Ja meiⁿcwii tîcatseintjaˈndyo̱ ñˈeⁿ nnˈaⁿ meiⁿ ticwjaaˈndyo̱ tiaˈ nnˈaⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ meiⁿ naquiiˈ lanˈom nchˈu oo meiⁿquia joo naquiiˈ tsjoom. 	 Un viņi nav atraduši mani svētnīcā ar kādu strīdamies, ne ļaudis kūdām uz sacelšanos ne sinagogās,


Quia joˈ tso jnaaⁿ nnoom: “Ta, jnda̱ seitjo̱o̱ndyo̱ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ njomˈ ˈu. Tacatseixmaⁿya na nntsuˈ na jndaˈ ja.” 	 Un dēls sacīja viņam: Tēvs, es esmu grēkojis pret debesīm un pret tevi; es vairs neesmu cienīgs, ka mani sauc par tavu dēlu.


Xeⁿ mˈaaⁿ ˈñeeⁿ cwiindyoˈ ˈo na matseitiuu na cwiluiiñe tsˈaⁿ na mañequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom oo na waa cwii nnom tsˈiaaⁿ na mañequiaa Espíritu na matseixmaⁿ, catseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na ñˈoomwaaˈ na matseiljeiya, ñˈoom na matsa̱ˈntjom Ta Jesús juunaˈ. 	 Ja kādam šķiet, ka viņš ir pravietis vai gara cilvēks, tad viņam jāzina, ka tas, ko jums rakstu, ir Kunga pavēle.


Ndoˈ jlue nnˈaⁿ judíos nnoom: —Nchaa lˈuu mayuuˈ na jnda̱ ntyˈiaˈ Abraham ee ˈu meiⁿ cweˈ wenˈaaⁿ nchooˈ nqui chuˈ tyooweeˈ. 	 Tad jūdi sacīja Viņam, Tev vēl nav piecdesmit gadu, un Tu esi Ābrahamu redzējis?


Quia joˈ ¿chiuu tuii na jeˈ taneiⁿˈyoˈ ja chaˈxjeⁿ quialjoˈ? Ee macwjiˈyuuˈndyo̱ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ chiuu tyomˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ, hasta meiiⁿ na nˈomnda̱a̱ˈyoˈ nntjeiˈyoˈ na nntiomˈyoˈ nˈom no̱o̱ⁿ. 	 Kur tad jūsu svētlaimība? Jo es jums apliecinu, ka jūs, ja tas būtu bijis iespējams, savas acis būtu izrāvuši un man atdevuši.


Meiⁿ cweˈ ticˈoomˈ nˈomna na nncˈomna na nquiaana Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Dieva bijības nav viņu acu priekšā.


Quia matseiljeii tsˈaⁿ tsom na matseijndaaˈñenaˈ cwii na lˈue tsˈom, ñˈoom na chuu tsomˈñeeⁿ, tjaaˈnaⁿ najndeiinaˈ yocheⁿ na ndicwaⁿ wandoˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Jo kur ir testaments, tur nepieciešami jāpierāda mantojuma atstājēja nāve,


Cwii cwii ndiiˈ na macjaañjoomˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo, nnom Tyˈo̱o̱tsˈomya, mañequiaya na quianlˈuaaⁿˈaⁿ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Es pateicos savam Dievam, kad vien jūs pieminu,


Ee tiˈjndaaya luaa, chaˈcwijom jnda̱ tueeⁿˈeⁿ ndoˈ wandoˈnnaaⁿˈaⁿ, tsuuñê ndoˈ teijndaaˈñennaaⁿˈaⁿ.” Quia joˈ to̱ˈna na tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena. 	 Jo šis mans dēls, kas bija miris, ir atkal dzīvs; kas bija zudis, ir atkal atrasts! Un viņi sāka dzīrot.


Ndoˈ Zacarías, tsotye yuˈndaa, tooˈ quiiˈ tsˈoom mˈaaⁿ Espíritu Santo. Tyoñequiaaⁿ ñˈoom na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ tsˈoom. Tsoom: 	 Un Zaharijs, viņa tēvs, Svētā Gara piepildīts, pravietoja, sacīdams:


Catseitˈmaaⁿˈndyuˈ tsotyeˈ ñˈeⁿ tsoˈndyoˈ. Ndoˈ cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ncˈiaˈ chaˈxjeⁿ na jnda ntyjiˈ ñequio nncuˈ. 	 Tev būs savu tēvu un māti godāt, un tev būs savu tuvāko mīlēt kā sevi pašu!


Ndoˈ taˈxˈeendyeti naⁿˈñeeⁿ nnoom. Jluena: —Matsuˈ na ˈu meiⁿ nchii Cristo cwiluiindyuˈ, meiⁿ Elías, meiⁿ nquii profeta na tso Moisés na nñequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ya, quia joˈ ¿chiuu na matseitsˈoomndyuˈ nnˈaⁿ? 	 Un tie viņam jautāja: Kāpēc tad tu kristī, ja tu neesi ne Kristus, ne Elijs, ne pravietis?


Cantyja ˈnaaⁿˈ juu nñequiaanaˈ na jeeⁿ neiⁿˈ ndoˈ nncjaaweeˈ tsˈomˈ. Mati jndye nnˈaⁿ nncˈomna na jeeⁿ neiiⁿna na nluiiñê. 	 Un Tev būs prieks un līksmība, un daudzi priecāsies par viņa piedzimšanu.


Chaˈxjeⁿ na tsjo̱o̱ya njomˈ quia na jluiiˈa Macedonia na caljooˈndyuˈ Éfeso na catsa̱ˈntjomˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na ticatˈmo̱o̱ⁿna ñˈoom na tiyuuˈ, 	 Aiziedams uz Maķedoniju es lūdzu tevi palikt Efezā, lai tu piekodinātu dažiem nemācīt citādi


Sa̱a̱ tichaˈtsondye nnˈaⁿ cwilaˈno̱ⁿˈna na ljoˈ ee jnda̱ ljeiiˈnaˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena cwii na cweˈ nnˈaⁿ lˈa, ndoˈ quia cwicwaˈna nantquieˈñeeⁿ, cwitjeiiˈna cwenta na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena juunaˈ. Ndoˈ ncˈe na tyoowijndo̱ˈ nˈomna cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ, joˈ chii juu na mˈaaⁿˈ nˈomna tseixmaⁿnaˈ cwii na jnda̱ tˈaaˈnaˈ na cwajndii. 	 Bet ne visos ir atziņa. Daži pieraduši vēl līdz šim pie elkiem, ēd it kā elkupuri, un tā viņu sirdsapziņa, vāja būdama, tiek apgānīta.


Ee ljoˈ na titquiooˈ na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnda̱a̱ nncwajnaaⁿˈ tsˈaⁿ joˈ quia na mantyˈiaaˈ chaˈtso na sˈaaⁿ. Ee xjeⁿ na tuiicheⁿ tsjoomnancue cwiwitquiooˈya na jom cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ chaˈwaa xuee waa na jneiⁿ. Joˈ chii nnˈaⁿ natia ljoˈ cwilˈa xocanda̱a̱ nluena na tjaaˈnaⁿ jnaⁿ cachona, meiⁿ xocanda̱a̱ ntaˈñoomˈndyena. 	 Jo tas, kas Viņā neredzams, un Viņa mūžīgais spēks, un dievība no pasaules radīšanas ir ar prātu saskatāmi Viņa darbos; tāpēc viņi ir neattaisnojami.


Joˈ chii Pablo ñˈeⁿ Bernabé jlaˈteincwiiˈna ncˈeeˈna chii tquiaa tsˈojnda̱a̱ na chuuˈ na tˈmo̱ⁿnaˈ na tisˈa lˈa nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ. Jnda̱ chii tyˈena tsjoom Iconio. 	 Un tie, nokratījuši uz viņiem putekļus no savām kājām, aizgāja uz Ikoniju.


Joˈ chii macaⁿˈa nda̱a̱ˈyoˈ na catˈmo̱ⁿˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ jom. 	 Tāpēc es jūs uzaicinu, lai jūs parādītu viņam mīlestību.


Chaˈtso nnom natia, laxmaⁿnaˈ jnaⁿ ndoˈ waa jnaⁿ na ticjaañˈoomnaˈ tsˈaⁿ na nntsuuñe. 	 Katra netaisnība ir grēks, un ir nāvīgs grēks.


Chaˈtso na cwilˈaˈyoˈ, tilaˈncjooˈndyoˈ meiⁿ ticalañˈeeⁿˈ ndyueˈyoˈ ñequio ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈyuˈ 	 Dariet visu bez kurnēšanas un bez kavēšanās.


Ticwii cwii tsˈaⁿ na mandii ñˈoommeiiⁿ cantyja chiuu cwindyonaˈ na teiljeii tsomwaañe, ja Juan mañequiaya na caljeii tsaⁿˈñeeⁿ na waa na teincuuˈ. Ee xeⁿ nntseicwaljooˈ tsˈaⁿ ñˈoom nacjooˈ ñˈoommeiiⁿ, quia joˈ nacjoomˈm nntseicwaljooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso nawiˈ tˈmaⁿ na teiljeii naquiiˈ librowaa. 	 Es apliecinu katram, kas dzird šīs grāmatas pravietojumu vārdus: Ja kas tiem ko pieliktu, tam Dievs uzliks tās mocības, par kurām rakstīts šinī grāmatā.


Matsoom: —Luaa matseiˈno̱ⁿˈa ˈo re, xeⁿ nntsaatya̱a̱ya nntjo̱o̱ⁿya nata̱ˈ, ndoˈ tˈmaⁿ nntsuundyo̱. Nchii macanda̱ canchuu ñequio wˈaandaa, sa̱a̱ mati ncjo̱o̱ya nncwja̱a̱ya. 	 Sacīdams viņiem: Vīri, es redzu, ka kuģošana sāk izvērsties briesmās un lielā postā ne tikai kravai un kuģim, bet arī mūsu dzīvībām.


Quia joˈ tso ángel no̱o̱ⁿ: —Luaa catseiljeiˈ: “Jeeⁿ neiiⁿ nnˈaⁿ na maqueeⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na calaˈjomndye nantquie na macoco juu Catsmaⁿ.” Jnda̱ chii tsoom no̱o̱ⁿ: —Ñˈoommeiⁿˈ laˈxmaⁿnaˈ ñˈoom na mayuuˈ na matseineiⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un viņš man sacīja: Raksti: Svētīgi tie, kas aicināti Jēra kāzu mielastā. Viņš man sacīja: Šie ir patiesie Dieva vārdi.


Jndye xuee tyochˈee yuscuchjooˈñeeⁿ na ljoˈ. Joˈ chii seiliooˈñe Pablo, taqueeⁿ seineiiⁿ nnom jndyetia na mˈaaⁿ naquiiˈ tsˈom yuscuchjooˈñeeⁿ. Tsoom: —ˈU jndyetia, ñequio xueeˈ Jesucristo matsa̱ˈntjo̱ⁿya, caluiˈ naquiiˈ tsˈom yuscuchjoomˈaaⁿˈ. Ndoˈ mantyjacheⁿ jluiˈ jndyetiaˈñeeⁿ. 	 To viņa darīja daudzās dienās. Tad Pāvils saskaities pagriezās apakaļ un sacīja garam: Jēzus Kristus vārdā es tev pavēlu iziet no viņas. Un tas izgāja tanī pat stundā.


Sa̱a̱ jom tjeiˈñê, tsoom: —Jeeⁿ ˈu yuscu ticwajnaⁿˈa tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 Bet tas noliedza Viņu, sacīdams: Sieviet, es Viņu nepazīstu.


Sa̱a̱ jnda̱ seijndaaˈndyo̱ na nljooˈndyo̱tya̱ ñjaaⁿ tsjoom Éfeso hasta na jnda̱ teinom xuee Pentecostés. 	 Efezā es palikšu līdz Vasarsvētkiem;


Tsaⁿcaluaˈñeeⁿ waa cwiicheⁿ xueⁿˈeⁿ na jñoom Elimas. Jom ñeˈcatseitsaaⁿˈñê naⁿˈñeeⁿ na tacalaˈneiⁿna nnom tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom ndoˈ seijneiⁿ na tintseiñˈoomˈñe tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ naⁿˈñeeⁿ, ee ticalˈue tsˈoom na nntseiyuˈ juu. 	 Bet tiem pretojās burvis Elims (tā tulko viņa vārdu), cenzdamies prokonsulu novērst no ticības.


Ndoˈ yocheⁿ na tquiocuena sjo̱ˈñeeⁿ, sa̱ˈntjom Jesús joona, tsoom: —Yocheⁿ na ndicwaⁿ wando̱ˈa, ticanduˈyoˈ nnom meiⁿcwii tsˈaⁿ ˈnaⁿ na ntyˈiaˈyoˈ jeˈ. Ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nncˈio̱ ndoˈ nncwando̱ˈxco̱, quia ljoˈcheⁿ wanaaⁿ na nnduˈyoˈ cantyja na ntyˈianda̱a̱ˈyoˈ. 	 Un viņiem, no kalna nokāpjot, Jēzus pavēlēja, sacīdams: Nevienam nesakiet par šo pārādību, iekams Cilvēka Dēls nebūs uzcēlies no miroņiem!


Joˈ joˈ tyoñequiana ñˈoom tsjoom Perge. Jnda̱ chii tyˈena tsjoom Atalia. 	 No turienes viņi kuģī pārcēlās uz Antiohiju, no kurienes tie bija nodoti Dieva žēlastības darbam, ko viņi izpildīja.


Quia cwiwiljeii ncuee yolcu na jnda̱ ljondye, macanda̱ calaˈljeiˈyoˈ xueeˈ yuscu na jnda̱ jnda̱a̱ˈ ndyeenˈaaⁿ chuuˈ ndoˈ na macanda̱ ñˈeⁿ saaˈ ñetˈoom. 	 Atraitnēs jāuzņem tāda, kas ir vismaz sešdesmit gadus veca un ir bijusi viena vīra sieva,


cha tsˈaⁿ na cwiluiiñe cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom canda̱a̱ˈya mˈaaⁿ cˈeeñê na nntsˈaaⁿ cwii cwii nnom tsˈiaaⁿ na ya. 	 Lai Dieva cilvēks būtu pilnīgs un katram labam darbam sagatavots.


Tsoom: —Queⁿˈyoˈ cwenta, macwitsaawaaya Jerusalén. Ndoˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nñequiaa tsˈaⁿ cwenta ja luee ntyee na cwiluiitquiendye, ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés na nlaˈjndaaˈndyetyeⁿna na nncˈio̱ ndoˈ nñeˈquiana cwenta ja luee nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Jo, lūk, mēs ejam uz Jeruzalemi, un Cilvēka Dēls tiks nodots augstajiem priesteriem un rakstu mācītājiem, un vecākajiem; un tie Viņu notiesās nāvē un nodos pagāniem;


Quia na seicanaaⁿñê yuu na jnda̱ ˈom na ta̱ˈtyeⁿ tsomˈñeeⁿ quia joˈ teitquiooˈ ntyˈiaya tio tˈmaⁿ. Ndoˈ jo ndoˈ xˈeenaˈ mˈaⁿ añmaaⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ na jlaˈcwjee nnˈaⁿ joona ncˈe na tîcaˈndyena ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, meiⁿ tîcaˈndyena na tyotjeiiˈyuuˈndyena ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Kad viņš atdarīja piekto zīmogu, es redzēju zem altāra to dvēseles, kas bija nonāvēti Dieva vārda un liecības dēļ, ko viņi bija pildījuši.


Joˈ joˈ chiˈ na jnda̱ yom na teitquiooˈñe ángel Gabriel nnom Zacarías, ndoˈ majñomnndaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jom cwiicheⁿ tsjoom na jndyu Nazaret, tsˈo̱ndaa Galilea 	 Bet sestajā mēnesī Dievs sūtīja eņģeli Gabrielu uz Galilejas pilsētu, kas saucās Nācarete.


Sa̱a̱ xeⁿ chaˈtsondyoˈ cwilaneiⁿˈyoˈ ñˈoom na maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ ndoˈ xeⁿ juu xjeⁿˈñeeⁿ nncjaquieeˈ cwii tsˈaⁿ na tyootseiyuˈ oo tsˈaⁿ na quia mandiicheⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, nlcoˈtianaˈ ntyjeeⁿ na waa jnaaⁿˈaⁿ ndoˈ nncˈoomˈ tsˈoom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ncˈe ñˈoom na cwilaneiⁿˈyoˈ. 	 Bet ja, visiem pravietojot, ienāktu neticīgais vai nepratējs, un visi viņu pārliecinātu, visi viņu pārbaudītu,


Ja Pablo cwiluiindyo̱ apóstol cwentaaˈ Jesucristo. Jom tyˈioom tsˈiaaⁿ ja na matseixmaⁿya tsˈaⁿ na majñom Tyˈo̱o̱tsˈom jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na nñequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ cantyja na macwjiˈnˈmaaⁿñê joona. 	 Pāvils, Jēzus Kristus kalps, aicināts apustulis, izredzēts Dieva evaņģēlijam,


Ee jom mˈaaⁿ nacje ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom jom. Ndoˈ mati mˈaⁿ sondaro nacje ˈnaaⁿˈaⁿ. Quia na nntsoom nnom cwii joona: “Luaaˈ cjaˈ”, wjaa tsaⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ quia na nntsoom nnom cwiicheⁿ: “Candyoˈ luaa”, ndyo. Mati quitsoom nnom cwii cwii mosoomˈm: “Catsaˈ luaa”, ndoˈ nntsˈaa. 	 Jo arī es esmu cilvēks, kas pakļauts augstākai varai, un man pakļauti kareivji; un es saku šim: ej, un viņš iet; un - otram: nāc, un viņš nāk; un manam kalpam: dari to, un viņš dara.


Quia joˈ to̱ˈ Pedro na matseineiiⁿ, matsoom nda̱a̱na: —Jeˈ quia matseiˈno̱ⁿˈcha̱ⁿya, na mayuuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tiquichˈeeⁿ na cweˈ ñejndaaˈ nnˈaⁿ na candyaˈ tsˈoom. 	 Bet Pēteris, atvēris savu muti, sacīja: Patiesi, es atzīstu ka Dievs nešķiro personas (5.Moz.10,17; Īj.34,19; Gudr.6,8; Rom.2,11; Gal.2,6; Ef.6,9; Kol.3,25; 1.Pēt.1,17)


Mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwiwitsˈoomndye cwentaa nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. Sa̱a̱ xeⁿ na mayuuˈ tjaaˈnaⁿ na cwitaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, quia joˈ ¿ljoˈ tsˈiaaⁿˈ na cwiwitsˈoomndyena cwentaa lˈoo? 	 Bez tam, ko darīs tie, kas liekas kristīties par mirušajiem? Ja vispār mirušie augšām necelsies, kāpēc tad kristīties par viņiem?


Quia joˈ sa̱ˈntjoom na cˈoocwindyuaandye nnˈaⁿ nomtyuaa. Toˈñoom ntquieeˈ taⁿˈ tyooˈñeeⁿ, tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, jnda̱ joˈ tyjeeⁿ joonaˈ. Tquiaaⁿ joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê ndoˈ joona tquiana joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Un Viņš pavēlēja ļaudīm apmesties zemē. Un, paņēmis septiņas maizes, Viņš pateicās, lauza un deva tās saviem mācekļiem, lai viņi ceļ priekšā; un viņi cēla tās ļaudīm priekšā.


Yuu na nntsa̱ˈntjo̱ⁿya, joˈ nñequiaya na nlcwaˈyoˈ ndoˈ nncweˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ cañoomˈ meiⁿsa ˈnaⁿya. Ndoˈ nncwindyuaandyoˈ ntio yuu na nntuˈxeⁿˈyoˈ canchooˈwe ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ Israel. 	 Lai jūs ēstu un dzertu pie mana galda manā valstībā un sēdētu troņos, tiesājot divpadsmit Izraēļa ciltis.


Joˈ joˈ ˈndyoo nato meindyuaandye we naⁿnchjaaⁿ. Quia na jndyena ñˈoom na juu Jesús mawinoom joˈ joˈ, jlaˈxuaana, jluena: —ˈU Ta, na cwiluiindyuˈ jndacantyjo David, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ñˈeⁿndyô̱ jâ. 	 Un, lūk, divi aklie, sēdot ceļmalā, dzirdēja Jēzu garām ejam, un viņi sauca, sacīdami: Kungs, Dāvida Dēls, apžēlojies par mums!


Quia joˈ cwii tsˈaⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na jndyendye, tso: —Ta, catsuˈ nnom tiˈxio̱o̱ na cato̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ˈnaⁿ na ˈndii tsotya̱a̱yâ, nloˈño̱ⁿya na tseixmaⁿnaˈ cwentaya. 	 Bet kāds no ļaužu pulka sacīja Viņam: Mācītāj, saki manam brālim, lai viņš dalās ar mani mantojumā!


Ndoˈ calaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoomwaa, juu tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe naquiiˈ wˈaa, xeⁿ ntyjeeⁿ ljoˈ xjeⁿ nncwjeeˈ tsaⁿcachˈue, quia joˈ nncˈoomcˈeeñê ndoˈ tixonquiaaⁿ na nncjaaquieeˈ tsaⁿˈñeeⁿ naquiiˈ wˈaa. 	 Bet tas jums jāzina: ja nama tēvs zinātu, kurā stundā zaglis nāks, tad viņš paliktu nomodā un neatļautu tam ielauzties savā namā.


Ee na tyolaˈyuˈya nˈom naⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ chii tyolaˈtyuiiˈna nˈiaaⁿ ntˈomcheⁿ ndyuaa, tjuˈcjenaˈ naⁿˈñeeⁿ nacje ˈnaaⁿ nnˈaⁿ Israel. Ntˈomndye joona tyotsa̱ˈntjomna nnˈaⁿ ndyuaaˈñeeⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ. Ntˈomndye joona na tyolaˈyuˈna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jndaana na seicanda̱a̱ˈñê ñˈoomˈm na jnda̱ tsoom na nntsˈaaⁿ. Ndoˈ juu Daniel na tyotseiyuˈya tsˈom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, jndyaañê na tîcatquii liom jom quia tueeˈ nnˈaⁿ jom tsˈom tsueˈwˈaa quiooˈñeeⁿ, 	 Kas, pateicoties ticībai, uzvarēja valstis, darīja taisnīgus darbus, saņēma apsolījumus, aizdarīja lauvu mutes.


Cantyˈiaˈyoˈ lˈo̱o̱ya ñˈeⁿ ncˈa̱ya na mannco̱tya̱ luaa. Ndoˈ nquioˈyoˈ ja, ee ncwaaⁿˈ tsˈaⁿ tjaaˈnaⁿ seiˈ cachuunaˈ, meiⁿ ndeiˈ chaˈna cwintyˈiaˈyoˈ na cho̱ ja. 	 Skatiet manas rokas un kājas, jo es pats tas esmu! Taustiet un redziet, jo garam miesas un kaulu nav, kā to redzat man!


Waa najndeii na matseixmaⁿ Cristo na juu joˈ mañequiaaⁿ na matseixmaⁿya cha cateijndeiinaˈ ˈo na nntsanajnda̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, nchii cha na catseityuiiˈnaˈ na cwiluiindyoˈ cwentaaⁿˈaⁿ. Matseiljeiya cartawaañe na nntoˈñoomˈyoˈ cha quia na jnda̱ tua̱ya quiiˈntaaⁿˈyoˈ, meiⁿ ticaⁿnaˈ na nleilˈueeˈndyo̱ najndeii na matseixmaⁿya na catˈuiinaˈ ˈo. 	 Tāpēc es jums šo rakstu prombūtnē, lai, pie jums esot, man nevajadzētu bargāk rīkoties saskaņā ar to varu, ko Kungs man devis celšanai, bet ne graušanai.


ˈO manquiuˈyaˈyoˈ na jeeⁿ tˈmaⁿ jlaˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ tsjoom Filipos jâ ndoˈ jlaˈseiˈna jâ, sa̱a̱ meiiⁿ na luaaˈ, xcwe xjeⁿ na tjo̱o̱ⁿyâ nawiˈwaaˈ, tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿyâ na tquiaayâ ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ cantyja na macwjiˈnˈmaaⁿñê añmaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Paļaudamies uz mūsu Dievu, mēs sludinām jums Dieva evaņģēliju visā rūpībā, lai gan iepriekš Filipos, kā jūs to zināt, mums bija jācieš un jāpanes apvainojumi.


Quia joˈ seineiⁿ Festo ñequio naⁿtquie. Jnda̱ chii tsoom nnom Pablo: —Jnda̱ tcaⁿˈ ñˈoom na tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma nncuˈxeⁿ ˈu. Joˈ chii maxjeⁿ wjaˈ na mˈaaⁿ jom. 	 Tad Fēsts, apspriedies ar augsto tiesu, atbildēja: Tu parsūdzēji ķeizaram? Pie ķeizara tu iesi!


Seicandyaañê tsˈaⁿ na tyotaⁿna na mˈaaⁿ wˈaancjo, meiiⁿ na tyotseiweñe nacjooˈ gobiernom ndoˈ seicueeˈ tsˈaⁿ. Ndoˈ tquiaaⁿ Jesús lueena na calˈana chiuu na lˈue nˈomna. 	 Un viņš tiem atbrīvoja to, kas slepkavības un sacelšanās dēļ bija ieslodzīts cietumā, ko tie bija lūguši, bet Jēzu nodeva viņu iegribai.


Mati cwilaˈneiⁿ naⁿˈñeeⁿ na cwimeiⁿndoˈyoˈ na nncwjeeˈnndaˈ Jesús, Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom na nnaaⁿ cañoomˈluee, nquii na tquiaaⁿ na wandoˈxco jnda̱ na tueˈ, nquii na macwjiˈnˈmaaⁿñe jaa na wiˈ na jeeⁿ cwajndii na quia nncwjeeˈcañoom. 	 Un gaidītu no debesīm Viņa Dēlu Jēzu (ko Viņš uzmodināja no miroņiem), kas mūs izglāba no nākamajām dusmām.


Juu xjeⁿ na cwito̱ⁿˈndye naⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿ Jesús, tso Pedro nnoom: —Ta, jeeⁿ ya na mˈaaⁿyâ ñjaaⁿ. Cwa nlˈaayâ ndyee xquieˈncwaⁿˈ, cwii cwentaˈ ˈu, cwii cwentaaˈ Moisés ndoˈ cwii cwentaaˈ Elías. Sa̱a̱ ticatseiˈno̱ⁿˈ Pedro ljoˈ na tsoom. 	 Un notika, kad tie gāja no Viņa, ka Pēteris, pats nezinādams, ko runā, sacīja Jēzum: Mācītāj, mums labi šeit; mēs taisīsim trīs teltis: Tev vienu un Mozum vienu, un Elijam vienu.


Cweˈ ncˈe joˈ, ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos, mati jlaˈjndaaˈndyena na nlaˈcueeˈna Lázaro. 	 Bet augstie priesteri nodomāja nogalināt arī Lācaru,


Azor tsotye Sadoc, Sadoc tsotye Aquim, Aquim tsotye Eliud. 	 Azors dzemdināja Sadoku; Sadoks dzemdināja Ahimu; un Ahims dzemdināja Eliudu;


Matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo chaˈcwijom tsˈaⁿ na majndye tjatˈuiiˈ ndoˈ meiiⁿ jndyenaˈ sa̱a̱ ñecwii tsˈaⁿ tseixmaⁿ. 	 Jo kā viens ķermenis un tam daudz locekļu, bet visi ķermeņa locekļi, kaut gan to ir daudz, ir tikai viens ķermenis, tā arī Kristus.


Ee joˈ joˈ tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿsˈa na jndyu Demetrio na tyotseindo̱ sˈom. Ñequio sˈom xuee tyochˈeeⁿ na jluiˈtsjaaⁿ watsˈom cwentaaˈ ndyo̱o̱ Diana. Tˈmaaⁿˈ tantjoom ñequio ncˈiaaⁿˈaⁿ na tyolˈana tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 Jo kāds sudrabkalis, vārdā Dēmetrijs, kas darināja Diānas sudraba tempļus un sagādāja amatniekiem ne mazums peļņas,


Ndoˈ joona tyolaˈjndo̱ˈna nˈom nnˈaⁿ na jndyendye na cataⁿna nnom Pilato na catseicandyaañê Barrabás, nchii Jesús. 	 Bet augstie priesteri kūdīja pūli, lai labāk tiem atlaiž Barabu.


Mantyjiiya chiuu waa na mˈaⁿˈyoˈ ndoˈ nawiˈ tˈmaⁿ na cwiwinomˈyoˈ. Ndoˈ ntyjiiya cantyja na wantyˈiaandyo mˈaⁿˈyoˈ sa̱a̱ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom laxmaⁿˈyoˈ na tyandyoˈ. Ntyjiiya ñˈoom wiˈ na cwilue nnˈaⁿ nacjoˈyoˈ. Naⁿˈñeeⁿ tuiindyena na judíos sa̱a̱ cantyja na cwilˈana machˈeenaˈ na meiⁿchjoo nchii joˈ joona. Joona laˈxmaⁿna tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na matseitjom Satanás cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Es zinu tavas apspiešanas un tavu nabadzību, bet tomēr tu esi bagāts, un ka tevi zaimo tie, kas saucas par jūdiem un nav tādi, bet ir sātana sinagoga.


Sa̱a̱ waa ñˈoom na macwjiˈyuuˈñenaˈ cantyja ˈnaⁿya na tˈmaⁿti cwiluiiñenaˈ, nchiiti ñˈoom na tjeiˈyuuˈñe Juan. Joo tsˈiaaⁿ na tquiaa Tsotya̱ya na catseicanda̱a̱ˈndyo̱ na matsˈaa, joonaˈ cwitjeiˈyuuˈndyenaˈ cantyja ˈnaⁿya na nqueⁿ jñoom ja. 	 Bet man ir lielāka liecība nekā Jāņa: jo darbi, ko Tēvs man deva, lai tos pabeidzu, šie paši darbi, ko es daru, dod liecību par mani, ka Tēvs mani sūtījis.


Quia na jnda̱ teicheⁿ ndyuee ntquieeˈ ntsueeˈñeeⁿ, quia joˈ seijndaaˈndyo̱ na nntseiljeiya ñˈoom na jluena, sa̱a̱ jndiiya cwii jndyee na teicˈuaa cañoomˈluee. Matso: —Ñˈoom na jndiˈ na jlue ntquieeˈ ntsueeˈñeeⁿ cwantyˈiuuˈndyuˈ joonaˈ, tintseiljeiˈ. 	 Un kad septiņi pērkoni savās balsīs bija runājuši, es to gribēju uzrakstīt. Tad dzirdēju balsi no debesīm man sakām: Apzīmogo, ko runāja septiņi pērkoni, bet neuzraksti to!


Ndoˈ chaˈxjeⁿ cwicandaa naⁿˈñeeⁿ ˈnaⁿ na cwiwilˈueeˈndyena, maluaaˈ sa̱ˈntjom Ta Jesús na joo nnˈaⁿ na cwiñeˈquia ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ nntoˈñoomna ljoˈ na macaⁿnaˈ joona ncˈe ñˈoomˈm na cwiñeˈquiana. 	 Tāpat arī Kungs noteicis evaņģēlija sludinātājiem pārtikt no evaņģēlija.


Ndoˈ nnˈaⁿ na nda jom quia na ntyˈiaana, jeeⁿ seiñˈeeⁿˈnaˈ joona. Tso tsoñeeⁿ nnoom: —ˈU jndaaya, ¿chiuu na luaaˈ saˈ? Ja ñˈeⁿ tsotyeˈ ñequio na chjooˈ nˈo̱o̱ⁿyâ cwilˈua̱a̱yâ ˈu. 	 Un tie, Viņu ieraudzījuši, brīnījās. Un Viņa māte sacīja Viņam: Dēls, kāpēc Tu mums tā darīji? Lūk, Tavs tēvs un es ar sāpēm Tevi meklējām.


’Mañequiaanaˈ na neiiⁿ nnˈaⁿ na ljuˈ naquiiˈ nˈom, ee nntyˈiaa nda̱a̱na nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Svētīgi ir sirdsšķīstie, jo viņi skatīs Dievu.


Nda̱a̱ joo naⁿnom na tyooˈunco ndoˈ mati joo yolcu na jnda̱ ljondye, matsjo̱o̱ na yati caljooˈndyena na ñenquieena chaˈna mˈaaⁿ ja luaañe. 	 Bet es saku neprecētajiem un atraitņiem: labi viņiem būtu, ja viņi paliktu tā kā es.


Xeⁿ mˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu na nntso nda̱a̱ˈyoˈ chiuu na luaaˈ cwilˈaˈyoˈ, canduˈyoˈ nnom na nquii tsaⁿ na matsa̱ˈntjom ˈo tjo̱o̱ñê snomˈñeeⁿ ndoˈ mantyja nntseicwanomnnaaⁿˈaⁿ juuyoˈ. 	 Un ja kāds jums sacīs, ko jūs darāt, tad sakiet, ka Kungam tā vajag! Un tūdaļ viņš to atlaidīs šurp.


Luaa waa na maˈmo̱ⁿnaˈ na mˈaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ndoˈ na mˈaaⁿ quiiˈ nˈo̱o̱ⁿya, na jnda̱ tquiaaⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya. 	 No tā mēs pazīstam, ka mēs paliekam Viņā un Viņš mūsos, ka Viņš mums devis no sava Gara.


Tso Agripa nnom Festo: —Nnda̱a̱ na nndyaañe tsaⁿmˈaaⁿˈ xeⁿ nchii na tcaaⁿ na nncuˈxeⁿ nquii tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma jom. 	 Bet Agripa sacīja Fēstam: Šo cilvēku varētu atbrīvot, ja viņš nebūtu pārsūdzējis ķeizaram.


Quia joˈ tquiaa Jesús ñˈoomˈm na ljoˈ calˈana. Joˈ chii jluiˈna, tyˈequieˈna naquiiˈ nˈom calcuˈñeeⁿ. Jleinomyoˈ, teityuˈyoˈ yuu na ntyˈa ˈndyoo ndaaluee. Mana nchjeeñenaˈ jooyoˈ quiiˈ ndaa. Ndoˈ tmaaⁿˈ calcuˈñeeⁿ tueeˈ chaˈna we meiⁿ jooyoˈ. 	 Un Jēzus tūdaļ atļāva tiem. Un nešķīstie gari izgāja un iegāja cūkās, un cūku bars, kurā bija ap divi tūkstoši, lielā ātrumā metās jūrā un noslīka.


Quia na jnda̱ jluiiˈñe wˈaandaa tsˈom ndaaLuee, ljeii Jesús na teijndyendye nnˈaⁿ jnda̱ tquieˈcañom joˈ joˈ. Tioo na jeeⁿ wiˈ tsˈoom joona. Seinˈmaaⁿ nnˈaⁿwii na tquiochona. 	 Un Viņš izkāpis redzēja daudz ļaužu; un Viņš par tiem iežēlojās; un Viņš dziedināja viņu slimos.


Majoˈti sˈaa cwii tsˈaⁿ levita. Jnda̱ na mawjaawiñoomˈm joˈ joˈ ndoˈ ljeiiⁿ juu, majoˈti tjanquiaañê chii teinoomˈm. 	 Tāpat arī levīts, kad bija tanī vietā, viņu redzēdams, pagāja garām.


Sa̱a̱ tincˈoomˈ tsˈomˈ na ˈu cwiluiitˈmaⁿndyuˈtiˈ nchiiti lˈo̱ nquii tsˈoom. Ee xeⁿ na nntsˈaanaˈ na ljoˈ ntyjiˈ, cjaañjoomˈ tsˈomˈ na nchii ˈu cwiluiindyuˈ nchˈiooˈ tsˈoom na mañequiaaˈ na jnda̱ lˈo̱naˈ, nchˈiooˈnaˈ cwiñequia na jnda̱ lˈo̱naˈ. 	 Tad nelielies zaru priekšā! Bet ja lielies, tad zini, ka ne tu nes sakni, bet sakne tevi!


Ndoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jeˈ, ¿aa ñequiicheⁿ mˈaaⁿñê cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos? ¿Aa nchii mati ñequio nnˈaⁿ na nchii judíos? Mayuuˈ na ljoˈ. 	 Vai Dievs ir jūdiem vien? Vai nav arī pagāniem? Taču arī pagāniem!


Jnda̱ joˈ jñom Jesús tsaⁿˈñeeⁿ, tyeⁿ ñˈoom tsoom nnom: 	 Un Viņš tam piedraudēja un tūlīt to aizraidīja.


Ja cwiluiindyo̱ na wando̱ˈa. Ndoˈ meiiⁿ na jnda̱ tˈio̱ sa̱a̱ jeˈ mˈaaⁿya na ticantycwii na wando̱ˈa. Chaˈtso nnˈaⁿ na cwiwje mˈaⁿna nacje ˈnaⁿya ndoˈ mati Hades yuu meindooˈ lˈoo. 	 Un dzīvais; un es biju miris, un, lūk, esmu dzīvs mūžīgi mūžam, un man ir nāves un elles atslēgas.


Jnda̱ jndii ñˈoommeiⁿˈ, quia joˈ tcoˈnndaˈnaˈ no̱o̱ⁿ na ntyˈiaya cwii ˈndyootsˈa na wanaaⁿ cañoomˈluee. Ndoˈ jndiinndaˈa na seineiⁿ juu na jndiijndya̱a̱ na teicˈuaa jndyeeˈ chaˈcwijom ntu, tso no̱o̱ⁿ: —Candyoˈwaaˈ ñjaaⁿ, ndoˈ mˈmo̱o̱ⁿya njomˈ chiuu waa na quia wjaaluiiti. 	 Pēc tam es redzēju: un, lūk, atvērtas durvis debesīs, un pirmā balss, kuru es dzirdēju kā bazūni ar mani runājam, sacīja: Uzkāp šeit, un es tev rādīšu, kam pēc šā jānotiek!


Sa̱a̱ lqueeⁿ na tquiaa yuu na jeeⁿ ya tsˈo mannˈaⁿ na cwindye ñˈoom naya. Cwilaˈno̱ⁿˈna juunaˈ ndoˈ cantyja na cwilˈana cwiwitquiooˈ na cwinaⁿndyena chiuu waa na matsonaˈ. Ntˈom naⁿˈñeeⁿ tjacantyja na ya cwilˈana. Matseijomnaˈ joona chaˈna cwii tsˈoom lqueeⁿˈñeeⁿ na tjeiˈnaˈ ñequiee xuu. Ndoˈ ntˈom naⁿˈñeeⁿ xcweyandyo cwilˈana yuu na ya. Matseijomnaˈ joona chaˈna cwii tsˈoom lqueeⁿˈñeeⁿ na tjeiˈnaˈ we xuu waljooˈ xcwe. Ndoˈ ntˈom naⁿˈñeeⁿ tiqueⁿndyena na cwilˈana yuu na ya. Joˈ chii matseijomnaˈ joona chaˈna cwii tsˈoom lqueeⁿˈñeeⁿ na tjeiˈnaˈ ñeˈcwii xuu waljooˈ yom tsˈoom. 	 Bet labā zemē sētais ir tas, kas vārdu dzird un to saprot, un nes augļus: cits simtkārtīgus, cits sešdesmitkārtīgus, bet cits trīsdesmitkārtīgus.


Quia joˈ tjantyjaaˈ Jesús tsaⁿˈñeeⁿ, tˈueeⁿ tsˈo̱, seiweeⁿ juu. Mañoomˈ ntquiuuñe na matseiconaˈ juu. Mana to̱ˈ na mandintjom nda̱a̱na. 	 Un Viņš piegāja un, paņēmis aiz rokas, piecēla to. Un tūdaļ drudzis viņu atstāja; un tā kalpoja viņiem.


Ncˈe ñˈoom naya na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, joˈ na mˈaⁿntiaaˈndye nnˈaⁿ judíos ñˈeⁿñê, ndoˈ na luaaˈ sˈaanaˈ, tjuˈnaaⁿñenaˈ na cwitsaaquieeˈndyoˈ ˈo. Sa̱a̱ ndicwaⁿ mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom joona na tjeiiˈñê weloona na nluiindye cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Attiecībā uz evaņģēliju viņi ir ienaidnieki jūsu dēļ, bet kas attiecas uz izredzēšanu, viņi ir vismīļie sentēvu dēļ.


Yuu tijoom cwje canti meiⁿ na nnduuˈ chom. 	 Un ja tava kāja tevi apgrēcina, tad nocērt to: labāk tev klibam ieiet mūžīgā dzīvībā, nekā tev divas kājas un tiec iemests ellē, neizdzēšamā ugunī,


quia joˈ ¿chiuu na tîcjaˈcaˈndiiˈ sˈom ˈnaⁿya banco yuu na nncwantjomnaˈ cha quia na nndyo̱o̱nndaˈa, nncoño̱ⁿ sˈom ˈnaⁿya mandiñˈeeⁿ tsˈiaaⁿnda̱a̱naˈ?” 	 Un kāpēc tu neatdevi manu naudu maiņgaldā, lai es pārnācis atprasītu to ar augļiem!


Quia joˈ tso Jesús: —Macanda̱ na mˈaⁿ nnˈaⁿ ndyuaa Israel na jñom Tyˈo̱o̱tsˈom ja. Ee joona cwiluiindyena chaˈcwijom canmaⁿ na jnda̱ tsuundye. 	 Bet Viņš atbildēja un sacīja: Es esmu sūtīts vienīgi pie Izraēļa nama pazudušajām avīm.


Xocatsˈaanaˈ na tsˈaⁿ na matseiˈnaaⁿˈ cwiluiitˈmaⁿñetyeeⁿ, nchiiti tsˈaⁿ na maˈmo̱ⁿ nnoom. Sa̱a̱ quia na jnda̱ seiˈnaaⁿˈñˈeeⁿ chaˈtso na tˈmo̱ⁿ tsaⁿˈñeeⁿ nnoom, quialjoˈcheⁿ nntseijomnaˈ jom chaˈna tsˈaⁿ na tˈmo̱ⁿ nnoom. 	 Māceklis nav augstāks par mācītāju, bet katrs būs pilnīgs, ja viņš būs kā tā mācītājs.


Jnda̱ chii tjeiiⁿˈeⁿ joona chˈeⁿ. Matsoom nda̱a̱na: —ˈO ta, ¿ljoˈ macaⁿnaˈ na catsˈaaya cha nluiˈnˈmaaⁿndyo̱? 	 Un viņš, izvedis tos ārā, sacīja: Kungi, kas man jādara, lai es kļūtu pestīts?


—Nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaaˈ, ¿chiuu na cwiwincjeˈna ñˈoom na tqueⁿ welooya nda̱a̱ya? Queⁿˈ cwenta tiquindyuuˈna quia na nlcwaˈna. 	 Kāpēc Tavi mācekļi pārkāpj senču ieražas? Viņi nemazgā rokas pirms maizes ēšanas.


¿Aa ñeˈcalˈaaya na jaa jnda̱a̱tya̱a̱ya nchiiti jom ndoˈ jom jeeⁿ xueeⁿ jaa? 	 Vai mēs lai izaicinām Kungu? Vai mēs esam varenāki par Viņu? Viss man ir atļauts, bet ne viss ir noderīgs.


Yocheⁿ na tyotseiˈndaaˈnaˈ tsˈoom, tyoqueⁿñetyeeⁿ na tyotseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio chaˈwaa najneiⁿ. Ndoˈ ndaatmeiiⁿˈeⁿ tyotseijomnaˈ chaˈna tˈmaⁿ ndaateiⁿ niomˈ, ñecwii ndiiˈ cwiˈiuunaˈ xjeⁿ nomtyuaacheⁿ. 	 Un Viņa sviedri kļuva kā asins lāses, kas pilēja zemē.


Jnda̱ na ntyˈiaana na luaaˈ, jlaˈcano̱o̱ⁿna chiuu waa na jnda̱ jndyena cantyja ˈnaaⁿˈ yuˈndaaˈñeeⁿ. 	 Bet kad viņi to redzēja, tie pazina to vārdu, kas viņiem bija sacīts par šo Bērniņu.


Ncˈe tsˈiaaⁿmeiⁿˈ, jndye xuee tyotseicuˈnaˈ ja na nncua̱caño̱o̱ⁿya ˈo na mˈaⁿˈyoˈ Roma. 	 Tāpēc es daudzkārt tiku aizkavēts aiziet pie jums un līdz šim vēl esmu aizkavēts.


Ja Pablo cwiluiindyo̱ apóstol ˈnaaⁿˈ Jesucristo, Tyˈo̱o̱tsˈom tyˈioom tsiaaⁿwaañe ja ncˈe na lˈue tsˈoom, chaˈxjeⁿ ñˈoom na jnda̱ tsoom na mañequiaaⁿ na cwitaˈndoˈ añmaaⁿ nnˈaⁿ na cwilajomndyena ñˈeⁿ Cristo Jesús. 	 Pāvils, ar Dieva gribu Jēzus Kristus apustulis saskaņā ar dzīvības apsolījumu, kas ir Kristū Jēzū,


Ee waa ñˈoomˈm na teiljeii cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo na matsonaˈ: Nqueⁿ na waa ñˈoom na nncwjeeⁿˈeⁿ, mawaa mawaa xjeⁿ na nncwjeeˈcañoom. Tayo mancwjeeⁿˈeⁿ. 	 Un vēl neilgi, tad nāks un nekavēsies Tas, kam jānāk.


Cataⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nñequiaaⁿ na tyuaaˈ nnda̱a̱ nncjo̱cando̱o̱ˈnndaˈa ˈo. 	 Un jo vairāk es jūs lūdzu tā darīt, lai drīzāk mani atdotu jums.


Ee nmeiiⁿˈ tuii cha na catseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiyo teiljeiinaˈ nacjooˈ libro Salmos. Matsonaˈ: “Meiⁿcwii tseiiⁿˈeⁿ tîcatom.” 	 Jo tas notika, lai izpildītos Raksti: nevienu kaulu Viņam nebūs salauzt. (2.Moz.12,46)


—Ndoˈ cwiicheⁿ cwii ndiiˈ quia na tyja̱ya ntquieeˈ taⁿˈ tyooˈ na tcwaˈ ñequiee meiⁿ nnˈaⁿ, ¿cwanti lquiee na ˈndiinaˈ? Joona tˈo̱o̱na nnoom, jluena: —Ntquieeˈ ˈndiinaˈ. 	 Kad es lauzu septiņas maizes četriem tūkstošiem: cik grozu jūs savācāt ar druskām? Un tie sacīja Viņam: Septiņus.


Cornelio tsoñˈeeⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ chiuu waa na tcoˈna na ntyˈiaaⁿˈaⁿ. Jnda̱ chii jñoom naⁿˈñeeⁿ tsjoom Jope. 	 Tiem viņš visu izstāstīja un aizsūtīja tos uz Jopi.


Tsoom nda̱a̱na: —Catsaquieˈyoˈ tsjoom chjoo ndyeyu jo nda̱a̱ˈyoˈ. Joˈ joˈ mantyja nliuˈyoˈ cwii snomxquie na ñjomyoˈ, mati ñˈeⁿ jndayoˈ. Calacanaⁿˈyoˈ, quiochoˈyoˈ jooyoˈ na mˈaaⁿya ñjaaⁿ. 	 Sacīdams tiem: Ejiet uz miestu, kas jūsu priekšā, un tūdaļ atradīsiet piesietu ēzeļa māti un kumeļu pie tās; atraisiet tos un atvediet man!


Ñequio na jndeii tsˈiaaⁿ na matseixmaⁿya na tquiaa Ta Jesucristo matio̱o̱ya xuuwaañe nacjoˈyoˈ na calaˈnaⁿˈyoˈ cartawaa na nndye chaˈtsondye nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ. 	 Dieva vārdā es jums piekodinu, lai šī vēstule tiktu lasīta visiem svētajiem brāļiem.


¿Aa nnda̱a̱ nntsˈaa tsˈaⁿ na nnjomlˈua na nluiˈnˈmaaⁿñe añmaaⁿˈaⁿ? Cwaaⁿ nnda̱a̱. 	 Vai kādu maiņas pretvērtību cilvēks dos par savu dvēseli?


Jnda̱ na jluiˈ Jesús joˈ joˈ ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, tyˈena, teinomna tsˈo̱ndaa Galilea. Sa̱a̱ ticalˈue tsˈoom na nliu nnˈaⁿ na joˈ wjaⁿ. 	 Bet Viņš mācīja savus mācekļus un sacīja tiem: Cilvēka Dēls tiks nodots ļaužu rokās; un tie Viņu nonāvēs; un pēc nogalināšanas Viņš trešajā dienā augšāmcelsies.


Tyomˈaaⁿñê yuu na ñjomndye lˈoo. Jlunda̱a̱ñê, ntyˈiaaˈtquiaaⁿ na mˈaaⁿ Lázaro nacañoomˈ Abraham. 	 Mokas ciezdams, viņš pacēla savas acis un tālienē ieraudzīja Ābrahamu un Lācaru viņa klēpī.


Joˈ chii xeⁿ juu ñˈoomˈñeeⁿ na ticwiyooˈ meiiⁿ tˈmaⁿ tyotseixmaⁿnaˈ na caxuee na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ jeˈ juu ñˈoom na cwiljotyeⁿ tˈmaⁿticheⁿ na caxuee na cwiluiiñê tseixmaⁿnaˈ. 	 Ja jau iznīcīgajam ir sava godība, tad jo vairāk godība ir tam, kas paliek.


Xjeⁿ na to̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tqueeⁿ chaˈtso, juu na cwiluiiñe ñˈoomˈm maxjeⁿ mˈaaⁿ ñˈeⁿñê. Ndoˈ chaˈtso na cwiluiiñê mati juu canda̱a̱ˈñˈeⁿ cwiluiiñe. 	 Iesākumā bija Vārds, un Vārds bija pie Dieva, un Dievs bija Vārds.


Ndoˈ chaˈxjeⁿ na majndaaˈ na ñejom ndiiˈ nncwja̱a̱ya na chaˈtsondyo̱, ndoˈ jnda̱ joˈ nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jaa, 	 Un kā cilvēkiem nolemts vienreiz mirt un pēc tam tiesa,


Tsoom: Teicˈuaa naquiiˈ tsjoom Ramá na cwityuee londyee yocanchˈu. Jndeii cwilaˈxuaana, cwityueena cantyja ˈnaaⁿ ndana meiⁿ taleiquiaanaˈ na nnjoomna, ee tja̱ ndana. 	 Raudu un vaimanu balss bija dzirdama Ramā; Rahele apraud savus bērnus un nav iepriecināma, jo viņu vairs nav.


Xeⁿ na ndi mˈaaⁿ tsjoomnancue, meiⁿ xocˈoomnaˈ jom na nntseixmaaⁿ tyee, ee mˈaⁿ ntyee ljooñe na cwinequia quiooˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ matseijndaaˈñe ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Ja Viņš būtu virs zemes, Viņš nebūtu priesteris, tāpēc ka šeit ir tādi, kas upurē dāvanas saskaņā ar bauslību,


Sa̱a̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ na ndyeticheⁿ, nchii cweˈ naquiiˈ lˈaa na cwilˈa nnˈaⁿ macˈeeⁿ. Ee luaaˈ tyotso profeta. Seineiⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoom na seijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ tsˈom. Matsoom: 	 Bet Visaugstākais nemājo rokām darinātos, kā to pravietis saka:


Ndoˈ tˈo̱o̱ nnˈaⁿ na nda jom. Jluena: —Manquiuuyâ na ndaayâ jom, ndoˈ manquiuuyâ na tuiiñê na nchjaaⁿˈaⁿ. 	 Viņa vecāki atbildēja tiem, sacīdami: Mēs zinām, ka šis ir mūsu dēls un ka viņš neredzīgs piedzima;


Ndoˈ xeⁿ ticatsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tijndyeti xuee na nncˈoom nawiˈñeeⁿ quia joˈ meiⁿcwii tsˈaⁿ xocaluiˈnˈmaaⁿñe cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. Sa̱a̱ ncˈe na wiˈ tsˈoom nnˈaⁿ na jnda̱ tjeiiˈñê cwentaaⁿˈaⁿ, nntsˈaaⁿ na tijndyeti xuee na nncˈoom nawiˈñeeⁿ. 	 Un ja šīs dienas nesaīsinātu, tad neviena miesa neizglābtos; bet izredzēto dēļ šīs dienas saīsinās.


Ee quia ljoˈcheⁿ nncˈom nnˈaⁿ na cwilaˈneiiⁿˈndye cheⁿnquieena. Neiiⁿna sˈom. Cwilaˈtˈmaaⁿˈndye cheⁿnquieena. Cwilaˈsˈandyena, cwilaˈlcundyena. Cwitˈmo̱o̱ⁿna na ticueeˈ nˈomna nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. Xolaˈcanda̱na ñˈoom na cwilue lotyena, londyeena. Lˈo̱na cweˈ na wiˈ nˈom naⁿˈñeeⁿ joona. Xocalaˈtˈmaaⁿˈndyena ñˈoom na cwilaˈyuˈ nnˈaⁿ ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo cilvēki būs patmīlīgi, mantkārīgi, iedomīgi, augstprātīgi, zaimotāji, nepaklausīgi vecākiem, nepateicīgi, netikumīgi,


Ndoˈ joo ncueeˈñeeⁿ jeeⁿ wiˈ nntjoom yolcu na ndeiindye ñequio yolcu na ˈndaandye ndana. 	 Bet bēdas grūtniecēm un zīdītājām tanīs dienās.


Jeeⁿ ya tsˈaⁿñe Bernabé, tooˈ naquii tsˈoom mˈaaⁿ Espíritu Santo ndoˈ na matseiyuˈya tsˈoom. Joˈ chii majndyendyeti nnˈaⁿ tyolayuˈ ñequio Ta Jesús. 	 Jo viņš bija labs cilvēks un Svētā.Gara un ticības pilns. Un daudz ļaužu pievienojās Kungam.


Meiⁿ ticatsˈaanaˈ na jeeⁿ mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ na nmeiⁿˈ cwilˈana ee mati Satanás machˈeeyaaⁿ na cwiluiiñê cwii ángel na caxueeñe. 	 Nav arī brīnums, jo pats sātans izliekas par gaismas eņģeli!


Sa̱a̱ tsoom nda̱a̱na: —ˈO cwitjeiˈyandyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom wajnaⁿˈaⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Chaˈtso nnom na jeeⁿ neiⁿncooˈ nquiu nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena, Tyˈo̱o̱tsˈom jnoomˈm nmeiⁿˈ. 	 Un Viņš tiem sacīja: Jūs esat tādi, kas sevi attaisno cilvēku priekšā, bet Dievs pazīst jūsu sirdis, jo kas cilvēkiem augsts, tas Dieva priekšā ir negantība.


Pedro ñˈeⁿ Juan xcwe na cwilaˈneiⁿna nda̱a̱ nnˈaⁿ, ndoˈ tquie ntyee na mˈaⁿna ñequio tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom tˈmaⁿ. Mati ntˈom nnˈaⁿ judíos na laxmaⁿna tmaaⁿˈ saduceos tquiena. 	 Kamēr viņi runāja tautai, pienāca priesteri, svētnīcas pārvalde un saduceji,


Ndoˈ joo quinˈoom nchooˈ ndyee nnˈaⁿ na tja̱ quia na tioo wˈaandye nacjoona nndyooˈ peila Siloé, ¿aa cwilatiuuˈyoˈ na naⁿˈñeeⁿ tˈmaⁿti tyolaˈtjo̱o̱ndyena, nchiiti chaˈtsondye nnˈaⁿ na tyomˈaⁿ Jerusalén? 	 Vai jūs domājat, ka tie astoņpadsmit, uz kuriem nogāzās Siloes tornis un nosita viņus, bija vairāk vainīgi nekā visi pārējie Jeruzalemes iedzīvotāji?


Cwilaˈtˈmaaⁿˈndyô̱ Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom jaa ndoˈ na matseiñjoomˈm jaa. Jom cwiluiiñê Tsotye Jesucristo na matsa̱ˈntjom jaa. 	 Slavēts lai Dievs un mūsu Kunga Jēzus Kristus Tēvs, žēlsirdības Tēvs un katras iepriecināšanas Dievs,


Joˈ chii queⁿˈyoˈ cwenta ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿna. Ndoˈ calˈaˈyoˈ chaˈtso na cwitsa̱ˈntjomna na calˈaˈyoˈ. Sa̱a̱ tintsantyjo̱ˈyoˈ chaˈna cwilˈana, ee joona ya ñˈoom cwiñeˈquiana sa̱a̱ nquieena ñoomñoom na cwilˈana. 	 Visu, ko viņi jums saka, to ievērojiet un dariet, bet pēc viņu darbiem nedariet, jo viņi gan saka, bet paši nedara.


Quia joˈ cwiicheⁿ ndiiˈ tquienndaˈna Jerusalén. Ndoˈ yocheⁿ na matseicaañe Jesús nomchˈeⁿ watsˈom tˈmaⁿ tyˈentyjaaˈ ntyee na cwiluiitquiendye jom, ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos. 	 Un viņi atkal atnāca Jeruzalemē. Un Viņam svētnīcā staigājot, augstie priesteri un rakstu mācītāji, un vecākie pienāca pie Viņa


Cwii tsˈaⁿ na ñˈeⁿ meindyuaandyena nacañoomˈ meiⁿsa, quia na jndii na luaaˈ, tso nnom Jesús: —Nñequiaanaˈ na neiiⁿˈ tsˈaⁿ na nntseijomñe nantquie tˈmaⁿ yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 To dzirdēdams, kāds no galda viesiem sacīja Viņam: Svētīgs ir tas, kas ēdīs maizi Dieva valstībā.


Ndoˈ jnda̱ na tˈueeⁿ Pedro tjoomˈm tsaⁿˈñeeⁿ wˈaancjo. Tquiaaⁿ cwenta tsaⁿˈñeeⁿ luee quinˈoom nchooˈ cwii sondaro na jom jom ndiiˈ ñequiee ñequieendye naⁿˈñeeⁿ na calˈana cwenta tsaⁿˈñeeⁿ. Ee seitioom xeⁿ jnda̱ teinom ncuee pascua nncwjeeⁿˈeⁿ juu na nntuˈxeⁿñe joo nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 To saņēmis un cietumā ielicis, viņš nodeva to sargāšanai četrkārtējai sardzei, ik pa četri kareivji, gribēdams viņu pēc Lieldienām vest tautas priekšā.


Ee jnda̱ tueˈntyjo̱ juu xuee na tˈmaⁿti na matseiwˈiityeeⁿ jâ cantyja ˈnaaⁿˈ jnaaⁿyâ. Ndoˈ tjaa ˈñeeⁿ juu na nnda̱a̱ nluiiˈñe na ticatˈuiinaˈ juu joˈ. 	 Jo pienākusi Viņu lielā dusmu diena, un kas gan spēs pastāvēt?


Jnda̱ joˈ tso Jesús nda̱a̱na: —Nncwaxˈa̱ cwii ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ, xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya, ¿aa wanaaⁿ na cateijndeii tsˈaⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ na wiˈ matjom oo aa ticateijneiⁿ juu? ¿Aa cwjiˈnˈmaaⁿñê xˈiaaⁿˈaⁿ cha ticueˈ oo aa caˈñeeⁿ na cueˈ? 	 Bet Jēzus sacīja tiem: Es jums jautāju: vai sabatā nākas labu vai ļaunu darīt, dvēseli glābt vai pazudināt?


Tyolaˈxuaana nda̱a̱ ntsjo̱ ñequio ljo̱ˈntyˈa, jluena: —Cwa, quiaandyoˈ nacjooyâ cha nnda̱a̱ nntaˈntyˈiuuyâ nnom nqueⁿ na mawacatyeeⁿ tio ñequio nnom nquii Catsmaⁿ na tˈmaⁿ nlcoˈweeⁿˈeⁿ jâ. Ee nntsˈaaⁿ na catio̱o̱ⁿndyô. 	 Sacīdami kalniem un klintīm: Krītiet pār mums, paslēpiet mūs no tronī Sēdētāja vaiga un Jēra dusmām,


Jnda̱ tuii na luaaˈ, quia joˈ Judas Iscariote, cwindye nnˈaⁿ na canchooˈwendye, tjaaⁿ na mˈaⁿ ntyee na cwiluiitquiendye na nntseijndaaˈñê ñequio joona na nñequiaaⁿ cwenta Jesús lueena. 	 Un viens no tiem divpadsmit, Jūdass Iskariots, aizgāja pie augstajiem priesteriem, lai Viņu tiem nodotu.


Nntsˈaacheⁿnaˈ jndye nnom na tjachuiiˈ na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue, ndoˈ cwii cwii joonaˈ majndaaˈ ljoˈ maˈmo̱ⁿnaˈ. 	 Šinī pasaulē ir tik daudz dažādu valodu, un bez skaņas nav nekā.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na nmeiiⁿˈ cwinquioˈnnˈaⁿ xocwiyo na luaaˈ cwilˈana ee chaˈxjeⁿ jlaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ na joo we naⁿˈñeeⁿ na tyolaˈwendyena nacjooˈ Moisés tyomˈaⁿna na ntjeiⁿ nqueⁿna, mati chaˈtso nnˈaⁿ nncˈooliu na majoˈti laxmaⁿ naⁿmˈaⁿˈ. 	 Bet viņi tālu netiks, jo to ārprāts kļūs visiem zināms, kā tas bija arī ar citiem.


Joˈ chii tancˈomˈyoˈ na jeeⁿ jndye mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ na nnduˈyoˈ: “¿Chiuu nlˈaayo̱o̱ na nlcwaaˈa ndoˈ na nncwa̱a̱ya?” oo nnduˈyoˈ: “¿Chiuu nlˈaayo̱o̱ na nleijndaaˈ liaaya?” 	 Tāpēc neraizējieties jautādami: ko mēs ēdīsim, ko dzersim vai ar ko ģērbsimies?


Quia na jnda̱ tˈoomˈndye nnˈaⁿ na tyotjomndye watsˈomˈñeeⁿ jndye nnˈaⁿ tyˈelajomndyena ñˈeⁿ Pablo ñˈeⁿ Bernabé. Ñˈeeⁿ nnˈaⁿ judíos ndoˈ ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos sa̱a̱ ñequio na xcweeˈ nˈomna cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ nnˈaⁿ judíos. Pablo ñˈeⁿ Bernabé tyolajndo̱ˈna nˈom naⁿˈñeeⁿ na tyeⁿ cˈomna na quitˈmaⁿ nˈomna Tyˈo̱o̱tsˈom ee jom matseixmaaⁿ naya. 	 Kad sinagoga bija atlaista, daudzi jūdi un dievbijīgie prozelīti sekoja Pāvilam un Barnabam; viņi tiem runāja un skubināja pastāvēt Dieva žēlastībā.


Jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿ Jesús lˈuuyâ nnoom: —Xeⁿ luaaˈ waa na nntseityeⁿnaˈ tsˈaⁿ ñˈeⁿ scoomˈm, quia joˈ yati na tincoco tsˈaⁿ. 	 Viņa mācekļi saka Viņam: Ja tas tā ir vīra un sievas starpā, tad labāk neprecēties.


Quia joˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús to̱ˈna na cwilaneiⁿna nda̱a̱ ncˈiaana cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ. Jluena: —Luaaˈ matsoom cweˈ ee tjaaˈnaⁿ tyooˈ tquiocho̱o̱ya. 	 Un viņi domāja un savā starpā runāja: Tas tāpēc, ka mums nav maizes.


¿Aa ntsˈaacheⁿnaˈ na mato̱ⁿˈñe Cristo? Ndoˈ ja Pablo, ¿aa tyˈioom nnˈaⁿ ja tsˈoomˈnaaⁿ cwentaˈyoˈ? Oo, ¿aa ñequio xueeya teitsˈoomndyoˈ? 	 Vai Kristus ir dalīts? Vai Pāvils par jums krustā sists? Vai Pāvila vārdā esat kristīti?


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱yâ, matsoom: —Ndicwaⁿ waa xjeⁿ na nntsˈaatya̱ tsˈiaaⁿ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntˈue nnˈaⁿ judíos ja. Ndoˈ na luaaˈ waa matseijomnaˈ chaˈcwijom na cwii xuee na canda̱a̱ˈya canchooˈwe horas na nntsˈaa tsˈaⁿ tsˈiaaⁿ. Quia naxuee manom tsˈaⁿ, xocwityˈueeⁿ, ee ya tquioomˈm ncˈe na mantyˈiaaˈ ñeˈquioomˈ tsjoomnancuewaañe. 	 Jēzus atbildēja: Vai dienā nav divpadsmit stundu? Ja kas staigā dienā, tas neapdauzās, jo redz šīs pasaules gaismu.


Ndoˈ ntˈom nnˈaⁿ jeeⁿ tyolajnaaⁿˈ nnˈaⁿ joona na quitˈmaⁿ nˈomna Tyˈo̱o̱tsˈom, ntˈom tyolaˈseiˈyaya nnˈaⁿ jnaaⁿˈ na tyolayuˈya nˈomna ñˈeⁿ jom, ñˈeeⁿndyena na tyochuˈtyeⁿndye lˈuaancjo ndoˈ ñˈeeⁿndyena na tyotioom nnˈaⁿ joona lˈaancjo. 	 Vēl citi izcieta izsmieklu šaustīšanu, pat arī važas un cietumu.


Macaⁿˈa cwii nayaˈñeeⁿ nda̱a̱ˈyoˈ quia na jnda̱ tua̱nndaˈa na mˈaⁿˈyoˈ, ntˈomndyoˈ ˈo na cwinduˈyoˈ na matsˈaa chaˈxjeⁿ cwilˈa nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ, tilˈaˈyoˈ na nlcaⁿnaˈ na nntseijndeiiˈ ˈndyo̱ nacjoˈyoˈ. Ee quia na jnda̱ mamˈaaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ nliuˈyoˈ na tiˈmaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ na nntseijndeiiˈ ˈndyo̱ nacjoo naⁿˈñeeⁿ. 	 Un es jūs lūdzu, lai man nevajadzētu, pie jums esot, uzstāties ar tādu drošsirdību, ar kādu esmu apņēmies uzstāties pret dažiem, kas domā, ka mēs dzīvojam miesai.


Quia joˈ tuo̱ Simón Pedro tsˈom wˈaandaa chjoo. Jndyoñˈoom tsquiˈ tyuaatcwii na tooˈnaˈ ñjom calcaa ntˈmaⁿ. Tueˈntyjo̱ jooyooˈ cwii siaⁿnto waljooˈ wenˈaaⁿ nchooˈ nqui nchooˈ ndyeeyoˈ. Ndoˈ meiiⁿ na jeeⁿ ndyaˈ jndye calcaaˈñeeⁿ, sa̱a̱ tîcatyˈiooˈ tsquiˈ. 	 Tad Sīmanis Pēteris, iekāpis laivā, izvilka krastā pilnu tīklu ar simt piecdesmit trim lielām zivīm. Un, lai gan to bija tik daudz, tīkls nesaplīsa.


Ee cwii yuscu na jnda̱ ljoñe xeⁿ mˈaⁿ ntseinaaⁿ oo ntseindacantyjoom macaⁿnaˈ najndyee calaˈno̱ⁿˈ naⁿˈñeeⁿ na jndeiˈnaˈ na joona cateiˈxˈeena jom ee chaˈcwijom chojnaⁿna nnoom na seiqueeⁿ joona. Jeeⁿ xcwe na nlˈana na ljoˈ ndoˈ cjaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet ja kādai atraitnei ir bērni vai bērnu bērni, tad lai tā vispirms mācās valdīt savu māju un parādīt pateicību saviem vecākiem, jo tā tas Dievam patīk.


Ndoˈ jluiˈ nnˈaⁿ na jñom Jesús. Tyˈenquiana ñˈoom na calcweˈ nˈom nnˈaⁿ jnaaⁿna. 	 Un viņi izgāja un sludināja grēku gandarīšanu.


Ñˈoomwaaˈ ñˈoom na mayuuˈ juunaˈ, tintseitsaaⁿˈndyuˈ na matseineiⁿˈ joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Cjooˈ nˈomna na nlˈana chaˈxjeⁿ na matyˈiomyanaˈ ee jeeⁿ ya na nluii naljoˈ ndoˈ cwiteiˈjndeiinaˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Šis ir patiess vārds; un es gribu, ka tu to apstiprinātu, lai tie, kas uz Dievu tic, censtos darīt labus darbus. Tas cilvēkiem ir labi un derīgi.


Quia joˈ tˈo̱o̱ nnˈaⁿ judíos nnoom. Jluena: —Jeeⁿ xcwe cwilˈuuyâ na ˈu cwiluiindyuˈ tsˈaⁿ Samaria. Mati mˈaaⁿ tsaⁿjndii quiiˈ tsˈomˈ joˈ na matseintjeiⁿnaˈ ˈu. 	 Tad jūdi Viņam atbildēja, sacīdami: Vai mēs labi nesakām, ka Tu esi samarietis un ka Tevī ir ļaunais gars?


Joˈ chii quia na jndye nnˈaⁿ na jndyendye na joˈ joˈ mˈaaⁿ Jesús, tquieˈcañomna na mˈaaⁿyâ. Ee nchii macanda̱ ncˈe na ñeˈcantyˈiaana Jesús, sa̱a̱ mati ñeˈcantyˈiaana Lázaro, tsˈaⁿ na tueˈ na tquiaa Jesús na tandoˈxco. 	 Tad daudzi jūdu ļaudis uzzināja, ka Viņš ir tur; un atnāca ne tikai Jēzus dēļ, bet lai redzētu arī Lācaru, ko Viņš bija uzmodinājis no miroņiem.


Quia joˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaaⁿ, tsoom nda̱a̱na: —ˈO nnˈaⁿ na ntyˈiaandyoˈ, mañequiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ, ee cwilaxmaⁿˈyoˈ cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un Viņš, pacēlis acis uz saviem mācekļiem, sacīja: Svētīgi nabadzīgie, jo Dieva valstība ir jūsu.


Ñˈoommeiiⁿ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nnom nquii Jesucristo na jom caˈmo̱o̱ⁿ joonaˈ nda̱a̱ nquiee nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nnoom. Ñequio ˈndyoo ángel cwentaaⁿˈaⁿ seicaˈmo̱o̱ⁿ ñˈoomˈñeeⁿ no̱o̱ⁿ ja Juan na mandiˈntjo̱ⁿya nnoom. Ee joo ñˈoommeiiⁿ cwilaˈneiⁿnaˈ cantyja na jnda̱ teicandyooˈ na nluii. 	 Jēzus Kristus atklāsme, ko Viņam devis Dievs, lai rādītu saviem kalpiem, kam jānotiek drīzumā un ko Viņš, sūtīdams savu eņģeli, darījis zināmu savam kalpam Jānim,


Macweˈ joˈ tjaaˈnaⁿ tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na sˈaaⁿ quiiˈntaaⁿna. Macanda̱ tioom lˈo̱o̱ⁿ nacjoo cwantindye nnˈaⁿwii na seinˈmaaⁿ joona. 	 Un Viņš tur nevarēja darīt nevienu brīnumu, tik vien nedaudzus slimniekus Viņš dziedināja, uzlikdams rokas.


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwitaˈya ncˈiaa na cho tiaˈ, na luaaˈ cwilˈana cwinomna cwii na nntsˈaanaˈ chaˈcwijom cwiweˈ ntjom ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ naljoˈ, jndye ncueˈ nntsˈaanaˈ na matyˈiomyanaˈ. 	 Bet taisnības auglis mierā tiek sēts miera veicinātājos.


Ndoˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈomya ncˈe Cristo Jesús nñequiaaⁿ chaˈtsoti na macaⁿnaˈ ˈo cantyjati na matseixmaaⁿ na tjacantyja na tyañê. 	 Bet mans Dievs savā bagātībā lai piepilda visas jūsu vēlēšanās Jēzus Kristus godībā!


ˈÑeeⁿ juu na machˈee na jndeiˈnaˈ cjaˈ ñˈeⁿñê na ncjaˈchuˈ xuu ˈnaaⁿˈaⁿ cwii kilómetro, cjaˈ meiiⁿ we. 	 Bet kas spiedīs tevi tūkstoš soļus līdz iet, ej ar viņu vēl citus divus!


Na mayuuˈ machˈeenaˈ ndooˈ ntyjii tsˈaⁿ na jndo̱ˈ tsˈom tsˈaⁿ na luaaˈ ñˈoom tseineiⁿ ee cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na jeeⁿ matseitˈmaaⁿˈñe ndoˈ jeeⁿ maqueⁿ xjeⁿ seiiˈ, sa̱a̱ ñˈoomˈñeeⁿ meiⁿchjoo ticateijndeiinaˈ juu na wjaa nacjoo joo na cwiqueⁿnaˈ xjeⁿ juu na matseiˈtjo̱o̱ñe nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tām gan ir šķietama gudrība tur, kur ir pašizdomāti dievkalpojumi, pašpazemošanās un miesas mērdēšana, bet tie ir bez vērtības, jo kalpo vienīgi miesas apmierinājumam.


Ndoˈ seiˈno̱ⁿˈ Jesús na cweˈ cwilueyana. Tsoom nda̱a̱na: —¿Chiuu na ñeˈcatˈueˈyoˈ ja? Quiaˈyoˈ cwii tsjo̱ˈñjeeⁿ denario na nntyˈiaya. 	 Bet Viņš, pazīdams to viltību, tiem sacīja: Kam jūs mani kārdināt? Atnesiet man denāriju, lai es to redzu!


Yocheⁿ na tyomˈaaⁿ ñˈeⁿndyena sa̱ˈntjoom na ticaluiˈna tsjoom Jerusalén. Tsoom nda̱a̱na: —Cwindoˈyoˈ hasta xeⁿ jnda̱ seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na tqueⁿtyeⁿ Tsotya̱ya na tsoom na nndyo Espíritu Santo chaˈxjeⁿ jnda̱ ñejndyeˈyoˈ na tsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Un Viņš ēda kopā ar tiem un pavēlēja viņiem neaiziet no Jeruzalemes, bet gaidīt Tēva apsolījumu, ko jūs (tā Viņš sacīja) no manas mutes dzirdējāt.


Luaa queⁿˈyoˈ cwenta: juu cantyja na cwitsamˈaⁿˈyoˈ, cjooˈ nˈomˈyoˈ na matseijomnaˈ juunaˈ ñequio ñˈoom naya cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, quia joˈ meiiⁿ na nncjo̱ nntyˈia ˈo oo meiiⁿ na aa tiˈcjo̱, nnda̱a̱ nndiiya ñˈoom na cwiljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ na ñeˈcwii nˈomˈyoˈ na cwilaˈjnda̱ˈyoˈ na chaˈtsondyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na cwilaˈyuuˈa na laˈxmaaⁿya ncˈe juu ñˈoom na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, 	 Tikai dzīvojiet Kristus evaņģēlija cienīgi, lai es, pie jums aizgājis, redzētu vai atkal prombūtnē dzirdētu par jums, ka jūs esat vienā garā un vienprātīgi strādājat evaņģēlija ticības labā. (Ef 4,1; Kol 1,10; 1 Tes 2,12)


Chaˈtsondye nnˈaⁿ tyolˈueeˈndyena chiuu ya cha nnda̱a̱ nñeˈquioˈna jom, ee waa najneiⁿ na nnˈmaⁿ tsˈaⁿ xeⁿ nnda̱a̱ nñequiuuˈ jom. Joˈ chii chaˈtsondyena nˈmaaⁿna. 	 Un visi ļaudis tiecās Viņam pieskarties, jo spēks izgāja no Viņa; un Viņš visus izdziedināja.


Ncueeˈñeeⁿ nnto̱ˈ nnˈaⁿ na nluena nda̱a̱ ntsjo̱: “Catquiaandyoˈ nacjooyâ”, ndoˈ nluena nda̱a̱ nta: “Calaˈcata̱ˈyoˈ jâ.” 	 Tad sāks runāt kalniem: gāzieties pār mums, un uz pakalniem: apklājiet mūs!


Ncˈe na cwiluiindyoˈ ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ, catjeiˈndyoˈ cantyja ˈnaaⁿ joo tsˈiaaⁿ na ñejlaˈjomndyoˈ cwitjo̱o̱cheⁿ na taˈjnaⁿˈyoˈ jom. 	 Kā paklausīgi bērni nedzīvojiet kārībās, kam jūs agrāk kalpojāt savā nezināšanā,


Sa̱a̱ matseitiuu yati machˈeeⁿ xeⁿ na nljooˈñê na ñenqueⁿ. Luaaˈ mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ ndoˈ mantyjii na matseixmaⁿya Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet svētīgāka viņa būs, ja saskaņā ar manu padomu paliks tāpat. Es esmu pārliecināts, ka arī man ir Dieva Gars.


catˈmo̱o̱ⁿna nda̱a̱ ntyjelcuna na titquiendye na cˈom na wiˈ nˈom sˈaa ñˈeⁿ nda, 	 Lai pamāca jaunākās gudrībā, mīlēt savus vīrus un savus bērnus,


Tˈmaⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ tyˈe ñˈeⁿ Jesús. Quia joˈ taqueeⁿ, tsoom nda̱a̱na: 	 Bet daudz ļaužu gāja Viņam līdz; un, pagriezies pret tiem, Viņš sacīja:


Ndoˈ ntˈom lqueeⁿˈñeeⁿ tquiaanaˈ yuu na jeeⁿ ljo̱ˈ. Quia jnda̱ tˈoomnaˈ, mantyja tjacaaⁿnaˈ ee titeiiⁿˈ tyuaa. 	 Cita krita uz klints un uzdīgusi nokalta, jo tai nebija mitruma.


Joˈ chii majño̱o̱ⁿya Timoteo na mˈaⁿˈyoˈ, cwiluiiñê jndaaya na jeeⁿ matseicaña̱a̱ⁿ ndoˈ na jnda ntyjiiya jom, jom nntsˈaaⁿ na nncjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ chiuu waa na jo̱mˈaaⁿ na matseixmaⁿya cwentaaˈ Cristo Jesús chaˈxjeⁿ na maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ cwii cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjeeⁿˈeⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Tāpēc es sūtīju pie jums Timoteju, kas ir mans vismīļais un uzticīgais dēls Kungā; viņš jums atgādinās manu mācību Kristū Jēzū, kā es visur un katrā draudzē mācu.


Tˈo̱ Pedro nnoom, tso: —Ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ cwitioom tsˈiaaⁿnda̱a̱, sa̱a̱ nnˈaⁿ wˈaana tiquitioom. Tso Jesús nnom Pedro: —Quia joˈ naⁿˈñeeⁿ maˈndiinaˈ nnˈaⁿ wˈaana. 	 Bet lai mēs viņus neievestu apgrēcībā, ej uz jūru, iemet makšķeri un to zivi, kura pirmā pieķersies, izvelc; un tu, atdarījis tās muti, atradīsi stateru; ņem to un dod viņiem par mani un sevi!


Ee maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cwenta nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaⁿˈaⁿ, ndoˈ mañeeⁿ ñˈoom na cwilaneiⁿna nnoom, sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilˈa natia, mˈaaⁿ nacjoo naⁿˈñeeⁿ. 	 Jo Kunga acis ievēro taisnīgos, un Viņa ausis dzird to lūgšanas, bet Kunga vaigs ir pret tiem, kas dara ļaunu.


Ntyˈiaaⁿˈaⁿ we wˈaandaa ˈndyoo ndaalueeˈñeeⁿ. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwitjeiiˈ calcaa jnda̱ jluiˈna joˈ joˈ. Macwitmaaⁿna nlquiˈ ˈnaaⁿna. 	 Un Viņš redzēja divas laivas atrodamies pie ezera; bet zvejnieki bija izkāpuši un skaloja tīklus.


Catseitˈmaaⁿˈñenaˈ nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaa jaa nnˈaⁿ Israel, ee jnda̱ jndyoteijneiⁿ jaa nnˈaaⁿˈaⁿ ndoˈ tiomlˈuaaⁿ jnaaⁿya. 	 Godināts lai ir Kungs, Izraēļa Dievs, jo Viņš ir apmeklējis savu tautu un devis tai pestīšanu;


Cwajndii sˈaaⁿ. Tcoˈweeⁿˈeⁿ welooya. Sa̱ˈntjoom na caˈndyetona yoˈndaa ndana na cwjeto. 	 Viņš pievīla mūsu tautu un apspieda mūsu tēvus, lai tie pamestu savus bērnus, lai tie nedzīvotu.


Jndeii tyolaˈxuaana. Tjeiiˈna liaana, tyolaˈcaandyena joonaˈ na jeeⁿ ndyaˈ lioona. Ndoˈ tyotjuˈndyeendyena tsˈojnda̱a̱ na ticueeˈ nˈomna. 	 Bet, kad tie kliedza un nometa savas drēbes, un svieda putekļus gaisā,


Sa̱a̱ Pablo, tjeiiˈñê Silas. Cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncˈoona tioo nnˈaⁿ na cwilayuˈ joona lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom na catioˈnaaⁿñê joona. Jnda̱ chii tyˈena. 	 Bet Pāvils, izvēlējies sev Sīlu, devās ceļā, un brāļi to novēlēja Dieva žēlastībai.


Matsonaˈ na catseixmaⁿ tsˈaⁿ na matseiñˈoomˈñe nnˈaⁿ na cwiñequia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cweˈ cwiquieya waaˈ, tsˈaⁿ na neiiⁿˈ chaˈtso na ya laxmaⁿ, na tseixmaⁿ na jndo̱ˈ tsˈom, na wjaamˈaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na matyˈiomyanaˈ, na xcweeˈ tsˈom jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na maqueⁿñe cheⁿnquii xjeⁿ. 	 Bet viesmīlīgam, labvēlīgam, prātīgam, taisnīgam, svētam, atturīgam.


Joˈ chii matso Pilato nnoom: —¿Chiuu na ticˈo̱ˈ ˈndyo̱? Ja waa na jndo̱ na nntseicandyaandyo̱ ˈu, oo na nntyˈio̱ⁿya ˈu tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Tad Pilāts sacīja Viņam: Tu man neatbildi? Vai Tu nezini, ka man vara Tevi krustā sist un vara Tevi atlaist?


Quia joˈ taxˈeenndaˈna nnoom, jluena: —ˈU jeˈ, ¿ˈñeeⁿ cwiluiindyuˈ? Matso Jesús nda̱a̱na: —Majoˈ chaˈxjeⁿ na jnda̱ ñetsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ xjeⁿ na to̱ˈa na mañequiaya ñˈoom naya. 	 Tad tie sacīja Viņam: Kas Tu esi? Jēzus viņiem atbildēja: Sākums, kas arī ar jums runā.


ee chaˈtso ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ macanda̱ mˈaaⁿˈ nˈomna cantyja ˈnaaⁿ na cwilaˈjndaaˈndye nquieena nchii chiuu waa na lˈue tsˈom Jesucristo. 	 Jo visi meklē savu, bet ne Jēzus Kristus labumu.


Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ tîcalaˈno̱ⁿˈna ljoˈ cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoommeiⁿˈ ee tyootseicano̱o̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom joonaˈ nda̱a̱na. Joˈ chii tîleicalaˈno̱ⁿˈna. 	 Bet no tā viņi neko nesaprata; un šis vārds palika tiem apslēpts; un viņi neaptvēra to, kas tika runāts.


Quia joˈ taˈxˈeena nnoom: —ˈU Maestro na maˈmo̱o̱ⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ, ¿cwaaⁿ nluii na luaaˈ? Ndoˈ ¿cwaaⁿ cwii ˈnaaⁿ mˈmo̱ⁿnaˈ na jnda̱ teinndyooˈ nluii nmeiⁿˈ? 	 Bet tie jautāja Viņam, sacīdami: Mācītāj, kad tas notiks, un kāda zīme tam, kad tas sāks izpildīties?


Sa̱a̱ tsaⁿsˈa jeˈ, ticatyˈiomnaˈ na ñjom ˈnaⁿ xqueeⁿ ee jluiiˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tqueeⁿ na cantyja ˈnaaⁿˈ juu na caluiitˈmaaⁿˈñê sa̱a̱ wandyo̱o̱ˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿscu ee tsaⁿsˈa matseitˈmaaⁿˈñenaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Vīrietim nevajag galvu apsegt, jo viņš ir Dieva attēls un godība, bet sieviete ir vīra gods.


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na tˈmaaⁿ ˈo cwiluiiñê na ljuˈ tsˈoom. Joˈ chii mati ˈo cˈomˈyoˈ na ljuˈ nˈomˈyoˈ jo nnoom cantyja chaˈtsoti na cwitsamˈaⁿˈyoˈ. 	 Bet tāpat kā Svētais, kas jūs aicinājis, topiet arī paši svēti visā dzīvē,


Ee cantyjati na tseixmaⁿ naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ joˈ na cwiwitquiooˈ natia na matseitiuu chaˈna cweˈ nncˈoomya tsˈaⁿ ñˈeⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ, oo ñˈeⁿ sculjaaˈ, chaˈna nntseicueeˈ tsˈaⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ, 	 Jo no iekšienes, no cilvēka sirds iziet ļaunās domas, laulības pārkāpšana, nešķīstības, slepkavības.


Ee xeⁿ na mˈaaⁿˈ tsˈom tsˈaⁿ na tˈmaⁿ cwiluiiñê meiiⁿ ticatseixmaaⁿ na ljoˈ, manquiuˈnnˈaⁿñe cheⁿnqueⁿ. 	 Un ja kāds, nebūdams nekas, domā, ka viņš kas ir, tas pieviļ sevi.


Quia joˈ tyˈeñˈom nnˈaⁿ judíos Jesús, jnaⁿna waaˈ Caifás, tquiena wˈaa yuu na macˈeⁿ gobiernom. Ndoˈ ndicwaⁿ cwitsjoom xjeⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ ticˈooquieˈ nnˈaⁿ judíos naquiiˈ watsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ gobiernom cha tintsˈaanaˈ na tiljuˈ laxmaⁿna, ee xeⁿ na ljoˈ tixonquiaanaˈ na wanaaⁿ na nlaˈjomndyena xuee na cwitquiina catsmaⁿ chjoo. 	 Tad viņi veda Jēzu no Kaifas uz pārvaldnieka pili. Bija agrs rīts. Paši tie neiegāja pilī, lai neapgānītos, bet lai ēstu Lieldienas jēru.


Tsoom nda̱a̱na: —Catsaaquieˈyoˈ tsjoom chjoo laˈñeⁿ. Quia na jnda̱ squieˈyoˈ mantyjacheⁿ nliuˈyoˈ cwii snom xcoo na ñjom. Juuyoˈ quiooˈ na meiⁿjom ndiiˈ tyooljo tsˈaⁿ. Calaˈnaⁿˈyoˈ ndoˈ quioˈñˈomˈyoˈ juuyoˈ luaa. 	 Un sacīja viņiem: Ejiet miestā, kas jūsu priekšā! Un jūs, ieiedami tur, tūdaļ atradīsiet piesietu kumeļu, uz kura vēl neviens cilvēks līdz šim nav sēdējis; atraisiet to un atvediet!


Sa̱a̱ ˈu jeˈ, quia matseiˈneiⁿˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, cjaˈquieˈ naquiiˈ waˈ, catseicuˈ ˈndyootsˈaˈ, ndoˈ catseineiⁿˈ nnom Tsotyeˈ na mˈaaⁿ na titquiooˈñe. Ndoˈ jom na noomˈm meiiⁿ titquiooˈñê, nntseinoomñê ljoˈ na matseitjo̱o̱naˈ ˈu. 	 Bet tu, kad lūgsi Dievu, ieej savā kambarī un, durvis aizslēdzis, pielūdz savu Tēvu slepenībā, un tavs Tēvs, kas redz slepenībā, atalgos tevi.


Quia na teitsˈoomndyoˈ, tjacantˈiuuˈndyoˈ ñequio Cristo. Ndoˈ mati cwitandoˈxcoˈyoˈ ñˈeⁿñê ncˈe cwilaˈyuˈyoˈ na waa najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na tquiaaⁿ na tandoˈxco juu. 	 Kristībā jūs kopā ar Viņu esat apbedīti un Viņā jūs esat augšāmcēlušies caur ticību Dieva spēkam, kas Viņu uzmodinājis no miroņiem.


Calajnda̱ˈyoˈ na cwitsaˈyoˈ nacjoomˈm ñequio na cwilaˈyuˈya ñˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ee manquiuˈyoˈ na chaˈwaa tsjoomnancue nquiee nnˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈ, maljoyu na wiˈ cwiwinomna chaˈxjeⁿ na cwitjomˈyoˈ. 	 Stipri ticībā pretojieties tam, zinādami, ka tādas pat ciešanas notiek jūsu brāļiem pasaulē.


Calˈaˈyoˈ naya ndyeñeeⁿˈ, quia joˈ mˈmo̱ⁿnaˈ na ljuˈ cwiluiindyoˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ. 	 Patiesi, dodiet dāvanu no tā, kas jums pāri paliek, un, lūk, viss jums būs tīrs.


Ee cantyja ˈnaⁿya, meiiⁿ xeⁿ nncwando̱ˈa, maxjeⁿ nnom Cristo nndiˈntjo̱ⁿya, ndoˈ xeⁿ nlaˈcueeˈna ja, majoˈ tˈmaⁿti naya ˈnaⁿya. 	 Jo Kristus ir mana dzīve, bet nāve ieguvums.


Macaⁿˈa nnom Evodia ndoˈ mati nnom Síntique, ncˈe na cwiluiindyena ntyjelcuna na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿ Ta Jesús, caljoyaandyena ñˈeⁿ ntyjeena. 	 Es lūdzu Evodiju un es lūdzu Sintihu būt vienprātīgām Kunga vārdā.


Tsjoomˈñeeⁿ chaˈna we kilómetros waljooˈ xcwe na tquia mˈaaⁿnaˈ ñˈeⁿ Jerusalén. 	 Bet Betānija bija apmēram piecpadsmit stadiju attālumā no Jeruzalemes.


Nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ jlaˈcueeˈna Ta Jesús, chaˈxjeⁿ weloona tyolaˈcwjeena profetas ndoˈ mati jleintyjo̱ nnˈaⁿ judíos jâ. Tiquilˈana yuu na cjaaweeˈ ntyjeeⁿ ñˈeⁿndyena, ndoˈ mˈaⁿna nacjoo chaˈtsondye nnˈaⁿ, 	 Kas nonāvēja Kungu Jēzu un praviešus, kas arī mūs vajāja; bet Dievam tie nepatīk, un viņi ir naidā ar visiem cilvēkiem.


Tquieˈcañom naⁿˈñeeⁿ Felipe. Jom tsˈaⁿ tsjoom Betsaida, tsˈo̱ndaa Galilea. Nnˈaⁿ griegosˈñeeⁿ tyˈecataⁿna cwii nayaˈñeeⁿ nnoom, jluena: —Aa re sa, lˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na nlana̱a̱ⁿyâ ñˈeⁿ Jesús. 	 Viņi piegāja pie Filipa, kas bija no Betsaidas Galilejā, un lūdza to, sacīdami: Kungs, mēs gribam redzēt Jēzu!


Ee meiiⁿ na laxmaaⁿyâ chaˈxjeⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ sa̱a̱ tiquilaˈjnda̱a̱yâ chaˈxjeⁿ cwilˈa joona na cwilaˈjnda̱na na calaˈjomndye nnˈaⁿ ñequio ñˈoom na cwiñequiana. 	 Jo mēs gan miesā dzīvojam, bet nekarojam miesīgi.


Ndoˈ ntˈom nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés na teindyuaandye joˈ joˈ, jndye ñˈoom tyolaˈtiuuna naquiiˈ nˈomna na ticueeˈ nˈomna Jesús. 	 Bet tur bija daži no rakstu mācītājiem, kas sēdēja un domāja savās sirdīs:


Ndoˈ xeⁿ nntsˈaanaˈ na mˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu na tiñeˈcatseiljo ˈo, oo tiñeˈcandii ñˈoom na cwinduˈyoˈ, quia na cwicaluiˈyoˈ wˈaaˈñeeⁿ oo tsjoomˈñeeⁿ calaˈquiaˈyoˈ tsˈojnda̱a̱ na chuuˈ ncˈeeˈyoˈ. Ee na nlˈaˈyoˈ na luaaˈ cwicaluiˈyuuˈnaˈ na joona tiñeˈcatoˈñoomna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiñeˈquiaˈyoˈ. 	 Bet kas jūs neuzņems un jūsu vārdos neklausīsies, izejot no tā mājas vai pilsētas arā, nokratiet putekļus no savām kājām!


Ncˈe na cwiqueⁿˈyoˈ cwenta ñˈoom na tsjo̱o̱ na ticaˈndyencˈuaaˈndyoˈ meiⁿchiuucheⁿ na cwitjomˈyoˈ, joˈ chii mati ja nntsˈaa cwenta ˈo juu xjeⁿ quia na nlcoˈwiˈnaˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancue. 	 Tāpēc, ka tu turēji manu pacietības vārdu; arī es tevi sargāšu no pārbaudījuma stundas, kas nāks pār visu pasauli pārbaudīt tos, kas dzīvo virs zemes.


Canchooˈwe ndyueelˈa na niom tatiom, tuiinaˈ ñˈeⁿ ta̱ˈ perlas. Cwii cwii ˈndyootsˈa tuiinaˈ ñˈeⁿ cwii ta̱ˈ perla tˈmaⁿ. Ndoˈ nataa tˈmaⁿ tsjoomˈñeeⁿ tuiinaˈ ñˈeⁿ sˈomcajaⁿ ya. Macoˈnaˈ luiˈ chaˈna machˈee cwii tsioo na caxuee. 	 Bet divpadsmit vārti bija divpadsmit atsevišķas pērles, un katri vārti bija no atsevišķām pērlēm, un pilsētas iela bija tīrais zelts kā caurspīdīgs stikls.


Jeeⁿ cwajndii tyolantjaˈndyena hasta tyˈue tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro. Ntyˈiaaⁿˈaⁿ maxjeⁿ nlaˈcueeˈna Pablo. Joˈ chii sa̱ˈntjoom na cˈoocatjeiiˈndye sondaro tsaⁿˈñeeⁿ naquiiˈ luee nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye, cˈooñˈomnndaˈna jom naquiiˈ wˈaa yuu cwicˈeeⁿna. 	 Kad strīds kļuva lielāks, priekšnieks, bīdamies, ka tie Pāvilu nesaplosa, pavēlēja kareivjiem iet un izraut viņu no to vidus, un ievest kareivju mītnē.


Jnda̱ na tueeˈ xcwe ncuee, tjaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ ndoˈ joˈ joˈ tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Bet kad svētki bija jau pusē, Jēzus iegāja svētnīcā un mācīja.


Ndoˈ na jnda̱ tmaaⁿya ncˈeeˈyoˈ na cwiluiindyo̱ na matsa̱ˈntjo̱ⁿya ˈo ndoˈ na maˈmo̱o̱ⁿya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ, mati ˈo matsonaˈ na nntueˈndyoˈcjeˈyoˈ na nndyeˈntjomˈyoˈ nda̱a̱ ncˈiaaˈyoˈ. 	 Ja nu es, Kungs un Mācītājs, mazgāju jūsu kājas, tad arī jums pienākas cits citam kājas mazgāt.


Quia joˈ jluena: —Moisés tquiaaⁿ na wanaaⁿ na nntyuiiˈ ljeii na toco tsaⁿsˈa ñequio scoomˈm. Ndoˈ tsaⁿscu nncoˈñoom cwiicheⁿ ljeii na matsonaˈ na macanda̱ cwito̱ⁿˈndyena ñˈeⁿ saaⁿˈaⁿ. 	 Tie sacīja: Mozus atļāvis rakstīt šķiršanās grāmatu un šķirties. (5.Moz.24,1)


Ndoˈ ¿aa meiⁿ ticjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ cwiicheⁿ ntquieeˈ taⁿˈ tyooˈ na tyja̱ya na tcwaˈ ñequiee meiⁿ nnˈaⁿ, ndoˈ mati lojoo tsquiee ntaⁿˈ tyooˈ jlaˈweˈyoˈ na seicwaljooˈnaˈ? Nnda̱a̱ nntsˈaa na nleijndaaˈ nantquie na nlcwaˈyoˈ. 	 Un septiņas maizes četriem tūkstošiem cilvēku, un cik grozu jūs vēl salasījāt?


Najndyee cˈoomˈ nˈomˈyoˈ ncuee na macanda̱ nncˈom nnˈaⁿ na nneiⁿˈncona nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye Tyˈo̱o̱tsˈom. Macanda̱ nncˈom naⁿˈñeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ natia na cwilaˈqueeⁿ nˈomna. 	 Vispirms ziniet, ka pēdējās dienās maldināšanai nāks izsmējēji, kuri dzīvos paši savās kārībās,


Jnda̱ seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na seiljeii profeta Isaías, matsonaˈ: Majño̱o̱ⁿñetya̱ya cwii moso ˈnaⁿya na wjaajndyee jo njomˈ. Jom nncwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaⁿˈ, cha mamˈaⁿcˈeendye nnˈaⁿ quia na nncueˈcañoomˈ. 	 Kā pravietis Isajs ir rakstījis: Lūk, es sūtu savu eņģeli Tava vaiga priekšā, kas sataisīs Tavā priekšā ceļu.


Najndyee macaⁿnaˈ na nlqueⁿ nnˈaⁿ cwenta aa cwilaˈcanda̱a̱ˈndye naⁿˈñeeⁿ ndoˈ xeⁿ teitquiooˈ na ya cwilˈana, quia joˈ ya nndyeˈntjomna nnom tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Bet tie iepriekš jāpārbauda un, ja viņiem pārkāpumu nav, tad lai kalpo.


Matseiljeiya cartawaañe na matseicwano̱ⁿya na mˈaaⁿˈ ˈu Tito, cwiluiindyuˈ jndaaya na mayuuˈcheⁿ ncˈe mañejuu na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya, na ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿya nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Jesucristo na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa, canda̱a̱ˈya nñequiana na nncoˈñomˈ naya na laˈxmaⁿna. 	 Titam, mīļajam dēlam ticības kopībā, žēlastība un miers no Dieva Tēva un mūsu Pestītāja Jēzus Kristus!


Naⁿˈñeeⁿ na mˈaⁿna quiiˈntaaⁿˈyoˈ meiiⁿ na manquiuna na tuii na ljoˈ, sa̱a̱ laxmaⁿna nnˈaⁿ na cwicatsoona ndaa, cwilaˈndaaˈndyena seiina, lˈo̱na na nlqueⁿ Ta Jesús xjeⁿ joona, cwilaˈjnaaⁿˈna ángeles na tˈmaⁿ cwiluiindye cañoomˈluee. 	 Tāpat arī šie apgāna miesu, nicina augstāko Valdnieku, zaimo majestāti.


’Chjootindyo cwii ñˈa̱ⁿtya̱ ñˈeⁿndyoˈ, ndoˈ jnda̱ joˈ taxocantyˈiaˈyoˈ ja. Ndoˈ nda̱nquia chjootindyo cwii nntyˈiaˈtiˈyoˈ ja, cweˈ ncˈe nncjo̱ na mˈaaⁿ Tsotya̱. 	 Vēl neilgi, un jūs mani vairs neredzēsiet; un atkal neilgu brīdi, un jūs mani redzēsiet, jo es eju pie Tēva.


Jnda̱nquia nnˈaⁿ fariseos jñoomna cwantindye ncˈiaana ñequio nnˈaⁿ ˈnaaⁿˈ Herodes na mˈaaⁿ Jesús. Naⁿˈñeeⁿ nncˈomna cwenta ñˈoom na matseineiiⁿ cha nnda̱a̱ nntˈuiinaˈ jom cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Un tie sūtīja pie Viņa dažus no farizejiem un herodiešiem, lai Viņu pieķertu vārdos.


Sa̱a̱ jnda̱ jndyena cantyja ˈnaⁿˈ na ˈu xuiiˈ maˈmo̱o̱ⁿˈ nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ judíos na cwicˈeeⁿ ntˈomcheⁿ njoom naquiiˈ ntaaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos. Jnda̱ jndyena na matsuˈ na tacalanˈoomˈndye naⁿˈñeeⁿ ñˈoom na tqueⁿ Moisés. Mati jnda̱ jndyena na matseijndo̱ˈ nˈom naⁿˈñeeⁿ na tacalˈana costumbre na cwilˈaaya ñequio yoˈndaa na naⁿnom, meiⁿ tacalacanda̱a̱ˈndyena ntˈomcheⁿ costumbre ˈnaaⁿ welooya na ñetˈom teiyo. 	 Bet viņi dzirdēja par tevi, ka tu tos jūdus, kas dzīvo starp pagāniem, mācot atkrist no Mozus, sacīdams, ka tiem nevajagot apgraizīt savus bērnus un dzīvot pēc ieražām.


Sa̱a̱ jnda̱ na jndii Jacob na niom nantquie ndyuaa Egipto, jñoom ntseinaaⁿ welooya najndyee tyˈena joˈ joˈ. 	 Kad Jēkabs dzirdēja, ka Ēģiptē ir labība, viņš sūtīja mūsu tēvus pirmo reizi.


Sa̱a̱ yolcu na cwiñequiaandye na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom joona, calˈana chaˈtso nnom tsˈiaaⁿ na ya, ee macanda̱ cantyja ˈnaaⁿ joo joˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈcwijom matseichjoomñenaˈ joona. 	 Bet, kā tas dievbijīgām sievietēm pienākas, ar labiem darbiem!


Ndoˈ chaˈxjeⁿ na tquiaaⁿ na wandoˈxco Jesús mati nñequiaaⁿ na nntando̱o̱ˈxco̱o̱ya ncˈe najndeii na cwiluiiñê. 	 Bet Dievs uzmodināja Kungu; Viņš savā spēkā arī mūs uzmodinās.


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ na mayuuˈcheⁿ taxocˈuanndaˈa winom hasta juu xuee na nncˈuaxco̱ juunaˈ quia na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Patiesi es jums saku, ka es jau vairs nedzeršu no šiem vīna koka augļiem līdz tai dienai, kad es to no jauna dzeršu Dieva valstībā.


Quia joˈ mati ja na matseijomndyo̱ ñˈeⁿ Jesús, tjo̱quia̱ˈa naquiiˈcheⁿ tseiˈtsuaa. Ntyˈiaya na ljoˈ waa, ndoˈ quia ljoˈcheⁿ seiyuˈa. Ee meiiⁿ na ja tua̱jndya̱a̱ joˈ joˈ, sa̱a̱ tîcjo̱quia̱ˈa na mandiñoomˈ. 	 Tad iegāja arī tas māceklis, kas pirmais atnāca pie kapa un redzēja un ticēja.


Quia jndyena ñˈoommeiⁿˈ jeeⁿcheⁿ ndyaˈ jlaˈwjeena. Jndeii tyolaˈxuaana, tyoluena: —Nquii Diana cwentaa jaa nnˈaⁿ Éfeso, jeeⁿ tˈmaⁿ ñˈoom. 	 To dzirdēdami un dusmu pārņemti, tie kliedza, sacīdami: Liela ir efeziešu Diāna!


Jnda̱ tquiena na mˈaaⁿ Jesús, ñequio ñˈoom tyˈoo tyoluena nnoom: —Tsˈaⁿ na jñom jâ, ya tsˈaⁿñe, joˈ chii matyˈiomnaˈ na catseiñˈoomˈndyuˈ jom. 	 Un tie, pie Jēzus atnākuši, ļoti Viņu lūdza, sacīdami Viņam: Tas cienīgs, lai Tu viņam to dari;


Joˈ chii sa̱ˈntjoom nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na calaˈjndaaˈndyena cwii wˈaandaa chjoo na nleilˈueeˈñê cha tintsˈaanaˈ na ˈoontquieena jom ee tyeeⁿ na jeeⁿ jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ nacañomˈm. 	 Un Viņš sacīja saviem mācekļiem, lai tie sagatavo Viņam laivu ļaužu dēļ, lai tie Viņu nenospiestu.


—Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom nandye cañoomˈluee, matseijomnaˈ juunaˈ chaˈna cwii rey na tˈmaⁿ xuee sˈaa na ncoco tiˈjnda. 	 Debesvalstība pielīdzināma cilvēkam, ķēniņam, kas savam dēlam sarīkoja kāzas.


Quia joˈ tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ na maˈmo̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, tsoom: —Maxjeⁿ ya, ˈu Maestro. Luaaˈ ñˈoom na mayuuˈ matsuˈ na ñecwii Tyˈo̱o̱tsˈom. Tjaaˈnaⁿ cwiicheⁿ na matsa̱ˈntjom, macanda̱ jom. 	 Un rakstu mācītājs Viņam sacīja: Labi, Mācītāj! Tu patiesību teici, ka viens ir Dievs, un nav cita, kā Viņš vien.


Quia joˈ matso Felipe nnoom: —Xeⁿ matseiˈyuˈ ñequio na xcweeˈ tsˈomˈ nnda̱a̱ nleitsˈoomndyuˈ. Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ matsoom: —Matseiyuˈa na Jesucristo cwiluiiñê Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Filips sacīja: Ja tu no visas sirds tici, tad to var. Un viņš atbildēja, sacīdams: Es ticu, ka Jēzus Kristus ir Dieva Dēls.


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, tsaⁿquiñoom sˈom tjalcweeⁿˈeⁿ waⁿˈaⁿ na jnda̱ seitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jom, nchiiti cwiicheⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseiwendyeñe cheⁿnquii, maxjeⁿ nntseiquioo Tyˈo̱o̱tsˈom juu. Ndoˈ tsˈaⁿ na majuˈcjeñe, maxjeⁿ nntseitˈmaaⁿˈñeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Es jums saku: šis aizgāja savās mājās attaisnots, bet tas ne. Jo katrs, kas sevi paaugstina, tiks pazemināts.


Sˈaanaˈ chaˈna ñequiee na cwitsjoom jndyotseicandyooˈñe Jesús na mˈaaⁿyâ, jndyocaⁿ nnom ndaaluee. 	 Bet Viņš ceturtās nakts sardzes laikā, iedams pa jūru, nāca pie tiem.


Tˈo̱ Jesús nnom, matsoom: —Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na mato̱ˈ na matseijomñe ñˈeⁿndyo̱, a̱a̱ tixcweeˈ tsˈom, ñenquiiˈcheⁿ ñjom tsˈom cantyja na jnda̱ ˈndii, matseijomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈcwijom tsˈaⁿ na matˈuii tsˈoomsnda sa̱a̱ mawaqueⁿxeⁿˈ, tsaⁿˈñeeⁿ ticatsonaˈ na nncjaaquieeˈñe cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jēzus viņam sacīja: Neviens, kas savu roku pielicis arklam un skatās atpakaļ, nav derīgs Dieva valstībai.


ˈO matseijomnaˈ chaˈcwijom nˈoom na tisˈa ta̱ cwilˈa. Ndoˈ manquiuˈyoˈ nˈoom na ticalˈa ta̱ naya, maxjeⁿ nntˈuanaˈ. Ndoˈ xeⁿ jnda̱ tˈua nˈoomˈñeeⁿ nntioom nnˈaⁿ joonaˈ quiiˈ chom. Maluaaˈ matseijomnaˈ nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyoˈ ˈo xeⁿ ticalˈaˈyoˈ yuu na ya. 	 Jo cirvis jau pielikts pie koku saknēm. Tātad katrs koks, kas nenes labus augļus, tiks nocirsts un ugunī iemests.


Juunaˈ tquioñˈom ndacantyjo welooya quia na jndyochuu Josué joona ndyuaameiiⁿñe, ndyuaa na seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nndaana. Joˈ chii tjeiiⁿˈeⁿ nnˈaⁿ na ñetˈom ndyuaameiiⁿñe cha ljooˈndye welooya juunaˈ. Ndoˈ ljooñe tyoleiñˈomtina wˈaaliaaˈñeeⁿ hasta quia na tyomˈaaⁿ David. 	 Mūsu tēvi, to paņēmuši, ar Jēzu ienesa pagānu daļā. Dievs tos izdzina mūsu tēvu vaiga priekšā līdz pat Dāvida dienām.


Sa̱a̱ tˈo̱ cwiicheⁿ tsaⁿˈñeeⁿ, seitiaaⁿˈaⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ, tsoom: —Cwa tinquiaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ ˈu jnda̱ tˈuiityeⁿnaˈ na maxjeⁿ nncˈioˈ. ¿Aa ticandoˈ mañejoˈti matjomˈ chaˈxjeⁿ matjom jom? 	 Bet otrs atbildēdams norāja viņu un sacīja: Pats tu, būdams tanī pat sodā, nebīsties Dieva!


Luaaˈ lˈue tsˈo̱o̱ⁿ cha juu na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê ñequio juu na matseiyuˈya tsˈo̱o̱ⁿya tjoomˈ nnteijndeiinaˈ ˈo ndoˈ nnteijndeiinaˈ ja. 	 Tas ir, reizē ar jums gūtu iepriecinājumu savstarpējā ticībā, jūsējā un manējā.


We nnˈaⁿ mˈaⁿ jo jnda̱a̱ na cwilˈa tsˈiaaⁿ, cwii tsaⁿˈñeeⁿ wjaañˈoomnaˈ jom na mˈaaⁿya, ndoˈ cwiicheⁿ maˈndiinaˈ. 	 Tad mācekļi jautāja Viņam, sacīdami: Kur, Kungs?


Quia joˈ ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ quia cwitjomndyoˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ntˈomndyoˈ ˈo cataˈyoˈ salmos, ntˈomndyoˈ ˈo catˈmo̱ⁿˈyoˈ ñˈoom na jnda̱ tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ, ntˈomndyoˈ ˈo nda̱a̱ nlaneiⁿˈyoˈ ntˈomcheⁿ nnom ñˈoom na tjachuiiˈ ñequio ñˈoom na maxjeⁿ cwilaneiⁿˈyoˈ, ndoˈ ntˈomcheⁿ ncˈiaaˈyoˈ calaˈteincooˈna chiuu cwitˈmo̱o̱ⁿ nˈoomˈñeeⁿ. Sa̱a̱ chaˈtso na cwilˈaˈyoˈ caluiinaˈ na cateijndeiinaˈ na nncˈoonajnda̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 Ko tad darīt, brāļi? Kad jūs sapulcējaties, tad katram no jums ir psalms vai mācība, vai izskaidrojumi, tas viss lai notiek pacelšanai!


Joˈ chii matseijndo̱ˈa nˈomˈyoˈ na calˈueeˈndyoˈ naya na mˈaaⁿya na matseijomnaˈ juunaˈ chaˈna sˈom cajaⁿ na cajndati, quia joˈ nncˈomˈyoˈ na mayuuˈcheⁿ na tyandyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ calˈueendyoˈ liaa canchiiˈ na mˈaaⁿya na nlcweeˈyoˈ, quia joˈ nntseicuˈnaˈ na jnaaⁿˈyoˈ na mˈaⁿˈyoˈ na ñecantseiˈndyoˈ. Ndoˈ calˈueeˈndyoˈ ncheⁿˈ nasei na nncˈoocue nˈomnda̱a̱ˈyoˈ quia joˈ nleitquiooˈyoˈ na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ chiuu waa cantyja na mˈaⁿˈyoˈ. 	 Es ieteicu tev pirkt no manis ugunī pārbaudītu zeltu, lai tu kļūtu bagāts un tērptos baltās drānās, un lai tava kailuma kauns neatklātos, un svaidi savas acis zālēm, lai tu redzētu!


Joo nnˈaⁿ tsjoomnancue tijndoona ˈo. Sa̱a̱ cantyja ˈnaⁿ ja luaañe, ñequiiˈcheⁿ mˈaⁿna na jndoona ja, cweˈ ncˈe na macwjiˈyuuˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿ natia na cwilˈana. 	 Pasaule nevar jūs ienīst, bet mani nīst, jo es liecinu par to, ka tās darbi ir ļauni.


manquiiti tsaⁿ na tquia nnˈaⁿ cwenta na cueˈ cwentaaˈ jnaaⁿya ndoˈ na tquiaaⁿ na tandoˈxco cha nncwjiˈnˈmaaⁿñe jaa. 	 Kas mūsu grēku dēļ bija nodots un mūsu attaisnošanas labad uzcēlās no miroņiem.


Quia na ntyˈiaya jom, tioondyo̱ jo ncˈeeⁿ chaˈcwijom tsˈoo ja. Ndoˈ teicaljoom tsˈo̱o̱ⁿ ntyjaya nacjoya, tsoom no̱o̱ⁿ: —Tintyˈueˈ. Ee maja na mˈaaⁿya najndyee cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncuaa tsjoomnancue ndoˈ jo̱mˈaaⁿtya̱ya meiiⁿ na tacuaanaˈ. 	 Un kad es redzēju Viņu, es nokritu pie Viņa kājām kā miris, bet Viņš man uzlika savu labo roku, sacīdams: Nebīsties! Es esmu pirmais un pēdējais,


ˈO manquiuˈyoˈ nquiee ntyee cwentaa nnˈaⁿ judíos na cwindyeˈntjom naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ cwitquiina seii quiooˈ na cwilaˈcwjeena na cwiñequia nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Wanaaⁿ na cwitquiina seiˈñeeⁿ ee joˈ joˈ waa tio tˈmaⁿ yuu cwindyeˈntjomna nnoom. 	 Vai jūs nezināt, ka tie, kas svētnīcā strādā, no svētnīcas pārtiek, un kas altārim kalpo, no altāra saņem savu daļu?


Seineiⁿ rey David na ndooˈ matseineiⁿ nquii Jesús. Matsoom: Mantyˈiaya Tyˈo̱o̱tsˈom na ñequiiˈcheⁿ mˈaaⁿñê jo no̱o̱ⁿya. Ncˈe na mˈaaⁿñê ñˈeⁿndyo̱, joˈ chii xocjuˈcjenaˈ ja. 	 Jo Dāvids par Viņu saka: Es vienmēr redzēju Kungu savu acu priekšā, jo Viņš ir man pa labi, lai es nešaubītos.


Ndoˈ joo nqui ndeiˈjndye na ntyˈiaˈ na ntyjoo xqueⁿ quiooˈjndii na cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ nqui nnˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿndye, nncueˈntyjo̱ na joona nncˈomna na jndoona sculjaaˈñeeⁿ. Nlaˈtyuiiˈna jom ndoˈ chaˈcwijom nlˈana na nljooˈñê na ñecaseiˈñê. Nntquiina seiiⁿˈeⁿ ndoˈ nlaˈcona jom ñˈeⁿ chom. 	 Un desmit ragi, kurus tu redzēji zvēram, ienīdīs netikli, to atstās vienu un kailu un tās miesas apēdīs un sadedzinās ugunī,


Ndoˈ joo yolcuˈñeeⁿ jlaˈcwanomna ñˈoom na mˈaaⁿ Jesús. Jluena: —ˈU Ta, juu tsˈaⁿ na jeeⁿ candyaˈ tsˈomˈ, weeⁿˈeⁿ. 	 Tad tā māsas sūtīja pie Viņa, sacīdamas: Kungs, lūk, tas, ko Tu mīli, slimo.


Joˈ chii, quia na maqueeⁿˈñe tsˈaⁿ ˈu, cjaˈcajmaⁿˈ sula̱ na weˈyandyo, cha quia na nncjaantyjaaˈ tsˈaⁿ na tqueeⁿˈñe ˈu, nntsoom njomˈ: “ˈU xˈiaya, cwinoomˈ nacañoomcheⁿ.” Quia joˈ nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ ˈu jo nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ na meindyuaandye nacañoomˈ meiⁿsa ñˈeⁿndyuˈ. 	 Bet kad tevi kāds aicinās, ej un ieņem pēdējo vietu, lai tad tas, kas tevi aicinājis, nāktu un sacītu tev: Draugs, virzies augstāk! Tad tev būs gods viesu priekšā.


Jnda̱ na jnomˈ tsˈaⁿ lqueeⁿˈñeeⁿ cwiˈoomnaˈ, wjaawindyenaˈ, mawinomˈnaˈ chaˈtso ntjom na tiquiwindye. Cwileitanaˈ hasta cantsaa na cwiˈoontyja cwitaˈjndyeeyoˈ ncwaⁿˈ lˈo̱ tsˈoomˈñeeⁿ. 	 Un kad tas ir iesēts, tas aug un kļūst lielāks par visiem stādiem; un tas laiž lielus zarus, tā ka debesu putni var dzīvot tā pavēnī.


Nntquiaandye cancjuu. Ndoˈ chaˈtso najnda̱ na matseixmaⁿ tsjo̱ˈluee nntyuiiˈ. 	 Un zvaigznes kritīs no debesīm, un debess stiprumi sakustēsies.


Ee tichaˈtsondye ntseindacantyjo Abraham mayuuˈcheⁿ na cwiluiindyena ntseinaaⁿ, ee tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom: “Ntseindacantyjo tiˈjndaˈ Isaac, joona nncwjaaˈñenaˈ na nluiindyena tsjaaⁿ ˈnaⁿˈ.” 	 Un ne visi Ābrahama pēcnācēji ir arī bērni, bet no Īzāka tev tiks aicināti pēcnācēji;


Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ nquiaana na nlaˈjomndyena, meiiⁿ na ljoˈ tyotjeiiˈyana nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 Bet no pārējiem neviens neuzdrošinājās tiem piebiedroties, bet tauta tos ļoti godināja.


Jndye ñˈoom niom na ñeˈcatseiljeiya cwentaˈ sa̱a̱ tiñeˈcatsˈaa naljoˈ ñequio tsom ñequio ndaantom, 	 Man būtu daudz kas tev rakstāms, bet es negribu tev rakstīt ar tinti un spalvu.


Ndoˈ jeˈ ˈo nnˈaaⁿya ñequio xueeˈ Ta Jesús cwitaaⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ ndoˈ cwitsa̱ˈntjo̱o̱ⁿyâ ˈo na cˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ na jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿyâ na calˈaˈyoˈ cha nncjaaweeˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyoˈ. 	 Tālāk, brāļi, mēs jūs lūdzam un pamudinām Kunga Jēzus vārdā, lai jūs, dzirdējuši no mums, kā jādzīvo, tā arī dzīvotu un arvien kļūtu nopelniem bagātāki, lai patiktu Dievam.


Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ tîcalaˈno̱ⁿˈna na luaaˈ tyochˈeeⁿ ee xjeⁿ jeˈcheⁿ quia cwilaˈnaaⁿna ñˈoom tquieeˈñeeⁿ na tquiaa Moisés nda̱a̱na waa cwii na chaˈcwijom liaa na matseicuˈnaˈ na nlaˈno̱ⁿˈna na juu joˈ macanda̱ maquindyo̱naˈ quia na matseiyuˈ tsˈaⁿ ñequio Cristo. 	 Bet viņu prāts ir nocietināts. Jo līdz pat šai dienai, lasot Veco Derību, tas pats aizsegs paliek neatsegts (jo ar Kristu tas izzūd).


Joˈ chii juu ljeiiˈñeeⁿ tsˈiaaⁿˈnaˈ na nntsˈaanaˈ cwenta jaa chaˈcwijom na laxmaaⁿya yonchˈu na mˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ya hasta xjeⁿ na nndyo Cristo, cha ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿñê nntsˈaanaˈ na tjaa jnaⁿ laˈxmaaⁿya jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tātad likums bija mūsu audzinātājs Kristum, lai mēs ticībā tiktu attaisnoti.


Cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, ja cwiluiindyo̱ chaˈcwijom luañetquiee na seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na maqua̱ⁿ tsiaⁿtsjo̱ˈ ndoˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ matseicanda̱a̱ˈñe wˈaa nacjooˈ juunaˈ. Sa̱a̱ cwii cwii tsˈaⁿ queⁿñe cwenta cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na machˈee. 	 Saskaņā ar Dieva žēlastību, kas man dota, es kā gudrs namdaris ieliku pamatu, bet cits uz tā ceļ. Bet lai katrs pielūko, kā viņš uz tā ceļ.


Cwiicheⁿ cwii ndiiˈ jnaⁿ Jesús Capernaum, tjaaⁿ, tueⁿˈeⁿ tsˈo̱ndaa Judea. Teinoom cwiicheⁿ nantyjaaˈ jndaa Jordán. Tjomndyenndaˈ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ yuu na mˈaaⁿ. Quia joˈ tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na chaˈxjeⁿ na quichˈeeⁿ. 	 Un Viņš, cēlies no turienes, nāca Jūdejas robežās, viņpus Jordānai; un atkal ļaužu pulki sapulcējās pie Viņa; un Viņš kā parasti mācīja tos.


Jnda̱ na jndii tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoommeiⁿˈ, mana tjaaⁿ na chjooˈ tsˈoom ee jeeⁿ ndyaˈ tyañê. 	 Bet kad jauneklis dzirdēja šos vārdus, viņš aizgāja noskumis, jo viņam piederēja daudz īpašumu.


Tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nntseincuii Elisabet, quia joˈ seincueⁿ cwii tyochjoo. 	 Bet Elizabetei pienāca laiks dzemdēt; un viņa dzemdēja dēlu,


Yocheⁿ na ndicwaⁿ matseineiⁿ Jesús nnom yuscuˈñeeⁿ, tquieˈcañom nnˈaⁿ na jnaⁿ waaˈ Jairo, juu tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Jluena nnoom: —Jnda̱ tueˈ nomjndaˈ. ¿Ljoˈ nntsaˈ na cwimatseicachjuuˈtiˈ Maestromˈaaⁿˈ? 	 Viņam vēl runājot, nāca pie sinagogas priekšnieka un sacīja: Tava meita jau mirusi, ko vēl apgrūtini Mācītāju?


Sa̱a̱ tileicanaⁿndyena na nncwinomˈna jom ñˈoom na matseineiiⁿ ee jom matseineiiⁿ ñequio na jndo̱ˈya tsˈoom ncˈe matseixmaaⁿ Espíritu Santo. 	 Un viņi nespēja pretoties gudrībai un garam, kas no viņa runāja.


Mati jlaˈñˈeeⁿˈ ndyueena ˈñeeⁿ cwiindye joona na nncˈoom na tˈmaⁿñeti. 	 Bet izcēlās starp viņiem arī ķilda, kurš, šķiet, esot no tiem lielākais?


Cweˈ joˈ cwii cwii tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱, nquiee nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ nlaˈjndoona jom. 	 Un viņa mājnieki būs cilvēka ienaidnieki.


Ndoˈ xeⁿ nntyˈiaaⁿˈaⁿ na tixocanda̱a̱ nntsˈaaⁿ, quia joˈ nntseicwanoom ñˈoom ñequio tsˈaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ na nntseityˈooñê na cwitsaaⁿˈ tiaˈ, cwii na ndicwaⁿ tquia ndyo tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Pretējā gadījumā, tam vēl tālu esot, viņš sūta sūtņus, lai lūgtu mieru.


Ee chaˈxjeⁿ nquii Tsotya̱ya mañequiaaⁿ na cwitandoˈ lˈoo, mati ja na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ meiⁿquia tsˈaⁿ na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ mañequia na tseixmaⁿ na ticantycwii na wandoˈ. 	 Jo kā Tēvs uzmodina miroņus un atdzīvina, tā arī Dēls atdzīvina, kurus vēlas.


Ñequio chaˈtso carta na matseiljeiⁿ, matseineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ. Nacjooˈ cartaˈñeeⁿ ñˈeeⁿ ñˈoom na jndeiˈnaˈ na nntseiˈno̱ⁿˈ tsˈaⁿ, na joo nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈya nˈom ndoˈ na tijndo̱ˈ nˈom, tixcwe cwilaˈteincooˈna joonaˈ chaˈxjeⁿ mati cwilˈana ñequio ntˈomcheⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda̱ teiljeii, ndoˈ wiˈ ntjoomna na cwilˈana na ljoˈ. 	 Kā viņš runā par to savās vēstulēs, no kurām dažas grūti saprotamas, kuras, kā arī citus Rakstus nemācītie un nenostiprinātie sagroza sev par pazušanu.


Ee chaˈxjeⁿ na tjoom nawiˈ ndoˈ tyocantyjaaˈñenaˈ na catseitjo̱o̱ñê, joˈ chii jeˈ nnda̱a̱ nnteijneiⁿ nnˈaⁿ na maqueⁿnaˈ xjeⁿ joona na nlaˈtjo̱o̱ndyena. 	 Jo tāpēc, ka Viņš cietis un ticis kārdināts, Viņš spējīgs palīdzēt tiem, kas tiek kārdināti.


Quicantyjaˈyoˈ, cjaaya. Cantyˈiaˈyoˈ luaaˈ mandyocwjeeˈcañoom juu tsˈaⁿ na mañequiaa cwenta ja luee nnˈaⁿ. 	 Celieties, iesim! Lūk, tuvojas tas, kas mani nodos!


Mantyjiiya na ˈo cwiluiindyoˈ tsjaaⁿ Abraham na jndyowicantyjooˈ, sa̱a̱ cwiqueⁿndyoˈ na nlacueˈyoˈ ja jnaaⁿˈ na tileicjo̱ ñˈoom ˈnaⁿya naquiiˈ nˈomˈyoˈ. 	 Zinu, ka jūs esat Ābrahama Dēli, bet jūs meklējat mani nonāvēt, tāpēc ka jūs manus vārdus neaptverat.


Cweˈ joˈ catueˈyoˈ moso nchqueeⁿˈmˈaaⁿˈ chˈeⁿ yuu na jaaⁿñe. Joˈ joˈ nntyˈioom ndoˈ nneiⁿnqueeⁿ ndeiˈnˈoom.” 	 Bet nelietīgo kalpu izmetiet ārējās tumsībās; tur būs raudāšana un zobu griešana.


Xeⁿ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na matseitiuu na macanda̱ juu jeeⁿ xcwe machˈee sa̱a̱ ticatsˈaa xjeⁿ tsaa, quia joˈ manquiuˈnnˈaⁿñe cheⁿnquii, ndoˈ ñˈoom na matseitiuu joˈ tjaa yuu lˈuenaˈ. 	 Ja kāds domā, ka tas ir dievbijīgs, un nesavalda savu mēli, bet maldina savu sirdi, tad viņa dievbijība ir tukša.


Nacjooˈ castomˈñeeⁿ tyocantyjo we querubines na tuii ñequio sˈom cajaⁿ. Joonaˈ cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio nnˈaⁿ. Ndyeyu nacjooˈ tscaaˈ na ta̱ˈ ˈndyoo castomˈñeeⁿ, tjom lquii querubinesˈñeeⁿ yuu cwiñequia ntyee nioom quiooˈ na jnda̱ jlaˈcwjeena cha catseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jaa nnˈaⁿ Israel. Jndye ñˈoom maniom na cwitˈmo̱o̱ⁿ cwii cwii nmeiⁿˈ, sa̱a̱ ticaⁿnaˈ na nlana̱a̱ⁿyâ cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ na majeˈndyo. 	 Un pāri tam godības herubīni, kas apēnoja žēlastības troni. Par tiem tagad atsevišķi nav jārunā.


Cwiicheⁿ cwii ndiiˈ tjeiˈñe Pedro mana tjeiˈyom xueeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tsoom: —Ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom na ticwajnaⁿˈa tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 Un viņš atkal liedzās, zvērēdams: Es to Cilvēku nepazīstu.


Ja we ndiiˈ matseicwejndoˈndyo̱ na cwii smaⁿna, ndoˈ chaˈtso na mawantjo̱ⁿ mañequiaya diezmo.” 	 Es gavēju divreiz nedēļā un dodu desmito tiesu no visa, kas man ir.


Macaⁿˈa nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nncˈomˈtiˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ, ñequio na jndo̱ˈti nˈomˈyoˈ ndoˈ na nlaˈno̱ⁿˈtiˈyoˈ chaˈtso, 	 Un par to es lūdzu Dievu, lai jūsu mīlestība vairāk un vairāk pieaugtu zināšanā un visādā izpratnē,


Ndoˈ taˈxˈeena nnoom: —Quia joˈ ¿chiuu na sa̱ˈntjom Moisés na wanaaⁿ na nntyuiiˈ ljeii ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ ñˈeⁿ scoomˈm, jnda̱ joˈ ya na caˈñeeⁿ juu? 	 Tie sacīja Viņam: Kā tad Mozus lika dot šķiršanās grāmatu un šķirties?


Sa̱a̱ ndicwaⁿ ñˈeeⁿˈndyoˈ na ticalayuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱. Luaaˈ matsoom nda̱a̱na ee cantyjati na to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na mañequiaaⁿ ñˈoom, mantyjeeⁿ ˈñeeⁿ joo na ticalaˈyuˈ ñˈeⁿñê, ndoˈ ˈñeeⁿ juu na nñequiaa cwenta jom. 	 Gars ir tas, kas atdzīvina, miesa neder nekam. Vārdi, ko es jums runāju, ir gars un dzīvība.


Jluiiˈâ joˈ joˈ ndoˈ cwiicheⁿ xuee teiˈno̱o̱ⁿyâ ndyuaaxeⁿncwe na jndyu Quío. Cwiicheⁿ xuee squia̱a̱yâ ndyuaaxeⁿncwe Samos. Jnda̱ chii saayâ taˈjndya̱a̱yâ ndyuaa Trogilio. Cwiicheⁿ xuee saatya̱a̱yâ squia̱a̱yâ tsjoom Mileto. 	 No turienes aizbraukuši, mēs nākošajā dienā nokļuvām iepretim Hijai, un otrā dienā mēs piestājāmies Samosā, bet nākošajā dienā nonācām Milētā;


Sa̱a̱ juu ljeiiˈñeeⁿ teilˈueeˈñe jnaⁿ na sˈaanaˈ na tyotseiqueeⁿnaˈ tsˈo̱o̱ⁿ jndye nnom natia. Ee yuu na ticuaa ljeiiˈñeeⁿ mˈaaⁿ tsˈooñe jnaⁿ. 	 Bet grēks, izmantojot izdevību, caur likumu, modināja manī visas iekāres; jo bez likuma grēks būtu miris;


Ndoˈ ntˈomndyo̱ jaa jnaaⁿya Creta ñˈeⁿ Arabia. Sa̱a̱ chaˈtsondyo̱ cwindya̱a̱ na ya cwilaˈneiⁿ naⁿmˈaaⁿˈ ñˈoomya. Cwiluena cantyja na jeeⁿ tˈmaⁿ machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tāpat jūdi un prozelīti, krētieši un arābi; mēs dzirdējām viņus mūsu valodās sludinām Dieva lielos darbus.


Ee jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nncuˈxeⁿnaˈ nnˈaⁿ tsjoomnancue. Ndoˈ mati nntyuiiˈ na matseixmaⁿ tsaⁿjndii na matsa̱ˈntjom quiiˈ nˈom nnˈaⁿ. 	 Tagad šī pasaule tiek tiesāta; tagad šīs pasaules valdnieks tiks izmests ārā.


Cweˈ ncˈe joˈ, tîconom xcweyaaⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Joˈ chii jluiiˈâ tsˈo̱ndaa Judea ñˈeⁿñê, saayâ cwii tsjoom chjoo na jndyu Efraín. Tsjoomˈñeeⁿ candyooˈ mˈaaⁿnaˈ ñequio ndyuaa na tjaa nnˈaⁿ cˈoom. Tˈo̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿñê joˈ joˈ cwantindyo xuee. 	 Tāpēc Jēzus vairs atklāti nestaigāja starp jūdiem, bet aizgāja uz apgabalu tuksneša apvidū, uz pilsētu, kas saucas Efraima, un tur palika ar saviem mācekļiem.


Xeⁿ cwilaˈyuˈyoˈ ñequio Moisés, quia joˈ mati nlaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱, ee seiljeiⁿ cantyja ˈnaⁿya. 	 Jo, ja jūs ticētu Mozum, tad jūs ticētu arī man, jo par mani viņš rakstījis (1.Moz.3,15; 22,18; 5.Moz.18,15),


Juu tsˈaⁿ na nnda̱a̱ nntseineiⁿ cwiicheⁿ nnom ñˈoom na tjachuiiˈ, jaawijndeii cheⁿnqueⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na matseineiⁿ ñˈoom na maˈmo̱ⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nnom, tsˈiaaⁿˈñeeⁿ machˈeenaˈ na ˈoonajnda̱ nnˈaⁿ tmaaⁿˈ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Kas runā valodās, tas paceļ pats sevi, bet kas pravieto, tas ceļ Dieva Baznīcu.


Jndye nnˈaⁿ na tyoleichuu jndyetia nˈmaaⁿna sˈaaⁿ. Quia na jluiˈ jndyetiaˈñeeⁿ quiiˈ nˈomna jndeii jlaˈxuaanaˈ. Ndoˈ jndye nnˈaⁿ na ntjeiⁿ ncˈeeˈ ndoˈ ntjeiⁿ luee tcoˈyanaˈ joona sˈaa Felipe. 	 Jo no daudziem, kas bija ļauno garu apsēsti, tie izgāja, stiprā balsī kliegdami; bet daudzi triekas skartie un tizlie tika izdziedināti.


Ndoˈ ticwii cwii tsˈaⁿ na luaaˈ macantyjaaˈ tsˈom jom, maqueⁿljuˈñe cheⁿnquii jo nnoom chaˈxjeⁿ nqueⁿ cwiluiiñê na ljuˈñê. 	 Un katrs, kam ir šī cerība uz Viņu, svētdara sevi, kā arī Viņš ir svēts.


Ee naquiiˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsoom: Jndiiya ñˈoom na tsuˈ no̱o̱ⁿ juu xjeⁿ na tjaweeˈ tsˈo̱o̱ⁿ ñˈeⁿndyuˈ. Teijndeiya ˈu juu xuee na seijndaaˈndyo̱ na nncwjiˈnˈmaaⁿndyo̱ ˈu. Calaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoomwaaˈ na tso Tyˈo̱o̱tsˈom. Jeˈ cwiweeˈ xjeⁿ na ñecateijneiⁿ ˈo. Jeˈ xcwe xjeⁿ na jeeⁿ ñeˈcwjiˈnˈmaaⁿñê ˈo. 	 Jo Viņš saka: žēlastības laikā es tevi paklausīju un pestīšanas dienā es tev palīdzēju. Lūk, tagad ir žēlastības laiks, lūk, tagad pestīšanas diena.


Meiⁿ tjaa ˈñeeⁿ nntso na tiyuuˈ na ljoˈ. Joˈ chii calaˈcheⁿndyoˈ. Tacalˈaˈyoˈ na ñoomñoom ljoˈ nlˈaˈyoˈ. 	 Tā kā tam neviens nevar pretim runāt, jums jānomierinās, lai neko neapdomīgu nedarītu.


Tˈo̱ Jesús, matsoom nnom: —Ncwandoˈnndaˈ tiˈtyˈiuˈ meiiⁿ na jnda̱ tueeⁿˈeⁿ. 	 Jēzus sacīja viņai: Tavs brālis celsies augšām!


Jnaaⁿ joona na cwito̱ⁿˈndye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Cwilaˈñˈoomˈndyena cantyja ˈnaaⁿ joo na queeⁿ nˈom seiina, meiⁿ ticalaxmaⁿna Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tie rada šķelšanos, tie ir dzīvnieciski; gara viņiem nav.


Ee jaa nnˈaⁿ na cwilayuuˈa ñˈeⁿ Cristo matseijomnaˈ chaˈcwijom tsioom suu na mañequiaaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na cwitˈoomˈnaˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cwicaluiˈnˈmaaⁿndye ndoˈ mati nnˈaⁿ na ˈootsuundyena. 	 Jo Dievam mēs esam Kristus labā smarža tiem, kas tiek izglābti, un tiem, kas iet pazušanā:


Quia joˈ ntˈom nnˈaⁿ judíos na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaa jom, jlaˈñˈeeⁿˈ ndyueena ñequio ncˈiaana nnˈaⁿ judíos na cweˈ tquieya. Ee cwilaˈntjaˈndye naⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿndyena cwaaⁿ cwii nnom na jndati tseixmaⁿ na cwiwitsˈoomndye nnˈaⁿ. ¿Aa cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na mañequiaa Juan, oo, aa cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús? 	 Bet starp Jāņa mācekļiem un jūdiem izcēlās strīds par šķīstīšanos.


Tsˈiaaⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ na sa̱ˈntjo̱ⁿya na cˈo̱o̱ⁿya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya cwii ndoˈ cwii nnˈaⁿ ñequio na ljuˈ nˈo̱o̱ⁿya na mˈaaⁿˈya nˈo̱o̱ⁿya ñequio na xcweeˈ nˈo̱o̱ⁿya na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Pamācīšanas mērķis ir tīras sirds mīlestība, laba sirdsapziņa un neliekuļota ticība.


Cwa ndyaˈ canda̱a̱ˈ tsˈomˈ na ntso̱ˈ na cajnda ntyjeeⁿ ñˈeⁿndyuˈ. Jom na jeeⁿ tˈmaⁿ tsˈoom ñˈeⁿndyuˈ, ndoˈ waljooˈcheⁿ na wiˈ tsˈoom ˈu. ¿Aa ticatseiˈno̱ⁿˈ na luaaˈ machˈeeⁿ cha cjaañˈoomnaˈ ˈu na calcweˈ tsˈomˈ jnaⁿˈ? 	 Vai tu nicini Viņa labuma un pacietības, un lēnprātības bagātību, neapzinādamies, ka Dieva labvēlība ved tevi pie atgriešanās?


Cwii xueeˈñeeⁿ saayâ yuu cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tjomndyô̱ cwii yuscuchjoo na macjaweeˈ ˈndyoo ncˈe na mˈaaⁿ jndyetia naquiiˈ tsˈom. Tsaⁿˈñeeⁿ mˈaaⁿtyeeⁿ luee nnˈaⁿ na cwitaˈntjom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Tˈmaaⁿˈ sˈom cwiquioo luee naⁿˈñeeⁿ ncˈe na macjaweeˈ ˈñom. 	 Bet notika, ka, mums uz lūgšanu ejot, sastapa mūs kāda meitenei, kurai bija gaišreģes gars, un pareģodama tā deva saviem kungiem lielu peļņu.


Tˈo̱ Jesús nnom, matsoom: —Jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ na tyootandoˈ cantyja ˈnaⁿya. Mˈaⁿna chaˈcwijom lˈoo. Caˈndiiˈ na joona catyˈiuundye ntyjeena. Sa̱a̱ ˈu jeˈ, candyoˈtseijomndyuˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 Bet Jēzus atbildēja viņam: Seko man un atstāj mirušajiem apglabāt savus mirušos!


ˈO jeeⁿcheⁿ ndyaaˈ ntjeiⁿndyoˈ, laxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na nchjaaⁿˈyoˈ. ¿Cwaaⁿ cwii na we nmeiⁿˈ tˈmaⁿti tseixmaⁿnaˈ? ¿Aa sˈom cajaⁿ na ñˈeⁿ teichjoom watsˈom oo aa nquii watsˈom? Juu watsˈom tˈmaⁿti tseixmaⁿnaˈ ee cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ maqueⁿljuˈnaˈ sˈom cajaⁿˈñeeⁿ. 	 Jūs, neprātīgie un aklie! Jo kas vairāk: vai zelts, vai svētnīca, kas svētī zeltu?


ˈÑeeⁿ juu na niom lueˈ nˈom luaˈqui na nndii, candii. 	 Ja kam ir ausis dzirdēšanai, lai dzird!


¿Aa ticaliuˈyoˈ na joo nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nntuˈxeⁿna nnˈaⁿ tsjoomancue? Ndoˈ ncˈe na nntuˈxeⁿˈyoˈ nnˈaⁿ tsjoomnancue, ¿chiuu na tileicanda̱a̱ nntuˈxeⁿˈyoˈ ñˈoommeiⁿˈ na cweˈ cwantindyo joonaˈ? 	 Vai jūs nezināt, ka svētie tiesās pasauli? Un ja jūs tiesāsiet pasauli, vai tad jūs nebūtu cienīgi iztiesāt vismazākās lietas?


Ndoˈ tsaⁿˈñeeⁿ, jnda̱ na jñeeⁿ ñˈoomwaaˈ tjaaˈñê naⁿˈñeeⁿ wˈaancjo naquiiˈcheⁿ ndoˈ seityeeⁿ joona na tyeⁿ ñjoomˈ ncˈeeˈna tsˈoom tscaaˈ. 	 Tādu pavēli saņēmis, viņš tos ieslodzīja iekšējā cietumā, bet kājas ieslēdza siekstā.


Toom cweˈ na nncˈomtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ na nntseina̱ⁿ chaˈxjeⁿ tsˈaⁿ na cweˈ matseineiⁿto. Cwa, calˈaˈyoˈ na ljoˈ. 	 Kaut jūs mazliet paciestu mani manā neprātībā! Bet jūs jau ciešat mani.


Ñˈoom na mayuuˈ na cwantindye joona cwilaneiⁿna ñˈoomˈñeeⁿ na ta̱a̱ˈ nˈomna ja ndoˈ ñequio na ñeˈcwinomˈna ja, sa̱a̱ ntˈomcheⁿ ñequio na xcweeˈ nˈom cwilˈana tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 Daži gan sludina Kristu naida un strīda dēļ, bet citi no labas gribas;


Jnda̱ joˈ juu ángel na jnda̱ ndyee tjacuˈnquioom nawiˈ na ñjom waso ˈnaaⁿˈaⁿ nˈom candaa ñequio chaˈtso joo yuu na cwinaaⁿˈ ndaa. Ndoˈ seicwaqueⁿnaˈ joonaˈ niomˈ. 	 Un trešais eņģelis izlēja savu kausu pār upēm un pār ūdens avotiem, un tie pārvērtās asinīs.


Quia joˈ jnaⁿ naⁿˈñeeⁿ tyˈena, tyoñeˈquiana ñˈoom naya nda̱a̱ nnˈaⁿ meiⁿyuucheⁿ na tyˈena. Ndoˈ manquiiti Ta Jesús tyoteijneiⁿ joona. Tquiaaⁿ na tyocanda̱a̱ tyolˈana tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na tjeiˈyuuˈndyenaˈ na mayuuˈ ñˈoom na tyoñeˈquiana. Amén. 	 Bet viņi gāja un sludināja visur; un Kungs viņiem palīdzēja un mācību apstiprināja ar līdzejošajām zīmēm.


Jnda̱ na ntyˈiaaˈ Pilato na tîcanaⁿñê ñˈoomˈñeeⁿ hasta manndyo na nlaˈwendyena nacjoomˈm, quia joˈ tcaaⁿ ndaatioo, jñoomˈm na jndooˈ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ. Tsoom: —Jeˈ mandyuuˈa cha caluiˈyuuˈnaˈ na ticacho̱o̱ jnaⁿ xeⁿ nlacueˈyoˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ na tjaa jnaaⁿˈ. Joˈ chii, cajndoˈ ncjoˈyoˈ. 	 Bet Pilāts, redzēdams to, ka viņš nekā nepanāk, bet troksnis pavairojas, ņēma ūdeni, mazgāja rokas tautas priekšā, sacīdams: Es esmu nevainīgs pie šī Taisnīgā asinīm. Skatieties paši!


na tyoluena nda̱a̱ˈyoˈ: “Joo ncuee na macanda̱ nncˈom nnˈaⁿ na nlaˈneiⁿ ñˈoom ticueeˈ tsˈom nacjooˈ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ nlˈana chaˈtso nnom na tiljuˈ na cwilaˈqueeⁿ nˈomna.” 	 Viņi jums sacīja, ka pēdējā laikā nāks smējēji, kas dzīvos paši savās bezdievīgajās kārībās.


Ee joona neiiⁿtina na calue ncˈiaana na ya cwilˈana, nchiiti na ntyjaaˈ nˈomna na catso Tyˈo̱o̱tsˈom na ya ntyjeeⁿ ñˈeⁿndyena. 	 Jo viņi mīlēja vairāk cilvēku godināšanu nekā Dieva godu.


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —¿Yuu waa na maˈmo̱ⁿnaˈ na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ? Sa̱a̱ joona jlaˈcatyuendyena ndoˈ tjaaweeˈ nˈomna. Tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: —¿ˈÑeeⁿ cwiluiiñe tsaⁿmˈaaⁿ na matsa̱ˈntjoom meiiⁿ jndye, meiiⁿ ndaaluee ndoˈ cwilaˈcanda̱naˈ ñˈoom na matsoom? 	 Tad Viņš tiem sacīja: Kur jūsu ticība? Un viņi bailēs un izbrīnā viens otram sacīja: Kā šķiet, kas Viņš ir, ka Viņš pavēl vējiem un jūrai, un tie Viņam paklausa?


Yocheⁿ na cwilaˈcanaⁿˈna snom, jlue nnˈaⁿ na njmeiⁿˈ juuyoˈ: —¿Chiuu na cwilacanaⁿˈyoˈ snommˈaaⁿˈ? 	 Bet kad viņi raisīja kumeļu vaļā, tā īpašnieki sacīja tiem: Kāpēc jūs atraisāt kumeļu?


Salomón tsotye Roboam, Roboam tsotye Abías, Abías tsotye Asa. 	 Salomons dzemdināja Roboamu; Roboams dzemdināja Abiju; Abijs dzemdināja Azu;


Sa̱a̱ ˈo jeˈ, yacheⁿ cwilˈaˈyoˈ na catseijnaaⁿˈnaˈ ndyeñeeⁿˈ ndoˈ ¿aa nchii manaⁿtya cwinchjeena ˈo? Ndoˈ joona cwileiˈcho xjeⁿˈnaaⁿna ˈo jo nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ. 	 Bet jūs nicināt trūcīgo. Vai bagātie ar varu jūs neapspiež, un vai tie nevelk jūs tiesās?


Joˈ chii Jesús tcwaaⁿ joona, tsoom nda̱a̱na: —ˈO manquiuˈyoˈ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye cwii cwii tsjoomnancue cwilaˈsˈandyena nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjomna. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿndye cwiqueⁿna xjeⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ nacje ˈnaaⁿna. 	 Bet Jēzus tos pieaicināja un sacīja viņiem: Jūs zināt, ka tie, kas tiek uzskatīti par tautu valdniekiem, valda pār tām; un viņu valdnieki izmanto varu pār tām.


Tso nnoom: —Quicantyjaˈ, cjaˈñˈoomˈ tyochjoo ñequio tsoñeeⁿ. Tsalcweˈyoˈ ndyuaa nnˈaⁿ Israel. Ee jnda̱ tja̱ nnˈaⁿ na ñelˈueeˈndye na ñeˈcalaˈcueeˈ jom. 	 Celies un ņem Bērnu un Viņa māti, un ej uz Izraēļa zemi, jo miruši ir tie, kas tiecās pēc Bērna dvēseles.


Quia joˈ ¿chiuu nlˈuuyo̱o̱ya jeˈ cantyja ˈnaaⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, aa jnaⁿ matseixmaⁿnaˈ? Meiⁿchjoo nchii joˈ ee xeⁿ nchii juunaˈ, xocatseiˈno̱ⁿˈa na ticatsa̱ˈntjomnaˈ na matseiqueeⁿ tsˈo̱o̱ⁿ ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ hasta quia ljeiya na tso ljeiiˈñeeⁿ: “Tintseiqueeⁿ tsˈomˈ ˈnaaⁿˈ xˈiaˈ”. 	 Ko tad lai sakām? Vai likums ir grēks? Nekādā ziņā! Bet es grēka nepazītu, ja nebūtu likuma, jo es nezinātu, kas ir iekāre, ja likums nesacītu: Tev nebūs iekārot!


Ndoˈ naljoˈ, majoˈ na tqueeⁿ ja na mandiˈntjo̱ⁿya nnom Jesucristo quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos. Mañequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ na macwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ na cwilaˈljo Jesucristo naquiiˈ nˈom, cha nñequiaya joona nnom Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ mañequiaa tsˈaⁿ cwii ofrenda na nncoˈñoom, ee nquii Espíritu Santo jnda̱ tqueⁿ ljoomˈm joona. 	 Es esmu Kristus kalps starp pagāniem un pildu svēto pienākumu pie Dieva evaņģēlija, lai pagānu uzupurēšana kļūst pieņemama un Svētā Gara svētīta.


Ndoˈ na luaaˈ, jnda̱ seicandyaañê chaˈtsondye nnˈaⁿ na chaˈwaa xuee chuuna na laˈxmaⁿna chaˈcwijom moso na mandiˈntjomtyeⁿ na mˈaⁿna na nquiaana na nncwjena. 	 Un atbrīvotu tos, kas nāves baiļu dēļ visu dzīvi bija padoti verdzībai.


Jnda̱ teinom nmeiⁿˈ, tjeiiˈñe Jesús ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ, ndyeenˈaaⁿ nchooˈ qui nchooˈ wendyena. Jñoom we we, we wendyena na cˈoojndyeena ticwii tsjoom ndoˈ ticwii joo yuu na quia nncjaa nqueⁿ. 	 Pēc tam Kungs nozīmēja vēl citus septiņdesmit divus un sūtīja viņus pa diviem sava vaiga priekšā visās pilsētās un vietās, kur Viņš domāja iet.


Ee nchii macanda̱ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cwiqueⁿndyô̱ na nlˈaayâ yuu na matyˈiomyanaˈ, sa̱a̱ mati jo nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Jo mēs rūpējamies nevien par to, kas labs Dievam, bet arī cilvēkiem.


Quia na ntyˈiaaˈ Jesús joona, tsoom nda̱a̱na: —Catsalaˈcaˈmo̱ⁿndyoˈ nda̱a̱ ntyee. Ndoˈ yocheⁿ na cwiˈoona, jliuna cwa jnda̱ ljuuˈndyena tycuˈñeeⁿ. 	 To ieraudzījis, Viņš sacīja: Ejiet un parādieties priesteriem! Un notika, ka, tiem ejot, viņi kļuva tīri.


Ndoˈ na luaaˈ, nleijndye ˈnaⁿˈyoˈ cha ñequio na xcweeˈ nˈomˈyoˈ nnda̱a̱ nnteijndeiˈyoˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. Ndoˈ quia na nntsañˈo̱o̱ⁿyâ tsjo̱ˈñjeeⁿ na cwiñequiaˈyoˈ nntsˈaanaˈ na joo nnˈaⁿ na matseitjo̱o̱naˈ nñequiana na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Lai jums, kas visā bagāti, pārpilnībā būtu katra labsirdība, kas mūsos rada pateicību Dievam.


Ndoˈ mati na nñeˈquiaˈyoˈ na quianlˈuaaˈ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee na jnda̱ tqueeⁿ na laˈxmaaⁿya na nntoˈño̱o̱ⁿya chaˈtso nnom na cwitoˈñoom nnˈaⁿ na macwjeeⁿˈeⁿ cwentaaⁿˈaⁿ na cwilaˈjomndyena cantyja na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom yuu na jeeⁿ caxuee. 	 Pateiktos Dievam Tēvam, kas mūs darījis cienīgus būt par līdzdalībniekiem svēto mantojuma gaismā.


Talaneiⁿˈyoˈ cantu nda̱a̱ ncˈiaaˈyoˈ ee jnda̱ tyuiiˈ juu na tyolaxmaⁿˈyoˈ na cjeeˈ xuee na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Jesucristo ñequio cwii cwii nnom na ñelˈajndyeeˈyoˈ. 	 Nemelojiet viens otram! Novelciet veco cilvēku kopā ar viņa darbiem


Ndoˈ na luaaˈ cwii ndoˈ cwii tsˈaⁿ nnda̱a̱ nntseineiⁿ ñˈoom na maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ tsˈom cha nncˈooliu nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ndoˈ nncˈoolaˈno̱ⁿˈtina. 	 Jo jūs visi pēc kārtas varat pravietot, lai visiem būtu pamācība un visiem - pamudinājums.


Mañoomˈ tjañjoomˈ tsˈom Pedro juu ñˈoom na jnda̱ tso Jesús nnoom: “Cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntseixuaa caxtijndyo sa̱a̱ ˈu jnda̱ ndyee ndiiˈ macwjiˈndyuˈ ñˈeⁿndyo̱.” Mana jlueeⁿˈeⁿ chˈeⁿ. Seiˈndaaˈñˈeⁿnaˈ ntyjeeⁿ, tyotyˈioom. 	 Un Pēteris atminējās Jēzus vārdus, ko Viņš bija teicis: Pirms gailis dziedās, tu mani trīskārt noliegsi. Un viņš, izgājis ārā, rūgti raudāja.


Ndoˈ tso Jesús nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Caˈndiiˈ nmeiⁿˈ. Mˈaⁿ ntˈom nnˈaⁿ na ticataˈndoˈ cantyja ˈnaⁿya, laˈxmaⁿna chaˈcwijom lˈoo. Joona catyˈiuundye ntyjeena. Sa̱a̱ ˈu cjaˈquiaaˈ ñˈoom cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ. 	 Un Jēzus viņam sacīja: Ļauj mirušajiem aprakt savus miroņus, bet tu nāc un sludini Dieva valstību!


Joˈ chii quicantyjaˈ, cjaˈcueˈ. Cjaˈ ñˈeⁿndyena. Tincˈoomˈ ñomtiuuˈ ee ja jño̱o̱ⁿya joona. 	 Tāpēc celies, nokāp un nemaz nešaubīdamies, ej viņiem līdz, jo es tos sūtīju!


’Queⁿˈyoˈ cwenta quia na nlˈaˈyoˈ cwii nnom na matyˈiomyanaˈ, nchii nlˈaˈyoˈ cweˈ cha na cantyˈiaa nnˈaⁿ, ee xeⁿ na ljoˈ, tjaaˈnaⁿ naya ˈnaⁿˈyoˈ jo nnom Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 Uzmaniet, lai jūs savu taisnību nedarītu cilvēku priekšā, lai viņi jūs redzētu, jo tad jūs nesaņemsiet algu no jūsu Tēva, kas ir debesīs.


Ndoˈ na luaaˈ, ¿aa ñeˈcatsonaˈ na juu ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ mˈaaⁿnaˈ nacjooˈ ñˈoom na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ? Jeeⁿ ticˈoomˈnaˈ ee xeⁿ waa cwii ljeii na nnda̱a̱ nlqueⁿnaˈ tsˈaⁿ na tjaa jnaⁿ cwicatseixmaⁿ ncˈe na matseicanda̱a̱ˈñe juunaˈ, quia joˈ juu na tjaa jnaⁿ catseixmaⁿ tsˈaⁿ, nntseixmaaⁿ juunaˈ ee na matseicaña̱a̱ⁿ ljoˈ matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Vai tad likums ir pret Dieva apsolījumiem? Nekādā ziņā! Jo ja būtu dots likums, kas spēj darīt dzīvu, tad patiesi attaisnošana nāktu ar likumu.


Joˈ chii ncˈe nquii Ta Jesús matsa̱ˈntjoom jaa, luaa ñˈoom na matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. Tsacwiˈntyjeˈyoˈ na matseijomnaˈ ˈo chaˈna nnˈaⁿ na tyootioondye lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee joona mˈaⁿna ñomtiuu ˈnaaⁿna na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo joonaˈ. 	 Tāpēc es jums to saku un Kunga vārdā apliecinu, lai jūs vairs nedzīvotu tā, kā sava prāta tukšumā dzīvo pagāni.


Ndoˈ jlatjo̱o̱ⁿyâ ntaⁿˈ ntyooˈ na ˈndiinaˈ na tcwaˈ naⁿˈñeeⁿ na tuiinaˈ ñˈeⁿ jnda̱a̱tyooˈ cebada. Jlaˈcato̱o̱ˈâ canchooˈwe tsquiee ñˈeⁿ joonaˈ. 	 Tad viņi savāca un piepildīja divpadsmit grozus druskām, kas no piecām miežu maizēm bija pāri palikušas tiem, kas ēda.


Ee chaˈtsondyeñˈeⁿ nnˈaⁿ tjom laˈxmaⁿna jnaⁿ, ndoˈ meiⁿcwii ticuaa cantyja ˈnaaⁿna na nlquiena jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na nncwjiˈnˈmaaⁿñê añmaaⁿna. 	 Jo visi ir grēkojuši, un viņiem trūkst Dieva godības.


meiⁿ tyoondyeˈyoˈ jndyeeˈ ntu na tyondye naⁿˈñeeⁿ meiⁿ jndyeeˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. Quia na jndye naⁿˈñeeⁿ jñeeⁿˈeⁿ, lˈana tyˈoo na tintseineiⁿtyeeⁿ nda̱a̱na. 	 Ne bazūnes skaņas, ne vārdu balss, ko dzirdēdami, tie lūdza, lai mitējas viņiem runāt;


Calˈuu, mˈaⁿ nnˈaⁿ nquiu na wanaaⁿ na nlcwaˈ tsˈaⁿ chaˈtso nnom ˈnaⁿ, sa̱a̱ mˈaⁿ ntˈomcheⁿ na ticueeˈ na cwilayuˈya nˈom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, joona cweˈ tsco cwicwaˈna. 	 Jo dažs ir pārliecināts, ka viņam brīv visu ēst, turpretī vājais lai ēd dārzājus.


Ndoˈ chaˈxjeⁿ cwilaˈno̱o̱ⁿˈa na mañeeⁿ ñˈoom na cwitaaⁿya nnoom, mati nquiuuya na cwitoˈño̱o̱ⁿya ñˈoom na jnda̱ taaⁿya nnoom. 	 Un mēs zinām, ka Viņš uzklausa, ko vien mēs lūdzam; arī zinām, ka visu, ko no Viņa lūdzam, saņemam.


Cwiicheⁿ tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈeⁿñê, matso nnoom: —Ta, quiaaˈ ñˈomˈ na nndiˈntjo̱ⁿtya̱ nnom tsotya̱, hasta xeⁿ jnda̱ tyˈiuya jom, quia joˈ yuuˈ jeˈ nñˈa̱ⁿya ñˈeⁿndyuˈ. 	 Viens cits no Viņa mācekļiem sacīja Viņam: Kungs, atļauj man vispirms aiziet un apglabāt savu tēvu!


Quia joˈ ntyˈiano̱o̱ⁿ tsjo̱ˈluee xco ñequio tsjoomnancue xco. Ee jnda̱ ntycwii cantyja ˈnaaⁿˈ tsjo̱ˈluee najndyee ñequio tsjoomnancue najndyee. Ndoˈ tatjaaˈnaⁿ ndaaluee cwii cuaa. 	 Tad es redzēju jaunās debesis un jauno zemi, jo pirmās debess un pirmās zemes vairs nebija, un jūras arī vairs nav.


Caljooˈndyo̱tya̱a̱ⁿya ñequio ñˈoom na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya. Tilˈaaya na we waa cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. Ee ñˈoom na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ya na nntsˈaaⁿ, maxjeⁿ nntseicanda̱a̱ˈñê. 	 Turēsim nesatricināmi savu cerības apliecinājumu (jo uzticams ir Tas, kas apsolījis)!


Ndoˈ queⁿˈ cwenta, mati nomnnˈaⁿˈ Elisabet meiiⁿ na jnda̱ tquieñê majndeiiñê cwii tyochjoo. Jeˈ chiˈ na jnda̱ yom na jndeiiñê. Ndoˈ jom tsˈaⁿ na cwilue nnˈaⁿ na tileicˈoom jnda. 	 Un, lūk, tava radiniece Elizabete, kuru sauc par neauglīgo, savā vecumā ieņēma dēlu un staigā sestajā mēnesī.


Ndoˈ tjantyjaaⁿˈaⁿ nquii na wacatyeeⁿ tio. Toˈñoom tsom na ndiiˈ tsˈo̱ ntyjaya. 	 Un Viņš nāca un saņēma grāmatu no Tā labās rokas, kas sēž tronī.


Ja Pablo na mˈaaⁿya wˈaancjo ncˈe Cristo Jesús, ñequio tiˈnnˈaⁿya Timoteo matseiljeiya cartawaa na matseicwano̱ⁿ na mˈaaⁿˈ Filemón, ˈu na matseiˈjomndyuˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ nqueⁿ. 	 Pāvils, Jēzus Kristus gūsteknis, un brālis Timotejs mīļajam Filēmonam, mūsu palīgam,


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaa jaa nnˈaⁿ Israel tjeiiˈñê welooya na ñetˈom teiyo cwentaaⁿˈaⁿ. Sˈaaⁿ na teitˈmaⁿ tmaaⁿˈ joona yocheⁿ na tyomˈaⁿyana ndyuaa Egipto, ndoˈ jnda̱nquiacheⁿ ñequio najneiⁿ tañomˈm joona, tjeiiⁿˈeⁿ joona ndyuaaˈñeeⁿ. 	 Izraēļa tautas Dievs izredzēja mūsu tēvus un paaugstināja tautu, kad viņi bija piedzīvotāji Ēģiptes zemē un, paceltu roku, izveda viņus no tās,


Seineiⁿticheⁿ Jesús, tsoom: —Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ, tyomˈaⁿ we ntseinaaⁿ na naⁿnom. 	 Un Viņš sacīja: Kādam cilvēkam bija divi dēli.


Ncˈe cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo joˈ na meiiⁿ we ntmaaⁿˈ jaa, wanaaⁿ na nntsaquia̱a̱ˈa na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, cwiluii na ljoˈ ncˈe Espíritu Santo. 	 Jo caur Viņu mums abiem dota pieeja pie Tēva vienā Garā.


Cha xeⁿ na Tyˈo̱o̱tsˈom lˈue tsˈom nncueˈcaño̱o̱ⁿya ˈo ñequio na neiⁿya, ndoˈ na nntyˈiaya ˈo nntsˈaanaˈ jndaaˈjom na nncwajndya̱ya. 	 Lai es, ja tāds būs Dieva prāts, priecīgs ierastos pie jums un atspirdzinātos kopā ar jums.


Quia joˈ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿ chaˈwaa tsˈo̱ndaa Judea ñequio Galilea ñequio Samaria ya tyomˈaⁿna. Tjaa na cwitˈuiitinaˈ joona lˈa nnˈaⁿ ndoˈ tyˈenajnda̱na. Tyomˈaⁿna na nquiaana Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ñequio na tyoteijndeii Espíritu Santo tjawijndyendyetina. 	 Tad Baznīcai visā Jūdejā, Galilejā un Samarijā bija miers, un tā auga, dzīvodama Kunga bijībā un pilna Svētā Gara iepriecinājuma.


Ndoˈ na luaaˈ sˈaaⁿ seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: “Tyotseiyuˈya tsˈom Abraham ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ na tqueⁿnaˈ jom na tjaa jnaⁿ cwicotseixmaaⁿ, ndoˈ seicajndyunaˈ jom tsˈaⁿ na jeeⁿ ya ñˈoom juu ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 Ābrahams ticēja uz Dievu, un tas viņam tika pieskaitīts taisnībai, un viņš tika nosaukts Dieva draugs. (1 Moz 15,6)


Ndoˈ jeˈ jeˈ ˈu Tsotya̱ya, catseitˈmaaⁿˈndyuˈ ja chaˈxjeⁿ na cwiluiitˈmaⁿndyuˈ yuu na mˈaaⁿˈ, na juu joˈ matseixmaⁿya ñˈeⁿndyuˈ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncuaa tsjoomnancue. 	 Bet tagad Tu, Tēvs, pagodini mani pie sevis paša ar to godu, kāds man bija pie Tevis, pirms pasaule kļuva.


Cwimeiˈndooˈna patrom ˈnaaⁿna na nncwjeeⁿˈeⁿ na tjaaⁿ yuu toco tsˈaⁿ. Quia na mˈmaaⁿ ˈndyootsˈa, mˈaⁿcˈeendyena na nlaˈcanaaⁿndyena. 	 Esiet līdzīgi ļaudīm, kas gaida savu kungu no kāzām pārnākam, lai tūlīt atvērtu viņam, kad tas nāks un klaudzinās!


Meiⁿ ticalaˈtiuuˈyoˈ na cweˈ tomti ñˈoom na mˈaaⁿˈ nˈom nnˈaⁿ na macwjiiˈa. Ee ljeii na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Moisés, majoˈti matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Vai es to runāju kā cilvēks? Vai arī likums to nesaka?


Cantyjati na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ, luaaˈ jnda̱ ndyee ndiiˈ na seicaˈmo̱ⁿñê nda̱a̱ jâ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ. 	 Šī jau bija trešā reize, kad Jēzus pēc augšāmcelšanās no miroņiem parādījās saviem mācekļiem.


Quia joˈ tsoticheⁿ Jesús nda̱a̱na: —Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, xeⁿ ticatquieˈyoˈ seiiˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee ndoˈ na cweˈyoˈ nioomˈa, ticalaˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na tandoˈ añmaaⁿ. 	 Tad jūdi strīdējās savā starpā, sacīdami: kā Viņš mums var dot ēst savu miesu?


Na mawaxeˈ no̱o̱ⁿ, ¿chiuu na ticwaxeˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jnda̱ ñejndyena ñˈoom na mañequiaya ljoˈ ñetsjo̱o̱? Naⁿˈñeeⁿ nquiujndaaˈndyena ñˈoom na ñetˈmo̱o̱ⁿ. 	 Ko tu man jautā? Jautā tiem, kas dzirdēja, ko es tiem sacīju! Lūk, tie zina, ko es teicu.


Quia joˈ matso Pedro nnoom: —ˈU re Ananías, ¿chiuu na tquiaandyuˈ na seicatooˈ Satanás naquiiˈ tsˈomˈ na tsuˈ cantu nnom Espíritu Santo na seitjo̱o̱ˈ sˈom cantyja na jnda̱a̱ˈ tyuaˈ? 	 Tad Pēteris sacīja: Ananij, kāpēc sātans iekārdināja tavu sirdi, lai tu melotu Svētajam Garam un noslēptu daļu no tīruma maksas?


Meiⁿljoˈcheⁿ na cwiwinomˈyoˈ, tiñequiandyoˈ na nntseiñˈeeⁿˈñenaˈ ˈo. Quia na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, chaˈtso joˈ cataⁿˈyoˈ nnoom ndoˈ ñequio na quianlˈuaaⁿˈaⁿ. 	 Neraizējieties ne par ko, bet jūsu lūgšanas un aizlūgumi lai nāk Dieva priekšā; visā pateicībā izsakiet savu vēlēšanos Viņam!


sa̱a̱ xuee jnda̱ ndyee na tueeⁿˈeⁿ sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tandoˈxcoom, ndoˈ na teitquiooˈñennaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ jâ. 	 Dievs Viņu uzmodināja trešajā dienā un atļāva Viņam parādīties.


Ee xeⁿ macanda̱ nnˈaⁿ na wiˈ nˈom ˈo, cwilˈaˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ, ¿aa cwilaˈtiuuˈyoˈ na cjaaweeˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom? ¿Aa nchii majoˈti cwilˈa nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom cwentaaˈ gobiernom? 	 Ja jūs mīlēsiet tos, kas jūs mīl, kādu algu jūs par to saņemsiet? Vai arī muitnieki tā nedara?


Juu Epafras tyoˈmo̱o̱ⁿ ñˈoom nayawaañe nda̱a̱ˈyoˈ. Tjom cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿyâ nnom Cristo ñˈeⁿñê, ndoˈ jeeⁿ jnda nquiuuyâ jom. Mati jeeⁿ xcweeˈ tsˈoom na mandiˈntjoom nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Kā to jums mācīja mūsu mīļais līdzstrādnieks Epafra, šis uzticamais Kristus kalps jūsu labā,


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —Chaˈna jndyetiamˈaⁿˈ, tjaaˈnaⁿ ˈneeⁿ nnda̱a̱ nncwjiˈ joona xeⁿ nchii na nntseineiⁿ tsˈaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na nntseicwejndoˈñe. 	 Un tie, izgājuši no turienes, gāja cauri Galilejai; un Viņš nevēlējās, lai kāds par to zinātu.


Luaaˈ matseijndaaˈndyo̱ cha mati nnˈaⁿ na nchii judíos nlˈueena ja na cwiluiindyo̱ na matsa̱ˈntjo̱ⁿya. Chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ na quia nlaxmaⁿ cwentaya nlˈueena ja. 	 Lai Kungu meklētu pārējie ļaudis un visas tautas, pār kurām mans vārds piesaukts, saka Kungs, kas to dara. (Am.9,11-12)


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom wjaañequiaaⁿ najnda̱ˈyoˈ na cwindyeˈntjomˈtyeⁿˈyoˈ nnoom. Ndoˈ wjaachˈeeⁿ na ljoˈ hasta na nncueˈntyjo̱ xuee na nncwjeeˈnndaˈ Jesucristo na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ. Quia joˈ nleitquiooˈ na tatjaaˈnaⁿ jnaⁿ cwicwilaˈxmaⁿˈyoˈ. 	 Viņš jūs stiprinās līdz galam nevainojamus mūsu Kunga Jēzus Kristus atnākšanas dienai.