Mati waa cwiicheⁿ na ntyjiiya ñˈeⁿndyoˈ na mˈaⁿ ntˈomndyoˈ ˈo na cwileiˈñˈomˈtyeⁿˈyoˈ ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na jndyu nicolaítas, ndoˈ ñˈoomˈñeeⁿ jeeⁿ jndo̱ya. 	 Tāpat tev tur ir nikolajiešu mācības atzinēji.


Jeˈ macanda̱ cwimeiⁿndo̱ˈa na ncoˈño̱ⁿya juu na nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja ncˈe na matseijomndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ na matyˈiomyanaˈ na nquii Ta Jesús nñequiaaⁿ juunaˈ no̱o̱ⁿya, jom cwiluiiñê jwe na xcwe macuˈxeeⁿ, meiⁿ nchii macanda̱ nennco̱ nñequiaaⁿ na nndaya juu nayaˈñeeⁿ sa̱a̱ mati nñequiaaⁿ joˈ nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ na cwimeiⁿndooˈna na nncwjeeˈ nnaaⁿˈaⁿ. 	 Pāri paliek man paredzētais taisnības kronis, ko Kungs, taisnīgais Tiesnesis, dos man tanī dienā, un ne tikai man, bet arī tiem, kas mīl Viņa atnākšanu. Steidzies drīz atnākt pie manis!


Sa̱a̱ xeⁿ cwiljooˈndyo̱ nacje ˈnaaⁿˈ na cwiluiiñe naxuee chaˈxjeⁿ nqueⁿ cwiluiiñê naxuee, jeeⁿ xcwe cwilajomndyo̱ ñequio nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ, ndoˈ juu nioomˈ Jnaaⁿ Jesucristo matseiljuˈnaˈ jaa chaˈtso jnaⁿ na laxmaaⁿya. 	 Bet ja mēs staigājam gaismā, tā kā Viņš ir gaismā, tad mums ir sadraudzība savā starpā, un Viņa Dēla Jēzus Kristus asinis šķīstī mūs no katra grēka.


Ja ˈndyootsˈa tiom cwiluiindyo̱. Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nncjaaquieeˈ cantyja ˈnaⁿya, tsaⁿˈñeeⁿ nluiˈnˈmaaⁿñê. Nntseijomnaˈ jom chaˈcwijom cwii catsmaⁿ na maljeiiyoˈ na nlcwaˈ na macaluiˈyoˈ tiomˈñeeⁿ ndoˈ na macwjeeˈnndaˈyoˈ. 	 Es esmu durvis. Ja kāds caur mani ieiet, tas tiks pestīts; un viņš ieies un izies, un atradīs ganības.


Joˈ chii ñequiiˈcheⁿ cwilana̱a̱ⁿyâ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. Cwitaaⁿyâ nnom nqueⁿ na jnda̱ tqueeⁿ ˈo na calaˈxmaⁿˈyoˈ cwentaaⁿˈaⁿ na ñequiiˈcheⁿ nncjaaweeˈ tsˈoom ñˈeⁿndyoˈ. Mati cwitaaⁿyâ na nñequiaaⁿ cantyja najneiⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈ cha nnda̱a̱ nlaˈcanda̱ˈndyoˈ chaˈtso ñˈoom na ya na cwiqueⁿ nˈomˈyoˈ, ndoˈ na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈtso tsˈiaaⁿ na ya na cwilˈaˈyoˈ ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê. 	 Tāpēc mēs arī vienmēr aizlūdzam par jums, lai mūsu Dievs atzītu jūs sava aicinājuma cienīgus un lai piepildītu katru cenšanos pēc laba un ticības darbu spēkā,


Tyoowijndye xuee na tuii na ljoˈ, seitjoom chaˈtso ˈnaaⁿˈaⁿ, tjaaⁿ tquia cwiicheⁿ ndyuaa. Joˈ joˈ seico̱o̱ⁿ chaˈtso ˈnaaⁿˈaⁿ cweˈ luaaˈ. 	 Un pēc nedaudz dienām jaunākais dēls, visu saņēmis, aizceļoja uz tālu zemi; un viņš, izšķērdīgi dzīvodams, izšķieda savu mantu.


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, mayuuˈcheⁿ na xocwjeñˈeⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ hasta xjeⁿ na jnda̱ seicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ. 	 Patiesi es jums saku: šī cilts neizzudīs, kamēr tas viss notiks.


Tjaa ˈñeeⁿ cwiindyoˈ ˈo nnda̱a̱ nncjuˈ jnaⁿ nacjoya. Ñˈoom na matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ cwiluiiñenaˈ ñˈoom na mayuuˈ, quia joˈ ¿chiuu na tiñeˈcalayuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱? 	 Kas no jums man var pārmest grēku? Ja es jums runāju patiesību, kāpēc jūs neticat man?


sa̱a̱ ncˈe na cwilaxmaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ naxuee, cwa queⁿndyo̱cheⁿncjo̱o̱ xjeⁿ, chaˈwaati xuee cˈo̱o̱ⁿya chaˈna tsˈaⁿ na canda̱a̱ˈ xqueⁿ. Matsonaˈ na cataˈñoomˈndyo̱ cheⁿncjo̱o̱ya ñequio na cwilayuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ñequio juu na mˈaaⁿya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya nnˈaⁿ ñequio juu na ntyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿ na nncwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom añmaaⁿya chaˈxjeⁿ mawañoomˈ tjaⁿxqueⁿxjo xqueⁿ sondaro. 	 Bet mēs, kas piederam dienai, tērpti ticības un mīlestības bruņās un pestīšanas cerības bruņu cepurē, būsim skaidrā prātā!


Xjeⁿˈñeeⁿ seinˈmaaⁿ jndye nnˈaⁿwii chaˈtso nnom ntycu na cwitjoomna. Mati jndye jndyetia tjeiiⁿˈeⁿ naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. Meiⁿ tînquiaaⁿ na nlaˈneiⁿ jndyetiaˈñeeⁿ meiⁿcwii ñˈoom ee ticalˈue tsˈoom na nndye nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Ee jndyetiaˈñeeⁿ manquiuna ˈñeeⁿ cwiluiiñê. 	 Un Viņš daudzus izdziedināja, kas sirga ar dažādām slimībām; un Viņš izdzina daudz ļauno garu; un Viņš neļāva tiem runāt, jo tie Viņu pazina.


Joˈ chii nnˈaⁿ na meindyuaandye nacañomˈm jluena nnoom: —Aa ndiˈ, jnda̱ tyjeeˈ tsoˈndyoˈ ñˈeⁿ ndyentyˈiuˈ. Mˈaⁿna chˈeⁿ, cwilˈueena ˈu. 	 Un ļaudis sēdēja ap Viņu un sacīja Viņam: Lūk, Tava māte un Tavi brāļi ārā meklē Tevi.


Ndoˈ jom tcaaⁿ cwii tsom nda̱a̱na. Seiljeiⁿ nacjooˈnaˈ: “Juan xueeˈ yuˈndaamˈaaⁿˈ.” Ndoˈ chaˈtsondyena tjaweeˈ nˈomna. 	 Un viņš pieprasīja galdiņu un rakstīja: Viņa vārds ir Jānis. Un visi brīnījās.


ˈO naⁿnom na mˈaⁿ ndaˈyoˈ, talˈaˈyoˈ ljoˈ na nlawjeena ñˈeⁿndyoˈ ee xeⁿ naljoˈ nˈndyena na ñeˈcalˈana yuu na ncjaaweeˈ nquiuˈyoˈ ñˈeⁿndyena. 	 Tēvi, nekaitiniet savus bērnus, lai tie nekļūtu mazdūšīgi!


Ndoˈ ˈo nnˈaⁿ tsjoom Capernaum, ¿aa cwilaˈtiuuˈyoˈ na cañoomˈlueecheⁿ nntseiwendyenaˈ ˈo cweˈ ee na jndye tsˈiaaⁿ sˈaaya quiiˈntaaⁿˈyoˈ? Maxjeⁿ nntiom Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo yuu na meindooˈ lˈoo. Mana ntsuuñˈeⁿ tsjomˈyoˈ Capernaum. Xeⁿ nnˈaⁿ na ñetˈom tsjoom Sodoma ntyˈiaana tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ chaˈna sˈaaya quiiˈntaaⁿˈyoˈ, ndicwaⁿ waa tsjoomna xjeⁿ jeˈcheⁿ. 	 Un tu, Kafarnauma, vai tu pacelsies līdz debesīm? Līdz pat ellei tu nokritīsi, jo, ja Sodomā būtu darīti tie brīnumi, kas notika tevī, tā noteikti paliktu līdz šai dienai.


Jnda̱ na jndyena na luaaˈ, jeeⁿcheⁿ ndyaaˈ tjaweeˈ nˈomna. Mana ˈndyena jom, tyˈena. 	 Un kad viņi to dzirdēja, tie brīnījās, atstāja Viņu un aizgāja.


Sa̱a̱ quia tyoñequiaya ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ, nchii seina̱ⁿ ñˈoom na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ na jeeⁿ jndo̱ˈ nˈom, tquiooˈ na nquii Espíritu ñequio najndeii na matseixmaaⁿ teilˈueeˈñê ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Un mana mācība, un mana sludināšana nenotika pārliecinātājos cilvēka gudrības vārdos, bet gara un spēka izpausmē,


ee majndaaˈya ntyjeeⁿ na Tyˈo̱o̱tsˈom waa najndeii na nntseicanda̱a̱ˈñe ñˈoomˈndyoo. 	 Būdams pilnīgi pārliecināts, ka to, ko solījis, Viņš spēj arī izpildīt.


Ñˈeeⁿˈndyoˈ ˈo na ñejlaˈxmaⁿˈyoˈ nmeiⁿˈ cwitjo̱o̱cheⁿ na nlaˈyuˈyoˈ, sa̱a̱ jeˈ jnda̱ tmaⁿndyoˈ, jnda̱ tqueⁿndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo, jnda̱ tqueeⁿ ˈo na tjaa jnaⁿ laˈxmaⁿˈyoˈ ñequio xueeˈ Ta Jesucristo ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nquii Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaya. 	 Arī no jums daži tādi bijuši, bet jūs esat nomazgāti un svētdarīti, un attaisnoti mūsu Kunga Jēzus Kristus vārdā un mūsu Dieva Garā.


Jeeⁿ cjee na nluii na ljoˈ chaˈna cwii ndiiˈ na nntseitsja̱ tsˈaⁿ luaˈnnom, xjeⁿ na nleicˈuaa ndu na macanda̱. Ee maxjeⁿ nleicˈuaa ndu ndoˈ nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ na tajom cwjenndaˈna. Ndoˈ nntseichuiiˈnaˈ jaa. 	 Piepeši, acumirklī, pēdējai bazūnei atskanot; jo bazūne atskanēs, un mirušie celsies augšām neiznīcībā, un mēs tapsim pārveidoti.


Tso ta Jesús: —ˈU Simón, queⁿˈ cwenta, jnda̱ tcaⁿ Satanás ñˈoom na nntseiteiˈncweeⁿˈeⁿ ˈo chaˈna matseicueeñe tsˈaⁿ lqueeⁿ trigo, 	 Un Kungs sacīja: Sīman! Sīman! Lūk, sātans meklē jūs sijāt kā kviešus,


Chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tyomˈaⁿna na ñeˈcwii nˈomna, ndoˈ ñeˈcwii tyolaˈtiuuna. Meiⁿcwiindye joona ticatso na joo ˈnaⁿ na maleiñˈoom macanda̱ juu ˈnaaⁿˈ joˈ, ee chaˈtso ˈnaⁿ na tyoleichona tyolˈana na tjom na ˈnaaⁿna joonaˈ. 	 Un daudzie ticīgie bija viena sirds un viena dvēsele; un neviens no viņiem nekā no tā, kas viņiem bija, nesauca par savu, bet viss viņiem bija kopīgs.


Ee ñenqueⁿ mˈaaⁿˈ tsˈoom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ chaˈxjeⁿ ja luaa na jaawa jaacue na mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ chiuu ya nnteijndeiinaˈ ˈo, 	 Jo man nav neviena tik vienprātīga, kas rūpētos sirsnīgā līdzdalībā par jums.


Ndoˈ ncˈe na cwitoˈño̱o̱ⁿya ñˈoom na cwitjeiˈyuuˈndye nnˈaⁿ, majndeiiti nnda̱a̱ nntoˈño̱o̱ⁿya ñˈoom na macwjiˈyuuˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na juunaˈ jndati tseixmaⁿnaˈ, ee tseixmaⁿnaˈ ñˈoom na jnda̱ tjeiˈyuuˈñê cantyja ˈnaaⁿˈ Jnaaⁿ. 	 Ja mēs pieņemam cilvēku liecību, Dieva liecība ir lielāka: jo šī ir Dieva liecība, kas lielāka, ka Viņš liecinājis par savu Dēlu.


na joona xueeˈñeeⁿcheⁿ ñejlaˈtjo̱o̱ndyena yocheⁿ na tyomˈaaⁿ Noé. Xjeⁿˈñeeⁿ tyomeiⁿndooˈntyˈiaañe Tyˈo̱o̱tsˈom na calcweˈ nˈomnaˈ yocheⁿ na tjaluii wˈaandaa, na cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ ñeˈñeeⁿ tsˈaⁿ jluiˈnˈmaaⁿñe naquiiˈ ndaatiooˈñeeⁿ. 	 Kuri kādreiz neticēja, kad tie Noasa dienās paļāvās uz Dieva pacietību, kamēr taisīja šķirstu, kurā no ūdens izglābās nedaudzi, proti, astoņas dvēseles;


Ndoˈ ˈñeeⁿ juu na mantyˈiaaˈ ja, mati mantyˈiaaˈ tsaⁿˈñeeⁿ nquii na jñom ja quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Un kas mani redz, tas redz To, kas mani sūtījis.


Ndoˈ jndiiya na cˈuaa nandye cañoomˈluee chaˈcwijom cˈuaa na macoˈnaˈ ndaa, oo chaˈcwijom najndeii matseixuaa tsuee. Joˈ joˈ jndiiya na jndye arpa cwitjo̱o̱ˈ nnˈaⁿ. 	 Un es dzirdēju balsi no debesīm, kas bija it kā lielu ūdeņu krākšana un kā stipra pērkona rūkšana; šī balss, ko es dzirdēju, bija it kā koklētāju koklēšana ar savām koklēm.


’Ndoˈ meiⁿyuucheⁿ na nntsaquieˈyoˈ, meiiⁿ tsjoom tˈmaⁿ, meiiⁿ tsjoom chjoo, joˈ joˈ calˈueeˈndyoˈ ˈñeeⁿ juu tseixmaⁿ na ya tsˈaⁿñe. Waaˈ tsaⁿˈñeeⁿ joˈ caljooˈndyoˈ hasta quia na nluiˈyoˈ tsjoomˈñeeⁿ. 	 Bet kurā pilsētā vai ciemā jūs ieiesit, pajautājiet, kas tanī cienīgs; tur arī palieciet, kamēr iziesiet!


Ee naquiiˈ nˈomna maxjeⁿ manquiuyana ñˈoom na mayuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ee manquiityeeⁿ jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ chiuu matseixmaaⁿ nda̱a̱na. 	 Jo kas par Dievu zināms, tas viņiem pasludināts, jo Dievs viņiem to ir atklājis.


Cwii xuee na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye naⁿˈñeeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ cwilacweˈjndoˈndyena, juu xjeⁿˈñeeⁿ tso Espíritu Santo nda̱a̱na: —Catjeiiˈndyo̱ˈyoˈ Bernabé ñˈeⁿ Saulo na nncˈoona tsˈiaaⁿ na tˈio̱ⁿya joona. 	 Kad viņi kalpoja Kungam un gavēja, Svētais Gars sacīja tiem: Nošķiriet man Saulu un Barnabu darbam, kādam es tos esmu aicinājis!


Juan tsaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ, mˈaaⁿ wˈaancjo quia na jñeeⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na tyochˈee Cristo. Jñoom we nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na cˈootaˈxˈee cwii ñˈoom ˈndyoo Jesús. 	 Bet Jānis, dzirdēdams cietumā par Kristus darbiem, nosūtīja divus no saviem mācekļiem


Ndoˈ tquioñˈom nnˈaⁿ cwii tsˈaⁿwiiˈ na mˈaaⁿ, cweˈ ñˈeⁿ tsuee. Tsaⁿˈñeeⁿ tycutqueeⁿ teiˈljoo jom mana teintjeiⁿ ncˈeeⁿ. Quia na ntyˈiaaˈ Jesús na tˈmaⁿ cwilaˈyuˈya nˈom naⁿˈñeeⁿ, tsoom nnom tsaⁿwiiˈ: —ˈU jndaaya, cˈomˈ tˈmaaⁿˈndyuˈ tsˈomˈ. Ja jnda̱ seitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya ˈu chaˈtso jnaⁿˈ na waa. 	 Un, lūk, pie Viņa atnesa paralizēto, kas gulēja gultā. Un Jēzus, redzēdams viņu ticību, sacīja paralizētajam: Uzticies, dēls, tavi grēki tev piedoti!


Jnda̱ na tquiena waaˈ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe cantyja ˈnaaⁿˈ watsˈom, jndyena na jeeⁿ cˈuaa camˈaⁿ nnˈaⁿ najndeii cwilaˈxuaa na cwityuee. 	 Un viņi nonāca sinagogas priekšnieka namā; un Viņš redzēja uzbudinājumu un tos, kas raudāja un daudz vaimanāja.


Mˈaaⁿyâ na neiiⁿyâ quia na laxmaaⁿyâ na tijnda̱a̱yâ cha na mˈmo̱ⁿnaˈ na ˈo laxmaⁿˈyoˈ na jnda̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo. Ñecwitco cwitaaⁿyâ na nlaxmaⁿˈyoˈ na canda̱a̱ˈndyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Mēs priecājamies, ka mēs esam vāji, bet jūs stipri. To arī izlūdzamies, lai jūs būtu pilnīgi.


Cwitsjoomya xuee najndyee smanaⁿ, tyˈena yuu waa tseiˈtsuaa. Tyˈechona nasei cachi na jnda̱ jlaˈjndaaˈndyena. 	 Bet pirmajā nedēļas dienā ļoti agri viņas atnāca pie kapa, nesdamas smaržas, ko tās bija sagatavojušas.


Ee ¿ˈñeeⁿ sondaro na cweˈ nquii matseicatsuu ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ juu na macaa ndiaˈ? Ndoˈ ¿ˈñeeⁿ tsˈaⁿ na manomˈ cwii ntjom lˈo̱o̱ uva na tiquii ta̱a̱ˈnaˈ? Ndoˈ ¿ˈñeeⁿ tsˈaⁿ na mateixˈe canmaⁿ na ticˈuu ndaatsuuyoˈ? 	 Kas tad karo saviem līdzekļiem? Kas dēsta vīna dārzu un nebauda no tā augļiem? Kas gana ganāmpulku un neēd ganāmpulka pienu?


Ndoˈ Pedro tjeiˈñennaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ tiyocheⁿ majluenndaˈ nnˈaⁿ na meintyjeeˈ joˈ joˈ nnoom: —Mayuuˈcheⁿ cwiluiindyuˈ cwii joona. Tsˈaⁿ Galilea ˈu ee ljoˈyu ñˈoom na matseiˈneiⁿˈ chaˈna cwilaˈneiⁿ joona. 	 Un viņš atkal noliedza. Un pēc brītiņa tie, kas bija klāt, atkal sacīja Pēterim: Patiesi tu esi viens no viņiem, jo tu esi galilejietis.


Joˈ chii matsonaˈ na calajnda̱a̱ya na nntsaquia̱a̱ˈa yuu na nntaˈjndya̱a̱ya cha tjameiⁿcwii tsˈaⁿ na nntseijomnaˈ na tintseiyoomˈm chaˈna nnˈaⁿ Israel. 	 Centīsimies tāpēc ieiet šinī mierā, lai kāds neiekristu neticībā pēc tā paša parauga!


Chaˈtso na maniom na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ñˈeeⁿ quia tqueⁿna joonaˈ. Cwii cwii nnom na maniom, ñequiiˈcheⁿ na ñˈeeⁿ na tqueⁿna joˈ. 	 No Viņa viss radies, un bez Viņa nekas nav radies, kas radīts.


Luaaˈ waa na sˈaaⁿ na tjacañjoomˈñe tsˈaⁿ cha ticatseitiuu tsˈaⁿ na ya nncˈoomñe meiiⁿ ticañˈeⁿ cwii joonaˈ. Ee tqueeⁿ nmeiⁿˈ cha cateiˈjndeiindyenaˈ cwii cwii nnom seiiˈa na tjachuiiˈnaˈ. 	 Lai ķermenī nebūtu šķelšanās, bet lai locekļi tanī cits par citu rūpētos.


Ndoˈ nnˈaⁿ judíos na ticueeˈ nˈomna jom jeeⁿ tyolˈueena jom quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na tquio ncuee. Tyotaˈxˈeena, tyoluena: —¿Yuu mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ? 	 Bet jūdi meklēja Viņu svētkos un sacīja: Kur Viņš ir?


Sa̱a̱ capeitaⁿ ñeˈcwañomˈm Pablo. Joˈ chii tinquiaaⁿ na nlaˈcwjee sondaro pra̱so. Ndoˈ pra̱so na ˈnaaⁿ na nntaˈljooˈ sa̱ˈntjoom na joona najndyee catueeˈndyena tsˈom ndaaluee, cˈootaˈljooˈna cha nlquiena tyuaatcwii. 	 Bet virsnieks, gribēdams glābt Pāvilu, neļāva tam notikt. Viņš pavēlēja tiem, kas prata peldēt, pirmajiem mesties ārā un, zemi sasniedzot, glābties.


Tijndaaˈ meiⁿ tsotyeeⁿ, meiⁿ tsoñeeⁿ, meiⁿ cwaaⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ na tuiiñê. Tijndaaˈ cwaaⁿ na tuiiñê, meiⁿ cwaaⁿ na tueeⁿˈeⁿ. Ndoˈ na ljoˈ ñequiiˈcheⁿ matseijomnaˈ jom chaˈna nquii Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, ñequiiˈcheⁿ matseixmaaⁿ tyee. 	 Bez tēva, bez mātes, bez cilts grāmatas; viņam nav ne dienu sākuma, ne dzīves gala. Tā viņš pielīdzināms Dieva Dēlam un paliek priesteris uz mūžiem.


’ Ee ticwii cwii tsˈaⁿ nleichjeⁿˈñê ñequio chom. Cwilaˈchjeⁿˈ nnˈaⁿ seii quiooˈ na cwiñeˈquiana na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Sāls ir laba, bet ja sāls paliek nederīga, ar ko jūs to padarīsiet derīgu? Turiet sāli sevī un uzturiet mieru savā starpā!


Quia na ntyˈiaaˈ patromˈñeeⁿ na meiⁿcwii tsjo̱ˈñjeeⁿ tîcanda̱a̱ nntiom mosoomˈm, quia joˈ sa̱ˈntjoom na nleilˈuañe tsaⁿˈñeeⁿ na nncjaaquieeˈñe na nndiˈntjomtyeⁿ, ndoˈ mati scuuˈ tsaⁿˈñeeⁿ ñequio ndana ñequio chaˈtso ˈnaaⁿna, cha nncˈiooˈñe na chujnaⁿ. 	 Bet kad tam nebija ko atdot, tā kungs pavēlēja pārdot viņu un tā sievu, un bērnus, un visu, kas tam bija, un samaksāt.


Nnˈaⁿ na nda tsaⁿˈñeeⁿ tˈomna na jeeⁿ tˈmaⁿ tjaweeˈ nˈomna, sa̱a̱ Jesús sa̱ˈntjoom na ticaluena nnom meiⁿcwii tsˈaⁿ chiuu tuii. 	 Un viņas vecāki brīnījās; un Viņš tiem pavēlēja nesacīt nevienam par notikušo.


Jlaˈtyuaaˈna, tyˈena chaˈwaa ndyuaaˈñeeⁿ, tyoˈoochona nnˈaⁿwii cweˈ ñˈeⁿ nduu meiⁿyuucheⁿ joo na ndyena na maweeˈ Jesús. 	 Un tie skrēja pa visu to apgabalu un sāka gultās nest tos, kas slimoja, turp, kur tie dzirdēja Viņu esam.


Quia joˈ jlueeⁿˈeⁿ quiiˈ watsˈomˈñeeⁿ, tjaaⁿ waaˈ tsˈaⁿ na jndyu Justo, tsaⁿ na matseitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom. Waaˈ tsaⁿˈñeeⁿ ñeˈcwii tˈuiiˈ ñequio watsˈomˈñeeⁿ. 	 Un viņš, no turienes aizgājis, nonāca kāda dievbijīga vīra namā, kam vārds bija Tits Justs. Tā nams bija savienots ar sinagogu.


Quia tueeˈ Pablo ñˈeⁿ Bernabé Jerusalén, chaˈwaa tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na cwilayuˈ joˈ joˈ ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈntaaⁿna ñequio apóstoles toˈñoomna naⁿˈñeeⁿ ñequio na neiiⁿna. Quia joˈ naⁿˈñeeⁿ tyoluena chaˈtso na jnda̱ sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyena. 	 Kad viņi nonāca Jeruzalemē, tos uzņēma draudze un apustuļi, un vecākie, un viņi stāstīja, ko lielu Dievs ar tiem darījis.


Tsˈiaaⁿ na nlˈaˈyoˈ, calˈaˈyoˈ juunaˈ ñequio na tincˈuaaˈ nˈomˈyoˈ, chaˈxjeⁿ nnom nquii Ta Jesucristo na cwindyeˈntjomˈyoˈ, nchii cweˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Kalpojiet labprātīgi tā, kā Kungam, bet ne cilvēkiem,


sa̱a̱ tsˈaⁿ na mˈaaⁿ scuuˈ, mˈaaⁿˈ tsˈoom cantyja ˈnaaⁿ ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ cha neiiⁿˈ scoomˈm ñˈeⁿñê. 	 Bet precētais rūpējas par pasaules lietām, kā patikt sievai, un viņš ir dalīts.


Ndoˈ chaˈtsondyena tˈomna na tooˈ Espíritu Santo chaˈwaañˈeⁿ naquiiˈ nˈomna. Tquiaaⁿ na laˈxmaⁿna cantyja najneiⁿ. Ndoˈ jnaⁿnaˈ na jlaˈneiⁿna ntˈomcheⁿ nnom ñˈoom na nchii ñˈoom na maxjeⁿ cwilaˈneiⁿna. 	 Un visi tika Svētā Gara piepildīti un iesāka runāt dažādās valodās, kā Svētais Gars deva viņiem izrunāt.


Nnˈaⁿ na we waa na mˈaaⁿˈ nˈom cantyja ˈnaaⁿ ñˈoommeiiⁿ, catˈmo̱ⁿˈyoˈ nda̱a̱na cha ñecwii nlaˈtiuuna. 	 Un vienus pamāciet kā jau notiesātus.


Sa̱a̱ tixocwino̱o̱ⁿˈâ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ cheⁿncjo̱o̱yâ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na laxmaaⁿyâ. Jâ ñequiiˈcheⁿ nlana̱a̱ⁿyâ cantyjati na matseijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom ee jom tquiaaⁿ na squia̱ˈcaño̱o̱ⁿyâ ˈo na mˈaⁿˈyoˈ tsjoom Corinto. 	 Bet mēs neleposimies pārmērīgi, bet saskaņā ar mēra paraugu, ko Dievs mums spraudis. Pēc šī mēra mēs sniedzamies līdz jums.


Jndyomeintyjeeⁿˈeⁿ nacañoomˈ ncˈee Jesús. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matyˈioom ndoˈ cwiquiaa ndaannoom nacjooˈ ncˈee Jesús. Ñequio sooxqueeⁿ tyoweeˈñê ncˈee Jesús. Tyoˈom ncˈee ndoˈ tyoñˈoomñê ncheⁿˈ cachiˈñeeⁿ. 	 Un tā, nostājusies aiz Viņa pie Viņa kājām, sāka asarām slacināt Viņa kājas un susināt tās ar saviem galvas matiem, un skūpstīja Viņa kājas, un svaidīja tās ar eļlu.


Ee seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na jndati tseixmaⁿnaˈ quia cwicaluiˈjnaaⁿˈñe tsˈaⁿ ncˈe na matseixmaⁿ cwentaaˈ Cristo, nchiiti na jnda laˈxmaⁿ sˈom cajaⁿ ñequio ntˈomcheⁿ na jeeⁿ cajnda na tyoniom Egipto quia joˈ. Jom tyoqueⁿtyeeⁿ cwenta juu na jndati na nncoˈñoom na nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom. 	 Kristus pazemošanu viņš turēja par lielāku bagātību nekā Ēģiptes mantas, jo viņš skatījās uz atmaksu.


Matso Jesús nda̱a̱yâ: —Quiochoˈyoˈ ntˈom calcaa na jnda̱ tjeiˈyoˈ jeˈ. 	 Jēzus sacīja viņiem: Atnesiet no tām zivīm, ko jūs tagad ieguvāt!


Quia joˈ ntyˈiaya cwiicheⁿ ángel na waa najndeii na tseixmaⁿ. Jndyocueeⁿ na jnaaⁿ cañoomˈluee. Chaˈwaañê wandiˈ nchquiu ndoˈ ntyjatyˈio catsuu tsoomˈnaⁿˈ jo tsˈom xqueeⁿ. Caxuee nnoom chaˈcwijom ñeˈquioomˈ, ndoˈ ncˈeeⁿ chaˈcwijom ntsaachom na teincoo. 	 Es redzēju citu varenu eņģeli, kas bija ietinies mākonī, nokāpjam no debesīm. Un varavīksne bija virs viņa galvas; un viņa vaigs bija kā saule, bet viņa kājas kā uguns stabi.


Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseineiⁿ ñˈoom wiˈ nacjo ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matsoyuu na cwiluii tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya cweˈ cantyja najndeii tsaⁿjndii, tsaⁿˈñeeⁿ matseineiⁿ ñˈoom wiˈ nacjooˈ Espíritu Santo. Ndoˈ na ljoˈ tijoom nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ, meiiⁿ tiempomeiiⁿcheⁿ ndoˈ meiiⁿ ncuee na jnda̱ ntycwii tsjoomnancue. 	 Un ja kāds sacīs vārdu pret Cilvēka Dēlu, tam tiks piedots, bet kas runās pret Svēto Garu, tam netiks piedots ne šinī, ne nākošajā pasaulē.


Jnda̱ chii tquiaaⁿ na jndaana ndyuaa Canaán ee seityueeⁿˈeⁿ ntquieeˈ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na ñetˈom ndyuaaˈñeeⁿ cha joˈ joˈ nncˈom joona. 	 Viņš iznīcināja septiņas tautas Kanaana zemē un ar lozi piešķīra tiem viņu zemi


Tsoom nda̱a̱na: —ˈÑeeⁿ juu tsˈaⁿ na nntseityuiiˈ ljeii na toco ñˈeⁿ scuuˈ ndoˈ nncoco ñˈeⁿ cwiicheⁿ yuscu, tsaⁿˈñeeⁿ waa jnaaⁿˈ nnom scuuˈ ncˈe na matsonaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na cweˈ mˈaaⁿya ñequio cwiicheⁿ yuscu. 	 Un Viņš tiem sacīja: Ja kas no savas sievas šķiras un citu precē, tas pārkāpj laulību ar viņu.


Ndoˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom ¿ljoˈ machˈeenaˈ xeⁿ seijndaaˈñê na mˈmo̱o̱ⁿ na matseiwˈeeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndyena nnoom, ndoˈ nntsˈaaⁿ na nleitquiooˈ juu najndeii na cwiluiiñê? Jndyocaa xuee na tintycwii na machˈeeⁿ na wjaanioomñe ñequio nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ na nntˈueeⁿ joona ncˈe na ticalcweˈ nˈomna jnaaⁿna, na laˈxmaⁿna na nntsuundyena. 	 Bet kas tad, ja Dievs, gribēdams parādīt savas dusmas un zināmu darīt savu varu, lielā pacietībā bija iecietīgs pret dusmības traukiem, kas bija padoti pazušanai,


Jesús tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na. Matsoom: —Ja ticˈoom tsaⁿjndii quiiˈ tsˈo̱o̱ⁿ. Ja Tsotya̱ya matseitˈmaaⁿˈndyo̱, sa̱a̱ ˈo cwilajnaⁿˈyoˈ ja. 	 Jēzus atbildēja: Manī ļaunā gara nav, bet es godinu savu Tēvu, bet jūs man darāt negodu.


Tsoom nda̱a̱na: —Tyomˈaaⁿ cwii jwe cwii tsjoom. Juu tsaⁿˈñeeⁿ meiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom tinquiaⁿˈaⁿ, meiⁿ nnˈaⁿ tiquitseitˈmaaⁿˈñê. 	 Sacīdams: Vienā pilsētā bija kāds tiesnesis, kas Dieva nebijās un no cilvēkiem nekaunējās.


Quia joˈ majoˈti tsoom nnom: “Jeˈ maqua̱ⁿya ˈu nncˈoomˈ tsˈiaaⁿ, nntsa̱ˈntjomˈ ˈom tsjoom tˈmaⁿ.” 	 Un viņš tam sacīja: Arī tu valdi pār piecām pilsētām.


Ntˈom lqueeⁿ tquiaanaˈ tyuaa na jeeⁿ ljo̱ˈ yuu na tita mˈaaⁿ tsˈo. Lqueeⁿˈñeeⁿ tyuaaˈ tˈoomnaˈ ee tita tionaˈ tsˈo. 	 Cita krita akmenājā, kur tai nebija daudz zemes; un tā tūliņ uzdīga, tāpēc, ka nebija dziļi zemē.


Ndoˈ jeeⁿ neiiⁿˈeⁿ quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ Jesús ee jaachˈee xuee na jeeⁿ ñeˈcwajnaⁿˈaⁿ juu ndoˈ na jndye ñˈoom jnda̱ jñeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ. Joˈ jeeⁿ queeⁿ tsˈoom na nntyˈiaaⁿˈaⁿ na nntsˈaa Jesús cwii tsˈiaaⁿ na xocanda̱a̱ nntsˈaa na cweˈ cwii tsˈaⁿ. 	 Bet Herods, ieraudzījis Jēzu, ļoti priecājās, jo tas no seniem laikiem Viņu gribēja redzēt, jo daudz par Viņu bija dzirdējis, un cerēja no Viņa redzēt kādu brīnumu.


Ee nchii seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nntˈuiityeeⁿ jaa naquiiˈ nawiˈ tˈmaⁿ. Sa̱a̱ tqueeⁿ jaa na nndaaya na nluiˈnˈmaaⁿndyo̱ ncˈe nquii Ta Jesucristo. 	 Jo Dievs mūs nav nolēmis dusmām, bet gan pestīšanas iegūšanai caur mūsu Kungu Jēzu Kristu,


Cwantindye joo nnˈaⁿ na mˈaⁿ nndyooˈ quia na jndyena ñˈoommeiⁿˈ, jluena: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ macwaaⁿ profeta Elías. 	 Bet daži, kas tur stāvēja, to dzirdēdami, teica: Viņš sauc Eliju.


Sa̱a̱ xeⁿ juu tsˈaⁿ na tyootseiyuˈ ñeˈcatseityueeⁿˈeⁿ ljeii na tocoom ñˈeⁿ saaⁿˈaⁿ oo scoomˈm, quia joˈ ñecuaato na caˈñeeⁿ. Quia na luaaˈ waa maxjeⁿ tilˈaaya na jndeiˈnaˈ na caljooˈñe tsˈaⁿ. Ee Tyˈo̱o̱tsˈom lˈue tsˈoom na ticacho̱o̱ya tiaˈ ñequio nnˈaⁿ wˈaaya. 	 Bet ja nekristītais šķiras, tad lai iet, jo brālis vai māsa tādā gadījumā nav saistīti; Dievs mūs ir aicinājis mieram.


Ndoˈ tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —Ja cwiluiindyo̱ tyooˈ na mañequiaya na laˈxmaⁿ nnˈaⁿ na ticantycwii na cwitaˈndoˈna. ˈÑeeⁿ juu tsˈaⁿ na nntioñe lˈo̱o̱, matseijomnaˈ juu chaˈcwijom tsˈaⁿ na jnda̱ tjacjooˈ na macwaˈ. Ndoˈ ˈñeeⁿ tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱ nquioo na teiiⁿ naquiiˈ tsˈom chaˈna quia maˈuu tsˈaⁿ ndaa. 	 Bet Jēzus viņiem sacīja: Es esmu dzīvības maize; kas pie manis nāk, tas neizsalks; un kas uz mani tic, tam neslāps nekad.


Jnda̱ tuii na luaaˈ, quia joˈ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê jluiiˈâ cwii ntyja na ñencjo̱o̱yâ ñˈeⁿñê. Taˈxˈa̱a̱yâ nnoom, lˈuuyâ: —¿Chiuu na jâ tîcanda̱a̱ nntjeiiˈâ jndyetiaˈñeeⁿ? 	 Jēzus atbildēja viņiem: Jūsu neticības dēļ. Patiesi es jums saku: ja jūsu ticība būs kā sinepju graudiņš un jūs pateiksiet šim kalnam: pārcelies no šejienes uz turieni, tad tas pārcelsies, un nekas nebūs jums neiespējams.


Ndoˈ Judas, tsˈaⁿ na tquiaa cwenta jom luee naⁿˈñeeⁿ, jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ ˈnaaⁿ nda̱a̱na chiuu nntsˈaaⁿ. Tsoom: —Juu tsˈaⁿ na nncˈua ntsmaⁿˈ, majom joˈ. Tyeⁿ catˈueˈyoˈ jom ndoˈ tsaañˈomˈyoˈ jom. Calˈaˈyoˈ cwenta na ticalacanomˈyoˈ jom. 	 Bet Viņa nodevējs bija devis tiem zīmi, sacīdams: Ko es skūpstīšu, tas ir Viņš, to gūstiet un vediet uzmanīgi!


Jnda̱ tyˈewindyoona Jerusalén na nndyooˈ tsjoom Betfagé ñequio Betania. Tquiena ndyeyu ta Olivos, quia joˈ jñom Jesús we nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na cˈoona lˈaa. 	 Un Viņš, kad tie tuvojās Jeruzalemei un Betānijai pie Olīvkalna, sūtīja divus no saviem mācekļiem


Tyowaa na teiyo na meiⁿquia tsˈaⁿ na tiñeˈcatseicanda̱ ñˈoom na tqueⁿ Moisés, cweˈ ñequio ñˈoom ˈndyoo meiiⁿ ñeˈwe ndyee tsˈaⁿ na ntyjii na ljoˈ machˈee tsaⁿˈñeeⁿ, seijndaaˈñenaˈ na cueeⁿˈeⁿ. Maxjeⁿ tjaa ˈñeeⁿ nncˈoom na wiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Kas atmeta Mozus likumu, tam, diviem vai trim lieciniekiem liecinot, bez žēlastības bija jāmirst.


Maluaaˈ matseijomnaˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, xeⁿ ñˈoom na cwilaneiⁿˈyoˈ tijndaaˈ joonaˈ na cwindye nnˈaⁿ, ¿chiuuya na nlaˈno̱ⁿˈna ljoˈ na cwinduˈyo? Nntseijomnaˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ chaˈcwijom tsˈaⁿ cweˈ matseixuaato quiiˈ jndye. 	 Tā arī jūs valodas ziņā. Ja jūs nerunāsiet skaidru valodu, kā lai saprot to, kas tiek runāts? Jūs runāsiet vējam.


Lqueeⁿ na tquiaa tsˈom nato, joˈ nnˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaa tsˈaⁿ, sa̱a̱ mantyja macwjiˈ Satanás ñˈoomˈñeeⁿ naquiiˈ nˈomna. 	 Bet šie, kas ceļmalā, kur vārds top sēts, ir tie, kas dzirdējuši, bet tūdaļ nāk sātans un atņem viņu sirdīs sēto vārdu.


Jnda̱ na ntquieˈ winom, tsondyee Jesús tso nnoom: —Ticwijndeii winom. 	 Un, kad pietrūka vīna, Jēzus māte sacīja Viņam: Viņiem nav vīna.


Nntaˈjnaⁿˈyoˈ ˈñeeⁿ joona quia cwiqueⁿˈyoˈ cwenta chiuu cwilˈana. ¿Aa nntsˈaacheⁿnaˈ na nntseicjoo tsˈaⁿ ta̱uva lˈo̱o̱nioom? Oo ¿aa nntseicjoo tsˈaⁿ ta̱higos tsˈoom nioom? Xocatsˈaanaˈ na ljoˈ. 	 No viņu augļiem jūs tos pazīsiet. Vai no ērkšķiem novāc vīnogas, vai vīģes no dadžiem?


Ee quia na cwileijndyoo tsˈiaaⁿ na laˈxmaⁿ ntyee, mati macaⁿnaˈ na nleijndyoo ljeii na matseijndaaˈñenaˈ tsˈiaaⁿ na cwilˈana. 	 Priesterībai mainoties, nepieciešami jāmainās arī likumam.


Quia joˈ tyotˈmo̱o̱ⁿna we tsˈaⁿ, José ñequio Matías. Joséˈñeeⁿ mati cwilaˈcajndyuna jom Barsabás, ndoˈ xqueⁿ xueⁿˈeⁿ Justo. 	 Un viņi izraudzīja divus: Jāzepu, ko sauca par Barsabu, kas iesaukts Taisnīgais, un Matiju.


Jnda̱ chii tsaⁿ na jnda̱ we tocoom ñˈeⁿ scuuˈ xioom, ndoˈ mati jom tueeⁿˈeⁿ, tjaa ntseinaaⁿ ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ. 	 Un nākošais apprecēja viņu un nomira, būdams arī bez bērniem.


Sa̱a̱ lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ cwii ñˈoom na wantyˈiuuˈ mˈaⁿnaˈ. Tichaˈtsondyo̱ nncwja̱a̱ya sa̱a̱ chaˈtsondyo̱ nntseichuiinaˈ. 	 Lūk, es jums saku noslēpumu: Mēs visi celsimies augšām, bet ne visi tiksim pārveidoti,


Yati xeⁿ teilˈuanaˈ ee jndye sˈom nncwjiˈnaˈ na nluii naya ndyeñeeⁿˈ. 	 Jo varēja to dārgi pārdot un naudu izdalīt trūcīgajiem.


Ndoˈ na cwiimacanda̱ tueˈ yuscuˈñeeⁿ. 	 Beigās pēc visiem nomira sieva.


Ndoˈ mati quia mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na matseiyuˈ ndoˈ maya ˈnaⁿ na maljeii, ndoˈ meiiⁿ na maqueⁿ tsaⁿˈñeeⁿ cwenta na matseitjo̱o̱naˈ cwii xˈiaaⁿˈaⁿ na matseiyuˈ, sa̱a̱ tiquioo na wiˈ tsˈoom juu, ¿yuu waa na maˈmo̱o̱ⁿ na jnda ntyjeeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Kam būtu šīs pasaules manta un viņš redzētu savu brāli trūkumā, bet noslēgtu tam savu sirdi, kā gan Dieva mīlestība paliktu viņā?


Joˈ chii nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ jlaˈtyuaaˈna jñoomna Pablo na cjaⁿ ˈndyoo ndaaluee. Sa̱a̱ Silas ñequio Timoteo ljooˈndyena Bereaˈñeeⁿ. 	 Tad brāļi tūdaļ sūtīja Pāvilu, lai viņš iet līdz jūrai, bet Sīla un Timotejs palika tur.


Tijndeiˈtinaˈ na nncwicandiiˈñe quiooˈ camello tsueˈ xˈee tseiˈnchquia nchiiti na nncjaaquieeˈ cwii tsaⁿtya ntyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Vieglāk kamielim iziet caur adatas aci, nekā bagātam ieiet Dieva valstībā.


Ja nntseicwja̱ya chaˈtso nnˈaⁿ na cwiˈoontyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ na cwiluiindye chaˈcwijom ntseinaaⁿ. Ndoˈ na ljoˈ chaˈtso ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiiˈa cwentaya nliuna na ja ntyjiitcuundyo̱ chiuu waa na matseitiuu tsˈaⁿ ñequio chiuu waa na mˈaaⁿˈ tsˈom tsˈaⁿ. Ndoˈ cantyjati na jnda̱ ñelˈaˈyoˈ, malaaˈtiˈ nñequiaya na nloˈñom ticwiindyoˈ ˈo. 	 Un viņas bērnus nonāvēšu, un visas baznīcas zinās, ka es tas esmu, kas pārbauda nieres un sirdis; un es došu jums katram saskaņā ar jūsu darbiem. Bet es saku jums


Tjaaˈnaⁿ cwii nantquie na macwaˈ tsˈaⁿ na nntsˈaanaˈ na tilˈueñê jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ ñˈoom na cwinaaⁿˈ naquiiˈ tsˈoom nlˈanaˈ na tilˈueñê. 	 Nekas cilvēku nevar sagānīt, kas no ārienes viņā ieiet, bet kas no cilvēka iziet, tas ir, kas cilvēku apgāna.


Ee xeⁿ na mayuuˈ na ljoˈ, quia joˈ matseijndaaˈñenaˈ cantyja ˈnaaⁿyâ na cwilˈaayâ na cantuñe Tyˈo̱o̱tsˈom ee jnda̱ macwilˈuuyâ na tquiaaⁿ na tandoˈxco Cristo sa̱a̱ xeⁿ xocataˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ meiⁿ xocatsˈaanaˈ na mayuuˈ na tandoˈxcoom. 	 Ja nav mirušo augšāmcelšanās, tad mēs esam arī Dieva viltus liecinieki, jo mēs būtu liecinājuši pret Dievu, ka Viņš Kristu uzmodinājis, bet Viņš to nebūtu uzmodinājis.


Quia ljoˈcheⁿ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na jndyu Barrabás wˈaancjo ñequio ntˈomcheⁿ pra̱so. Joona jlaˈwendyena nacjooˈ gobiernom, ndoˈ jlaˈcwjeena nnˈaⁿ. 	 Bet bija viens, vārdā Baraba, kas ar dumpiniekiem bija sagūstīts un kas dumpī bija izdarījis slepkavību.


Chaˈna ñˈoom na cwiluena: “Tiñeˈquiuˈ luaaˈ. ˈNaⁿwaaˈ ticwanaaⁿ na nlquiˈ meiⁿ tileiñˈoomˈ”. 	 To neskar, to nebaudi, tam nepieskaries!


Canda̱a̱ˈ we chu ljooˈñe Pablo cwii wˈaa na cweˈ tyotiomlˈuaaⁿ na tyomˈaaⁿyaaⁿ. Ndoˈ neiiⁿˈ tsˈoom chaˈtso nnˈaⁿ na tyoˈoocajndooˈ jom. 	 Bet viņš palika savā īrētajā dzīvoklī veselus divus gadus un pieņēma visus, kas pie viņa nāca.


ndoˈ chaˈtsondyena catjeiˈyuuˈndyena na cwiluiiñe Jesucristo na catsa̱ˈntjoom na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un lai katra mēle apliecinātu, ka Kungs Jēzus Kristus ir Dieva Tēva godībā.


Mati ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés malaaˈtiˈ tyolaˈjnaaⁿˈna jom. Jluena: —Jeeⁿ ya ñetjeiˈnˈmaaⁿñe tsaⁿmˈaaⁿˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ sa̱a̱ tileicanda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñe cheⁿnqueⁿ. 	 Līdzīgi arī augstie priesteri izsmēja Viņu un ar rakstu mācītājiem savā starpā sarunājās: Citus Viņš glāba, bet pats sevi nevar izglābt.


Na chaˈtsondyô̱ na mˈaaⁿyâ tsˈom wˈaandaa, we siaⁿnto waljooˈ ndyeenˈaaⁿ nchooˈ nqui nchooˈ yomndyô̱. 	 Pavisam kuģī mēs bijām divsimt septiņdesmit sešas dvēseles.


Joˈ chii cjooˈ nˈomˈyoˈ na nlaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ ñˈoomwaaˈ, ee tyomˈaⁿˈyoˈ na queeⁿ nˈomˈyoˈ na nñequiaˈyoˈ sˈom na nnteijndeiinaˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ joˈ joˈ, chaˈxjeⁿ na sˈaanaˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ quia joˈ, joˈ quiaˈyoˈ cantyjati na cwileiñˈomˈyoˈ. 	 Bet tagad izpildiet to arī darbā, lai labprātīgai gribai seko arī izpildīšana no tā, kas jums ir!


Tsoom nnom: —Cjaˈlcweˈ na waa waˈ, catseineiⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ cwanti tˈmaⁿ naya jnda̱ sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyuˈ. Ndoˈ tja tsaⁿˈñeeⁿ, tyotseineiiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ chaˈwaa quiiˈ tsjoom na tˈmaⁿ naya sˈaa Jesús ñˈeⁿñê. 	 Atgriezies savās mājās un stāsti, ko Dievs tev lielu darījis! Un viņš gāja, sludinādams visā pilsētā, ko lielu Jēzus viņam darījis.


Quia joˈ nntˈo̱o̱ naⁿˈñeeⁿ no̱o̱ⁿ, nluena: “Ta, ¿cwaaⁿ ñentyˈiaayâ ˈu na ñeˈjndoˈ, oo na ñeˈcˈuaˈ ndaa, oo na ñetoˈnoomˈ yuu na ticataˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ ˈu, oo na ñetˈoomˈ na ntsaandyuˈ, oo na ñeteiwiˈ, oo na ñetˈoomˈ pra̱so sa̱a̱ tîcateiˈjndeiiyâ ˈu?” 	 Tad atbildēs arī tie un sacīs Viņam: Kungs, kad mēs redzējām Tevi izsalkušu vai izslāpušu, vai kā svešinieku, vai neapģērbtu, vai slimu, vai cietumā, un neesam Tev kalpojuši?


Ee manquiuˈyoˈ na juu tsˈaⁿ na cweˈ nncˈoomya ñequio xˈiaaˈ oo na nntseiqueeⁿ tsˈom na ñeˈcwityañe, joˈ joˈ matseijomnaˈ chaˈna quia na matseitˈmaaⁿˈñe tsˈaⁿ cwii na cweˈ nnˈaⁿ nlˈa, ndoˈ na ljoˈ nntseicuˈnaˈ na nncjaaquieeˈ tsaⁿˈñeeⁿ cantyja na matsa̱ˈntjom Cristo ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo tas jums jāzina un jāsaprot, ka nevienam izvirtulim vai nešķīstam, vai mantrausim, jo tā ir kalpošana elkiem, nav mantojuma Kristus un Dieva valstībā.


Tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —Xeⁿ ˈu ñeˈcatseicanda̱ˈñˈeⁿˈ, quia joˈ cjaˈ, cajnda̱a̱ˈ chaˈtso ˈnaⁿˈ na niom. Quiaaˈ sˈomˈñeeⁿ nda̱a̱ ndyeñeeⁿˈ quia joˈ nncˈoomˈ na tyandyuˈ cañoomˈluee. Ndoˈ candyoˈtseijomndyuˈ ñequio tsˈiaaⁿ na matsˈaa. 	 Jēzus atbildēja viņam: Ja tu gribi būt pilnīgs, ej, pārdod, kas tev ir, un atdod nabagiem, un tev būs manta debesīs; un nāc, seko man!


Tcaaⁿˈa nnom Tito na cjacantyˈiaaⁿˈaⁿ ˈo ndoˈ jño̱o̱ⁿya cwiicheⁿ nnˈaaⁿya na matseiyuˈ ñˈeⁿñê. ¿Aa nntsˈaacheⁿnaˈ na tquiuˈnnˈaⁿ Tito ˈo? ¿Aa tiyuuˈ na wendyô̱ ñecwii xjeⁿ mˈaaⁿˈ nˈo̱o̱ⁿyâ? 	 Es lūdzu Titu un sūtīju viņam līdz brāli. Vai Tits jūs piemānīja? Vai mēs nedarbojāmies vienā un tanī pat garā, tanīs pat pēdās?


Joˈ chii Tyˈo̱o̱tsˈom nchii macwjeeⁿˈeⁿ tsˈaⁿ na nntseixmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ cweˈ ee na lˈue tsˈom nquii, oo cweˈ ncˈe na jeeⁿ matseijndeii tsˈaⁿ na nncjaaweeˈ tsˈoom ñˈeⁿñe. Jom macwjeeⁿˈeⁿ tsˈaⁿ na nluiiñe cwentaaⁿˈaⁿ ee na wiˈ tsˈoom juu. 	 Tāpēc tas nav atkarīgs no vēlēšanās nedz no skriešanas, bet no Dieva, kas apžēlojas.


Jnda̱ joˈ tioom ndaatioo tsˈom ˈnaⁿ na cwicandyuuˈâ. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na mamaaⁿ ncˈa̱a̱ˈâ na tˈmaaⁿ na calajomndyô̱ ñˈeⁿñê, jnda̱ chii maweeˈñê ncˈa̱a̱ˈâ ñequio liaaˈñeeⁿ. 	 Pēc tam, ielējis ūdeni traukā, sāka mazgāt mācekļu kājas un susināja tās linu priekšautā, ar ko Viņš bija apjozies.


Tyjeeˈcañoom cwii tsˈaⁿ na chuu tycu lepra, tjatseicandyooˈñe, tcoˈ xtye jo nnoom, tso: —Ta, ntyjii na ˈu nnda̱a̱ nntseinˈmaⁿˈ ja, xeⁿ lˈue tsˈomˈ. 	 Un, lūk, spitālīgais atnācis pielūdza Viņu, sacīdams: Kungs, ja Tu gribi, Tu vari mani šķīstīt.


Joˈ chii nnˈaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndicwaⁿ waa na nntaˈjndyeena cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, 	 Tātad Dieva tautai atliek vēl viena sabata atpūta.


Joˈ chii tyjee sondaro tsˈuaa na chuˈtyeⁿ xuljoo. Mana ˈndyena na tjawjaanaˈ. 	 Tad kareivji pārcirta laivas virves un ļāva tai nokrist.


Ncˈe na jeeⁿ ndyaˈ tquieñe Abraham matseijomnaˈ jom chaˈcwijom cwii tsˈoo. Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, tueˈntyjo̱ na jndyendye nda ntseindacantyjoom chaˈna jndyendye cancjuu na mˈaⁿ tsjo̱ˈluee, oo chaˈna teiˈ ˈndyoo ndaaluee, cwii na xocanda̱a̱ nncuncho tsˈaⁿ. 	 Tāpēc arī no viena (turklāt neauglīga) dzimuši tik daudzi kā debesu zvaigznes un kā neskaitāmas smiltis jūrmalā.


Jaa laˈxmaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ naxuee. Tilaˈxmaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ natsjom oo cantyja ˈnaaⁿˈ najaaⁿñe. 	 Jo jūs visi esat gaismas bērni un dienas bērni; mēs nepiederam ne naktij, ne tumsai.


Hasta xjeⁿ jeˈ, waa xjeⁿ na matseitjo̱o̱naˈ na nntquia̱a̱yâ ndoˈ na nncwa̱a̱yâ ñequio liaa na nlcwa̱a̱ˈâ. Jndye ndiiˈ cwicacho̱o̱ˈâ, ndoˈ meiⁿ tjaaˈnaⁿ wˈaaya. 	 Līdz pat šai stundai ciešam arī izsalkumu un slāpes, esam arī kaili un tiekam dūrēm sisti, kā arī esam bez pajumtes;


Ndoˈ seijomnaˈ na wiiˈ tsotyeeⁿ. Matseiconaˈ juu ndoˈ mateiiˈ ndaaniomˈ. Tjantyjaaˈ Pablo tsaⁿˈñeeⁿ. Seineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ chii tioom lˈo̱o̱ⁿ nacjooˈ tsaⁿˈñeeⁿ, seinˈmaaⁿ juu. 	 Bet notika, ka Publija tēvs gulēja slims ar drudzi un asins sērgu. Pāvils iegāja pie viņa, pielūdza Dievu un, uzlicis tam rokas, izdziedināja to.


Sa̱a̱ nchii laaˈtiˈ nlˈaˈyoˈ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ ˈo na ntyjaaˈ tsˈom na nncˈoom na tˈmaⁿñe quiiˈntaaⁿˈyoˈ, tsaⁿˈñeeⁿ matsonaˈ na jom candiˈntjoom nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Bet tā lai nav jūsu starpā, bet kas grib tapt lielāks, lai ir jūsu sulainis!


Tsotya̱ya meiⁿcwii tsˈaⁿ ticuˈxeeⁿ. Sa̱a̱ lˈo̱o̱ ja na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ jnda̱ tquiaaⁿ chaˈwaati na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ. 	 Jo Tēvs netiesā nevienu, bet visu tiesu nodevis Dēlam,


Joo nnˈaⁿ na jndooˈ chiuu tuii na nˈmaⁿ tsˈaⁿ na ñeseixmaⁿ naⁿjndii, jlaˈneiⁿna nda̱a̱ nnˈaⁿ na tyˈecantyˈiaa. 	 Bet tie, kas redzēja, stāstīja viņiem, kā tas no leģiona izdziedināts.


Tyomˈaⁿ ntquieeˈ naⁿnom na ñenquii tsˈaⁿ ntseinda. Juu tsaⁿtquiee tocoom sa̱a̱ tyuaaˈ tueeⁿˈeⁿ, tjaaˈnaⁿ ndana ñˈeⁿ scoomˈm. 	 Tad nu bija septiņi brāļi. Un pirmais apprecēja sievu un, neatstājis pēcnācējus, nomira.


Ncˈe joˈ tancˈomˈyoˈ na jaawa jaacue mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ na nlcwaˈyoˈ ndoˈ na nncweˈyoˈ. Tancˈomˈyoˈ na jeeⁿ chjooˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nmeiⁿˈ. 	 Tāpēc arī jūs nejautājiet, ko ēdīsiet vai ko dzersiet, un neuztraucieties!


Joˈ chii tyˈena na nñeˈquiana quiooˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Quiooˈñeeⁿ nlaˈcwjee ntyee chaˈxjeⁿ na tˈmaⁿ ljeii ˈnaaⁿˈaⁿ. Tsonaˈ: nñequiana cwii ljo xencoo oo we cantuˈ ndyua. 	 Un lai upurētu vienu pāri ūbeļu vai divus jaunus baložus, kā tas sacīts Kunga bauslībā.


Chaˈtsoti na mˈaⁿ, mˈaⁿ ncˈe na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ laxmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. Jom lˈue tsˈoom na chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwiluiindyena ntseinaaⁿ, calaˈjomndyena na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom. Ncˈe na ljoˈ, seijndaaˈñê na tquiinaˈ Jesús cha nntseixmaⁿ na canda̱a̱ˈñe, nquii na macwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ. 	 Jo pieklājas Tam, kura dēļ un caur kuru viss ir, kas daudzus bērnus veda godībā, pestīšanas devēju caur ciešanām padarīt pilnīgu.


Cwitjo̱o̱cheⁿ na nlqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom tsjoomnancue, sa̱a̱ jnda̱ tqueeⁿ na nntjom Cristo na ljoˈ. Sa̱a̱ hasta ndyumeiiⁿ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na teitquiooˈñê cha nnteijndeiinaˈ ˈo. 	 Kas iepriekš paredzēts pirms pasaules radīšanas, bet parādījies pēdējā laikā jūsu dēļ.


Quia joˈ nnˈaⁿ na jlaˈyuˈ ñˈoom na tsoom teitsˈoomndyena. Juu xueeˈñeeⁿ, chaˈna ndyee meiⁿndyena jlaˈyuˈna. 	 Kas viņa vārdus pieņēma, tie kristījās; un tanī dienā pievienojās ap trīs tūkstoši dvēseļu.


ˈO caljooˈndyoˈ cantyja na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na candyaˈ tsˈoom ˈo ndoˈ cwindoˈyoˈ juu xuee quia nquii Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa nncwjeeˈnnaaⁿˈaⁿ, xjeⁿˈñeeⁿ ncˈe na wiˈ tsˈoom jaa nñequiaaⁿ na nntoˈño̱o̱ⁿya na ticantycwii na nntando̱o̱ˈa. 	 Pasargiet sevi Dieva mīlestībā, gaidīdami mūsu Kunga Jēzus Kristus žēlsirdību mūžīgajai dzīvei!


Jnda̱ joˈ tcaⁿnnaaⁿˈaⁿ na cuaˈ, quia joˈ sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na jnaⁿnndaˈnaˈ na tyowaˈ ndoˈ tueˈ ntjom. 	 Un atkal viņš lūdza Dievu, un debess deva lietu, un zeme nesa savus augļus. (3 Ķēn 17,1; 18,45)


Ee nchii ñequiiˈcheⁿ cwicandaˈyoˈ na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Cristo, sa̱a̱ mati na lcoˈwiˈnaˈ ˈo cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Jo tas jums dots: nevien uz Kristu ticēt, bet arī par Viņu ciest.


Ndoˈ quia tueˈntyjo̱ xjeⁿ, tˈmo̱o̱ⁿ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ, cwiluii naljoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na mañequia ncˈe nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa sa̱ˈntjoom na catsˈaa tsˈiaaⁿwaaˈ. 	 Viņš savā laikā atklāja savu vārdu sludināšanā, kas uzticēta man saskaņā ar mūsu Dieva Pestītāja pavēli,


Ja cwiluiindyo̱ tyooˈ na mañequiaya na cwitaˈndoˈ nnˈaⁿ. 	 Es esmu dzīvības maize.


Tyoluena nnoom: —¿Chiuu na tjaˈ na mˈaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos ndoˈ chiuu na tcwaˈ ñˈeⁿndyena? 	 Sacīdami: Kāpēc tu gāji pie neapgraizītajiem un ēdi kopā ar viņiem?


Juu xjeⁿˈñeeⁿ jeeⁿ wiˈ nntjoom yolcu na ndeiindye ñequio joo yolcu na ˈndaandye nda. 	 Bet bēdas grūtniecēm un zīdītājām tanīs dienās!


Ndoˈ tso Jesús nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ: —Jndaˈjom ñˈeⁿ ncjo espadas ñˈeⁿ nˈoom nchˈio tquiocatˈueˈyoˈ ja chaˈcwijom tquioˈyoˈ nacjooˈ cwii tsaⁿcanchˈue. ˈIo ndii ˈio ñetaˈcatya̱ⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ na ñetˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ, sa̱a̱ tîcatˈueˈyoˈ ja. 	 Tanī stundā Jēzus sacīja pūlim: Kā pret slepkavu jūs esat izgājuši ar zobeniem un rungām mani gūstīt. Ik dienas es sēdēju pie jums svētnīcā mācīdams, un jūs mani neaizturējāt.


ee ntyjiiya na chaˈtso nmeiiⁿˈ nntseijndaaˈñenaˈ na nndyaandyo̱ wˈaancjo ncˈe na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿya ndoˈ na mateijndeii nquii Espíritu na cwiluiiñe Jesucristo ja. 	 Jo es zinu, ka tas, pateicoties jūsu lūgšanai un Jēzus Kristus gara atbalstam, noderēs man pestīšanai.


Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na machˈee naya meiiⁿ ñeˈchjoowiˈ ndaatioo teiⁿ na nncˈuu cwii tsˈaⁿ na titˈmaⁿ cwiluiiñe ncˈe na matseijomñe ñˈeⁿndyo̱, ñˈoom na mayuuˈ na matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, tsaⁿˈñeeⁿ waa naya ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Un kas dos dzert vienam no šiem mazajiem kaut glāzi auksta ūdens mācekļa vārdā, patiesi es jums saku: viņš savu algu nezaudēs.


ˈO nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, manquiuˈyoˈ ndoˈ mati mantyjii Tyˈo̱o̱tsˈom chiuu ñetˈo̱o̱ⁿyâ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. Tyolaˈcanda̱a̱ˈndyô̱ jo nnoom na tyolˈaayâ yuu na matyˈiomyanaˈ ndoˈ meiⁿcwii tsˈaⁿ xonda̱a̱ ntso na jlaˈtjo̱o̱ndyô̱ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Jūs un Dievs esat liecinieki, cik svēti un taisnīgi, un nevainojami mēs izturējāmies pret jums, ticīgajiem,


Jnda̱ na tˈue naⁿˈñeeⁿ jom, tyˈeñˈomna jom waaˈ tyee na cwiluiitquieñe. Ndoˈ Pedro tjantyjo̱o̱ⁿ tquiacheⁿ tquia. 	 Un tie Viņu apcietināja un veda augstā priestera namā. Bet Pēteris sekoja no tālienes.


’Joˈ chii ñequiiˈcheⁿ cˈomˈcˈeendyoˈ ee na ticaliuˈyoˈ cwaaⁿ xuee nncwjeeˈcañoom nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom ˈo. 	 Tāpēc esiet modri, jo jūs nezināt, kurā stundā jūsu Kungs atnāks.


Sa̱a̱ mantyˈiaaⁿˈaⁿ ndiocheⁿ nacañomˈm cha nljeiiⁿ ˈñeeⁿ juu tyenquiuuˈ liaⁿˈaⁿ. 	 Un Viņš apskatījās, lai redzētu to, kas to bija darījusi.


Tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ chaˈtsondye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ tyotjeiiˈya joona. Ndoˈ ˈio ndi ˈio tyocwjiˈnˈmaaⁿñeticheⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. Joˈ chii tjawitˈmaⁿti tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Godinādami Dievu un iegūdami žēlastību visā tautā. Bet Kungs ik dienas pievienoja viņiem tos, kam vajadzēja kļūt pestītiem.


ee tijoom jndaa nljuˈñe tsˈaⁿ jnaaⁿˈaⁿ cweˈ ee na cwiquioo nioom quioondyo ñequio canchˈioo. 	 Jo vēršu un āžu asinis grēkus piedot nespēj.


Ndoˈ tjacalˈue Felipe Natanael. Matsoom nnom: —Jnda̱ jliuuyâ nquii na cantyja ˈnaaⁿˈ seiljeii Moisés nacjooˈ libro na chuunaˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsa̱ˈntjomnaˈ. Ndoˈ mati ntˈomcheⁿ profetas tyolaˈljeiina cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ. Majuu Jesús joˈ, tsˈaⁿ tsjoom Nazaret, na cwilue nnˈaⁿ na jnda José juu. 	 Bet Filips sastapa Natanaēli un sacīja viņam: Mēs atradām Jēzu, Jāzepa dēlu no Nācaretes. Par Viņu Mozus rakstījis savā bauslībā un pravieši.


Jeeⁿ wiˈ tsˈom Jesús Marta ñequio tyjee tsaⁿˈñeeⁿ ñequio nquii Lázaro. 	 Bet Jēzus mīlēja Martu un viņas māsu Mariju, un Lācaru.


—ˈU Maestro, naquiiˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tqueⁿ Moisés, ¿cwaaⁿ ñˈoom na tˈmati cwiluiiñenaˈ? 	 Mācītāj, kurš lielākais bauslis likumā?


Sa̱a̱ ja jnda̱ ljeiya na tjaa ljoˈ machˈeeⁿ na tseixmaaⁿ na cueeⁿˈeⁿ. Ndoˈ jnda̱ tcaaⁿ na nquii Augusto, tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma, nncuˈxeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ jom. Joˈ chii jnda̱ seitiuuya na nntseicwano̱ⁿya jom na mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Bet es pārliecinājos, ka viņš nav nekā nodarījis, par ko būtu nāvi pelnījis. Kad viņš pats pārsūdzēja ķeizaram, es nolēmu viņu sūtīt turp.


Cwii tsˈaⁿ na mˈaaⁿ naquiiˈ tmaaⁿˈ naⁿˈñeeⁿ, tˈo̱o̱ⁿ. Tsoom: —Maestro, jndyo̱ñˈo̱ⁿya tiˈjndaaya ñjaaⁿ, ee maleiñˈoom jndyetia jom ndoˈ machˈee na tileicatseineiiⁿ. 	 Un kur vien tas viņu sagrābj, tas to met zemē, un viņš puto un griež zobus, un sastingst. Un es Taviem mācekļiem sacīju, lai viņi to izdzen, bet viņi nevarēja.


Ndoˈ nnˈaⁿ na cweˈ ndaatsuu macaⁿnaˈ joo, matseijomnaˈ joona chaˈcwijom yoˈndaa na ndicwaⁿ cwinteiˈ, tiˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ na ntjeiiˈna cwenta cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na jndeiˈtinaˈ. 	 Jo katrs, kas vēl ar pienu barojams, taisnības vārdu nesaprot, jo tas ir bērns.


Tcoomˈm xtyeeⁿ jo nnom Jesús, tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ. Tsˈaⁿ samaritano tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Un nokrita uz sava vaiga pie Viņa kājām, un pateicās; un tas bija samarietis.


Nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Ta Jesucristo quiana na canda̱a̱ˈya nntoˈñoomˈyoˈ naya na laˈxmaⁿna ñequio juu na tjaa ñomtiuu cˈoom tsˈaⁿ jo nda̱a̱na. 	 Lai jums žēlastība un miers no Dieva, mūsu Tēva, un Kunga Jēzus Kristus!


Ja Pablo cwiluiindyo̱ apóstol na cjo̱nquia ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Nchii nnˈaⁿ tyˈioom tsˈiaaⁿmeiiⁿñe ja. Nquii Jesucristo ñequio tsotyeeⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom tquiana na matseixmaⁿya juunaˈ. Jom tquiaaⁿ na tandoˈxco juu jnda̱ na tueˈ. 	 Pāvils, apustulis ne no cilvēkiem, ne caur cilvēku, bet caur Jēzu Kristu un Dievu Tēvu, kas Viņu uzmodināja no miroņiem,


Jnda̱ joˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na tyoñequiaa Juan tquieˈcañomna, tyˈeñˈomna seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈaⁿ. Tyˈecatyˈiuuna jom, jnda̱ chii tyˈelaˈcandiina Jesús ñˈoommeiⁿˈ. 	 Un viņa mācekļi atnākuši paņēma tā miesu un apbedīja to; tad viņi aizgāja un paziņoja Jēzum.


Nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés tyotioˈñˈoomna jom. Jluena: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ ya ñˈoom jom ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ macwaaⁿˈaⁿ ñˈeⁿndyena. 	 Un farizeji un rakstu mācītāji kurnēja, sacīdami: Šis pieņem grēciniekus un ēd kopā ar viņiem.


Nato ñjomndyena tyoluecheⁿnquieena nda̱a̱ ntyjeena: —¿ˈÑeeⁿ ya nnteijndeii jaa na nnquindyo̱ tsjo̱ˈ ˈndyoo tseiˈtsuaa? 	 Un runāja savā starpā: Kas mums novels akmeni no kapa durvīm?


cha tincwantjom Satanás jaa ee manquiuuyaaya chiuu mayaaⁿˈaⁿ. 	 Lai sātans mūs nepieviltu, jo viņa nodomi mums ir zināmi.


Cwii xueeˈñeeⁿ maˈmo̱ⁿ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ. Joˈ joˈ meindyuaandye ntˈom nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Naⁿˈñeeⁿ jnaⁿna chaˈtso njoom nchˈu tsˈo̱ndaa Galilea ñequio Judea ndoˈ mati tsjoom Jerusalén. Ndoˈ juu najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿnaˈ ñˈeⁿ Jesús na matseinˈmaaⁿ nnˈaⁿwii. 	 Un notika, ka kādā dienā Viņš sēdēja mācīdams. Un tur sēdēja arī farizeji un rakstu mācītāji, kas bija sanākuši no visiem Galilejas un Jūdejas miestiem un no Jeruzalemes; un Kunga spēks bija viņus dziedināt.


Cantyja ˈnaⁿˈ ˈo na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ nqueⁿ na cwiluiiñê tsjo̱ˈwaa, jeeⁿ jnda cwiluiiñê sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿ joo nnˈaⁿ na ticalayuˈ ñˈeⁿñê, matseicanda̱a̱ˈñenaˈ na matso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii: Juu tsjo̱ˈ na tquieeˈ luañê na cwilˈa wˈaa, tseixmaⁿnaˈ tsjo̱ˈ nqui tsiaⁿtsjo̱ˈ. 	 Un jums, kas ticat, ir gods, bet neticīgajiem šis akmens, ko cēlāji atmeta, ir kļuvis stūrakmens (Ps 117,22)


Cweˈ na luaaˈ waa, joˈ na jlue nnˈaⁿ na nda jom: “Jnda̱ tueˈntyjo̱ ñoomˈm. Cataˈxˈeeˈyoˈ ˈñom.” 	 Tāpēc viņa vecāki sacīja: viņš pilngadīgs, jautājiet viņam pašam!


Maxjeⁿ teiyo ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom na nncˈoom Jesús lueeˈyoˈ ee seijndaaˈñê na tuii na ljoˈ. Joˈ na tioˈyoˈ Jesús luee nnˈaⁿ romanos. ˈO lˈaˈyoˈ na tyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ na jlacueeˈna jom. 	 To jūs pēc Dieva noteiktā lēmuma un paredzes nodevāt un ar noziedznieku rokām piekalāt krustā, un nonāvējāt.


Xjeⁿ na manntseineiⁿ Pablo, seityuaaˈti Galión. Tso tsaⁿˈñeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos: —ˈO nnˈaⁿ judíos, xeⁿ waa ljoˈ machˈee tsaⁿmˈaaⁿˈ oo xeⁿ tˈmaⁿ jnaaⁿˈaⁿ waa quia joˈ matyˈiomnaˈ na nntseicachjuundyo̱ na nndii ñˈoom na cwinduˈyoˈ. 	 Kad Pāvils sāka atvērt muti, Gallions sacīja jūdiem: Jūdu vīri, ja tas būtu kāds netaisns vai ļauns noziegums, es jūs, kā pienākas, uzklausītu,


Ndoˈ na luaaˈ matsjo̱o̱, ¿aa nlaˈtiuutoˈyoˈ na tiwiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo? Mantyjiicheⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo. 	 Kāpēc? Vai tāpēc, ka es jūs nemīlu? Dievs to zina!


ndoˈ ˈu chaˈtso cantyja ˈnaⁿˈ, catseixmaⁿˈ cwii na maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱na chiuu na cˈomna ee na xcwe na wjaˈmˈaaⁿˈ. Catsaˈ naljoˈ ñequio na xcweeˈ tsˈomˈ, 	 Pats visiem esi paraugs labos darbos, mācībā, nevainojamībā, nopietnībā!


Ticalaˈjomndyoˈ ñequio ljoˈ na tjaa yuu lˈue na cwilˈa nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na jaaⁿñe. ˈO calaˈcano̱o̱ⁿˈyoˈ na tixcwe ljoˈ cwilˈana. 	 Nepiedalieties neauglīgajos tumsības darbos, bet labāk nopeliet tos!


Jnda̱ joˈ juu watsˈom cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na waanaˈ cañoomˈluee, jnaaⁿnaˈ. Ndoˈ joˈ joˈ ntyˈiaya juu castom na ñjom ñˈoom na seityeⁿtyeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ Israel. Quia joˈ jnaaⁿ chomntsuee ndoˈ teicˈuaa na tyolaˈxuaanaˈ, tyotsˈeii, ndoˈ jndeii tuaˈtsaaⁿ. 	 Tad atvērās Dieva svētnīca debesīs, un Viņa svētnīcā bija redzams Viņa derības šķirsts, un parādījās zibeņi, un liela krusa.


ˈU matseiyuˈ na ñecwii Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ, ya na ljoˈ macheˈ, mati naⁿjndii maluaaˈ cwilaˈyuˈna ndoˈ cwiteindyena na nquiaana. 	 Tu tici, ka ir viens Dievs, tu labi dari; arī ļaunie gari tic un dreb.


Tsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Caluiˈyoˈ, ee nchii na jnda̱ tueˈ yuscuchjoomˈaaⁿˈ. Cweˈ watsoo. Sa̱a̱ cweˈ teincona jom. 	 Atkāpieties, jo meitiņa nav mirusi, bet guļ! Un tie Viņu izsmēja.


Ndoˈ na ljoˈ, titseitjo̱o̱naˈ ˈo meiⁿcwii nnom na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom cha cwicanda̱a̱ cwilˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ yocheⁿ na cwimeiⁿndoˈyoˈ na nncueeˈ xuee quia na nncwjeeˈnndaˈ Ta Jesucristo. 	 Tā lai jums, kas gaidāt mūsu Kunga Jēzus parādīšanos, netrūktu nekādas žēlastības.


Jnda̱ tuii nmeiⁿˈ, Jesús seicaˈmo̱ⁿñennaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê. Sˈaaⁿ na ljoˈ yocheⁿ na mˈaaⁿyâ xndyaaˈ ndaaluee Tiberias. Luaa waa na seicaˈmo̱ⁿñê nda̱a̱yâ. 	 Pēc tam Jēzus atkal parādījās mācekļiem pie Tibērijas jūras. Viņš parādījās tā:


Ee xeⁿ ˈu na ntyjiˈ chiuu wanaaⁿ na nntsaˈ, mawacatyeⁿˈ cwii joo yuu na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ cwii na cweˈ nnˈaⁿ lˈa, ndoˈ cwii tsˈaⁿ na tityeⁿ na matseiyuˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ ˈu joˈ, nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na macheˈ na luaaˈ, nncˈomtˈmaaⁿˈñe tsˈoom na mati lcwaaⁿˈaⁿ ˈnaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ tyˈo̱o̱ˈñeeⁿ. 	 Jo ja kāds redzēs to, kam ir saprašana, elku namā piedalāmies mielastā, vai tad tā sirdsapziņa, būdama vāja, nepamudinās viņu ēst elkupurus?


’Mañequiaanaˈ na neiiⁿ nnˈaⁿ na cwintyjo̱ ncˈiaana joona ncˈe na mˈaⁿna cantyja na matyˈiomyanaˈ, ee laˈxmaⁿ naⁿˈñeeⁿ cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Svētīgi ir tie, kas cieš vajāšanu taisnības dēļ, jo viņu ir debesvalstība.


Cwii cwii tyee na tjacantyja na tˈmaⁿ cwiluiiñe cwityˈioomna tsˈiaaⁿ jom na nntseicueⁿˈeⁿ quiooˈ ndoˈ na ñequiaaⁿ jooyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaa nnˈaⁿ. Ncˈe na luaaˈ, mati tcaⁿnaˈ na waa na nñequiaa Jesucristo. 	 Jo katrs augstais priesteris tiek iecelts dāvanu un upuru nešanai, kāpēc nepieciešami, ka Viņam būtu kaut kas, ko upurēt.


Sa̱a̱ ˈo cwinduˈyoˈyoˈ na wanaaⁿ na nntso tsˈaⁿ nnom tsotyeeⁿ, tsoñeeⁿ: “Catseitˈmaⁿ tsˈomˈ, taxocanda̱a̱ nnteijndeiya ˈu ˈnaⁿ na tjo̱o̱ndyuˈ, ee chaˈtso na matseixmaⁿya jnda̱ tqua̱a̱ⁿya joonaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 Bet jūs sakāt: kas tēvam un mātei saka: kas tev no manis par labu pienākas, lai ir upura dāvana,


Calaˈnˈmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿwii ñequio nnˈaⁿ na cho tycu lepra. Calanlcwiˈyoˈ lˈoo. Catjeiˈyoˈ naⁿjndii naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. Chaˈxjeⁿ na jnda ˈo na cweˈyu naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, malaaˈtiˈ quiaˈ ˈo na nndaa ntˈomcheⁿ. 	 Dziediniet slimos, uzmodiniet mirušos, spitālīgos dariet tīrus, izdzeniet ļaunos garus! Bez maksas esat saņēmuši, bez maksas dodiet!


Quia joˈ jndiiya najndeii teicˈuaa naquiiˈcheⁿ cañoomˈluee, tso juu nda̱a̱ ntquieeˈ ángelesˈñeeⁿ: —Nmeiiⁿ ntquieeˈ watso na ñjom na cwajndii na matseiwˈii Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. Catsaˈyoˈ, catsatuˈnquioˈyoˈ joonaˈ nnom tsjoomnancue. 	 Un es dzirdēju stipru balsi no svētnīcas sakām septiņiem eņģeļiem: Ejiet un izlejiet septiņus Dieva dusmu kausus pāri zemei!


Tsoti Pablo: —Sa̱a̱ calaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na macwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ. Na jeˈ xuee na cwii wjaanaˈ, nncjaa ñˈoomwaa na mˈaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos. Joona nndyena juunaˈ. 	 Tad lai jums tas zināms, ka Dievs pagāniem sūtījis pestīšanu un tie to dzirdēs.


Luaaˈ sˈaaⁿ cha nnda̱a̱ nlaˈcanda̱a̱ya ljoˈ na matsa̱ˈntjom ljeiiˈñeeⁿ. Ee jaa tacˈo̱ⁿtya̱a̱ya cantyja ˈnaaⁿˈ natia na cwilaˈqueeⁿ nˈo̱o̱ⁿya. Jaa cwitsaamˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ na lˈue tsˈom Espíritu Santo. 	 Lai likuma taisnība izpildītos mūsos, kas dzīvojam saskaņā ar garu, bet ne saskaņā ar miesu.


Taxocuaa natsjom ndoˈ taxocaⁿnaˈ chom lámpara, meiⁿ ñeˈquioomˈ ee nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñê naxuee nda̱a̱na. Ndoˈ ticantycwii na cwitsa̱ˈntjomna. 	 Un nebūs vairs nakts, un nebūs vajadzīgs vairs ne sveces, ne saules gaismas, jo Kungs Dievs viņus apgaismos, un viņi valdīs mūžīgi mūžos.


’Jom sˈaaⁿ tsjoomnancue ñequio chaˈtso ˈnaⁿ na niom nnomnaˈ. Cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom chaˈwaa cañoomˈluee ñequio tsjoomnancue. Joˈ chii ticaⁿnaˈ wˈaa na nlˈa nnˈaⁿ yuu na nncˈoomñê. 	 Dievs, kas radījis pasauli un visu, kas tanī ir, būdams debess un zemes Kungs, nemājo rokām celtos tempļos,


Cwii xuee mawinoom yuu na cwitioom nnˈaⁿ tsˈiaaⁿnda̱a̱na cwentaaˈ gobiernom. Joˈ joˈ noomˈm cwii tsˈaⁿ na jndyu Leví jnda Alfeo. Wacatyeeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ na macoˈñoom sˈom na cwitioom nnˈaⁿ. Tso Jesús nnoom: —Candyoˈtseijomndyuˈ ñequio tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya. Ndoˈ teicantyja tsaⁿˈñeeⁿ, tjatseijomñe ñˈeⁿ Jesús. 	 Un Viņš, garām iedams, redzēja Levi, Alfeja dēlu, sēžam pie muitas, un sacīja tam: Seko man! Un tas uzcēlies gāja Viņam līdz.


Mantyjiiya chiuu waa na mˈaⁿˈyoˈ ndoˈ na majoˈto cwicˈeⁿˈyoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na matsa̱ˈntjom tsaⁿjndii. Ntyjiiya na tyeⁿ cwileiˈñˈomˈyoˈ xueya ndoˈ tyootjeiˈndyoˈ cantyja na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ meiiⁿ na xcwe quiiˈ tsjomˈyoˈ jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ tiˈxˈiaaˈyoˈ Antipas. Jom ñequio na xcweeˈ tsˈoom tyocwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nnom tsaⁿjndii na maxjeⁿ macˈeⁿ joˈ joˈ. 	 Es zinu, kur tu dzīvo, ņ tur, kur sātana tronis; un tu turi manu vārdu un nenoliedz manu ticību arī tanīs dienās, kad manu uzticīgo liecinieku Antipu nonāvēja pie jums, kur mājo sātans.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, tsoom: —Nnˈaⁿ tsjoomnancue cwiˈunco ndoˈ cwiñeˈquia nda na cwiˈunco. 	 Un Jēzus viņiem sacīja: Šīs pasaules bērni precējas un tiek precēti.


Meiiⁿ na ticˈo̱o̱ⁿndyo̱ ñˈeⁿndyoˈ, sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ espíritu ˈnaⁿya mˈaaⁿya ñˈeⁿndyoˈ, ñequio xueeˈ Ta Jesucristo jnda̱ tuˈxa̱ⁿya tsˈaⁿ na luaaˈ machˈee. 	 Es gan, miesīgi būdams prom, bet garīgi klāt esot, it kā klātbūdams, nolēmu par to, kas tā darījis,


Ee ntyjiiyaya na juu tsˈiaaⁿ nayawaañe na to̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈomˈyoˈ, ñeˈcwii tco nntsˈaaⁿ na nncjaacanda̱a̱ˈñˈeⁿnaˈ hasta xjeⁿ na nncwjeeˈnndaˈ Jesucristo. 	 Es esmu stipri pārliecināts par to, ka Tas, kas jūsos labo darbu iesācis, to arī pabeigs līdz Jēzus Kristus dienai.


Ndoˈ tsaⁿsˈaˈñeeⁿ na titquieñe nchii cweˈ cwantindyo tquiaanaˈ na neiiⁿ nnˈaⁿ na wandoˈnnaaⁿˈaⁿ. 	 Bet zēnu tie aizveda dzīvu un ļoti priecājās.


ee jom: Meiiⁿ na ñeˈcwii tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ ticatseijneiⁿ na ñecwii xjeⁿ cwiluiiñê ñˈeⁿñe Jom. 	 Kas, Dieva veidā būdams, neuzskatīja par laupījumu līdzināties Dievam.


Xeⁿ macaⁿnaˈ na nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ cheⁿnnco̱, nntseina̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ joo na cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na ticwiˈnaⁿya. 	 Ja jau jādižojas, tad dižošos ar savu vājību.


Ndoˈ ntˈom tsjaaⁿ lqueeⁿˈñeeⁿ tquiaanaˈ yuu na ya tsˈo. Tˈoomnaˈ ndoˈ lˈanaˈ cwii cwii siaⁿnto lqueeⁿ na cwiinaˈ. Jnda̱ na tsoom ñˈoommeiⁿˈ, seineiiⁿ na cˈuaati, matsoom: —ˈÑeeⁿ juu na niom lueˈ nˈom luaˈqui na nndii, candiiya. 	 Un cita krita labā zemē un uzdīgusi deva simtkārtīgus augļus. To sacījis, Viņš sauca: Kam ausis dzirdēšanai, lai dzird!


—Ta, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ñˈeⁿ tiˈjndaaya. Ee maleiñˈoom jndyetia jom ndoˈ jeeⁿ cwajndii matjoom. Jndye ndiiˈ machˈeenaˈ na cwiquiooñê naquiiˈ chom ndoˈ naquiiˈ ndaa. 	 Un es viņu atvedu pie Taviem mācekļiem, bet tie nespēja viņu izdziedināt.


Tacalˈaaya na ticalaˈjomndyo̱ quia cwitjomndye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilˈa na ljoˈ sa̱a̱ jaa quiaaya na tˈmaⁿ nˈom chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Majndeiiticheⁿ jeˈ na cwintyˈiaaya na wjaawindyooˈ na nncwjeeˈnndaˈ nquii Ta Jesús. 	 Neatstāsim savas sanāksmes, kā daži paraduši, nepamudinādami viens otru jo vairāk redzot, ka tā diena tuvojas.


Teitquiooˈ ntyˈiaana nacjoo chaˈtsondyena ntyjo chaˈcwijom ntsaachom. 	 Un viņiem parādījās mēles it kā no uguns, kas sadalījās un nolaidās uz ikviena no viņiem.


Mati macaⁿnaˈ na waa ñˈoom ya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ, cha ticaluiˈjnaaⁿˈñê ndoˈ na ncjaañˈoom tsaⁿjndii jom xjeⁿ ˈnaaⁿˈ. 	 Viņam jābūt labā slavā pie tiem, kas ir ārpusē, lai neiekristu neslavā un ļaunā gara slazdos.


Ndoˈ nnˈaⁿ na tqueeⁿ na cwiluiindye cwentaaⁿˈaⁿ, maqueeⁿˈñê joona. Ndoˈ joo nnˈaⁿ na maqueeⁿˈñê, maqueeⁿ joona na tjaa jnaⁿ cwicolaˈxmaⁿna, ndoˈ na tjaa jnaⁿ cwicolaˈxmaⁿna, nñequiaaⁿ na nluiitˈmaⁿndyena ñˈeⁿñê. 	 Bet kurus Viņš iepriekš nolēma, tos arī aicināja; un kurus aicināja, tos arī attaisnoja; bet kurus attaisnoja, tos arī pagodināja.


Tsoom na jâ nnˈaⁿ na cwiqua̱a̱ⁿyâ ñˈoom nacjooˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ quio̱o̱yâ na mˈaaⁿˈ. Quia joˈ ˈu nnda̱a̱ nncwaxˈeˈ nnom tsaⁿmˈaaⁿˈ ndoˈ nljeiˈ na mayuuˈ chaˈtso ñˈoom na cwiqua̱a̱ⁿyâ nacjoomˈm. 	 Pavēlēja, lai apsūdzētāji nāk pie tevis. Tu pats, viņu nopratinājis, varēsi uzzināt visu to, par ko mēs viņu apsūdzam.


Ndoˈ na luaaˈ tuaa, maˈmo̱ⁿ Espíritu Santo na yocheⁿ na tyowaa watsˈom liaaˈñeeⁿ, ticwanaaⁿ na nncjaquieeˈ meiⁿquia tsˈaⁿ cuarto na ljuˈticheⁿ tseixmaⁿnaˈ. 	 Ar to Svētais Gars norāda ka, pastāvot pirmajai teltij, ceļš uz vissvētāko vēl nav atklāts.


Ndoˈ nnˈaⁿ na tyocañˈeeⁿ ñˈeⁿñê na jnaⁿna Galilea na tyˈewana Jerusalén jndye xuee tyontyˈiaatina jom jnda̱ na wandoˈxcoom. Jeˈ majoona cwitjeiˈyuuˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Kas kopā ar Viņu no Galilejas atnāca Jeruzalemē. Tie līdz šim ir Viņa liecinieki tautā.


Ndoˈ tsonnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱na: —¿Ljoˈ cwiicheⁿ na nntseijo̱o̱ⁿˈa juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Un vēl Viņš sacīja: Ar ko lai es salīdzinu Dieva valstību?


Cwantindyena to̱ˈna na tyojñomna ndaajnaⁿˈ jom. Jlaˈcata̱ˈna nnoom, tyotmeiiⁿˈna ndaˈ jom, jluena: —Cjaaweeˈ ˈndyoˈ ˈñeeⁿ tquiaa ˈu. Mati nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom tyoñeˈquiana ndaˈ watmeiiⁿ nnoom. 	 Un daži sāka apspļaudīt Viņu un, aizklājuši Viņa vaigu, sita Viņu dūrēm, sacīdami Viņam: Pravieto! Un kalpi sita Viņu sejā.


Joˈ joˈ tyowaa tsuiˈ na sˈaa Jacob. Ndoˈ Jesús, na teijñaⁿˈaⁿ na jñoom nato, tjacjom nacañoomˈ tsuiˈñeeⁿ. Ndoˈ jnda̱ tueeˈ quiajmeiⁿˈ. 	 Tur bija Jēkaba aka. Tad Jēzus, noguris ceļā, apsēdās pie akas. Bija apmēram sestā stunda.


Ee jnda̱ tjuˈcje Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso nacjeeˈ ncˈee Cristo, joˈ chii quia na matsonaˈ naljoˈ, cwiwitquiooˈya na ticˈoomnaˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee jom chaˈtso jnda̱ tqueeⁿ nacje ˈnaaⁿˈ Cristo. 	 Ka viss Viņam pakļauts, tad, bez šaubām, izņemot To, kas Viņam visu pakļāvis.


Tijoom jndaa. Ee juu tsˈaⁿ na jnda̱ tueˈ xocanda̱a̱ nntsa̱ˈntjomti natia jom. Ndoˈ jaa nnˈaⁿ na cwilaˈyuuˈa ñˈeⁿ Cristo cwiluiindyo̱ lˈoo jo nnom jnaⁿ. Joˈ chii ¿chiuu nluiiyuu na nlˈaatya̱a̱ya natia? 	 Nekādā ziņā! Jo kā lai mēs, kas esam miruši grēkam, vēl tanī dzīvojam?


sa̱a̱ ˈo nlaˈñˈoomˈndyoˈtiˈyoˈ tsˈaⁿ na cwee liaa na ya, ndoˈ nnduˈyoˈ nnoom: “Cajmaⁿˈ ljoo yuu na yati”, sa̱a̱ nnom tsˈaⁿ na jñeeⁿˈñe nnduˈyoˈ: “Luaaˈ cwintyjeˈ”, oo “Luaaˈ cajmaⁿˈ nomtyuaa”, 	 Un jūs uzlūkotu to, kam greznas drēbes, un tam sacītu: Tu nosēdies šeit ērti, bet trūcīgajam sacītu: Tu nostājies tur vai nosēdies pie manu kāju soliņa!


Quia joˈ tsoti Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Cˈoomˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaa na tjañoomˈ na manntsjo̱o̱. Tˈoom cwii tsˈaⁿ. Tyomˈaⁿ we ntseinaaⁿ yonom. Tjantyjaaⁿˈaⁿ tsˈaⁿ na tuiiñejndyee, tsoom nnom: “ˈU re jndaaya, cjaˈ jeˈ catsaˈ tsˈiaaⁿ na waa ntjoomya.” 	 Bet kā jums šķiet? Kādam cilvēkam bija divi dēli; un viņš gāja pie pirmā un sacīja: Dēls, ej un strādā šodien manā vīna dārzā!


Tsˈaⁿ na macaⁿ ˈnaⁿ njomˈ, quiaaˈ nnoom, ndoˈ tsˈaⁿ na maco̱ⁿ, nchii nntsaˈ ndooˈ ticandiˈ. 	 Dod tam, kas no tevis lūdz, un nenovērsies no tā, kas grib aizņemties!


Quia tmeiiⁿˈñeyoˈ tsˈaaⁿyoˈ manndyooˈ chaˈna xcwe cancjuu na ntyja tsjo̱ˈluee teiˈcaljoonaˈ, tquiaandye cancjuuˈñeeⁿ nomtyuaa. Ndoˈ juu catsoomjndiiˈñeeⁿ tjameintyjeeˈyoˈ jo nnom yuscuˈñeeⁿ na mawaa xjeⁿ na nntseincuii cha mantyjacheⁿ nlquiiyoˈ jnda xeⁿ jnda̱ tuiiñe. 	 Un viņa aste norāva trešo daļu zvaigžņu no debesīm un nometa tās zemē. Tad pūķis stāvēja sievietes priekšā, kurai bija jādzemdē, lai, kad tā būs dzemdējusi, aprītu viņas bērniņu.


Ndoˈ luaa waa ñˈoom na matseineiiⁿ nda̱a̱ya na nntseicaña̱a̱ⁿ na laxmaaⁿya na ticantycwii na cwitando̱o̱ˈa. 	 Šis ir tas apsolījums, ko Viņš mums solījis, mūžīgā dzīve.


Tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿna Babilonia, na ljoˈyu macwjeeⁿˈeⁿ joona cwentaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ macwjeeⁿˈeⁿ ˈo, cwilaˈcwanomna na xmaⁿndyoˈ. Ndoˈ mati maljoˈ machˈee jndaaya tiˈMarcos. 	 Jūs sveicina līdzizvēlētā baznīca Babilonā un mans dēls Marks.


Ee nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na tyotseitˈmaaⁿˈñe welooya Abraham na ñetˈoom teiyo, na tyotseitˈmaaⁿˈñe welooya Isaac, ndoˈ welooya Jacob, ndoˈ tyolaˈtˈmaaⁿˈndye ntˈomcheⁿ welooya na jndyowiˈcantyjooˈ, jom seitˈmaaⁿˈñê Jnaaⁿ Jesús, na jlaˈquiooˈyoˈ luee naⁿmaⁿnˈiaaⁿ cha cueˈ. Ndoˈ meiiⁿ Pilato ñeˈcatseicandyaañe jom, sa̱a̱ tîtancueˈyoˈ. Saˈyoˈ nacjoomˈm meiiⁿ juu ñeˈcatseicandyaañe jom. 	 Ābrahama Dievs un Īzāka Dievs, un Jēkaba Dievs, mūsu tēvu Dievs pagodināja savu Dēlu Jēzu, ko jūs nodevāt un noliedzāt Pilāta priekšā, kad tas nolēma Viņu atbrīvot.


Xeⁿ na mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na jndo̱ˈ tsˈom, ndoˈ tˈmaⁿ matseiˈno̱ⁿˈ, caˈmo̱o̱ⁿ na ljoˈ ñequio na cˈoom na yatsˈaⁿñê, cˈoom na nioomˈ tsˈoom ee joˈ na mˈmo̱ⁿnaˈ na jndo̱ˈ tsˈoom. 	 Kas no jums gudrs un saprātīgs, tas lai, pareizi dzīvodams, rāda savus darbus, darītus gudrā lēnprātībā!


Jnda̱ tjaqueⁿˈeⁿ yuu na ljuˈticheⁿ watsˈom cañoomˈluee, sa̱a̱ nchii cha na nñequiaaⁿ nioom canchˈioo ñequio nioom quiooˈndyo nchˈu, jom tquiaaⁿ nioomˈ nqueⁿ, meiⁿ ticaⁿnaˈ na nntsˈaannaaⁿˈaⁿ na ljoˈ ndoˈ ncˈe joˈ, seijndaaˈñê na laˈxmaaⁿya na ticatycwii na cwicaluiˈnˈmaaⁿndyo̱. 	 Un ne ar āžu un teļu, bet caur savām asinīm reiz iegāja vissvētākajā, panākdams mūžīgo pestīšanu.


Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ tîcanda̱a̱ nntioomna, sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, wendyena seitˈmaⁿ tsˈoom. Quia joˈ ¿cwaaⁿ cwii na wendye naⁿˈñeeⁿ nncˈoom na jndati ntyjii ñˈeⁿñê? 	 Tā kā šiem nebija no kā atdot, viņš atlaida abiem. Kurš no tiem viņu vairāk mīl?


Jnda̱ chii ntyˈiaaⁿˈaⁿ ndiocheⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na meindyuaandye nacañomˈm, tsoom nda̱a̱na: —Queⁿˈyoˈ cwenta, ncjoˈyoˈ cwiluiindyoˈ tsondyo̱ ñequio ndyentyjo̱. 	 Un Viņš visapkārt uzlūkoja tos, kas ap Viņu sēdēja, un sacīja: Lūk, mana māte un mani brāļi!


Matso Jesús nnoom: —Majnda̱ ntyˈiaˈ jom. Mannco̱ na matseina̱ⁿya njomˈ cwiluiindyo̱ nqueⁿ. 	 Un Jēzus sacīja viņam: Tu Viņu redzēji; un kas ar tevi runā, tas ir Viņš.


Sa̱a̱ jeˈ ncˈe na ticalajomndyoˈtiˈyoˈ ñequio na mawinomˈnaˈ natia na cwilˈa naⁿˈñeeⁿ, joˈ matseiñˈeeⁿˈñenaˈ joona ndoˈ tia ñˈoom cwilaneiⁿna cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Tāpēc viņi zaimodami brīnās, ka jūs nepiedalāties tanīs pašās nekrietnajās izlaidībās.


Ee manquiuˈyaˈyoˈ nncueˈntyjo̱ xuee na nndyonndaˈ Ta Jesús xjeⁿ na ticˈom cˈee nnˈaⁿ na nluii na ljoˈ. Matseijomnaˈ chaˈna quia na macwjeeˈ tsaⁿnchˈue. 	 Jo jūs paši labi zināt, ka Kunga diena nāks tāpat kā zaglis naktī.


Ee tjaa ˈñeeⁿ tsˈaⁿ na nnda̱a̱ nlqueⁿndyo̱ cwiicheⁿ tsˈiaaⁿtsjo̱ˈ ñequio tsiaⁿtsjo̱ˈ na waa, na juu joˈ tseixmaⁿnaˈ Jesucristo. 	 Jo citu pamatu neviens nevar likt, kā to, kas jau likts, tas ir Jēzus Kristus.


Ndoˈ quia na tquienndaˈna na waa wˈaa, nquiee nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús jlaˈlcwiiˈndyenndaˈna juu ñˈoomwaaˈ. 	 Un Viņa mācekļi mājās atkal jautāja Viņam par to pašu.


Ee tsˈaⁿ na matseicantyjaaˈ tsˈom na calaˈyuˈ nnˈaⁿ ñˈeⁿñe, ticatsonaˈ na nljooˈñe jo jnda̱a̱. Quiaandyuˈ na caliu chaˈtso nnˈaⁿ tsˈiaaⁿ na macheˈ. 	 Neviens taču neko nedara slepenībā, bet katrs grib būt ievērojams. Ja Tu to dari, tad atklāj sevi pasaulei.


Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na mañequiaaⁿñe na catjom ljoˈ na nntjom ee na mˈaaⁿ cantyja ˈnaⁿya ñequio ñˈoom naya, juu tsaⁿˈñeeⁿ nluiˈnˈmaaⁿñê. Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na malˈueeˈñe cheⁿnquii chiuu nluiˈnˈmaaⁿñe, majoˈto joˈ nntsuuñe. 	 Un kas savu dzīvību grib glābt, tas to pazaudēs; bet kas savu dzīvību pazaudēs manis un evaņģēlija labad, tas to izglābs.


Sa̱a̱ joona yacheⁿ jlaˈcheⁿna, ee mayuuˈ xjeⁿ na ñeñjomndyena nato tyolaˈncjooˈndyena ˈñeeⁿ cwii joona tˈmaⁿti cwiluiiñe. 	 Un Viņš, apsēdies, piesauca tos divpadsmit un sacīja tiem: Ja kas grib būt pirmais, tas būs no visiem pēdējais un visu kalps.


Ndoˈ quia na nntˈuena ˈo na nñeˈquiana cwenta ˈo, tincˈomˈyoˈ ñomtiuu cwaaⁿ ñˈoom na nnduˈyoˈ nda̱a̱ naⁿmanˈiaaⁿ. Ee xjeⁿˈñeeⁿ mˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cwaaⁿ ñˈoom na nntˈo̱ˈyoˈ. Ee nchii nlaneiⁿˈyoˈ ñˈoom na nquiuˈ ncjoˈyoˈ sa̱a̱ nquii Espíritu Santo nntsˈaaⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈ ljoˈ ñˈoom na nnduˈyoˈ. 	 Un kad viņi jūs vedīs nodošanai, iepriekš nedomājiet par to, kas jums būs jārunā; bet kas jums tanī stundā tiks dots, to runājiet, jo jūs neesat tie, kas runā, bet Svētais Gars.


Calanˈmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿwii na mˈaⁿ joˈ joˈ ndoˈ canduˈyoˈ nda̱a̱na: “ˈO nnˈaⁿ, juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, matseindyooˈñenaˈ jo nda̱a̱ˈyoˈ.” 	 Un dziediniet slimos, kas tanī ir, un sakiet viņiem: Dieva valstība jums tuvu klāt!


Tˈo̱ Jesús nnom: —Chiuu sa ˈu Felipe, jaachˈee xuee mˈaaⁿya ñˈeⁿndyoˈ, ¿aa maxjeⁿ ticwajnaⁿˈ ja? Tsˈaⁿ na jnda̱ ntyˈiaaˈ ja, mati jnda̱ ntyˈiaaⁿˈaⁿ Tsotya̱. ¿Chiuu na matsuˈ: “Quiaaˈ na nntyˈiaanda̱a̱yâ Tsotyeˈ”? 	 Jēzus sacīja viņam: Es esmu tik ilgi pie jums, bet jūs neesat mani pazinuši? Filip, kas mani redz, redz arī Tēvu! Kā tu saki: rādi mums Tēvu?


Jnda̱ chii cwiicheⁿ nato tyˈelcweeˈna ndyuaa tsjoomna ee sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tsoona ndaa, joˈ na seijndo̱ˈnaˈ nˈomna na ticˈoolcweeˈna na mˈaaⁿ Herodesˈñeeⁿ. 	 Un viņi, sapnī saņēmuši atbildi neatgriezties pie Heroda, pa citu ceļu aizgāja savā zemē.


Cwii cwiindyoˈ ñeˈcwii cˈoomˈ nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ tyomˈaaⁿˈ tsˈom Cristo Jesús, 	 Esiet tādā pārliecībā kā Jēzus Kristus,


Quia joˈ Pedro teintyjeeⁿˈeⁿ ñequio canchooˈcwii apóstoles. Jndeii seineiiⁿ, tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ: —ˈO nnˈaⁿya ntyja̱ño̱ⁿya nnˈaⁿ judíos ñequiondyoˈ ˈo na tsjomˈyoˈ ñjaaⁿ Jerusalén, queⁿˈyoˈ cwenta ndoˈ candyeˈyoˈ ñˈoom na nntsjo̱o̱. 	 Bet Pēteris, nostājies ar tiem vienpadsmit, paceltā balsī sacīja viņiem: Jūdejas vīri un visi, kas dzīvojat Jeruzalemē, lai tas jums zināms, un savām ausīm uzmaniet manus vārdus:


Jnda̱ na jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ Esteban jnaⁿnaˈ na tyocoˈwiˈnaˈ nnˈaⁿ na cwilayuˈ. Joˈ chii jndyendye naⁿˈñeeⁿ tˈoomˈndyena, jleinomna. Ntˈom tyˈe hasta ndyuaa Fenicia ñequio ndyuaaxeⁿncwe Chipre ñequio tsjoom Antioquía. Joˈ joˈ tyolaˈneiⁿna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ ñequiiˈcheⁿ nda̱a̱ ncˈiaana nnˈaⁿ judíos, 	 Bet tie, kas tika izklīdināti vajāšanās, kuras notika Stefana dēļ, aizgāja līdz Feniķijai un Kiprai, un Antiohijai, nesludinādami šo vārdu nevienam kā tikai jūdiem.


Xeⁿ jnda̱ ljeiiⁿ catsmaⁿˈñeeⁿ, nleiˈcaljoom juuyoˈ xtyoomˈm ñequio na neiiⁿˈeⁿ. 	 Un viņš, atradis to, priecādamies liek savos plecos.


Tsjoomˈñeeⁿ jliuuyâ ntˈom nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Jlue naⁿˈñeeⁿ na caljooˈndyô̱ ñˈeⁿndyena cwii ntquieeˈ xuee. Joˈ na ljooˈndyô̱. Jnda̱ chii saayâ tsjoom Roma. 	 Tur mēs atradām brāļus un viņi lūdza mūs palikt pie tiem septiņas dienas. Tā mēs nonācām Romā.


Catseiˈno̱ⁿˈ na ncuee na macanda̱ wiˈti nntjoom nnˈaⁿ. 	 Bet zini, ka pēdējās dienās iestāsies baigi laiki,


Jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ñˈoom na xcweti ndoˈ ljuˈ tseixmaⁿ na cwilaˈyuuˈa, luaa matsonaˈ: Cateijndeii tsˈaⁿ ndyeñeeⁿˈ na jnda̱ tja̱ tyendyee, ndoˈ yolcu na jnda̱ ljondye na tja̱ sˈaa, cateijndeii tsˈaⁿ joona nawiˈ na cwitjoomna ndoˈ tintseiquiiˈñe ñequio natia na matseixmaⁿ tsjoomnancue. 	 Tīra un neaptraipīta dievbijība Dieva Tēva priekšā ir tad, ja apmeklē bēdās bāreņus un atraitnes un sevi pasargā neaptraipītu no šīs pasaules.


Joona jeeⁿ ñeˈcwindyuaandyena ntsula̱ nacañoomticheⁿ naquiiˈ lanˈom ndoˈ majoˈti cwilˈana quia na cwicwaˈna na waa xuee. 	 Un sinagogās sēdēt goda vietās, un pirmajās vietās mielastos,


Nquii Noé, ncˈe na tyotseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, quia na seicandii jom na nluii cwii na tijoom ñentyˈiaa nnˈaⁿ na tuii, seicanda̱a̱ˈñê ndoˈ sˈaaⁿ wˈaandaa cha nluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ. Ndoˈ ncˈe na tyotseiyoomˈm, tˈmo̱o̱ⁿ na nnˈaⁿ tsjoomnancue laˈxmaⁿ jnaⁿ sa̱a̱ nqueⁿ jluiˈnˈmaaⁿñê ncˈe na tyotseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿñe. 	 Saņēmis aizrādījumu par to, kas vēl nebija redzams, Noass ticībā rūpīgi taisīja šķirstu sava nama glābšanai. Tās dēļ viņš nosodīja pasauli un kļuva taisnības mantinieks, kas nāk no ticības.


Cwiicheⁿ xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ, tjaquieeˈ Jesús watsˈom chjoo. Tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Ndoˈ joˈ joˈ mˈaaⁿ cwii tsaⁿsˈa na jnda̱ tjateii tsˈo̱ ntyjaya. 	 Bet atkal citā sabatā notika, ka Viņš iegāja sinagogā un mācīja. Un tur bija cilvēks, kam labā roka bija sausa.


Nquiee weloo welooya tyocwaˈna maná quia tyomˈaⁿna ndyuaa yuu na tjaa nnˈaⁿ cˈom, chaˈxjeⁿ na matso ljeii ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiyo teiljeii: “Tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom tyooˈ na jnaⁿ cañoomˈluee na tcwaˈna.” 	 Mūsu tēvi ēda mannu tuksnesī, kā tas rakstīts: maizi no debesīm Viņš deva tiem ēst (2.Moz.16,15; 4.Moz.11,7; Ps.77).


’Ndoˈ niom jndye ntˈomcheⁿ ñˈoom na macaⁿnaˈ na catsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, sa̱a̱ tileicalaˈno̱ⁿˈyoˈ joo ñˈoomˈñeeⁿ jeˈ. 	 Man vēl daudz kas jums sakāms, bet to jūs tagad nespējat aptvert.


Jnda̱ mamatˈuiinaˈ nnˈaⁿ na tyoolayuˈ ee ja na cwiluiindyo̱ naxuee jnda̱ tyja̱cano̱o̱ⁿya joona, sa̱a̱ neiiⁿtinaˈ na cwilaˈjomndyena cantyja ˈnaaⁿˈ na jo̱o̱ⁿñe, ee cwilˈana yuu na ticatsa̱ntjomnaˈ. 	 Bet šī ir jau tiesa, ka gaisma nāca pasaulē; bet cilvēki vairāk mīlēja tumsu nekā gaismu, jo viņu darbi bija ļauni.


Juu na tquiaaˈ na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja, mati tquiaya joˈ na calaˈxmaⁿna, cha na ñeˈcwii calaˈxmaⁿna chaˈxjeⁿ jaa ñeˈcwii cwilaˈxmaaⁿya. 	 Un godību, ko Tu man devi, es devu viņiem, lai viņi būtu vienoti, kā arī mēs esam viens.


Ndoˈ yuscundyuaˈñeeⁿ seijndo̱ˈ tsoñeeⁿ tsˈoom na caaⁿ xqueⁿ Juan. Quia joˈ tsoom nnom Herodes: —Luaa macaⁿˈa. Quiaaˈ cwii xio ñjaaⁿ na njom xqueⁿ Juan, tsaⁿ na ñeseitsˈoomñe nnˈaⁿ. 	 Un viņa, savas mātes pamācīta, sacīja: Dod man šeit bļodā Jāņa Kristītāja galvu!


Sa̱a̱ jaa nmeiiⁿ laˈxmaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ cañoomˈluee, juu joˈ tseixmaⁿnaˈ tsjoomya, ndoˈ cwimeiⁿndo̱ˈntyˈiaandyo̱ na joˈ joˈ nnaⁿ nquii na macwjiˈnˈmaaⁿñe jaa, juu Jesucristo. 	 Bet mēs dzīvojam debesīm, no kurienes arī gaidām Pestītāju, mūsu Kungu Jēzu Kristu.


Joˈ chii mamacwjiˈyuuˈndyo̱ ñˈoommeiiⁿ na tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom no̱o̱ⁿ ñequio Jesucristo. Macwjiˈyuuˈndyo̱ chaˈtsoti na tcoˈnaˈ na ntyˈiaya ndoˈ na jndiiya. 	 Kas apliecinājis Dieva vārdu un Jēzus Kristus liecību, un ko vien viņš redzējis.


Ñequio juunaˈ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mañˈeⁿ juunaˈ cwitua̱a̱ˈa ñˈoomwiˈ nacjoo nnˈaⁿ na sˈaaⁿ na tuiindye chaˈxjeⁿ na waa nqueⁿ. 	 Ar to mēs godinām Kungu un Tēvu, un ar to lādam cilvēkus, kas radīti pēc Dieva līdzības.


’Ñˈoommeiⁿˈ matseina̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ yocheⁿ na ndicwaⁿ mˈaaⁿndyo̱ ñˈeⁿndyoˈ. 	 To es jums sacīju, atrazdamies pie jums.


Ee ˈo jnda̱ ñetˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na jaaⁿñe sa̱a̱ jeˈ na jnda̱ seitjoomˈnaˈ ˈo ñequio Ta Jesucristo, cˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ naxueeñe, 	 Jo reiz jūs bijāt tumsa, bet tagad gaisma Kungā. Dzīvojiet kā gaismas bērni!


Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ tyolue: —Profeta Elías luaaˈ. Ndoˈ ntˈomcheⁿ tyolue: —Luaaˈ profeta chaˈna joo profeta na tyomˈaⁿ tandyo xuee. 	 Bet citi sacīja, ka Viņš ir Elijs. Bet citi runāja, ka Viņš ir pravietis vai viens no praviešiem.


Quia joˈ mantyja jñom Jesús nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na cuo̱na tsˈom wˈaandaa, cˈooñetina, nncwitˈiooˈna xndyaaˈ ndaaluee na nlquiena tsjoom Betsaida. Jom nljooˈñetyeeⁿ yocheⁿ na majñoom nnˈaⁿ na jndyendye. 	 Un Viņš tūdaļ lika saviem mācekļiem kāpt laivā un pirms Viņa pārcelties pāri jūrai uz Betsaidu, kamēr Viņš atlaidīs ļaudis.


Quia na ñecwii tsˈaⁿ, ticaⁿnaˈ tsˈaⁿ na nncˈoom xcwe ee nquii Tyˈo̱o̱tsˈom ñequii cwiiñê. 	 Kur viens, tur starpnieka nav. Bet Dievs ir viens.


Ndoˈ joo nnˈaⁿ na tyomeindooˈ Zacarías, jeeⁿ tyomˈaaⁿˈ nˈomna chiuu waa na jeeⁿ yo tjaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. 	 Un ļaudis gaidīja Zahariju un brīnījās, kāpēc viņš kavējas svētnīcā.


Ee ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom luaa matsonaˈ: “Catseitˈmaaⁿˈndyuˈ tsotyeˈ ñˈeⁿ tsoˈndyoˈ.” Ndoˈ matsotinaˈ: “ˈÑeeⁿ juu na matso ñˈoom wiˈ nacjooˈ tsotye, tsondyee tsaⁿˈñeeⁿ matsonaˈ na maxjeⁿ calaˈcueeˈ nnˈaⁿ juu.” 	 Godā tēvu un māti, un kas tēvu vai māti nievā, tam būs mirt!


Quia joˈ nqueⁿ na wacatyeeⁿ tio, tsoom: —Queⁿˈ cwenta, matsˈaa na caluiixco chaˈtso. Mati tsoom no̱o̱ⁿ: —Luaa catseiljeiˈ ee ñˈoommeiiⁿ, ñˈoom na mayuuˈ joonaˈ. Nnda̱a̱ ntyjaaˈtyeⁿ tsˈom tsˈaⁿ joonaˈ. 	 Un tas, kas sēdēja tronī, sacīja: Lūk, es visu daru jaunu. Un Viņš man sacīja: Raksti, jo šie vārdi ir vispatiesākie un pareizi.


Ee juu naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cwicaluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ cwiwitquiooˈnaˈ nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ, 	 Jo Dieva, mūsu Pestītāja žēlastība parādījusies visiem ļaudīm.


Quia joˈ tˈueeⁿ cwii tyochjoo, tcoomˈm juu xcwe quiiˈntaaⁿna. Jnda̱ chii tyˈoom juu ndoˈ tsoom nda̱a̱na: 	 Kas vienu no šiem bērniem uzņem manā vārdā, tas mani uzņem; bet kas mani uzņem, tas neuzņem mani, bet to, kas mani sūtījis.


Ee matseijomnaˈ chaˈxjeⁿ cwii yuscu na jnda̱ toco, matseityeⁿ ljeii jom ñequio saaⁿˈaⁿ yocheⁿ na wandoˈ. Sa̱a̱ xeⁿ nncueˈ quia joˈ cwindyaañê lˈo̱ ljeii ˈnaaⁿna. 	 Tā - precēta sieva ir saistīta ar likumu, kamēr vīrs dzīvs, bet ja viņas vīrs miris, tad viņa ir brīva no likuma, kas saistīja ar vīru.


Queⁿˈyoˈ cwenta, mˈaⁿ nnˈaⁿ jeˈ na cwilatiuuˈyoˈ na majuˈcjenaˈ joona. Sa̱a̱ nda̱nquia nntseiwendyenaˈ joona. Ndoˈ mˈaⁿ nnˈaⁿ jeˈ na cwilaˈtiuu nquiee na tˈmaⁿ cwiluiindye, sa̱a̱ nncueˈntyjo̱ na nncjuˈcjenaˈ joona. 	 Un, lūk, ir pēdējie, kas būs pirmie, un ir pirmie, kas būs pēdējie.


Mati José tyotseiyuˈya cwii tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Quia na mancueeⁿˈeⁿ seineiiⁿ nda̱a̱ nnˈaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ Israel na nncwjiˈlcweˈ Tyˈo̱o̱tsˈom joona ndyuaa Egipto. Ndoˈ sa̱ˈntjoom quia na nluii na ljoˈ, cˈoochona ndeiˈ seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Ticībā Jāzeps mirdams atgādināja par Izraēļa bērnu aizceļošanu un deva norādījumus par saviem kauliem.


Meiⁿ ticaⁿnaˈ na cwjiˈyuuˈñe tsˈaⁿ nnoom cantyja ljoˈ laˈxmaⁿ nnˈaⁿ, ee maxjeⁿ mantyjeeⁿ chiuu nˈomna. 	 Un Viņam nebija vajadzības, lai kāds liecinātu par cilvēku, jo pats zināja, kas ir cilvēkā.


Mˈaⁿ ñequiee yolcu ntseinaaⁿ na tyoomaˈco. Joona tyoñequiana ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Viņam bija četras meitas, jaunavas, kuras pravietoja.


Teicantyja naⁿnom na titquiendye. Jlaˈtyjoondyena liaa jom. Jnda̱ chii tjeiiˈna jom, mana tyˈecatˈiuuna jom. 	 Tad jaunekļi piecēlušies nogādāja viņu prom un, iznesuši arā, apbedīja.


Ee tsˈaⁿ na cweˈ tomti mandii ñˈoomˈñeeⁿ ndoˈ ticatsˈaa ljoˈ na matsonaˈ matseijomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈna tsˈaⁿ na mantyˈiaaˈ nnom ñˈeⁿ tsjo̱ˈjnom. 	 Jo, ja kāds ir vārda klausītājs, bet ne izpildītājs, tas līdzīgs vīram, kas skata savus sejas vaibstus spogulī.


Sˈaa Jesús ndooˈ ticañeeⁿ ñˈoom na jlue naⁿˈñeeⁿ. Tsoom nnom tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe cantyja ˈnaaⁿˈ watsˈom: —Tintyˈueˈ. Macanda̱ na catseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱ ja. 	 Bet Jēzus, izdzirdis vārdus, kas bija sacīti, teica sinagogas priekšniekam: Nebīsties, tikai tici!


Jesús tˈo̱o̱ⁿ, matsoom nnom: —Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ya njomˈ. Xeⁿ ticaluiiñe tsˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ndaatioo ndoˈ ñequio Espíritu, tixocanda̱a̱ nncjaquieeˈñê cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jēzus atbildēja: Patiesi, patiesi es tev saku: ja kas neatdzimst no ūdens un Svētā Gara, tas nevar ieiet debesu valstībā.


Ndoˈ nnˈaⁿ tmaaⁿˈñeeⁿ quia na ntyˈiaana jom, tˈomna na jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna. Jlaˈtyuaaˈna, tyˈecatjomndyena jom. Tquiana na xmaⁿñê. 	 Un Viņš jautāja tiem: Ko jūs savā starpā strīdaties?


Tˈo̱ Jesús, matsoom nnom: —¿Aa luaaˈ matsuˈ ee na matseiˈno̱ⁿˈ cheⁿnncuˈ? Oo, ¿aa mˈaⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilue na ljoˈ cantyja ˈnaⁿya njomˈ? 	 Jēzus atbildēja: Vai tu pats no sevis to saki, vai citi tev par mani stāstījuši?


Quia na jnda̱ tjaquieeˈ Jesús tsjoom Jericó, tjawinoom quiiˈ tsjoom. 	 Un Viņš, iegājis Jērikā, gāja tai cauri.


Joˈ chii calˈaˈyoˈ cwenta na juu tsˈiaaⁿ na jnda̱ ñelˈaˈyoˈ titseicwaqueⁿnaˈ na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo cha canda̱a̱ˈ nntoˈñoomˈyoˈ na nntantjomˈyoˈ. 	 Pielūkojiet paši sevi, lai jūs nepazaudētu to, par ko pūlējāties, bet lai saņemtu pilnu algu!


ndoˈ neiiⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿya jom, ee cwiluiiñê na macwjiˈnˈmaaⁿñê ja. 	 Un mans gars gavilē Dievā, manā Pestītājā,


Ndoˈ ˈo mˈaⁿˈyoˈ cwentaaˈ Cristo ndoˈ jom cwiluiiñê cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet jūs piederat Kristum un Kristus - Dievam.


Majoo ncueeˈñeeⁿ tyomˈaaⁿ Herodes tsˈiaaⁿ tsˈo̱ndaa Galilea. Jñeeⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ jndye nnom tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na machˈee Jesús. 	 Tanī laikā tetrarhs Herods dzirdēja runājam par Jēzu,


Matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ chiuu waa na mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ cha cateijndeiinaˈ ˈo. Ee ˈo machuˈcheⁿ jlaˈtiuuˈyoˈ na ñeˈcateijndeiˈyoˈ nnˈaⁿ Jerusalén ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ jlaˈcato̱ˈyoˈ na nlaˈtjomˈyoˈ sˈom. 	 Šinī gadījumā es dodu šādu padomu: tas jums derīgi, ka jūs pagājušā gadā iesākāt nevien ar darbu, bet arī ar labu gribu.


Jnda̱ na jndii yuscuˈñeeⁿ ñˈoomwaaˈ, tsoom: —Jeeⁿ ˈu Ta, matseiˈno̱ⁿˈa na ˈu cwiluiindyuˈ profeta. 	 Sieviete Viņam sacīja: Kungs! Redzu, ka Tu esi pravietis.


Sa̱a̱ Jesús ñemaaⁿˈcheeⁿ mˈaaⁿ. Meiⁿcwii ñˈoom ticˈo̱o̱ⁿ. Quia joˈ juu tyee na cwiluiitquieñe taxˈeeñennaaⁿˈaⁿ, tsoom: —¿Aa ˈu cwiluiindyuˈ Cristo, Jnda nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyô̱? 	 Bet Viņš klusēja un nekā neatbildēja. Atkal augstais priesteris jautāja Viņam, sacīdams: Vai Tu esi Kristus, augsti teicamā Dieva Dēls?


Naⁿmˈaⁿˈ ñequiiˈcheⁿ cwilancjooˈndyena ljoˈ cwiluii na ticjaaweeˈ nquiuna na cwilˈa ntˈomcheⁿ, ljoˈ na cwilˈa ncˈiaana cwiluena xocwilˈue joˈ. Ñequiiˈcheⁿ lˈue nˈomna na caluii natia na queeⁿ nˈom seiina. Sˈa ñˈoom cwilaneiⁿna ndoˈ caˈnaaⁿˈndyena cha nnquioo sˈom lueena. 	 Tie ir kurnētāji, kas sūdzas par savu likteni un dzīvo savās kārībās. To mute runā augstprātību, glaimojot cilvēkiem sava labuma dēļ.


Luaa tuii cwii xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ judíos. Mawinom Jesús yuu na niom ntjom lqueeⁿ trigo. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, tyˈiooˈndyena xuˈlqueeⁿ. Tyˈueeˈndyena joonaˈ nˈom lueena jnda̱ chii tquiina. 	 Bet notika otrā sabatā, pirmajā, viņam caur druvu ejot, ka Viņa mācekļi plūca vārpas un tās, rokām izberzēdami, ēda.


Ndoˈ jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna ñˈoom na tyotseineiiⁿ, ee tyoˈmo̱ⁿnaˈ na waa najndeii na matseixmaaⁿ. 	 Un visi bija pārsteigti par Viņa mācību, jo Viņa vārdi bija vareni.


Sa̱a̱ xeⁿ macoˈwiˈnaˈ ˈu ncˈe na matseijomndyuˈ ñequio Cristo, ticatsonaˈ na cˈoomˈ na jnaⁿˈ, ˈu catseitˈmaaⁿˈndyuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matjomˈ naljoˈ. 	 Bet kas cieš kā kristīgais, lai nekaunās, bet lai pagodina Dievu šinī vārdā!


Mancˈe joˈ mˈaⁿna jo nnom tio yuu na wacatyeeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Naxuee natsjom cwindyeˈntjomna watsˈom cañoomˈluee. Ndoˈ nqueⁿ machˈeeⁿ cwenta joona. 	 Tāpēc tie ir Dieva troņa priekšā un kalpo Viņam dienu un nakti Viņa svētnīcā; un Tas, kas sēž tronī, mājos pār viņiem.


Ndoˈ tsaⁿtya na matseiyuˈ macaⁿnaˈ na cˈoom na neiiⁿˈeⁿ xeⁿ na majuˈcje Tyˈo̱o̱tsˈom jom. Ee tsaⁿtya matseijomnaˈ jom chaˈna ljaaˈ ˈnaaⁿˈ tscojnda̱a̱ na tiyo ntyjanaˈ. 	 Bet bagātais savā pazemībā, jo kā zāles zieds viņš izzudīs.


Ndoˈ nnˈaⁿ judíos na cwilayuˈ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿ Pedro jeeⁿ seiñˈeeⁿˈñenaˈ joona na mati nnˈaⁿ na nchii judíos toˈñoomna Espíritu Santo naquiiˈ nˈom. 	 Un apgraizītie ticīgie, kas atnāca kopā ar Pēteri, bija pārsteigti, ka Svētā Gara žēlastība tika izlieta arī uz pagāniem.


Quia joˈ tso Jesús: —ˈO nnˈaⁿ na ticalaˈyuˈyaˈ nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ¿cwanti yo macaⁿnaˈ na cwii nljooˈndyo̱ ñˈeⁿndyoˈ na mˈmo̱o̱ⁿtya̱ nda̱a̱ˈyoˈ? ¿Cwanti xuee cwii nnda̱a̱ nntseiquii tsˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ? Quioˈñˈomˈyoˈ tyochjoomˈaaⁿˈ ñjaaⁿñe. 	 Un viņi to atveda. Un kad Viņš to redzēja, gars tūdaļ to raustīja; un tas, zemē nokritis, putodamies vārtījās.


Ndoˈ na maljeiya na ljoˈ, tquiaanaˈ na tyˈo̱ⁿtˈmaaⁿˈndyo̱ tsˈo̱o̱ⁿ. Majndeiiticheⁿ quia na ljeiya na jlaˈñˈoomˈndyoˈ Tito tsˈiaaⁿ na tjaaⁿ na mˈaⁿˈyoˈ. Ndoˈ na teijndeiˈyoˈ jom mati tquiaanaˈ na neiⁿya ncˈe sˈaanaˈ ntyjeeⁿ chaˈcwijom na mˈaaⁿ waⁿˈaⁿ. 	 Dieva priekšā. Tāpēc mēs esam apmierināti. Bet mūsu apmierinājumā mēs vēl vairāk priecājamies par Tita prieku, jo jūs visi atspirdzinājāt viņa garu.


ndoˈ jnda̱ na tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, tyjeeⁿ juunaˈ. Tsoom: “Catoˈñoomˈyoˈ tyooˈwaa, cwaˈyoˈ juunaˈ. Seiiˈa cwiluiiñenaˈ. Mañequiaandyo̱ na nncˈio̱ cha nncwañoomˈnaˈ ˈo. Ñequiiˈcheⁿ na luaaˈ nntsalˈaˈyoˈ cha catˈmo̱ⁿˈyoˈ na cwicañjom nˈomˈyoˈ ja.” 	 Un pateikdamies lauza un sacīja: Ņemiet un ēdiet, šī ir mana Miesa, kas par jums tiks atdota; to dariet manai piemiņai!


Ee cwitsamˈaaⁿtya̱a̱ya ncˈe na cwilaˈyuˈya cwii nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿñê, nchii ncˈe na cwintyˈiaanda̱a̱ya jom. 	 (Jo mēs vēl dzīvojam ticībā, bet ne redzēšanā.)


Sa̱a̱ capeitaⁿ seiyoomˈm ñˈoom na tso tsˈaⁿ na maleiñˈoom wˈaandaa ñequio tsˈaⁿ na ˈnaaⁿˈ juunaˈ. Ñˈoom na tso Pablo tîcatseiñˈoomˈñê. 	 Bet virsnieks vairāk ticēja stūrmanim un kuģa īpašniekam nekā tam, ko sacīja Pāvils.


Quia joˈ tquioñˈomna tyochjoo na mˈaaⁿ Jesús. Ndoˈ quia ntyˈiaaˈ jndyetia Jesús, sˈaanaˈ na tyocoñoomñenaˈ tyochjooˈñeeⁿ. Tiooñê nomtyuaa, tyotseicantyeeⁿñê ndoˈ tyocaluiˈ chomˈ ˈñom. 	 Un Viņš jautāja tā tēvam: Cik ilgs laiks ir, kamēr tam tā noticis? Un tas atbildēja: No bērnības.


Ndoˈ nncˈoochona ˈo jo nda̱a̱ gobiernom ñequio jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿndyeti ncˈe cwilaˈxmaⁿˈyoˈ cwentaya. Joˈ na nñequiaanaˈ na wanaaⁿ na nntjeiˈyuuˈndyoˈ cantyja ˈnaⁿya nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ ndoˈ mati nda̱a̱ nnˈaⁿ na tyoocandaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Manis dēļ jūs vedīs valdnieku un ķēniņu priekšā viņiem un pagāniem par liecību.


Nnˈaⁿ na cwiluiindyena apóstoles jndye nnom ˈnaaⁿ lˈana ñequio tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na xonda̱a̱ nluii na cweˈ najndeii nquii tsˈaⁿ. Ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na jnda̱ cwilaˈyuˈ tjoomˈ tˈmaⁿna na tyotjomndyena watsˈom tˈmaⁿ na jndyu leirooˈnaˈ Salomón. 	 Bet caur apustuļu rokām notika tautā daudz zīmju un brīnumu; un visi vienprātīgi bija kopā Salomona priekštelpā.


Ndoˈ nntyjeeˈ lueena ˈu cha tincjaañjom ljo̱ˈ ncˈeˈ. 	 Un viņi nesīs Tevi rokās, lai Tu savu kāju neapdauzītu pie akmens. (Ps.91,11)


Quia na tjaqueⁿˈeⁿ quiiˈ wˈaa, tyˈentyjo̱ naⁿnchjaaⁿˈñeeⁿ naxeeⁿˈeⁿ. Tsoom nda̱a̱na: —¿Aa cwilayuˈyoˈ na nnda̱a̱ nntsˈaaya na nntyˈiaˈyoˈ? Tˈo̱o̱na nnoom jluena: —Ta, cwilayuuˈâ na nnda̱a̱ nntsaˈ. 	 Bet tiklīdz Viņš bija atnācis mājās, aklie piegāja pie Viņa. Un Jēzus sacīja viņiem: Vai jūs ticat, ka es varu jums līdzēt? Tie atbildēja: Jā gan, Kungs!


Ndoˈ na luaaˈ, jeeⁿ xcwe ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: “Nnˈaⁿ na nchii judíos cwiluiindyena cwitioˈñˈoomna Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe natia na cwilˈaˈ ˈo nnˈaⁿ judíos.” 	 (Jo, kā rakstīts, jūsu dēļ Dieva vārds starp pagāniem tiek zaimots.) (Is.52,5)


Ndoˈ naljoˈ, tqueeⁿˈ Jesús chaˈtsondyô̱ na mˈaaⁿ. Tsoom nda̱a̱yâ: —ˈO manquiuˈyoˈ na nquiee nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye cwii cwii ndyuaa cwilaˈsˈandyena nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjomna. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwiluiitˈmaⁿndye cwiqueⁿna xjeⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ nacje ˈnaaⁿna. 	 Bet Jēzus pieaicināja viņus pie sevis un sacīja: Jūs zināt, ka valdnieki valda pār savām tautām, un lielie izmanto savu varu pār tām;


Mañejuu xjeⁿ na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na taˈndoˈ xco Cristo tquiaaⁿ na ˈo tandoˈyoˈ meiiⁿ na jo nnoom tyolaˈxmaⁿˈyoˈ lˈoo ncˈe natia ñequio jnaⁿ na ñejlaˈxmaⁿˈyoˈ, 	 Arī jūs bijāt miruši savos noziegumos un grēkos,


ˈO nnˈaⁿ na cweˈ cwilˈaˈyaˈyoˈ na jeeⁿ cwilacanda̱a̱ˈndyoˈ cweˈ cha cantyˈiaa nnˈaⁿ, jeeⁿ jndo̱ˈ nˈomˈyoˈ na cwiliuˈyoˈ cantyja na cwichuiiˈ nnom tsjoomnancue ñequio tsjo̱ˈluee. Sa̱a̱ ¿chiuu na tileicalaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja na matsˈaaya quiiˈntaaⁿˈyoˈ jeˈ? 	 Jūs, liekuļi, par debess un zemes izskatu jūs protat spriest, bet kāpēc jūs nespriežat par šo laikmetu?


Jnda̱ chii to̱ˈ Jesús na matseitiaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ njoom yuu na jndyeti tsˈiaaⁿ sˈaaⁿ na maˈmo̱ⁿnaˈ na tseixmaaⁿ najndeii Tyˈo̱o̱tsˈom ee na tîcalcweˈ nˈom naⁿˈñeeⁿ. Matsoom: 	 Tad Viņš sāka pārmest tām pilsētām, kurās bija darīti daudzi brīnumi, ka tās neatgriežas no grēkiem.


Sa̱a̱ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matsoyuu na cwiluii tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya cweˈ cantyja najndeii tsaⁿjndii, tsaⁿˈñeeⁿ matseineiiⁿ ñˈoom ntjeiⁿ nacjooˈ Espíritu Santo. Ndoˈ na ljoˈ tijoom nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. Jnaⁿwaaˈ tijoom cantycwiinaˈ. 	 Bet kas zaimo Svēto Garu, tas piedošanu ne mūžam nedabūs, bet pelnīs mūžīgo grēku.


Tˈo̱o̱ nnˈaⁿ judíos, jluena: —Jeˈ manquiujndaaˈndyo̱ na matseiˈxmaⁿˈ tsaⁿjndii quiiˈ tsˈomˈ. Tueˈ Abraham, ndoˈ mati profetas. Sa̱a̱ ˈu matsuˈ: “Xeeⁿ mˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu na matseiñˈoomˈñe ñˈoom ˈnaⁿˈ, tijoom cueˈ.” 	 Tad jūdi sacīja: Tagad mēs zinām, ka Tevī ir ļaunais gars. Ābrahams un pravieši nomira, bet Tu saki: kas manus vārdus pildīs, tas nāvi mūžam nebaudīs.


Ncˈeeⁿ caxueenaˈ chaˈna colo na matseixmaⁿ sˈom wee quia na jeˈndyo jluiˈnaˈ naquiiˈ chom, ndoˈ seiljuˈya tsˈaⁿ juunaˈ. Ndoˈ cˈuaa na matseineiiⁿ chaˈcwijom cˈuaa quia na cwicwjeeˈ jndaa. 	 Un viņa kājas līdzīgas zelta rūdai, it kā krāsnī kausētai, un Viņa balss kā lielu ūdeņu krākšana.


Jnda̱ na teicheⁿ na seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, jliuna ñenquii Jesús cwii mˈaaⁿ. Ndoˈ xuee na cwityomˈaⁿtina, meiⁿcwii tsˈaⁿ tîcaluena nnom chiuu waa na ntyˈiaana. 	 Un kad balss atskanēja, Jēzus tur atradās viens pats. Un viņi klusēja un nevienam tanīs dienās nesacīja nekā par to, ko bija redzējuši.


Tˈo̱ Simón nnoom: —Ta, meiiⁿchaaˈ tsjom ñelˈaayâ tsˈiaaⁿ ndoˈ meiⁿcwii catscaa tîcatjeiiˈâ. Sa̱a̱ cantyja ñˈoom ˈndyoˈ ˈu nncjuˈnndaˈa tsquiˈ. 	 Bet Sīmanis atbildēja un sacīja Viņam: Mācītāj, visu nakti mēs strādājām, bet nekā nesazvejojām; tomēr Tavā vārdā es izmetīšu tīklu.


Jnda̱nquia tsoom nda̱a̱ chaˈtsondyena: —Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na lˈue tsˈom na nncwˈaaˈñe ja, cwjiˈñê cantyja na matseitiuu nqueⁿ. Caljoya tsˈoom nawiˈ na matjoom ticwii xuee, ndoˈ candyontyjo̱o̱ⁿ cantyja na matsˈaa, meiiⁿ quio joˈ cueeⁿˈeⁿ. 	 Bet Viņš runāja visiem: Ja kāds grib man sekot, tas lai aizliedz sevi un ik dienas ņem savu krustu, un seko man!


Tyˈeñˈomna Jesús, tyomeintyjeeⁿˈeⁿ jo nnom gobiernom Pilato. Taxˈee tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —¿Aa ˈu cwiluiindyuˈ Rey cwentaa nnˈaⁿ judíos? Tˈo̱ Jesús, tsoom: —Maxjeⁿ joˈ ja, chaˈna matsuˈ. 	 Bet Jēzus nostājās zemes pārvaldnieka priekšā; un pārvaldnieks Viņam jautāja, sacīdams: Vai Tu esi jūdu ķēniņš? Jēzus viņam atbildēja: Tu to saki.


Meiⁿ tintioˈyoˈ seiiˈyoˈ lˈo̱ jnaⁿ, na nleilˈuenaˈ chaˈna lˈo̱tsˈiaaⁿ na ñˈeⁿ nluii yuu na ticatyˈiomyanaˈ. Jeˈ jeˈ quiandyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ nnˈaⁿ na tandoˈxco na tja̱, ndoˈ catioˈyoˈ seiiˈyoˈ lˈo̱o̱ⁿ na nleilˈuenaˈ chaˈna lˈo̱tsˈiaaⁿ na ñˈeⁿ nluii yuu na matyˈiomyanaˈ. 	 Un nedodiet arī savus locekļus grēkam kā netaisnības ieročus, bet atdodiet sevi, kas no mirušajiem kļuvuši dzīvi, Dievam un savus locekļus par taisnības ieročiem Dievam!


Ee juu ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom wandoˈnaˈ ndoˈ waa najndeii na matseixmaⁿnaˈ. Ta̱a̱ticheⁿ juunaˈ nchiiti cwii xjo na we ntyja ta̱a̱. Mawindiˈ juunaˈ na mato̱o̱ⁿˈñenaˈ añmaaⁿˈ tsˈaⁿ ñequio espíritu ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ. Matseicano̱o̱ⁿnaˈ ñˈoom na ñjoomticheⁿ na mˈaaⁿˈ tsˈom tsˈaⁿ ndoˈ macuˈxeⁿnaˈ ñomtiuu na mˈaaⁿˈ tsˈom tsˈaⁿ. 	 Jo Dieva vārds ir dzīvs un darbīgs, un asāks par katru divasmeņu zobenu. Tas spiežas cauri, kamēr pāršķir dvēseli un garu, tāpat locekļus un smadzenes. Tas ir domu un sirdsapziņas tiesnesis.


Tso Jesús nda̱a̱na: —ˈO tixcwe cwitjeiˈyoˈ cwenta, ee meiiⁿ na cwilaˈnaⁿˈyoˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na waa sa̱a̱ ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ maˈmo̱ⁿnaˈ meiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ najndeii na matseixmaaⁿ. 	 Bet Jēzus atbildēja un sacīja viņiem: Jūs maldāties, nesaprazdami Rakstus, nedz arī Dieva spēku.


Meiⁿyuucheⁿ na cwitsaayâ, ñequio seiiˈâ nmeiiⁿ cwitjo̱o̱ⁿyâ na ñeˈcatseicwjeenaˈ jâ chaˈxjeⁿ seicueeˈnaˈ Ta Jesús. Luaaˈ waa cha mati mˈmo̱ⁿnaˈ na laˈxmaaⁿyâ juu na wandoˈxcoom. 	 Mēs vienmēr nesam Jēzus nāves ciešanas savās miesās, lai arī Jēzus dzīvība parādītos mūsu mirstīgajā miesā.


Joˈ chii tañequiandyoˈ na nnaⁿjndeii jnaⁿ na nntsa̱ˈntjomnaˈ seiiˈyoˈ na cwiwje, na nlqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈo na nlaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ chiuu lˈue tsˈomnaˈ. 	 Tāpēc lai grēks vairs nevalda jūsu mirstīgajā miesā, un neklausiet tās kārībām!


Ndoˈ jeˈ ˈo nnˈaⁿya, tacalˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na mati ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ chiuu nntsˈaanaˈ ñequio nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ meiⁿ tancˈomˈyoˈ na chjooˈ nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na tintyjaaˈ nˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Brāļi, mēs negribam atstāt jūs neziņā arī par aizmigušajiem, lai jūs neskumtu, kā tie, kam nav cerības.


Joo yolcumˈaⁿˈ tyocañˈeeⁿna ñˈeⁿ Jesús quia ñetˈoom tsˈo̱ndaa Galilea. Tyondyeˈntjomna nnoom. Ndoˈ mati joˈ joˈ meintyjeeˈ jndye ntˈomcheⁿ yolcu na jnaⁿ Galilea na ñencwi tquiowana Jerusalén ñˈeⁿ Jesús. 	 Tās, kad Viņš bija Galilejā, sekoja Viņam un kalpoja Viņam, un daudzas citas, kas atnāca Viņam līdz uz Jeruzalemi.


Chaˈxjeⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na xcweeˈ tsˈoom mateixˈeeⁿ nnˈaⁿ na ntyˈiaandye, Chaˈtso na matyˈiomyanaˈ na matseixmaaⁿ, mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿnaˈ. 	 Kā rakstīts: Viņš ir izbēris, devis nabagiem, Viņa taisnība paliek mūžīgi mūžos. (Ps 111,9)


Sa̱a̱ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ cwii cwii nnom jlaˈcajñoomˈndyena. Tsaⁿ najndyee tso: “Catsaˈ cwii nayaˈñeeⁿ na catsuˈ nnom patrom ˈnaⁿˈ na catseitˈmaⁿ tsˈoom ja, ee jnda̱ seijndaya cwii taⁿˈ tyuaa ndoˈ macaⁿnaˈ na cjo̱cando̱o̱ˈa juunaˈ.” 	 Un visi reizē sāka aizbildināties. Pirmais sacīja viņam: Es nopirku saimniecību, un man nepieciešami jāaiziet to apskatīt; es lūdzu tevi, uzskati mani par aizbildinātu!


chaˈxjeⁿ matso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii: “Tsˈaⁿ na majndye maná tyocañeⁿˈ, tîtseicwaljooˈnaˈ, ndoˈ mati juu tsˈaⁿ na tijndye tyocañeⁿˈ, tîcatseitjo̱o̱naˈ jom.” 	 Kam bija daudz, tam nebija pārpilnības; kam bija maz, tas necieta trūkumu.


Ndoˈ yocheⁿ na meindooˈna nquii tsaⁿsˈa na macoco, jnaⁿnaˈ na maˈoondana ndoˈ mana jndana. 	 Kad līgavainis kavējās, visas iemiga un gulēja.


Ndoˈ ñˈeⁿ Judas Iscariote, tsˈaⁿ na tquiaa cwenta Jesús. 	 Un Jūdasu Iskariotu, kas Viņu arī nodeva.


Tjeiiˈna liaⁿˈaⁿ ndoˈ jlaˈcweena cwiicheⁿ liaa jom, liaatco colo wee juunaˈ. 	 Un tie, izģērbuši Viņu, apvilka Viņam purpura mēteli.


Joˈ joˈ tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿsˈa na jnda̱ ntquiuu nchooˈ quii nchooˈ ñeeⁿ chu na wiiˈ. 	 Bet tur bija kāds cilvēks, kas slimoja trīsdesmit astoņus gadus.


na meiⁿcwii tintseicatyˈuenaˈ ˈo ljoˈ na nlˈa nnˈaⁿ na jndoona ˈo. Na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ, nntseixmaⁿnaˈ cwii ˈnaaⁿ nda̱a̱ joona na nntsuundyena, sa̱a̱ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ tseixmaⁿnaˈ cwii ˈnaaⁿ na nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ. 	 Un nekad nebīstieties no pretiniekiem, jo tas viņiem ir pazudināšanas, bet jums pestīšanas cēlonis, un tas no Dieva.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na: —Mayuuˈ na mandyocwjeeˈcañoom Elías, ndoˈ tseixmaaⁿ na nntseijndaaˈñê chaˈtso, 	 Bet Viņš tiem atbildēja, sacīdams: Elijs gan nāks un visu sataisīs.


’Jeeⁿ lˈue tsjaaⁿˈ, sa̱a̱ xeⁿ nluiˈ na chjeⁿˈnaˈ, ¿ljoˈ ñˈeⁿ cwii nleichjeⁿˈnndaˈnaˈ? 	 Sāls ir laba lieta, bet ja sāls paliek nederīga, kā lai to uzlabo?


Nnom tyuaawaa jeeⁿ neiⁿncooˈ mˈaⁿˈyoˈ ndoˈ cwilˈaˈyoˈ chaˈxjeⁿ na ˈo lˈue nˈomˈyoˈ, cwilaˈcaˈmeiiⁿndyoˈ chaˈcwijom quiooˈ na nntseicueeˈ tsˈaⁿ. Ndoˈ jnda̱ tueˈntyjo̱ xuee na nncwjeˈyoˈ. 	 Virs zemes jūs dzīrojāt un savas sirdis barojāt izpriecām kaujamai dienai.


ee Demas jnda̱ ˈñeeⁿ ja, tjaaⁿ Tesalónica, neiiⁿˈtyeⁿ ˈnaⁿ na tseixmaⁿ tsjoomnancue. Crescente tjaaⁿ ndaandyuaa Galacia ndoˈ Tito tjaaⁿ ndaandyuaa Dalmacia. 	 Krescens uz Galatiju, Tits uz Dalmatiju.


Juu Epafras, cwii ncjoˈyoˈ, matseicwanoom na xmaⁿndyoˈ. Cwiluiiñê tsˈaⁿ na mandiˈntjom nnom Cristo Jesús. Ñequiiˈcheⁿ matseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ na nncwintyjeˈtyeⁿˈyoˈ jo nnom ndoˈ ñequio na xcweeˈ nˈomˈyoˈ na nlˈaˈyoˈ yuu na lˈue tsˈom. 	 Jūs sveicina vēl Kristus kalps Epafra, kas ir no jums. Viņš savās lūgšanās pastāvīgi par jums rūpējas, lai jūs būtu pilnīgi un lai izpildītu visu, ko Dievs grib.


Machˈeenaˈ na nquiuˈyoˈ na laˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na tyandye. Chaˈcwijom tjaa meiⁿcwii na macaⁿtinaˈ ˈo. Chaˈcwijom na cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom, meiiⁿ na ticañˈa̱a̱ⁿyâ̱. Toom cweˈ na mayuuˈ cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom cha mati jâ nlaˈjomndyô̱ joˈ ñˈeⁿndyoˈ. 	 Jūs jau esat paēduši, jau bagāti kļuvuši; jūs valdāt bez mums; un kaut jūs valdītu, lai arī mēs reizē ar jums valdītu!


Tsoti Jesús no̱o̱ⁿ: —Catseiljeiˈ ñˈoommeiiⁿ, catseicwanomˈ joonaˈ na mˈaaⁿ ángel na machˈee cwenta tmaaⁿˈ nnˈaⁿ macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿna tsjoom Esmirna. Catsuˈ: “Ñˈoommeiiⁿ matseina̱ⁿ ja, na mˈaaⁿya najndyee ndoˈ mˈaaⁿya na macanda̱. Ja meiiⁿ na jnda̱ tˈio̱ sa̱a̱ jeˈ jnda̱ mawando̱ˈxco̱. 	 Un Smirnas baznīcas eņģelim raksti: Tā saka pirmais un pēdējais, kas bija miris un atkal dzīvo:


Ndoˈ juu xjeⁿˈñeeⁿ nacañomˈm teitquiooˈndye we nnˈaⁿ na ñetˈom teiyo, juu Moisés ñˈeⁿ Elías. Cwilaˈneiⁿna ñˈeⁿñê. 	 Un, lūk, viņiem parādījās Mozus un Elijs un runāja ar Viņu.


Jnda̱ na taˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ ndyuaaˈñeeⁿ jom, jlaˈcwanomna ñˈoom chaˈwaa ndiocheⁿ ndyuaaˈñeeⁿ. Ndoˈ tquiocho nnˈaⁿ chaˈtso nnˈaⁿwii na mˈaaⁿ. 	 Un tā novada ļaudis, Viņu pazinuši, izziņoja visā apgabalā; un tie atnesa pie Viņa visus savus slimniekus un lūdza Viņu, lai atļauj pieskarties kaut Viņa drēbju vīlei. Un visi, kas pieskārās, kļuva veseli.


Sa̱a̱ matsoom: —¿Chiuu na cwityueeˈyoˈ? Na nmeiiⁿˈ cwilˈaˈyoˈ yacheⁿ nñeˈquiaˈyoˈ na chjooˈ tsˈo̱o̱ⁿya. Ee ja mañequiaandyo̱ ljoˈcheⁿ na ñeˈcalˈa nnˈaⁿ Jerusalén ñˈeⁿndyo̱. Meiiⁿ na nlatyeⁿna ja oo meiiⁿ na nlacueeˈna ja cantyja ˈnaaⁿˈ xueeˈ Ta Jesús maxjeⁿ ñecuaato. 	 Tad Pāvils atbildēja un sacīja: Ko jūs darāt, kāpēc raudat un skumdināt manu sirdi? Kunga Jēzus vārda dēļ es esmu sagatavojies, lai mani Jeruzalemē ne tikai sasietu, bet arī mirt.


Sa̱a̱ nquii tsˈaⁿ na jnda ntyjii ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom, mawajnaⁿˈaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Bet ja kāds mīl Dievu, to Dievs ir atzinis.


Ee mayuuˈ yocheⁿ na cwitando̱o̱ˈa ñequio seiiˈa nmeiiⁿñe, cwilaˈncjooˈndyo̱ ee queeⁿ nˈo̱o̱ⁿya na nncˈo̱o̱ⁿya wˈaaxco na waanaˈ cañoomˈluee, 	 Jo šinī mēs nopūšamies, ilgodamies būt ietērpti tanī mājoklī, kas ir no debesīm,


Manquiityeeⁿ mañequiaaⁿ na cwiñˈomtˈmaaⁿˈndyô̱ nˈo̱o̱ⁿyâ nawiˈ na cwiwino̱o̱ⁿyâ. Luaaˈ machˈeeⁿ chaˈ nlaˈxmaaⁿyâ na nnda̱a̱ nñequiaayâ na tˈmaⁿ nˈom nnˈaⁿ na cwiwinom nawiˈ. 	 Kas mūs iepriecina visās mūsu bēdās, lai arī mēs paši varētu iepriecināt tos, kas cieš visādas apspiešanas, ar to mācību, ar kādu Dievs mūs iepriecina.


Sa̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ na cwilˈa yuu na ya, tjoomˈ nntseitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom joona, nntsˈaaⁿ na nluiitˈmaⁿndyena ndoˈ nñequiaaⁿ na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈomna jo nnoom. Najndyee nntsˈaaⁿ na ljoˈ ñequio nnˈaⁿ judíos, ndoˈ mati nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Bet svētlaimība un gods, un miers ikvienam, kas dara labu, vispirms jūdam un arī grieķim,


Joˈ chii nnˈaⁿ na cwilayuˈ tsjoom Antioquía jlaˈjndaaˈndyena na nlˈana naya tsjo̱ˈñjeeⁿ nnˈaⁿ na cwilayuˈ na mˈaⁿ ndyuaa Judea ncˈe na matseitjo̱o̱naˈ naⁿˈñeeⁿ. Cwii cwii tsˈaⁿ nnteijneiⁿ cantyjati na nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ. 	 Bet visi mācekļi apņēmās, kā kurš varēdams, sūtīt pabalstu brāļiem, kas dzīvoja Jūdejā.


Ndoˈ taxˈeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio nnˈaⁿ fariseos, tsoom: —¿Aa matyˈiomyanaˈ na nntseinˈmaⁿ tsˈaⁿ tsaⁿwiiˈ xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ, oo aa ticatyˈiomnaˈ? 	 Un Jēzus atbildēdams uzrunāja bauslības mācītājus un farizejus, sacīdams: Vai atļauts sabatā dziedināt?


Ndoˈ nchii macanda̱ joo na tqueeⁿ cwitjoomnaˈ na wiˈ, mati jaa na jnda̱ toˈño̱o̱ⁿya Espíritu Santo, cwii na cweˈ tyuaaˈya na xeⁿ jnda̱ nntoˈño̱o̱ⁿñˈa̱a̱ⁿ na jnda̱ seijndaaˈñê na nndaaya, jaa tˈmaⁿ wiˈ cwitjo̱o̱ⁿya yocheⁿ na cwimeiⁿndo̱o̱ˈa na nncwjaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom jaa na cwiluiindyo̱ ntseinaaⁿ, cha na nnda̱a̱ nndyaandye seiiˈa. 	 Un nevien tā, bet arī mēs paši, kam ir gara pirmtiesības. Arī mēs sevī nopūšamies, gaidīdami Dieva bērnu tiesības mūsu miesas atpestīšanai.


Matseina̱ⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ juu na mˈaaⁿˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ na seicandii ˈu, nchii cantyja ˈnaaⁿˈ na mˈaaⁿˈ tsˈomˈ nncuˈ. Sa̱a̱ nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na nncwaxˈee cwiindyoˈ ˈo: “¿Chiuu na matsonaˈ na ja catseiljondyo̱yo̱ cweˈ chiuu na mˈaaⁿˈ tsˈom cwiicheⁿ? 	 Tomēr es nedomāju tavu, bet tā otra sirdsapziņu. Jo kāpēc lai sveša sirdsapziņa spriestu tiesu par manu brīvību?


Juunaˈ matseijomnaˈ chaˈna lqueeⁿˈ tsˈoom mostaza na jeeⁿ cajnda̱a̱. Seicˈoom tsˈaⁿ juunaˈ naquiiˈ ntjoomˈm. Tyuaaˈ tjawijndeiinaˈ, tueˈntyjo̱ na teitˈmaⁿnaˈ hasta tyolˈa cantsaa cantquiaayoˈ naquiiˈ lˈo̱naˈ. 	 Tā līdzīga sinepju graudiņam, ko cilvēks paņēma un iesēja savā dārzā; un tas auga un kļuva liels koks; un debess putni mājoja tā zaros.


Quia joˈ tso Pedro nnom Jesús: —Caˈmo̱ⁿˈ nda̱a̱yâ ljoˈ ñecatso ñˈoom tjañoomˈwaaˈ. 	 Bet Pēteris atbildēja un sacīja Viņam: Paskaidro mums šo līdzību!


Quia joˈ Pedro ñequio ntˈomcheⁿ apóstoles, tˈo̱o̱na, jluena: —Jndeiˈtinaˈ na calacanda̱a̱yâ ñˈoom na matso Tyˈo̱o̱tsˈom nchiiti ñˈoom na cwilue nnˈaⁿ. 	 Bet Pēteris un apustuļi atbildēja, sacīdami: Dievam jāklausa vairāk nekā cilvēkiem.


Quia joˈ Judas tyeⁿnqueeⁿˈeⁿ sˈom xueeˈñeeⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. Jnda̱ joˈ jlueeⁿˈeⁿ, tjaaⁿ. Tjatseintyjañê, seicueeˈñe cheⁿnqueⁿ. 	 Un viņš, nometis sudraba gabalus svētnīcā, aizgāja un pakārās cilpā.


Tyeⁿ ñˈoom tjoomˈm na cjoomˈm na malcweeⁿˈeⁿ xueeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tjaa yuu ntycwii na wandoˈ, nqueⁿ na sˈaaⁿ cañoomˈluee ñequio tsjoomnancue ñequio ndaaluee ñequio chaˈtso nnom na niom joˈ joˈ. Luaa ñˈoomtyeⁿ na seineiiⁿ, tsoom: —Taxocwindooˈti Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un zvērēja pie Tā, kas dzīvo mūžīgi mūžos un kas radīja debesis un visu, kas tanīs, un zemi, un visu, kas tanī, un jūru, un visu, kas tanī, jo laika vairs nebūs.


Sa̱a̱ joona, cweˈ tyoncona Jesús ee manquiuyana na jnda̱ tueˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Un tie izsmēja Viņu, zinādami to, ka tā mirusi.


Tyotseineiiⁿ chaˈcwijom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, tsoom: —Toom cweˈ xuee jeˈ cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ na macaⁿnaˈ cha nnda̱a̱ ljoya tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyoˈ. Sa̱a̱ jeˈ cweˈ wantyˈiuuˈ mˈaaⁿnaˈ jo nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Kaut jel arī tu atzītu un pat šinī tavā dienā, kas pie tava miera vajadzīgs! Bet tagad tas apslēpts tavām acīm:


Sa̱a̱ Pedro jñoom chaˈtso naⁿˈñeeⁿ chˈeⁿ. Jnda̱ chii tcoomˈm xtyeeⁿ, seineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ joˈ taqueeⁿ jo ndoˈ yuu mˈaaⁿ tsˈoo, ntyˈiaaⁿˈaⁿ juu. Matsoom: —Tabita, quicantyjaˈ. Quia joˈ tsaⁿˈñeeⁿ seinˈmeiiⁿˈeⁿ luaˈnnom. Ntyˈiaaⁿˈaⁿ Pedro, mana tacatyeeⁿ. 	 Kad visi bija izraidīti ārā, Pēteris, nometies ceļos, pielūdza Dievu un, pagriezies pret mironi, sacīja: Tabita, celies augšām! Un viņa atvēra savas acis un, Pēteri ieraudzījusi, atsēdās.


Mañˈeⁿ Judas Iscariote, jnda Simón, juu mawaa xjeⁿ na nñequiaa cwenta Jesús. Tsaⁿˈñeeⁿ cwii jâ na tˈmaⁿ Jesús na calajomndyô̱ ñˈeⁿñê. 	 Tad Jūdass Iskariots, viens no Viņa mācekļiem, kas Viņu vēlāk nodeva, sacīja:


Quia na jnda̱ teinom na seineiⁿ Ta Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, tjañˈoomnaˈ jom cañoomˈluee. Tjacjom ntyjaaˈ tsˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya yuu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom. 	 Un Kungs Jēzus pēc tam, kad ar viņiem bija runājis, tika uzņemts debesīs un sēd pie Dieva labās rokas.


Ee mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, yocheⁿ na ndicwaⁿ waa tsjo̱ˈluee ñequio tsjoomnancue, xocaˈndiinaˈ meiⁿcwii ljeii cachjoo na ndiiˈnaˈ naquiiˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, hasta xjeⁿ jnda̱ jluiˈljuuˈñˈeⁿnaˈ. 	 Patiesi es jums saku: kamēr debess un zeme pāries, no baušļiem nepāries neviens jota un neviena zīmīte, kamēr viss izpildīsies.


Jâ jnda̱ jndya̱a̱yâ na ljoo jnaⁿ ntˈom nnˈaⁿ na tyˈe na mˈaⁿˈyoˈ ndoˈ tyolañˈeeⁿˈndyena ˈo ñˈeⁿ ñˈoom na tyoluena. Tyolaˈndaaˈna nˈomˈyoˈ ñequio ñˈoomˈñeeⁿ. Sa̱a̱ nchii jâ lˈuuyâ na caluena na ljoˈ. 	 Tā kā mēs dzirdējām, ka daži, kas nākuši no mums, kam mēs neesam pavēlējuši, nogājuši uztrauca jūs vārdiem, samulsinādami jūsu dvēseles,


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, tsoom: —Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, xeⁿ naⁿmˈaⁿ nlaˈcheⁿna, quia joˈ joo ljo̱ˈ nlaˈtˈmaaⁿˈndyenaˈ ja. 	 Viņš tiem sacīja: Es jums saku: ja viņi klusētu, kliegtu akmeņi.


Cˈoomˈnndaˈ nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ na matsonaˈ na calˈaˈyoˈ. Tsacwiˈntyjeˈyoˈ na cwilˈaˈyoˈ jnaⁿ ee mˈaⁿ ntˈomndyoˈ ˈo na ticalaxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Matsjo̱o̱ na ljoˈ cha caluiˈjnaaⁿˈndyoˈ. 	 Esiet modri jūs, taisnīgie, un negrēkojiet, ja daži Dievu nepazīst; to es saku jums par kaunu.


Jnda̱ na tsoom na luaaˈ, tjoomˈm ndaajnaⁿˈ nomtyuaa. Sˈaaⁿ tsooˈ ñequio juunaˈ, jnda̱ joˈ tyˈoomñê tsooˈñeeⁿ luaˈnnom tsaⁿnchjaaⁿˈ. 	 To teicis, Viņš spļāva zemē un taisīja javu no siekalām, un zieda javu uz viņa acīm,


Quia joˈcheⁿ matsoom: —ˈU Ta, matseiyuˈa ñˈeⁿndyuˈ. Ndoˈ seitˈmaaⁿˈñê Jesús. 	 Un viņš teica: Es ticu, Kungs! Un, nokritis ceļos, pielūdza Viņu.


Ee yuu na mˈaⁿ nnˈaⁿ na ta̱a̱ˈ nˈom ncˈiaa, ndoˈ jeeⁿ xueena, joˈ joˈ cweˈ cañˈeeⁿˈto mˈaⁿna, ndoˈ niom chaˈtso nnom natia. 	 Jo kur skaudība un ķildas, tur nekārtība un viss ļaunums.


Naquiiˈ ñˈoom na sa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeiinaˈ na cwileiñˈomˈyoˈ, waa ñˈoom na matsonaˈ: “Quia na cwitjoomˈ ñˈoom na cwitjeiˈyuuˈndye we nnˈaⁿ, maxjeⁿ cwicaluiˈyuuˈ ñˈoomˈñeeⁿ.” 	 Un jūsu bauslībā rakstīts, ka divu cilvēku liecība ir pareiza (5.Moz.17,6; 19,15).


Sa̱a̱ tiyuuˈ na ljoˈ macaⁿnaˈ ee cwilayuuˈa na macanda̱ juu naya na matseixmaⁿ Ta Jesús na cweˈ yu joˈ na cwiluiˈnˈmaaⁿndyo̱ jaa ndoˈ mati joona. 	 Bet mēs ticam, ka caur Kunga Jēzus Kristus žēlastību tiksim pestīti tāpat kā viņi.


Jnda̱ na teinco̱o̱ⁿˈ ncue, tjawacatyeeⁿ Jesús nacañoomˈ meiⁿsa ñequio jâ na canchooˈwendyô̱. 	 Un Viņš, vakaram iestājoties, ar saviem divpadsmit mācekļiem novietojās pie galda.


¿Aa maxjeⁿ ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoom na tsjo̱o̱ luaaˈ? ¿Aa ticjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ˈom taⁿˈ tyooˈñeeⁿ na tyja̱ya na tcwaˈ ˈom meiⁿ nnˈaⁿ, ndoˈ na jndye tsquiee tyooˈ jlaˈweˈyoˈ na seicwaljooˈnaˈ? 	 Vai jūs vēl nesaprotat un neatminaties piecas maizes pieciem tūkstošiem cilvēku, un cik grozu jūs vēl savācāt?


Sa̱a̱ mancjoˈtiˈyoˈ cwiluiindyoˈ chaˈcwijom cwii tsom na teiljeiinaˈ naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ na maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwijaacañjoomˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluii quiiˈntaaⁿˈyoˈ. Ncˈe cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ nnda̱a̱ nljeii tsˈaⁿ chiuu waa tsˈiaaⁿ na tyotsˈaa quiiˈntaaⁿˈyoˈ ndoˈ nnda̱a̱ nndii na jlaˈljoˈyoˈ Jesucristo. 	 Jūs esat mūsu vēstule, kas ierakstīta mūsu sirdīs un ko pazīst un lasa visi cilvēki.


’Jndye nnˈaⁿ hasta ndiocheⁿ tsjoomnancue nncˈomna na jndoona ˈo ncˈe na mˈaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya. Joˈ na nlaˈquioo nnˈaⁿ ˈo luee nnˈaⁿ na nntaˈwiˈna ˈo, ndoˈ nlaˈcwjeena ˈo. 	 Tad jūs nodos mokās un jūs nonāvēs; un jūs būsiet visu tautu nīsti mana vārda dēļ.


Matsjo̱o̱ ñˈoomwaaˈ nda̱a̱ˈyoˈ cha tiñeˈquiandyoˈ na nñeˈquiuˈnnˈaⁿnaˈ ˈo cwii ñˈoom na nlaˈneiⁿ nnˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ na nncjaachuuñenaˈ ˈo. 	 Bet es jums saku, lai neviens jūs nepieviļ ar daiļrunīgām runām;


Ndoˈ ntˈom nnˈaⁿ na tyolaˈyuˈya nˈomna, tyolaˈcwjee nnˈaⁿ joona ñˈeⁿ ljo̱ˈ. Ntˈom joona to̱ⁿˈndyexcwena lˈa nnˈaⁿ ñˈeⁿ xjo sierra, oo ñˈeⁿ xjo espada. Ntˈomndye joona cweˈ ntjaⁿ canmaⁿ ñequio ntjaⁿ canchˈioo tyocweeˈna. Tyomˈaⁿna na ntyˈiaandyeñˈeⁿna, wiˈ tyotjoomna ndoˈ cwajndii tyolˈa nnˈaⁿ ñˈeⁿndyena. 	 Tie tika akmeņiem nomētāti, sazāģēti, kārdināti, mira zobena nonāvēti, staigāja apkārt aitu ādās, kazu ādās, ciezdami trūkumu, apspiesti, mocīti;


Quia na jnda̱ jnda̱a̱ˈ xuee na mandiˈntjoom naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ, tjalcweeⁿˈeⁿ waⁿˈaⁿ. 	 Un notika, ka izbeidzās viņa kalpošanas laiks; un viņš aizgāja savās mājās.


Tsjoomˈñeeⁿ tijoom nncjaaquieeˈ meiⁿnquia na tiljuˈ, meiⁿ nnˈaⁿ na cwajndii cwilˈa, meiⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈneiⁿ cantu. Macanda̱ nncˈooquieˈ nnˈaⁿ na teiljeii ncuee nacjooˈ libro cwentaaˈ juu Catsmaⁿ. Naⁿˈñeeⁿ ticantycwii na cwitaˈndoˈna. 	 Un nekas aptraipīts tanī neieies: ne negantības darītājs, ne melis, bet tikai tie, kas ierakstīti Jēra dzīvības grāmatā.


Ya ntyjii xeⁿ chaˈtsondyoˈ ya nlaneiⁿˈyoˈ ntˈomcheⁿ nnom ñˈoom na tjachuiiˈ sa̱a̱ neiⁿtya̱ya na nñeˈquiaˈyoˈ ñˈoom na maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ ee juunaˈ xcweti, nchiiti juu na matseineiⁿ tsˈaⁿ meiⁿnquia nnom ñˈoom na tjachuiiˈ. Macanda̱ xeⁿ na matseiteincooˈ tsˈaⁿ ñˈoomˈñeeⁿ cha joo nnˈaⁿ tmaaⁿˈ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ nncˈoonajnda̱na ncˈe Espíritu Santo. 	 Bet es vēlos, ka jūs visi runātu valodās, bet vēl vairāk, lai jūs pravietotu; jo lielāks ir tas, kas pravieto, nekā tas, kas runā valodās, ja viņš to nepaskaidro, lai draudze tiktu stiprināta.