndoˈ quia na ñeˈcalˈaˈyoˈ naya joona, wanaaⁿ. 	 Jo trūcīgie ir vienmēr pie jums, un, ja jūs gribēsiet, varēsiet viņiem labu darīt; bet es neesmu vienmēr pie jums.


Joˈ chii tacatsonaˈ na nntio̱ˈñˈo̱o̱ⁿya cwii ndoˈ cwii ncˈiaaya. ˈO calaˈjnda̱ˈyoˈ na tilˈaˈyoˈ cwii nnom na jnaaⁿˈ joˈ nntseicwachuuˈñenaˈ juu ndoˈ nntsˈaanaˈ na nntseitjo̱o̱ñe. 	 Tāpēc netiesāsim vairs viens otru, bet labāk apsveriet to, lai nedotu savam brālim piedauzību vai apgrēcību.


Sa̱a̱ ntˈomndyoˈ ˈo na mˈaⁿˈyoˈ Tiatira na tyoolajomndyoˈ ñˈoom na cwindye naⁿˈñeeⁿ, meiⁿ tyoowijndo̱ˈ nˈomˈyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ na cwiluena laˈxmaⁿnaˈ ñˈoom wantyˈiuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Satanás. Ndoˈ na luaaˈ waa ticatio̱o̱tya̱ xuu nacjoˈyoˈ. 	 Un citiem, kas atrodas Tiatirā: nevienam, kam nav šīs mācības, un kas, kā viņi saka, sātana dziļumus nav pazinuši, es neuzvelšu nekādas citas nastas.


Ndoˈ teicˈuaa jndyeeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nchquiuˈñeeⁿ, matso: —Luaañe Jndaaya na jeeⁿ candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya. Candyeˈyoˈ ñˈoom ˈñom. 	 Un balss atskanēja padebesī, sacīdama: Šis ir mans mīļais Dēls, Viņu klausiet!


Ndoˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ, ¿aa nchii cweˈ tsˈaⁿ na macuuñe nˈoom? ¿Aa tiyuuˈ na jom jnda María? Ndoˈ ntyjeeⁿ, ¿aa nchii Jacobo ñequio José ndoˈ Judas ñequio Simón? Ndoˈ mati yolcu ntyjeeⁿ mˈaⁿna quiiˈntaaⁿya. Joˈ chii tˈomna na tineiiⁿna jom. 	 Vai Viņš nav galdnieks, Marijas dēls, Jēkaba un Jāzepa, un Jūdas, un Sīmaņa brālis? Un vai Viņa māsas nav šeit pie mums? Un tie ieļaunojās no Viņa.


Ndoˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na ticˈomna nacje ˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, matsˈaa chaˈna cwii nquieena cha nncwantjo̱ⁿya joona, meiiⁿ na mayuuˈ mˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ ljeii ˈnaaⁿˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe na mˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ Cristo. 	 Tiem, kas padoti bauslībai, it kā arī es būtu padots bauslībai, lai iemantotu tos, kas bija padoti bauslībai (lai gan es pats nebiju padots bauslībai); tiem, kas bija bez bauslības, it kā arī es būtu bez bauslības, lai iemantotu tos, kas bija bez bauslības (kaut es nebiju bez Dieva bauslības, bet biju padots Kristus bauslībai).


Ee naⁿmˈaⁿˈ tiˈmaaⁿˈ nˈomna meiⁿ cwjena na mˈaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ Taya Jesucristo. 	 Cilvēkiem, kas savas dzīvības devuši par mūsu Kunga Jēzus Kristus vārdu.


Ee meiiⁿ joo nnˈaⁿ na cwilaˈjnda̱na na caluii ˈnaaⁿ seiiˈyoˈ ticalacanda̱na chiuu tˈmaⁿ ljeiiˈñeeⁿ. Sa̱a̱ cwijooˈ nˈomna na quiandyoˈ na caluii naljoˈ cha nnda̱a̱ nlaˈsˈandye na jnda̱ tantjomna ˈo. 	 Bet arī apgraizītie nepilda likumu; viņi grib, ka jūs ļautu apgraizīties, lai lielītos ar jūsu miesām.


Sa̱a̱ laaˈtiˈ waa na seicanda̱a̱ˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom na seineiiⁿ ñequio ndyuee profetas na maxjeⁿ nncueˈ Cristo tsaⁿ na jñoom. 	 Jo Dievs to tā izpildīja, kā ar visu praviešu mutēm priekšsludinājis, ka Kristum jācieš.


Juunaˈ matseijomnaˈ chaˈna ndaaljoˈ na tjaaˈñe cwii yuscu naquiiˈ ndyee tsuaˈ xjeⁿ jnda̱a̱ tyooˈ. Ndoˈ seicandeiiˈnaˈ chaˈwaa tsqueeⁿ tyooˈñeeⁿ. 	 Tā līdzīga raugam, kuru sieviete paņēma un iejauca trijos mēros miltu, kamēr viss sarūga.


Calajomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱ chaˈna cwilaˈjomndye quiooˈndyo na ljoyu cwilˈa tsˈiaaⁿ. Ndoˈ quiaandyoˈ na nntaˈjnaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya. Ee ja tincˈuaaˈ tsˈo̱o̱ⁿya ndoˈ mˈaaⁿya na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo. Ndoˈ nliuˈyoˈ na nntaˈjndyee añmaaⁿˈyoˈ. 	 Ņemiet manu jūgu uz sevis un mācieties no manis, jo es esmu lēnprātīgs un pazemīgu sirdi; un jūs atradīsiet mieru savām dvēselēm.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —¿Aa cwilaˈtiuuˈyoˈ na luaaˈ tjoomna ee na tˈmaⁿti jnaaⁿna waa, nchiiti chaˈtso ntˈomcheⁿ ncˈiaana ndyuaaˈñeeⁿ? 	 Un Viņš tiem atbildēja, sacīdams: Vai jūs domājat, ka šie galilejieši bija lielāki grēcinieki nekā visi galilejieši, tāpēc ka viņiem tā bij jācieš?


Ndoˈ mati ˈo nntjeiˈyuuˈndyoˈ cantyja ˈnaⁿya, ee mˈaⁿˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ xjeⁿ na to̱ˈjndya̱a̱ tsˈiaaⁿmeiiⁿ. 	 Un jūs dosiet liecību, tāpēc ka no sākuma esat pie manis.


Ee quia ljoˈcheⁿ nnquioo cwii nawiˈ na tˈmaⁿticheⁿ na meiⁿjom ndiiˈ tyootjoom nnˈaⁿ cantyjati xjeⁿ na tuii tsjoomnancue hasta jeˈ. Ndoˈ xuee na cwii wjaatinaˈ, meiⁿ tajom cwii nluiinndaˈ cwiicheⁿ nawiˈ chaˈna juunaˈ. 	 Jo tad būs lielas bēdas, kādas nav bijušas no pasaules sākuma līdz pat šim un arī vairs nebūs.


Joˈ chii cweˈ teiˈnomna ndyuaa Misia. Tyˈecuena hasta tquiena tsjoom Troas, nndyooˈ ˈndyoo ndaaluee. 	 Tad viņi, pagājuši garām Mīzijai, nonāca Troadā.


Ndoˈ majndyeti nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na cwintyˈiaana na mˈaaⁿya pra̱so, cwinˈomtˈmaaⁿˈndyena nˈomna na tiˈmaaⁿˈ nˈomna cwilaneiⁿna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na cwicantyjaaˈ nˈomna Ta Jesús. 	 Un daudzi brāļi Kungā, iedvesmoti no manām važām, arvien sekmīgāk uzdrošinās bezbailīgi sludināt Dieva vārdu.


Catseijnduˈ na cjee nncwjeˈcañoomˈ ja, 	 Jo Dēma, šo pasauli mīlēdams, atstāja mani un aizgāja uz Tesalonīki,


’ˈO nnˈaⁿ fariseos ñˈeⁿ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo ee cweˈ cwilˈaˈyaˈyoˈ na jeeⁿ ya nnˈaⁿndyoˈ. Ee cwiñeˈquiaˈyoˈ diezmo cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiweˈ ntjoomˈyoˈ hasta meiⁿ cweˈ tscojñom tsˈoomjndya ñequio tscolcoo ñequio lqueeⁿ cameiⁿnom sa̱a̱ ticalacanda̱ˈyoˈ ñˈoom na tˈmaⁿti naquiiˈ ñˈoom na tqueⁿ Moisés. Ñˈoomˈñeeⁿ maˈmo̱ⁿnaˈ chiuu na cˈomˈyoˈ cantyja na matyˈiomyanaˈ ndoˈ cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ ndoˈ calacanda̱ˈyoˈ ñˈoom na cwinduˈyoˈ. Maxjeⁿ matyˈiomyanaˈ na cwiñeˈquiaˈyoˈ diezmo sa̱a̱ mati calacanda̱ˈyoˈ ñˈoommeiⁿˈ na tˈmaⁿti na sa̱ˈntjom Moisés. 	 Bēdas jums, rakstu mācītāji un farizeji, jūs liekuļi! Jūs dodat desmito daļu no mētrām, dillēm un ķimenēm, bet neievērojat svarīgāko bauslībā: taisnību, žēlsirdību un ticību. Šo jums vajadzēja darīt un to neatstāt.


Cristo cwiluiiñê naxueeñe na mayuuˈcheⁿ, tuiiñê tsjoomnancue. Jom mañequiaaⁿ naxuee nnom ticwii cwii tsˈaⁿ. 	 Bija patiesa Gaisma, kas apgaismo katru cilvēku, kas nāk šinī pasaulē.


’Macweˈ joˈ xeⁿ cantyja na mantyˈiaˈ wjaañˈoomnaˈ ˈu na matseiˈtjo̱o̱ndyuˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, queⁿˈ cheⁿnncuˈ xjeⁿ chaˈcwijom na macwjiˈ tsˈom njomˈ ndoˈ matquieˈ juunaˈ cha taxocatseitjo̱o̱ndyuˈtiˈ. Ee ñecuaa meiiⁿ na tacanda̱a̱ˈndyuˈ sa̱a̱ nncuˈ nluiˈnˈmaaⁿndyuˈ. Ndoˈ xeⁿ tiñeˈqueⁿˈ cheⁿnncuˈ xjeⁿ cantyja ˈnaⁿˈ, meiiⁿ na canda̱a̱ˈndyuˈ ñeˈcˈoomˈ, meiⁿchiuucheⁿ bˈio nncjuˈnaˈ ˈu. 	 Ja tava labā acs apgrēcina tevi, izrauj to un aizmet no sevis projām, jo labāk tev zaudēt vienu no saviem locekļiem, nekā visa tava miesa tiek iemesta ellē.


Mati tyotseiyuˈya tsˈom Isaac ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ tioˈnaaⁿñe ntseinaaⁿ Jacob ñˈeⁿ Esaú cantyja ˈnaaⁿˈ ndyu na wjaa wjaatinaˈ. 	 Ticībā Īzāks svētīja nākotnei Jēkabu un Ezavu.


Quia joˈ tso Jesús nnoom: —Ndiˈ nntsjo̱o̱, meiⁿcwii tsˈaⁿ ticatsuˈ nnom chiuu waa na tuii. Sa̱a̱ cjaˈ, cjaˈtseicaˈmo̱ⁿndyuˈ nnom tyee, ndoˈ quiaaˈ quiooˈ nnoom na tseixmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ na sa̱ˈntjom Moisés. Luaaˈ catsaˈ cha caluiˈyuuˈnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jnda̱ nˈmaⁿˈ. 	 Un Jēzus sacīja viņam: Pielūko, ka tu par to nesaki nevienam, bet ej, parādies priesterim un upurē dāvanu, kādu Mozus pavēlējis viņiem par liecību!


Sa̱a̱ Jesús tsoom nnom: —Tinduˈyoˈ na ticwanaaⁿ ee juu tsˈaⁿ na ticˈoom nacjooya, maxjeⁿ matseijomñê ñˈeⁿndyo̱ jaa. 	 Un Jēzus sacīja viņam: Neliedziet, jo kas nav pret jums, tas ir ar jums.


Tso Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoomˈm: —Tijoom jaawintyjeeˈnaˈ na ñeˈcatseiquiaanaˈ nnˈaⁿ na calˈana jnaⁿ, sa̱a̱ nntˈuiiwiˈnaˈ tsˈaⁿ na jnaaⁿˈ juu nncjaachuunaˈ nnˈaⁿ na mati nlˈana jnaⁿ. 	 Un Viņš sacīja saviem mācekļiem: Nav iespējams, ka apgrēcība nenāktu; bet bēdas tam, caur ko tā nāk!


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na taˈjnaaⁿˈna Jesús ñequio yolcu na tyˈentyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ na jnaⁿ Galilea, tyontyˈiaa tquiana na luaaˈ tjom Jesús. 	 Bet visi Viņa pazīstamie un sievietes, kas ar Viņu bija nākušas no Galilejas, to redzēdamas, stāvēja nostāk.


’ˈO nnˈaⁿ fariseos ñˈeⁿ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo ee cweˈ cwilˈaˈyaˈyoˈ na jeeⁿ ya nnˈaⁿndyoˈ. Matseijomnaˈ ˈo chaˈna ndeiˈluaa na jeeⁿ canchiiˈ lˈa nnˈaⁿ, na cweˈ nacjooˈnaˈ nntyˈiaaˈ tsˈaⁿ na jeeⁿ neiⁿncooˈ sa̱a̱ naquiiˈnaˈ tooˈ ndeii nnˈaⁿ ñequio chaˈtso nnom na tsˈiaaⁿ. 	 Bēdas jums, rakstu mācītāji un farizeji, jūs liekuļi, jo jūs līdzinaties nobalsinātiem kapiem, kas no ārienes cilvēkiem izrādās daiļi, bet iekšā ir miroņu kaulu un visādas netīrības pilni.


Cweˈ ncˈe joˈ, chaˈtso na ñejnduˈyoˈ yuu najaaⁿñe, maxjeⁿ nleitquiooˈ ñˈoomˈñeeⁿ yuu na xuee. Ndoˈ ñˈoom na jnda̱ jlaneiⁿˈyoˈ na ñemaaⁿˈ ñemaaⁿˈ naquiiˈ lˈaa na ta̱ˈ, maxjeⁿ nleicˈuaanaˈ chˈeⁿ. 	 Tāpēc, ko jūs esat teikuši tumsā, to runās gaismā; un ko jūs kambaros sacījāt ausī, tas tiks sludināts no jumtiem.


Ee nnom Ta Jesús toˈño̱ⁿya ñˈoom na tˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ, na mañejuu teijaaⁿ na seiquioo Judas jom luee nnˈaⁿ, toˈñoom tyooˈ 	 Jo no Kunga es saņēmu, ko arī jums atstāju, ka Kungs Jēzus tanī naktī, kad Viņš tika nodots, paņēma maizi,


Jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, juu ñˈoom na matseiljeiya luaaˈ, ñˈoom na mayuuˈ juunaˈ. 	 Bet ko es jums rakstu, lūk, Dievs to zina, ka es nemeloju.


Ndoˈ cha na mˈmo̱ⁿndyeyunaˈ na cwiluiindyoˈ ntseinaaⁿ jñoom Espíritu na tseixmaⁿ Jnaaⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ nqueⁿ mañequiaaⁿ na cwinduˈyoˈ: “Tsotya̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 Bet tā kā jūs esat bērni, tad Dievs sūtīja sava Dēla Garu jūsu sirdīs, kas sauc: Abba - Tēvs!


Xjeⁿˈñeeⁿ tyjeˈcañoom cwii yuscu Samaria joˈ joˈ na nncwjiˈ ndaatioo. Matsoom nnom: —Quiaaˈ ndaatioo nncˈua. 	 No Samarijas atnāca sieviete smelt ūdeni. Jēzus sacīja viņai: Dod man dzert!


Cwiwitquiooˈya na tjaa ˈñeeⁿ maqueⁿnaˈ juu na tjaa jnaⁿ cwicotseixmaⁿ ncˈe machˈee chiuu macaⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, ee ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsonaˈ: “Tsˈaⁿ na tjaa jnaⁿ cwicotseixmaⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, macaⁿnaˈ na catseiyuˈya tsˈom ñˈeⁿñê.” 	 Bet ka likums nevienu Dieva priekšā neattaisno, par to teikts: Taisnīgais dzīvo no ticības.


Maluaaˈ machˈeenaˈ ñequio tsaa tsˈaⁿ na matseixmaⁿnaˈ cwii na tjacañjoomˈñe tsˈaⁿ, meiiⁿ na jeeⁿ cachjoonaˈ sa̱a̱ teinomˈnaˈ na jndye ljoˈ nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ. Cwii chom cachjoo sa̱a̱ nnda̱a̱ nntseiconaˈ cwii jnda̱a̱ tˈmaⁿ. 	 Tāpat arī mēle ir mazs loceklis, bet veic lielas lietas. Lūk, cik maza uguns aizdedzina lielu mežu!


Matyˈiomyanaˈ na luaaˈ calˈaaya. Ndoˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa cjaaweeˈ tsˈoom na ljoˈ, 	 Jo tas ir labi un patīkami Dievam, mūsu Pestītājam,


Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ jlaˈjndeiiˈ ndyueena, jluena: —Ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿ matseijmeiⁿˈnaˈ nnˈaⁿ chaˈwaa tsˈo̱ndaa Judea. Tyochˈeeⁿ na ljoˈ tsˈo̱ndaa Galilea, ndoˈ mati ñjaaⁿ. 	 Un tie uzmācās viņam, sacīdami: Viņš kūda tautu, mācīdams visā Jūdejā, sākot ar Galileju līdz šejienei.


Yocheⁿ na mˈaaⁿya na mañequia naxuee quiiˈ nˈomˈyoˈ, calayuˈyoˈ ñequiondyo̱ ja na cwiluiindyo̱ naxueeñe. Ee na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ nlaxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na nqueⁿ cwiluiiñê naxueeñe. Jnda̱ na seineiⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ, tjaaⁿ yuu na xocaliu naⁿˈñeeⁿ jom. 	 Kamēr jums ir gaisma, ticiet gaismai, lai jūs būtu gaismas bērni! To Jēzus sacīja un aizgāja, un pazuda no viņiem.


Ndoˈ cwitsjoomya xuee najndyee smanaⁿ manluiˈnom ñeˈquioomˈ, tyˈena yuu waa tseiˈtsuaaˈ Jesús. 	 Un pirmajā nedēļas dienā, ļoti agri, kad saule jau bija uzlēkusi, viņas gāja uz kapu


tsˈaⁿ na maxjeⁿ ñˈeeⁿ ñˈeⁿndyô̱ cantyjati xuee na teitsˈoomñe Jesús sˈaa Juan hasta xuee quia na tjawaaⁿ. Macaⁿnaˈ na nntseijomñê tsaⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿndyô̱ na nntjeiˈyuuˈndyô̱ na jnda̱ tandoˈxco Jesús. 	 Sākot ar Jāņa kristību, līdz tai dienai, kad Viņš no mums tika uzņemts debesīs, jākļūst līdz ar mums par Viņa augšāmcelšanās liecinieku.


Jndyendye nnˈaⁿ tyoˈoontyjaaˈna Juan na nntseitsˈoomñê joona. Quia joˈ tyotsoom nda̱a̱na: —ˈO tsjaaⁿ canduulja, ¿ˈñeeⁿ tˈmo̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ na caleiˈnomˈyoˈ na nndyocwjeeˈcañoom na nntseiwˈii Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo? 	 Viņš runāja ļaudīm, kas nāca pie viņa kristīties: Jūs, odžu dzimums! Kas jūs mācīja bēgt no nākamajām dusmām?


Ticwii chu tyocaa José ñˈeⁿ María Jerusalén quia cwiweeˈ xuee pascua. 	 Un Viņa vecāki Lieldienu svētkos ik gadus gāja uz Jeruzalemi.


Chaˈtso nmeiⁿˈ machˈeeⁿ cha meiⁿcwii tsˈaⁿ tincwjiˈsˈañe tincwjiˈscuñe cheⁿnquii jo nnoom. 	 Lai neviens cilvēks nelielītos Viņa priekšā.


Ee tsˈaⁿ na nñequiaañeñˈeⁿ cantyja na lˈue tsˈom seiiˈ, majuu joˈ nntsˈaanaˈ chaˈcwijom cwiweˈ ntjom, nntseiˈndaaˈna jom ndoˈ nncueeⁿˈeⁿ. Sa̱a̱ xeⁿ machˈeeⁿ yuu na cjaweeˈ tsˈom Espíritu, nñequiaaⁿ na nnloˈñom tsaⁿˈñeeⁿ na ticantycwii na wandoˈ añmaaⁿˈ. 	 Jo ko cilvēks sēs, to arī pļaus. Kas sēj savā miesā, tas no miesas pļaus iznīcību, bet kas sēj garā, tas no gara pļaus mūžīgo dzīvi.


Tyˈo̱o̱tsˈom sˈaaⁿ chaˈtso nmeiⁿˈ chaˈxjeⁿ nqueⁿ jnda̱ seijndaaˈñê na ticantycwii na lˈue tsˈoom na nncuaa, ndoˈ seicanda̱a̱ˈñenaˈ naljoˈ ee Taya Jesucristo. 	 Saskaņā ar mūžīgo lēmumu, ko Viņš piepildīja mūsu Kungā Jēzū Kristū.


Tyotaˈxˈeendyena: —¿Yuu mˈaaⁿ nqueⁿ na tuiiñê rey cwentaa nnˈaⁿ judíos? Ee jâ jnda̱ ntyˈiaayâ na teitquiooˈñe caxjuu cwentaaⁿˈaⁿ na ndicwaⁿ mˈaaⁿyâ ndyuaayâ jo ndoˈ yuu na macaluiˈ ñeˈquioomˈ. Joˈ na tquio̱o̱yâ na nlatˈmaaⁿˈndyô̱ jom. 	 Sacīdami: Kur ir piedzimušais jūdu Ķēniņš? Jo mēs redzējām Viņa zvaigzni austrumos un atnācām Viņu pielūgt.


Sa̱a̱ xeⁿ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na jnda̱ seijndaaˈñe naquiiˈ tsˈom na xonquiaa na nncoco nomjnda, ee na mantyˈiaaˈ na ticaⁿnaˈ, ya catsˈaa na ljoˈ. 	 Bet kas, nebūdams padots nekādai nepieciešamībai, noteikti nospriedis savā sirdī un, rīkojoties saskaņā ar savu brīvo gribu, ir nolēmis savā sirdī paturēt savu meitu jaunavībā, tas labi dara.


¡Candyeˈyoˈ ñˈoommeiiⁿ ˈo naⁿtya! ¡Catyueeˈyoˈ ndoˈ calaˈxuaˈyoˈ cantyja na cwajndii nntjomˈyoˈ na nlcoˈwiˈnaˈ ˈo! 	 Klausieties, bagātie, raudiet un vaimanājiet par tām nelaimēm, kas jums tuvojas!