Tyotqueⁿ nnˈaⁿ cwenta ñˈoom na tyotseineiⁿ Pablo, sa̱a̱ quia na tsoom ñˈoomwaaˈ taticandyetina. To̱ˈna tyolaxuaana. Tyoluena nda̱a̱ sondaro: —Calacueˈyoˈ tsaⁿmˈaaⁿ ee tacatseixmaaⁿ na nncwanoomˈm. 	 Uzklausījuši viņu līdz šiem vārdiem, tie pacēla savas balsis, sacīdami: Nost tādu no šīs zemes, jo tāds nedrīkst dzīvot!


Xeⁿ cwilˈaaya na ljoˈ, macanda̱ meiⁿndooˈnaˈ na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jaa, ee waa cwii na matseicatyˈuenaˈ ee ncuaa chom na jeeⁿ wˈii na nntˈuiinaˈ nnˈaⁿ na cwiˈoo nacjoomˈm. 	 Bet gan šausmīgas tiesas gaidīšana un uguns niknums, kas aprīs pretiniekus.


Ticwii cwiindyoˈ ˈo, caljoya tsˈom chiuu waa na jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na matseixmaⁿ quia na tˈmaaⁿ juu. Luaaˈ waa ñˈoom na mañequiaaya nda̱a̱ nnˈaⁿ chaˈtso ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjeeⁿˈeⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Lai katrs dzīvo tā, kā katram Kungs piešķīris un kā Dievs katru aicinājis, un kā es visās draudzēs mācu.


Nnco̱ Pablo cwiluiindyo̱ apóstol cwentaaˈ Jesucristo. Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñê na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa sa̱ˈntjoom na matseixmaⁿya na ljoˈ ñequio Ta Jesucristo na cantyja ˈnaaⁿˈ jom mˈaaⁿya na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya. 	 Pāvils, Jēzus Kristus apustulis, Dieva, mūsu Pestītāja, un Jēzus Kristus, mūsu cerības, uzdevumā


’Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿljoˈcheⁿ na cwinduˈyoˈ na ticatyˈiomnaˈ na calˈa nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancuewaa, ñˈoomˈñeeⁿ nntseixˈiaaˈñenaˈ ñequio ñˈoom na ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ meiⁿljoˈcheⁿ na cwinduˈyoˈ na wanaaⁿ na calˈa nnˈaⁿ, mati nntseixˈiaaˈñenaˈ ñequio ñˈoom na ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Patiesi es jums saku: ko jūs virs zemes saistīsiet, tas būs saistīts arī debesīs; un ko jūs virs zemes atraisīsiet, tas būs atraisīts arī debesīs.


cha cantyja ˈnaaⁿˈ xueeˈ Jesús chaˈtso joo na mˈaⁿ cañoomˈluee cataˈna cantyena, ndoˈ mati joo na mˈaⁿ tsjoomnancue ñequio chaˈtso joo na mˈaⁿ tsjoom lˈoo, 	 Lai Jēzus vārdā ceļos kristu visi, kas debesīs, virs zemes un pazemē,


Quia joˈ cwiicheⁿ cwii ndiiˈ jlaˈjndaaˈndyena na nntˈuena jom, sa̱a̱ tîcanda̱a̱ lˈana, tjaaⁿ. 	 Tad tie taisījās Viņu saņemt, bet Viņš izgāja no to rokām.


Ndoˈ nchii macanda̱ joˈ, xeⁿ nchii mati mañequiaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿya na matseitjoomˈnaˈ jaa ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe Taya Jesucristo joˈ na cwiljoya tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyo̱. 	 Bet nevien tas: mēs dižojamies Dievā caur mūsu Kungu Jēzu Kristu, kurā mēs tagad esam ieguvuši izlīdzināšanu.


Tˈo̱ Jesús nnom, matsoom: —Naⁿ, ¿ljoˈ nntsaˈ ja? Tyooweˈntyjo̱ xjeⁿ na nntsˈaa cwii nnom na tixocanda̱a̱ nluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa. 	 Bet Jēzus viņai sacīja: Kas man un tev, sieviet? Vēl mana stunda nav nākusi!


¿Yuu cwinaⁿ ndiaˈ, ndoˈ yuu cwinaⁿ na cwilaˈntjaˈndyoˈ ñˈeⁿ ncˈiaaˈyoˈ? Cwinaⁿ joonaˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ ncˈe natia na queeⁿ nˈom seiiˈyoˈ. 	 No kurienes kari un strīdi jūsu starpā? Vai ne no turienes, no jūsu kārībām, kas karo jūsu locekļos?


Quia joˈ ˈu jndaaya, cˈoomˈjndeiiˈ tsˈomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ naya na laxmaaⁿya ncˈe na cwilajomndyo̱ ñˈeⁿ Cristo Jesús. 	 Bet tu, mans dēls, stiprinies Kristus Jēzus žēlastībā!


Ndoˈ quiandyoˈ na juu na mˈaaⁿ niomcheⁿ nˈomˈyoˈ, catsˈaanaˈ na canda̱a̱ˈndyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha nlaˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na wjaaquieendye cantyja na cwilaˈyuˈ na meiⁿncwii titseitjo̱o̱naˈ ˈo. 	 Bet pacietība parādās pilnīgā darbā, lai jūs būtu pilnīgi, nepeļami un bez kādiem trūkumiem.


Tsoom nnom: “Na mayuuˈcheⁿ tˈmaⁿ nntio̱ˈnaaⁿndyo̱ ˈu ndoˈ nntsˈaa na nleijndyendye nnˈaⁿ tsjaaⁿ ˈnaⁿˈ na nncjawintyjooˈ.” 	 Sacīdams: Tiešām, svētīdams es tevi svētīšu un vairodams tevi vairošu. (1 Moz 22,16-17)


na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya na nndaaya na ticantycwii na cwitando̱o̱ˈa. Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na tijoom nñequiuˈnnˈaaⁿ tqueⁿtyeeⁿ ñˈoomˈm na nlaxmaaⁿya na ljoˈ cwitjo̱o̱cheⁿ na nluii tsjoomnancue. 	 Un cerībai uz mūžīgo dzīvošanu, ko pirms mūžīgiem laikiem apsolījis Dievs, kas nemelo;


’Xeⁿ mˈaⁿˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ ja, quia joˈ calaˈcanda̱ˈyoˈ ñˈoom na matsa̱ˈntjo̱ⁿ. 	 Ja jūs mani mīlat, izpildiet manus baušļus!


Quia joˈ jluiˈna naquiiˈ tseiˈtsuaa. Jndeii tyˈelcweeˈna ndoˈ cwiteindyena, ndooˈ nquiuna na tanchii joona. Ndoˈ cweˈ na jeeⁿ tyuena, joˈ na seitsaⁿˈnaˈ joona, meiⁿ tîcaluena nnom meiⁿcwii tsˈaⁿ chiuu tuii. 	 Un izgājušas viņas bēga no kapa, jo bailes un izmisums viņas pārņēma; un viņas nevienam nekā neteica, jo tās baidījās.


Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, mayuuˈcheⁿ nntˈuiinaˈ ˈo nnˈaⁿ na mˈaⁿˈyoˈ jeˈ cantyja chaˈtso nawiˈmeiⁿˈ na tjoom naⁿˈñeeⁿ. 	 Patiesi es jums saku: tas viss nāks pār šo paaudzi.


Macweˈ juu tsˈiaaⁿˈñeeⁿ na sˈaa Jesús na tixocanda̱a̱ nluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa, joˈ na tyˈecatjomndye nnˈaⁿ na jndyendye jom quia jnda̱ jndyena na ljoˈ sˈaaⁿ. 	 Tāpēc arī ļaudis izgāja Viņam pretim, jo dzirdēja, ka Viņš darījis šo brīnumu.


Ndoˈ na luaaˈ, meiⁿ juu tsˈaⁿ na manomˈ titˈmaⁿ cwiluiiñe, meiⁿ tsˈaⁿ na matseicandaaˈ. Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom tˈmaⁿ cwiluiiñê ee jom machˈeeⁿ na wjaanajndeii tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 Tāpēc ne tas ir kas, kas dēsta, un ne tas, kas laista, bet Dievs, kas audzē.


Joo ñˈoom na cwiñequia nnˈaⁿ na maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱na, tilˈaˈyoˈ na ticueeˈ nˈomˈyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Neniciniet pravietojumus!


Tueeˈ xuee na cwiwityeⁿ ncuee na cwicwaˈ nnˈaⁿ tyooˈ na tjaa ndaaljoˈ tjaquieeˈ. Jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿ Jesús jlaˈcandyooˈndyô̱ na mˈaaⁿ, lˈuuyâ: —¿Yuu lˈue tsˈomˈ na nntsalajndaaˈndyô̱ cantyja ˈnaaⁿˈ xuee pascua na nleiñˈoomˈ na nlquiˈ catsmaⁿ? 	 Bet pirmajā neraudzētās maizes dienā mācekļi nāca pie Jēzus un sacīja: Kur Tu vēlies, lai mēs Tev sagatavojam Lieldienu maltīti?


Tyotseiquii tsˈoom ñˈeⁿndyena chaˈna wenˈaaⁿ ntyu quia tyomˈaⁿna nndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom. 	 Un četrdesmit gadu laikā Viņš pacieta to izturēšanos tuksnesī.


Quia joˈ nntyˈiaa chaˈtsondye nnˈaⁿ Nquii na maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na nncwjiˈnˈmaaⁿñê joo.” 	 Un ikviena miesa redzēs Dieva pestīšanu. (Is 40,3-5)


Juu na cwiluiiñe ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ ñˈeⁿñê xjeⁿ na jnaⁿjndyeecheⁿnaˈ. 	 Tas iesākumā bija pie Dieva.


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwitaˈntjom cantyja ˈnaaⁿˈ juu, quia na ntyˈiaana na jnda̱ jluiˈ jndyetiaˈñeeⁿ naquiiˈ tsˈoom jlaˈno̱ⁿˈna na jnda̱ tsuundyena sˈom na cwiquioo lueena cantyja na macjaweeˈ ˈñom. Joˈ chii tˈuena Pablo ñˈeⁿ Silas. Tyˈechona naⁿˈñeeⁿ jo nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ naquiiˈ tsˈua tˈmaⁿ. 	 Bet tās kungi, redzēdami, ka zudusi viņu peļņas cerība, satvēra Pāvilu un Sīlu un veda tos tirgus laukumā pie priekšniekiem.


Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, juu xuee na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, matˈmaⁿti nlcoˈwiˈnaˈ nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ yuu na tîcatoˈñoom nnˈaⁿ ñˈoom naya, nchiiti na nlcoˈwiˈnaˈ nnˈaⁿ ndyuaa Sodoma ñequio Gomorra na teiyo seityuiiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwii cwii tsjoomna ncˈe na wiˈndye naⁿˈñeeⁿ. 	 Patiesi es jums saku: sodomiešu un gomoriešu zemei būs vieglāk tiesas dienā nekā šai pilsētai.


Matsotyeeⁿcheⁿ: —Cweˈ ncˈe joˈ na jnda̱ tsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ macanda̱ nnda̱a̱ ntseijomñe tsˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱ quia mañequiaa Tsotya̱ya na caluii na ljoˈ. 	 Bet starp jums ir daži neticīgie; jo Jēzus zināja no sākuma, kas ir neticīgie un kas Viņu nodos.


Majuu xjeⁿ na matioˈnaaⁿñê joona to̱ⁿˈnaˈ jom ñˈeⁿndyena. Tjañˈoomnaˈ jom nandye cañoomˈluee. 	 Un notika, ka Viņš, svētījot tos, attālinājās no tiem un pacēlās debesīs.


Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ jlaˈxuaana: —Catseicueˈ jom. Catseicueˈ jom. Catyˈiomˈ jom tsˈoomˈnaaⁿ. Matso Pilato nda̱a̱na: —Nquii rey na nntsa̱ˈntjom ˈo, ¿aa maxjeⁿ catyˈio̱ⁿya jom tsˈoomˈnaaⁿ? Ntyee na cwiluiitquiendye tˈo̱o̱na, jluena: —Jâ tjaaˈnaⁿ cwiicheⁿ rey na catsa̱ˈntjom jâ, macanda̱ nquii César. 	 Bet tie kliedza: Nost, nost! Sit Viņu krustā! Pilāts sacīja viņiem: Jūsu ķēniņu lai situ krustā? Augstie priesteri atbildēja: Mums nav ķēniņa, tik vienīgi ķeizars!


Cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ chaˈtso na ñelˈajndyeeˈyoˈ ndoˈ jeˈ tacolˈaˈyoˈ, calcweˈ nˈomˈyoˈ. Calˈaˈnndaˈyoˈ yuu na ya chaˈxjeⁿ na ñelˈaˈjndyeeˈyoˈ, Ee xeⁿ ticalˈaˈyoˈ na ljoˈ, quia joˈ nncua̱caño̱o̱ⁿya ˈo ndoˈ nncwjiˈa xjo na ñjoomˈ sca quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Tāpēc atminies, no kurienes tu nokriti, gandari un dari agrākos darbus! Bet ja ne, tad es nākšu pie tevis un nostumšu tavu svečturi no tā vietas, ja tu negandarīsi.


Xeⁿ na mˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu quiiˈ ntaaⁿˈyoˈ na machˈee na cwito̱ⁿˈndye nnˈaⁿ tmaaⁿˈ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, cwaⁿˈ tsaⁿñeeⁿ cwii oo we ndiiˈ, sa̱a̱ xeⁿ titseiñˈoomˈñê ˈu, tañequiaaˈ na nntseijomñê quia cwitjomndyoˈ, 	 Vienreiz un otrreiz pamācījis, izvairies arī no cilvēka, kas piekrīt maldu mācībām,


Yuscu na mˈaaⁿ saaˈ, matˈuiityeⁿnaˈ juu ñˈeⁿñê yocheⁿ na wandoˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ xeⁿ nncueˈ tsaⁿˈñeeⁿ, wanaaⁿ na ncoconnaaⁿˈaⁿ ñˈeⁿ meiⁿquia tsˈaⁿ na lˈue tsˈoom, macanda̱ ñequiiˈcheⁿ ñˈeⁿ tsˈaⁿ na matseiyuˈ. 	 Sieva ir padota likumam, kamēr viņas vīrs dzīvs. Ja tās vīrs ir miris, viņa ir brīva un var doties laulībā, ar ko vēlas, bet tikai Kungā.


Chaa lˈuu na cwiluiitˈmaⁿndyuˈtiˈ, nchiiti weloo welooya Abraham tsaⁿ na teiyo tueˈ ndoˈ mati jnda̱ tja̱ profetas. ¿ˈÑeeⁿ juu macheˈ cheⁿnncuˈ na cwiluiindyuˈ? 	 Vai Tu esi lielāks nekā mūsu tēvs Ābrahams, kas miris? Arī pravieši miruši. Par ko Tu sevi turi?


Tquiaaⁿ cantyja najndeii na tseixmaaⁿ na nlaˈxmaⁿna cha nnda̱a̱ nlaˈnˈmaaⁿna nnˈaⁿ ndoˈ nnda̱a̱ nntjeiiˈna jndyetia naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. 	 Un Viņš tiem deva varu dziedināt slimības un izdzīt ļaunos garus.


Ee quia na nntandoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, taxocunconndaˈna, meiⁿ naⁿnom, meiⁿ naⁿlcu. Ee quia joˈ nlaˈxmaⁿna chaˈna ángeles na mˈaⁿ cañoomˈluee. 	 Jo pēc augšāmcelšanās ne precējas, ne tiek precēti, bet visi būs kā Dieva eņģeļi debesīs.


Ncˈe na luaaˈ waa, ¿chiuu nlˈaa na nndyaandyo̱ xeⁿ tilaˈñˈo̱o̱ⁿˈndyo̱ juu na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na jeeⁿ jnda tseixmaⁿ juunaˈ? Juu joˈ tyotseicandii jndyee nquii Ta Jesús cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, ndoˈ nnˈaⁿ na tyondye na seineiiⁿ, tyotˈmo̱o̱ⁿna juunaˈ nda̱a̱yâ. 	 Kā tad mēs izbēgsim, ja neievērosim tik lielu pestīšanu, ko sākumā pasludinājis Kungs? To nostiprināja tie, kas dzirdēja.


Jeˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo mˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Manquiityeeⁿ tquiaaⁿ na tandoˈxco juu jnda̱ na tueˈ, ndoˈ seitˈmaaⁿˈñê juu. Ndoˈ ncˈe na ljoˈ cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê, ndoˈ cwicantyjaaˈ nˈomˈyoˈ jom. 	 Jūs caur Viņu ticat Dievam, kas Viņu uzmodināja no miroņiem un deva Viņam godu, lai jums būtu ticība un cerība uz Dievu.


Ndoˈ tˈo̱ Abraham nnoom: “Xeⁿ tiñeˈcandyena ñˈoom na tyoñequiaa Moisés ñequio profetas, mati xocandyena ñˈoom ˈndyoo cwii tsˈaⁿ meiiⁿ na nncwandoˈnndaˈ na jnda̱ tueˈ.” 	 Bet viņš tam sacīja: Ja tie Mozu un praviešus neklausa, tad arī, ja kāds no miroņiem uzceltos, tie neticēs.


Ndoˈ mati manquiuuya na jnda̱ jndyo Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ jnda̱ teijndo̱ˈ nˈo̱o̱ⁿya na cwilaˈno̱o̱ⁿˈa na cwitajnaaⁿˈa nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñê na mayomˈm. Tjoomˈ cwitsaamˈaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ nquii na cwiluiiñe na mayuuˈ, juu Jnaaⁿ Jesucristo. Ñˈoomwaaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñê na mayomˈm ndoˈ mati mañequiaa ñˈoomˈñeeⁿ na tseixmaⁿ tsˈaⁿ na ticantycwii na wandoˈ. 	 Un mēs zinām, ka Dieva Dēls ir atnācis un mums tādu saprašanu devis, ka mēs pazīstam īsto Dievu un esam Viņa patiesajā Dēlā. Šis ir patiesais Dievs un mūžīgā dzīvība.


Nnˈaⁿ na mˈaⁿ Jerusalén ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye jo nda̱a̱na ticalaˈno̱ⁿˈna ˈñeeⁿ cwiluiiñe Jesús. Ee meiiⁿ ticwii cwii xuee na cwitaˈjndyeena cwilaˈnaaⁿna ñˈoom na tyolaˈljeii profetas sa̱a̱ ticalaˈno̱ⁿˈna na matseineiⁿ ñˈoomˈñeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Joˈ na manquieetona tquiana jnaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ tso ñˈoomˈñeeⁿ na nntjoom. 	 Jo Jeruzalemes iedzīvotāji un viņu priekšnieki, Viņu neatzīdami un notiesādami, izpildīja praviešu vārdus, kas katrā sabatā tiek lasīti.


Joˈ chii catjeiˈndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ chaˈtsoñˈeⁿ na laˈxmaⁿnaˈ ndaaljoˈ tquie na matseiˈndaaˈnaˈ ˈo cha nntseijomnaˈ ˈo tyooˈ na tuiinaˈ ñˈeⁿ tsqueeⁿtyooˈ xco na tjaa ndaaljoˈ tjaquieeˈ na cwicwaˈ nnˈaⁿ judíos xuee Pascua, na juu tyooˈñeeⁿ cwiluiindyoˈ. Ee Cristo cwiluiiñê Catsmaⁿ chjoo cwentaaya cantyja ˈnaaⁿˈ xuee Pascua ˈnaaⁿya. Jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ jom ndoˈ tueeⁿˈeⁿ cwentaaya. 	 Izmetiet veco raugu, lai jūs būtu jauna mīkla, jo jūs esat neraudzēti; jo mūsu Lieldienu Jērs, Kristus, ir uzupurēts.


Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na mayuuˈ matseiljo ñˈoomya naquiiˈ tsˈom, mˈmo̱o̱ⁿtya̱ya nnom. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na ticatseiljo ñˈoomya naquiiˈ tsˈom, tsaⁿˈñeeⁿ machˈeenaˈ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo cantyjati chjoowiˈ ñˈoom na mantyjiityeeⁿ. 	 Jo kam ir, tam tiks dots; un kam nav, arī tas, kas viņam ir, tiks no tā atņemts.


Jnda̱ na ntyˈiaa naⁿmaⁿnˈiaaⁿ na tinquiaaˈ Pedro ñˈeⁿ Juan, ndoˈ jlaˈno̱ⁿˈna na tyoolaˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ chaˈxjeⁿ na nquiuna, ee cweˈ nnˈaⁿ meiⁿquiandye joona, quia joˈ jeeⁿ tyotseitsaⁿˈnaˈ joona, ndoˈ tjañjoomˈ nˈomna na tyocañˈeeⁿ naⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿ Jesús. 	 Bet tie, redzēdami Pētera un Jāņa patstāvību un nopratuši, ka viņi ir nemācīti un vienkārši cilvēki, brīnījās un uzzināja, ka viņi bijuši kopā ar Jēzu.


Queⁿˈndyoˈyaˈyoˈ cwenta na tjaa ˈñeeⁿ ˈo na titseijomñe cantyja ˈnaaⁿˈ naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, tintsˈaanaˈ na nntseijomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ cwii tsˈo̱o̱ na janaˈ na matseiˈndaaˈnaˈ nnˈaⁿ xeⁿ nleilˈueeˈndyena juunaˈ, hasta nnda̱a̱ nncwjena. 	 Uzmaniet, ka neviens Dieva žēlastībai neizpaliktu, ka kāda rūgtuma sakne, augstu izaugusi, jums nekaitētu un daudzi ar to netiktu aptraipīti,


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ ñequio Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, ñequio najndeii na cwiluiiñê matseityˈoondyo̱ nda̱a̱ˈyoˈ na cˈomˈyoˈ na tjoomˈ mˈaⁿˈyoˈ ñequio ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈyuˈ, tancˈomˈyoˈ na meiⁿto̱ⁿˈ ñˈeⁿndyena. Cˈomˈyoˈ na ñecwiixjeⁿ nquiuˈyoˈ ñˈeⁿndyena. 	 Bet es jūs, brāļi, lūdzu mūsu Kunga Jēzus Kristus vārdā, lai jūs visi sacītu to pašu un lai starp jums nebūtu šķelšanās, bet lai jūs būtu pilnīgi, vienprātīgi un vienās domās.


Sa̱a̱ sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tandoˈxcoom. Jeˈ tacˈoomñê quiiˈntaaⁿ lˈoo. 	 Bet trešajā dienā Dievs uzmodināja Viņu no miroņiem, un Viņš daudzās dienās parādījās tiem,


Matioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom joo nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye na cwitandoˈnndaˈ najndyee, ee cwiluiindyena na ljuˈ nˈomna. Juu na nncwje nnˈaⁿ na jnda̱ we, xocatˈuiinaˈ joona ee tjaa najndeii na matseixmaⁿnaˈ ñˈeⁿndyena. Nlaˈxmaⁿna ntyee cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ Cristo. Ndoˈ nntsa̱ˈntjomna ñˈeⁿñê cwii meiⁿ ndyu. 	 Svētīgs un svēts ir tas, kas ņem līdzdalību pie pirmās augšāmcelšanās. Pār šiem otrai nāvei nav varas, bet tie būs Dieva un Kristus priesteri un valdīs kopā ar Viņu tūkstoš gadus.


xeⁿ cwilaˈjomndyo̱ nawiˈ na tjoom, mati nlaˈjomndyo̱ cantyja na matsa̱ˈntjoom, sa̱a̱ xeⁿ cwitjeiˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, mati nncwjiˈñê cantyja ˈnaaⁿya. 	 Ja mēs pacietīsim, tad kopā ar Viņu valdīsim; ja noliegsim, tad arī Viņš mūs noliegs.


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancue, tijoom ñetˈoom cwii profeta na tˈmaⁿti cwiluiiñe chaˈna Juan. Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, tsˈaⁿ na cjeti machˈee, juu tˈmaⁿti cwiluiiñe yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, nchiiti Juan. 	 Jo es jums saku: Starp dzimušajiem no sievietēm nav neviena lielāka pravieša par Jāni Kristītāju, bet mazākais Dieva valstībā ir lielāks par viņu.


Yocheⁿ na cwilaˈneiⁿna ñˈoommeiⁿˈ, teitquiooˈ meintyjeeˈ Jesús xcwe quiiˈntaaⁿna. Tquiaaⁿ na xmaⁿndyena. Tsoom: —Cˈomˈyoˈ na tjaañomtiuu quiiˈ nˈomˈyoˈ. 	 Bet kamēr viņi tā runāja, Jēzus nostājās viņu vidū un sacīja tiem: Miers jums, nebīstieties, es tas esmu!


’ˈO nnˈaⁿ tmaaⁿˈ chjoo cwentaya, tilaˈcatyuendyoˈ, ee cjaaweeˈ ntyjii Tsotyeˈyoˈ na nlaxmaⁿˈyoˈ cantyja na matsa̱ˈntjoom. 	 Nebaidies, mazais ganāmpulciņ, jo jūsu Tēvam labpaticis dot jums valstību!


Ja nñequiaya na tˈmaⁿ nntseixmaⁿˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom cañoomˈluee. Ñˈoom na nntsuˈ na ticatyˈiomnaˈ na calˈa nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoomnancuewaa, ñˈoomˈñeeⁿ nntseixˈiaaˈñenaˈ ñequio ñˈoom na ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ ñˈoom na nntsuˈ na wanaaⁿ na calˈa nnˈaⁿ mati nntseixˈiaaˈñenaˈ ñequio juu ñˈoom na ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un es tev došu debesvalstības atslēgas. Un ko tu saistīsi virs zemes, tas būs saistīts arī debesīs; un ko tu atraisīsi virs zemes, tas būs atraisīts arī debesīs.


Taxˈeeⁿ nda̱a̱na, matsoom: —¿Yuu cwijom tyˈiuˈyoˈ jom? Jluena nnoom: —Ta, candyoˈ cantyˈiaˈ. 	 Un Viņš sacīja: Kur jūs viņu nolikāt? Tie Viņam atbildēja: Kungs, nāc un skaties!


’Nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés. Ee jnda̱ jlaˈcuˈyoˈ ñˈoom na mañequiaanaˈ na wjaatseijndo̱ˈnaˈ nˈom nnˈaⁿ. Mancjoˈtiˈyoˈ ticjooˈ nˈomˈyoˈ na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ meiⁿ tiñeˈquiaˈyoˈ na nncˈooliu nnˈaⁿna queeⁿ nˈom na ñecalaˈno̱ⁿˈna juunaˈ. 	 Bēdas jums, bauslības mācītāji! Atziņas atslēgu jūs paņēmāt, bet paši jūs iekšā neejat, un tiem, kas grib ieiet, jūs to liedzat.


Ee waa ñˈoom naquiiˈ libro Salmos na seineiⁿ David nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Tsoom: ¿Ljoˈto cwiluiindye nnˈaⁿ tsjoomnancue na jeeⁿ mˈaaⁿˈ tsˈomˈ joona? Ndoˈ ¿ljoˈ cwiluiindyena na macheˈ cwenta joona? 	 Bet kādā vietā kāds apliecināja, sacīdams: Kas ir cilvēks, ka Tu viņu piemini, vai cilvēka dēls, ka Tu viņu apmeklē?


Ncˈe na cwilcwiˈyoˈ Tsotyeˈyoˈ na nqueⁿ xocatsˈaaⁿ na neiiⁿˈeⁿ cwii tsˈaⁿ sa̱a̱ cwiicheⁿ tineiiⁿˈeⁿ, joˈ chii cˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ jom yocheⁿ na mˈaⁿˈyoˈ ljooñe chaˈcwijom nnˈaⁿ na cweˈ cwiqueya. 	 Un ja jūs kā Tēvu piesaucat To, kas, cilvēka stāvokli neievērodams, spriež tiesu pēc katra darbiem, tad pavadiet bijībā savu ceļojuma laiku!


Quia na jnda̱ teixuee, nnˈaⁿ na cwileiˈñˈom wˈaandaa tîcataˈnaaⁿˈna ndyuaaˈñeeⁿ. Sa̱a̱ jliuna cwii joo yuu na tjaquieeˈndiiˈ na mˈaaⁿ ndaaluee yuu ñequiiˈ tsˈoteiˈ. Jlaˈtiuuna ya xeⁿ nnda̱a̱ nlˈana na nncjaaquieeˈ wˈaandaa joˈ joˈ. 	 Kad iestājās diena, viņi zemi nepazina, bet saskatīja kādu līci ar lēzenu krastu. Tanī viņi domāja, ja tas iespējams, izmest kuģi.


Ntyjii Jesús naquiiˈ tsˈoom na cwilaˈncjooˈndye naⁿˈñeeⁿ cantyja ñˈoom na seineiiⁿ nda̱a̱na. Joˈ chii tsoom nda̱a̱na: —¿Aa cwilaˈlcweˈ ñˈoommeiⁿˈ ˈo? 	 Tad daudzi no Viņa mācekļiem, to dzirdēdami, sacīja: Smaga ir šī runa, kas var to klausīties?


Cweˈ tmaaⁿya, xjeⁿ na tyjeˈcañoom Jesús ñequio nnˈaⁿ canchooˈwe na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. 	 Vakaram iestājoties, Viņš atnāca ar tiem divpadsmit.


Quia joˈ ya machˈee tsˈaⁿ na mawˈo̱ ñomcaaˈ jnda, sa̱a̱ yati machˈee juu tsˈaⁿ na matseiljo nomjnda. 	 Tātad, kas savu meitu atdod pie vīra, tas labi dara, bet kas nedod pie vīra, tas dara labāk.


Mantyja jñoom cwii sondaro ˈnaaⁿˈaⁿ, sa̱ˈntjoom na cjaacˈoom tsaⁿˈñeeⁿ xqueⁿ Juan. 	 Un tas nosūtīja bendi un pavēlēja atnest bļodā viņa galvu. Un tas cietumā nocirta viņam galvu.


Ee waa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: “Tincwjaaˈndyuˈ bosa ˈndyoo quiooˈjndyo na machˈee tsˈiaaⁿ.” Ndoˈ mati waa cwiicheⁿ ñˈoom na matsonaˈ: “Naⁿntjom laxmaⁿna na nntoˈñoomna na cwitantjomna.” 	 Jo Raksti saka: Kūlējam vērsim purnu neaizsien (5.Moz.25,4) un: Strādnieks ir savas algas cienīgs. (Mt.10,10; Lk.10,7)


Lˈo̱ Moisés tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ. Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo cwiliuuya na candyaˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jaa ndoˈ na cwiluiiñê ñˈoom na mayuuˈ. 	 Jo Mozus deva bauslību, bet žēlastība un patiesība notika caur Jēzu Kristu.


Ee Tsotya̱ya mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom ja na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ. Maˈmo̱o̱ⁿ no̱o̱ⁿ chaˈtso na machˈeeⁿ. Ndoˈ mˈmo̱ⁿtyeeⁿcheⁿ tsˈiaaⁿ na tˈmaⁿti na catsˈaa cha catsˈaanaˈ na cjaaweeˈticheⁿ nˈomˈyoˈ. 	 Jo Tēvs mīl Dēlu un rāda Viņam visu, ko pats dara, un rādīs Viņam vēl lielākus darbus nekā šos, lai jūs brīnītos.


Quia joˈ Jesús seintyjo̱o̱ⁿ tsˈo̱o̱ⁿ tyeⁿnquioomˈm tsaⁿˈñeeⁿ. Tsoom nnom: —Maxjeⁿ lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na canˈmaⁿˈ. Ndoˈ mantyjacheⁿ nˈmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Un Viņš, roku izstiepis, pieskārās tam, sacīdams: Es gribu, topi šķīstīts! Un tūdaļ spitālība atstāja viņu.


Jo ˈndyootsˈa tiom waaˈ tsaⁿtyaˈñeeⁿ tyowacatyeeⁿ cwii tsaⁿjñeeⁿˈ na jndyu Lázaro. Chaˈwaañê chom ntyjeˈ. 	 Un bija kāds nabags, vārdā Lācars, kas gulēja pie viņa durvīm un bija augoņu pilns.


Matso Pablo nnom: —Meiiⁿ na jndye oo meiiⁿ na tijndye ñˈoom na jnda̱ jndiˈ tsjo̱o̱ ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwindye na matseina̱ⁿya, toom cweˈ na nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na ncˈomˈyoˈ chaˈna mˈaaⁿ ja cweˈ na nchii na chuˈtyeⁿndyoˈ chaˈna chuˈtyeⁿndyo̱ ja, sa̱a̱ na nlayuˈyoˈ chaˈxjeⁿ na matseiyuˈa. 	 Un Pāvils sacīja: Lai Dievs dod, ka ne tikai gandrīz, bet pilnīgi nevien tu, bet arī visi, kas dzird, šodien kļūtu tādi, kāds es esmu, tikai bez šīm važām.


Quia joˈ tyˈelcweeˈna Jerusalén na ñetˈomna ta na jndyu Olivos. Juu taˈñeeⁿ tquia mˈaaⁿnaˈ ñequio tsjoom Jerusalén chaˈna tquia na wanaaⁿ na nntseicaañe tsˈaⁿ judío xuee na cwitaˈjndyeena. 	 Tad viņi atgriezās atpakaļ Jeruzalemē no kalna, ko sauc par Olīvkalnu, kas ir tuvu Jeruzalemei, sabata gājiena attālumā.


Joˈ chii tyˈe ntˈom ncˈiaayâ yuu waa tseiˈtsuaa ndoˈ jliuna na mayuuˈ chaˈxjeⁿ na jlue yolcuˈñeeⁿ. Sa̱a̱ maxjeⁿ tîcantyˈiaana nquii Jesús. 	 Un daži no mūsējiem aizgāja pie kapa un viss bija tā, kā sievietes bija sacījušas, bet Viņu neatrada.


Ndoˈ tyomˈaaⁿ Saulo joˈ joˈ, seijomñê na jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ Esteban. Majuu xuee na jlacueeˈna Esteban jnaⁿnaˈ cwajndii tyontyjo̱ nnˈaⁿ Jerusalén tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ joˈ joˈ. Joˈ chii chaˈtsondyena tyotˈoomˈndyena chaˈwaa tsˈo̱ndaa Judea ñequio tsˈo̱ndaa Samaria. Macanda̱ nquiee apóstoles tîcatˈoomˈndyena. 	 Bet tanī dienā notika liela Jeruzalemes baznīcas vajāšana; un visi, izņemot apustuļus, tika izklīdināti Jūdejas un Samarijas apvidos.


Jaancoo xuee neiⁿncoˈ, xuee najndyee smaⁿna, tyjeeˈcañoom María Magdalena tseiˈtsuaaˈñeeⁿ, ndicwaⁿ jaaⁿcheⁿ. Ntyˈiaaⁿˈaⁿ na jnda̱ teindyo̱ tsjo̱ˈ na ñejñoom ˈndyoo juunaˈ. 	 Pirmajā nedēļas dienā, rīta agrumā, kad vēl bija tumsa, Marija Magdalēna atnāca pie kapa un redzēja akmeni noveltu no kapa.


Cwii tsˈaⁿ judío na cwiluiitquieñe taxˈee nnoom: —ˈU Ta na maˈmo̱o̱ⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ na ya tsˈaⁿndyuˈ, ¿chiuu ya nntsˈaa cha nndaya na ticantycwii na nncwaˈndo̱ˈa? 	 Un kāds priekšnieks jautāja Viņam, sacīdams: Labais Mācītāj, kas man jādara, lai es iemantotu mūžīgo dzīvi?


Jnda̱a̱ˈ canchooˈñequiee ndiiˈ tsjaaⁿ na jndyowicantyjooˈ, jnaⁿnaˈ Abraham, tueˈcañoomnaˈ hasta David. Ndoˈ cwiicheⁿ canchooˈñequiee ndiiˈ tsjaaⁿ na jndyowicantyjooˈ, jnaⁿnaˈ David, tueˈcañoomnaˈ tiempo quia na tyˈe nnˈaⁿ Israel na pra̱so ndyuaa Babilonia. Ndoˈ cwiicheⁿ canchooˈñequiee ndiiˈ tsjaaⁿ na jndyowicantyjooˈ, jnaⁿnaˈ quia tyˈecho nnˈaⁿ Babilonia nnˈaⁿ Israel, tueˈcañoomnaˈ hasta xjeⁿ na tuiiñe nquii na cwiluiiñe Cristo. 	 Visas paaudzes tātad no Ābrahama līdz Dāvidam ir četrpadsmit paaudzes; un no Dāvida līdz Babilonas verdzībai ir četrpadsmit paaudzes; un no Babilonas verdzības līdz Kristum četrpadsmit paaudzes.


Jaachˈee xuee tyotseina̱ⁿya ñˈoom ntjeiⁿ nacjoomˈm, ñetco̱ˈwiˈa nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿñê, ndoˈ tyotseijnaaⁿˈa jom. Sa̱a̱ tyˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom na wiˈ tsˈoom ñˈeⁿndyo̱, ee xjeⁿˈñeeⁿ meiⁿ tyootseiyuˈa meiⁿ tîcaljeii na tixcwe tyotsˈaa. 	 Es iepriekš biju zaimotājs un vajātājs, un varmāka; bet es iemantoju Dieva žēlastību, jo to darīju neticībā nesaprazdams.


Quia na waa ñˈoom nacjooˈ cwii tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, tintseiñˈoomˈndyuˈ ñˈoomˈñeeⁿ xeⁿ tjaaˈnaⁿ we oo ndyee tsˈaⁿ na nncwjiˈyuuˈñe juunaˈ. 	 Sūdzību pret prezbiteru nepieņem bez diviem vai trijiem lieciniekiem!


Juu na tyotseitsˈoomñe Juan nnˈaⁿ, ¿yuu jnaⁿ najndeii na tyotseixmaaⁿ? ¿Aa na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom? oo ¿aa nnˈaⁿ jlue na ljoˈ catsˈaaⁿ? Catˈo̱ˈyoˈ. 	 Atbildiet man: vai Jāņa kristība bija no debesīm, vai no cilvēkiem?


Tsoti Pablo: —Majoˈ tsˈiaaⁿ na tjo̱ tsjoom Damasco ñequio ljeii na tquia ntyee na cwiluiitquiendye na mañequiaanaˈ na jndo̱ya ee tyˈioomna tsˈiaaⁿˈñeeⁿ ja. 	 Ar augsto priesteru pilnvaru un atļauju iedams šinī nolūkā uz Damasku,


Mañequiaanaˈ na neiiⁿ nnˈaⁿ na cwitmaⁿljuˈ naquiiˈ nˈomna ñequio nioomˈ Jesucristo. Ee joona wanaaⁿ na nncwinomna ndyueelˈa na nncˈooquieˈna quiiˈ tsjoom Jerusalén xco. Ndoˈ nnda̱a̱ nlquieˈcañomna tsˈoom na nntquiina ta̱ na mañequiaanaˈ na cwitaˈndoˈ nnˈaⁿ. 	 Svētīgi tie, kas savas drēbes mazgā Jēra asinīs, lai tiem būtu daļa no dzīvības koka un varētu pa vārtiem ieiet pilsētā.


Quia na tyja̱ya ˈom taⁿˈ tyooˈ na tcwaˈ ˈom meiⁿ nnˈaⁿ, ¿cwanti lquiee na ñjom tyooˈ ˈndiinaˈ na jlaˈweˈyoˈ? Tˈo̱o̱na, jluena nnoom: —Canchooˈwe lquiee ˈndiinaˈ. 	 Kad es piecas maizes lauzu pieciem tūkstošiem, cik grozu jūs savācāt pilnus druskām? Tie Viņam saka: Divpadsmit.


Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, ¿aa chii jnda̱ ñejlaˈnaⁿˈyoˈ libro na seiljeii Moisés yuu na matseineiⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈoom nioom na ntyˈiaaⁿˈaⁿ? Joˈ joˈ xcwe naquiiˈ ntsaachom na cwico tsˈoomˈñeeⁿ, teicˈuaa na matseineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom, tso: “Ja cwiluiindyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaˈ Abraham, Isaac ndoˈ Jacob.” 	 Bet par mirušajiem, ka viņi celsies augšām, vai neesat lasījuši Mozus grāmatā, kā Dievs tam pie ērkšķu krūma runājis, sacīdams: Es esmu Ābrahama Dievs un Īzāka Dievs, un Jēkaba Dievs?


Manquiityeeⁿ jnda̱ sˈaaⁿ na tjoomˈ cwiluiindyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ jom cwicandaˈyoˈ na jndo̱ˈ nˈomˈyoˈ, ndoˈ na mˈaⁿˈyoˈ na tjaa jnaⁿ cwilaˈxmaⁿˈyoˈ, ndoˈ na maqueⁿño̱o̱ⁿ ˈo na ljuˈ nˈomˈyoˈ jo nnoom, ndoˈ na cwiluiˈnˈmaaⁿndyoˈ. 	 Pateicoties Viņam, jūs esat vienībā ar Kristu Jēzu, kas mums kļuvis Dieva gudrība un taisnība, un svēttapšana, un atpestīšana,


Tintsawiˈntyjeˈyoˈ na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Lūdziet Dievu bez mitēšanās!


Jom tsoom nda̱a̱na: —Mayuuˈ juu nawiˈ na nncwino̱o̱ⁿya, nncwinomˈyoˈ. Ndoˈ chaˈxjeⁿ na cwiljoya tsˈo̱o̱ⁿ na nncˈio̱ mati macaⁿnaˈ na caljoya nˈomˈyoˈ na nlaˈcwjee nnˈaⁿ ˈo. Sa̱a̱ titseixmaⁿya na nntseijndaaˈndyo̱ ˈñeeⁿ juu nncwacatyeeⁿ ntyjaaˈa ntyjaya oo ntyjatymaaⁿˈ. Nquii Tsotya̱ya nñequiaaⁿ nayaˈñeeⁿ nda̱a̱ joo nnˈaⁿ na jnda̱ seijndaaˈñê na nntoˈñoom juunaˈ. 	 Viņš atbildēja tiem: Manu biķeri gan jūs dzersiet, bet man nepiedienas jums dot sēdēt manā labajā vai kreisajā pusē, bet tiem, kam mans Tēvs sagatavojis.


Ee nquii jnaⁿ matiomlˈuanaˈ jaa na cwiwja̱a̱ya, sa̱a̱ naya na cwicandaaya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom mañequiaanaˈ na ticantycwii na cwitaˈndo̱ˈa ncˈe Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 Jo grēka alga ir nāve, bet Dieva dāvana ir mūžīgā dzīve mūsu Kungā Jēzū Kristū.


Ndoˈ Jesús jleityˈiom nnoom, mantyˈiaaⁿˈaⁿ jnda̱ manquioquie cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na jndyendye. Quia joˈ matsoom nnom Felipe: —¿Yuu nlaˈjndaaya nantquie cha nnda̱a̱ nlcwaˈ chaˈtsondye naⁿmˈaⁿˈ? 	 Kad Jēzus, pacēlis acis, redzēja, ka ļoti daudz ļaužu nāk pie Viņa, tad Viņš sacīja Filipam: Kur pirksim maizi, lai tie paēstu.


’ˈO nnˈaⁿ na ya ñˈoom ja ñˈeⁿndyoˈ, nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, tincˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈcwjee nnˈaⁿ ee tjaa ljoˈ cwii nnda̱a̱ nlˈatina ñˈeⁿndyoˈ. 	 Un es jums, saviem draugiem, saku: nebīstieties no tiem, kas nonāvē miesu un pēc tam vairs neko nespēj darīt!


Ja Juan na cwiluiindyo̱ nnˈaⁿˈyoˈ tjom na cwiwino̱o̱ⁿya nawiˈ ñˈeⁿndyoˈ, ndoˈ tjom na cwitueˈndyo̱cja̱a̱ya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee nquii Jesucristo mañequiaaⁿ na tjom mˈaaⁿya na ticatiom nˈo̱o̱ⁿya. Ja tyomˈaaⁿjnaⁿya ndyuaaxeⁿncwe na jndyunaˈ Patmos ncˈe na tyoñequia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na tyocwjiˈyuuˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. 	 Es, Jānis, jūsu brālis un līdzdalībnieks bēdās, valstībā un izturībā Jēzū Kristū; es biju salā, ko sauc par Patmosu, Dieva vārda un Jēzus liecības dēļ.


Sa̱a̱ tˈo̱o̱ⁿ nnom yuscuˈñeeⁿ, tsoom: —Ticatsonaˈ na nncwjiˈ tsˈaⁿ tyooˈ cwentaa yocanchˈu ndoˈ nncjuˈyom juunaˈ nda̱a̱ calueˈ nchˈu. 	 Viņš atbildēja un sacīja: Nav labi atņemt maizi bērniem un mest suņiem.


Ndoˈ joˈ joˈ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na machˈee tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ tyee na cwiluiitquieñe nda̱a̱ ntyee. Juu tsaⁿˈñeeⁿ mannˈaaⁿˈaⁿ tsˈaⁿ na tyjee Pedro tsuaˈqui. Matso tsaⁿˈñeeⁿ nnom Pedro: —¿Aa nchii ntyˈiaya ˈu na ñˈeⁿˈ ñˈeⁿñê yuu waa ntjom? 	 Viens no augstā priestera kalpiem, radinieks tam, kam Pēteris nocirta ausi, sacīja: Vai es tevi neredzēju pie Viņa dārzā?


Ndoˈ jeˈ nda̱a̱ jaa nnˈaⁿ tsjaaⁿ joona jnda̱ seicanda̱a̱ˈñê ñˈoomˈñeeⁿ ee wandoˈxco Jesús jnda̱ na tueˈ. Teiyo teiljeii ñˈoom naquiiˈ salmo jnda̱ we na matsonaˈ: “ˈU cwiluiindyuˈ tiˈjndaaya ndoˈ xuee jeˈ maˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluiindyo̱ tsotyeˈ.” 	 Jo Dievs, uzmodinādams Jēzu, izpildīja to mūsu bērniem, kā tas otrā psalmā rakstīts: Tu esi mans dēls, šodien es Tevi esmu dzemdinājis. (Ps.2,7)


Ee xeⁿ tiquiˈmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo chaˈxjeⁿ quichˈeeⁿ ñequio ntˈomcheⁿ ntseinaaⁿ, maˈmo̱ⁿnaˈ na nchii ntseinaaⁿ ˈo, laˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na tijndaaˈ tsotyena. 	 Ja jūs esat bez pārmācības, kuru visi saņēmuši, tad jūs neesat īsti bērni, bet nelikumīgi.


Joo nnˈaⁿ na cwiluiindyena cwentaaˈ Cristo, nnom tsˈoomˈnaaⁿ jnda̱ tyˈioomna chaˈtso na queeⁿ tsˈom seiina ñequio na tijoˈndyo na lˈue tsˈomnaˈ. 	 Bet kas pieder Kristum, tie ir savu miesu krustā piesituši līdz ar kaislībām un kārībām.


Quia joˈ jlaˈxcwiina ljo̱ˈ na njñomna jom. Meiⁿ tiqueⁿna cwenta teiño̱o̱ⁿ xcwe quiiˈntaaⁿna. Mana jlueeⁿˈeⁿ watsˈom tˈmaⁿ ˈnaaⁿna. 	 Tad viņi pacēla akmeņus, lai mestu Viņam, bet Jēzus paslēpās un izgāja no svētnīcas.


Sa̱a̱ ˈu tintseiyuˈ na ljoˈ ee joona teinom wenˈaaⁿndyena na mˈaⁿcˈeendyena na nlaˈcueeˈna jom. Jnda̱ taˈwiˈndye cheⁿnquieena na tacwaˈna ndoˈ tacwena hasta xjeⁿ na nlaˈcueeˈcheⁿna jom. Jeˈ macanda̱ cwii meindooˈna xeⁿ chiuu nntsuˈ ˈu. 	 Bet tu netici tiem, jo no tiem vairāk nekā četrdesmit vīru uzglūn viņam. Tie solījušies neēst un nedzert, iekams viņu nenonāvēs, un tagad tie sagatavoti un gaida tavu piekrišanu.


Naxeⁿˈ liaa na ntyja na jnda̱ we, tyowaa cwiicheⁿ cuarto na jndyunaˈ na Ljuˈticheⁿ Tseixmaⁿ. 	 Bet aiz otrā priekškara teltī, kas saucas vissvētākā,


Juu na mˈaaⁿ Cristo na candyaˈ tsˈoom jâ cwiluiiñenaˈ cwii na matsa̱ˈntjomnaˈ ee nquiuuyaayâ na tueeⁿˈeⁿ cwentaa chaˈtsondye nnˈaⁿ, joˈ chii chaˈtsondyo̱ cwiluiindyo̱ lˈoo. 	 Jo Kristus mīlestība mūs skubina, kad apdomājam to: ja viens miris par visiem, tad mēs visi ir miruši.


Jeeⁿ ndyaaˈ tyueneiiⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ na mˈaⁿ nndyooˈ ñˈeⁿndyena. Tˈom ñˈoom chaˈwaa naquiiˈ ntsjo̱ tsˈo̱ndaa Judea cantyja na nmeiiⁿˈ tuii. 	 Un bailes pārņēma visus viņu kaimiņus; un visas šīs ziņas izpaudās visā Jūdejas kalnājā.


Juu xjeⁿˈñeeⁿ na ndicwaⁿ jaaⁿcheⁿ tjachom joona ndoˈ tmaaⁿ yuu na tquieeˈndyena na choˈna. Jnda̱ chii teitsˈoomñê ndoˈ mati chaˈtso nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ. 	 Un tanī pat nakts stundā viņš ņēma tos un mazgāja viņu brūces; un tūdaļ viņš un viss tā nams tika kristīti.


Ndoˈ xeⁿ cwiteiˈjndeiˈyoˈ ˈnaⁿ nnˈaⁿ na nquiuˈyoˈ na mati joo nnteiˈjndeii ˈo, quia joˈ ¿yuu waa na yaticheⁿ cwilˈaˈyoˈ? Ee mati nnˈaⁿ na cwilaˈxmaⁿ jnaⁿ cwiteiˈjndeiina ˈnaⁿ nda̱a̱ ncˈiaana ee manquiuna na nnjoom joˈ. 	 Un ja jūs aizdosiet tiem, no kā cerat saņemt atpakaļ, kāda pateicība jums nākas? Jo arī grēcinieki aizdod grēciniekiem, lai tikpat saņemtu.


Jnda̱ na ljeii yuscuˈñeeⁿ na xocanda̱a̱ nncwantyˈiuuˈñê, ñequio na cwiteiñê jndyocoomˈm xtyeeⁿ jo nnom Jesús. Ndoˈ ñequio na ndye chaˈtsondye nnˈaⁿ tjeiˈyuuˈñê chiuu na tyenquioomˈm liaaˈ Jesús ndoˈ na mañoomˈ nˈmaaⁿ. 	 Bet sieviete, redzēdama, ka viņa nav palikusi nemanīta, trīcēdama piegāja un krita pie Viņa kājām, un visas tautas priekšā norādīja, kāda iemesla dēļ Viņam pieskārusies un ka tūdaļ kļuvusi vesela.


Ncˈe na luaaˈ, nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ xueeˈ Ta Jesús cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, ndoˈ mati nntseitˈmaaⁿˈñê ˈo ncˈe naya na matseixmaⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesucristo. 	 Lai mūsu Kunga Jēzus Kristus vārds tiktu pagodināts jūsos un jūs Viņā saskaņā ar mūsu Dieva un Kunga Jēzus Kristus žēlastību.


Ndoˈ jnda̱ tcoˈnaˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ na ˈu Ananías jnda̱ jndyoˈquieˈ na mˈaaⁿ ndoˈ jndyoˈcatiooˈ lˈo̱ˈ nacjoomˈm cha nnda̱a̱ nntyˈiaaˈnnaaⁿˈaⁿ. 	 Un viņš redzēja vīrieti, vārdā Ananiju, kas ienāca un uzlika viņam rokas, lai tas atdabūtu redzi.


Joo naⁿˈñeeⁿ taˈxˈee nnoom: —ˈU Maestro na maˈmo̱o̱ⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ, nquiuuyâ na ndyeyu matseiˈneiⁿˈ ndoˈ ya maˈmo̱o̱ⁿˈ meiⁿ tyoocheˈ na cweˈ jndaaˈ ˈñeeⁿ neiⁿˈ. Ñeˈquiiˈcheⁿ ñˈoom na mayuuˈ maˈmo̱o̱ⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ natooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un tie jautāja Viņam, sacīdami: Mācītāj, mēs zinām, ka tu pareizi runā un māci, un neskaties uz personu, bet patiesībā māci Dieva ceļu;


Wajnaⁿˈa cwii tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñˈeⁿ Cristo. Jnda̱a̱ˈ canchooˈñequiee chu na tjañˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ cañoomˈluee na jnda̱ ndyee. Aa ndiñˈeⁿ seiiⁿˈeⁿ oo aa ticañˈeⁿ, joˈ ticaljeii, Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjii. 	 Kristū es pazīstu cilvēku, kas pirms četrpadsmit gadiem, nezinu, vai miesā, nezinu arī, vai ārpus miesas, Dievs to zina, tika aizrauts trešajās debesīs.


Ndiˈ na cˈuaa camˈaaⁿ jndye, sa̱a̱ tileicantyjo̱ˈ yuu jnaⁿnaˈ, meiⁿ yuu wjaanaˈ. Malaaˈtiˈ matseijomnaˈ na tileicalaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ chiuu waa na tuiiñe tsˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu. 	 Gars dveš, kur gribēdams, un tu dzirdi tā balsi, bet nezini, no kurienes tas nāk un kurp aiziet. Tā ir ar katru, kas piedzimis no Gara.


Mateijndeii Silvano ja na teiljeii carta chjoowaañe. Macwjiiˈa cwenta na cwiluiiñê tsˈaⁿ na matseiyuˈ na xcweeˈ tsˈoom. Cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ mañequiaya na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ ndoˈ macwjiˈyuuˈndyo̱ na juu naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, cwiluiiñenaˈ na mayuuˈ. 	 Kā man šķiet, es īsumā uzrakstīju jums caur uzticīgo brāli Silvanu, pamācīdams un apliecinādams, ka šī ir patiesā Dieva žēlastība, kurā jūs atrodaties.


Luaa matsonaˈ: Quia na jnda̱ tuii chaˈtso nmeiⁿˈ, nncˈo̱o̱ⁿnndaˈa na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ David na jndyowicantyjooˈ. Matseijndaaˈndyo̱ na cwii joona nntsa̱ˈntjom. 	 Pēc tam es atgriezīšos un atkal uzcelšu Dāvida sagruvušo telti, un to, kas tanī sagrauts, es atjaunošu un uzcelšu.


Catsˈaanaˈ ñˈeⁿndyena chaˈcwijom nnˈaⁿ na ˈoowinchjaaⁿ na tileicantyˈiaa. Catsˈaanaˈ na ñequiiˈcheⁿ catseijomnaˈ joona chaˈcwijom tsˈaⁿ na jaaˈ xuuˈ na jndaˈjom ntyjo̱ wjaa. 	 Viņu acis lai tiek aptumšotas, ka tie neredzētu, un viņu muguras liec vienmēr!


ˈO ndoˈ mati ja mañeˈcwii waa na cwilaˈjnda̱a̱ˈya. ˈO jnda̱ ntyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ chiuu waa na seijndo̱ya ndoˈ jeˈ macwindyeˈyoˈ na ndicwaⁿ matseijndo̱. 	 Tā pati cīņa, kādu pie manis redzējāt un tagad par mani dzirdat, arī jums jāizcīna.


Quia joˈ Pedro ñˈeⁿ Juan tioona lueena nacjoo naⁿˈñeeⁿ. Mana toˈñoomna Espíritu Santo naquiiˈ nˈomna. 	 Tad viņi uzlika tiem rokas, un tie saņēma Svēto Garu.


Quia joˈ nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, taˈxˈeena nnom Jesús, jluena: —Nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿndyuˈ ¿chiuu na ticalaˈcanda̱na costumbre na tqueⁿ nnˈaⁿ na tyoluiitquiendye nda̱a̱ya na cwicwaˈna na ndicwaⁿ mˈaⁿna na tiqueⁿljuˈndyena? 	 Un farizeji un rakstu mācītāji jautāja Viņam: Kāpēc Tavi mācekļi nedzīvo pēc senču ieražām, bet ēd maizi, nemazgājuši rokas?


Jnda̱ joˈ calatyuaˈyoˈ, catsalacandiiˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na jnda̱ mawandoˈxcoom. Ndoˈ canduˈyoˈ na mawjaañetyeeⁿ tsˈo̱ndaa Galilea, jnda̱ joˈ catsantjo̱ˈyoˈ. Joˈ joˈ nleicwindyoˈ ñˈeⁿñê. Ñˈoommeiiⁿ jndyo̱catsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Un ejiet steigšus un pasakiet Viņa mācekļiem, ka Viņš ir augšāmcēlies, un, lūk, Viņš pirms jums aizies uz Galileju. Tur jūs Viņu redzēsiet. Lūk, es jums to vēstīju.


Jnda̱ joˈ cwiicheⁿ ndiiˈ tjannaaⁿˈaⁿ. Mañejooti ñˈoom seineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un atkal Viņš nogāja un lūdza Dievu, tos pašus vārdus sacīdams.


Sa̱a̱ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na queeⁿ nˈom na cwilaˈyuˈya nˈom, cwilana̱a̱ⁿyâ ñˈoom na jndo̱ nˈo̱o̱ⁿyâ, sa̱a̱ juunaˈ titseijomnaˈ chaˈna juu na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ tsjoomnancue, meiⁿ nchii chaˈna ñˈoom na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ nˈiaaⁿ, na juu joˈ wjaantycwii cantyja ˈnaaⁿna. 	 Pilnīgajiem arī mēs sludinām gudrību, bet ne šīs pasaules un ne šīs pasaules valdnieku gudrību, kas iznīkst;


sa̱a̱ matseitˈmaaⁿˈñenaˈ yuscu quia na cwiwiteincoo soxqueeⁿ, ee joonaˈ tseixmaⁿnaˈ cwii na matseicuˈnaˈ xqueeⁿ. 	 Bet ja sieviete audzē matus, tas viņai ir gods, jo mati viņai doti par aizsegu.


Quia joˈ tjeiiˈyana naⁿˈñeeⁿ quiiˈntaaⁿna. Jnda̱ chii tyolaˈneiⁿ cheⁿnquieena. 	 Bet tie lika viņiem atstāt augsto tiesu un apspriedās savā starpā,


Joˈ chii matsˈaa tyˈoo nda̱a̱ˈyoˈ na nlcwaˈyoˈ cha nncˈomjndeiiˈ nˈomˈyoˈ ee meiⁿcwiindyoˈ xocwjeˈyoˈ. Chaˈtsondyoˈ nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ. 	 Tāpēc es jūs lūdzu pieņemt barību jūsu veselības dēļ, jo nevienam no jums ne mats no galvas nezudīs.


Xmaⁿñe Herodión tsaⁿ na mañeˈcwii tsjaaⁿ jâ ñˈeⁿñe. Ndoˈ xmaⁿndye nnˈaaⁿˈ Narciso na mˈaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo. 	 Aristobūla mājas iemitniekus! Sveiciniet manu radinieku Herodionu! Sveiciniet Narkisa mājas ļaudis, kas pieder Kungam!


Ndoˈ quia na tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom Jnaaⁿ na ñequiicheⁿ tuiiñe nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomnancue, tsoom: Chaˈtsondye ángeles ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom calaˈtˈmaaⁿˈndyena juu. 	 Un kad atkal ieved Pirmdzimto pasaulē, Viņš saka: Un visi Dieva eņģeļi pielūgs Viņu. (Ps 97)


’ˈO nnˈaⁿ fariseos ñˈeⁿ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ljeii na tqueⁿ Moisés nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo ee cweˈ cwilˈaˈyaˈyoˈ na jeeⁿ ya nnˈaⁿndyoˈ. Ee cwilˈaˈyoˈ ndeiˈluaa profetas ndoˈ cwilachjoomndyoˈ ndeiˈluaa ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na ñelˈa cantyja na matyˈiomyanaˈ. 	 Bēdas jums, rakstu mācītāji un farizeji, jūs liekuļi! Jūs ceļat kapenes praviešiem un izrotājat pieminekļus taisnīgajiem,


Sa̱a̱ luaa ñˈoom tso Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿ ángeles: Matsˈaa na cjeendyena chaˈna jndye. Joona cwindyeˈntjomna no̱o̱ⁿ ndoˈ matseijomnaˈ joona chaˈna ntsaachom. 	 Un eņģeļiem Viņš saka: Kas savus eņģeļus dara par vējiem un savus kalpus par uguns liesmu. (Ps 103,5)


Quia na teicˈuaa na luaaˈ, quia joˈ tyˈecantyˈiaana. Meiⁿ leicalaˈno̱ⁿˈna ee chaˈtsondyena tyondyena na tyolaˈneiⁿ naⁿˈñeeⁿ cwii cwii nnom ñˈoom na cwilaˈneiⁿ nquieena. 	 Kad šī balss atskanēja, daudzi sanāca kopā un apjuka, jo ikviens dzirdēja tos runājam savā valodā.


Quia na tyomˈaⁿ naⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿ Jesús taˈxˈeena nnoom, jluena: —Ta, ¿aa jeˈ na nntsaˈ na catsa̱ˈntjomndyenndaˈ nnˈaⁿ Israel? 	 Tad tie, kas bija sapulcējušies, jautāja Viņam, sacīdami: Kungs, vai Tu šinī laikā atjaunosi Izraēļa valsti?


Mati quiaˈyoˈ na xmaⁿndye tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na cwitjomndye wˈaana. Xmaⁿñe Epeneto, tsaⁿ na jeeⁿ jnda ntyjiiya. Jom tsˈaⁿ najndyee na seiyuˈ ñˈeⁿ Cristo ndyuaa Acaya. 	 Un arī viņu mājas draudzi! Sveiciniet manu mīļo Epenetu, kas Āzijā ir pirmdzimtais Kristū!


Ndoˈ jeˈ jeˈ ˈo ñequio chaˈtso naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ˈnaaⁿ jaa nnˈaⁿ judíos, cataⁿˈyoˈ nnom tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro na ˈio catseicwanoom tsaⁿˈñeeⁿ na mˈaⁿˈyoˈ. Calˈaˈyoˈ na ndooˈ na tcuuti ñeˈcataˈxˈeendyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ jâ mˈaaⁿcˈeendyô̱ na nlacua̱a̱ˈâ jom cwii tjo̱o̱cheⁿ na nlquieˈñˈomna jom na mˈaⁿˈyoˈ. 	 Tagad jūs kopā ar augsto tiesu ziņojiet priekšniekam, lai viņš to atved pie jums it kā viņa rūpīgākai nopratināšanai, bet mēs būsim gatavi viņu nonāvēt, pirms viņš šeit tuvosies.


Matyjeeⁿ meiⁿnquia lˈo̱ tsˈo̱o̱ˈñeeⁿ na tyoolˈanaˈ ta̱. Sa̱a̱ ticwii lˈo̱ tsˈo̱o̱ˈñeeⁿ na cwilˈanaˈ ta̱, matyjeeⁿ nqueⁿnaˈ cha majndyeti ta̱ calˈanaˈ. 	 Viņš nocērt no manis ikkatru zaru, kas nenes augļus, un ikkatru, kas nes augļus, tīra, lai tas vēl vairāk nestu augļus.


Ndoˈ tyojñomna ndaajnaⁿˈ nnoom. Tyotioona ndaˈ jom ndoˈ ntˈom tyotmeiiⁿˈ ndaˈ watmeiⁿ nnoom. 	 Tad tie spļāva Viņam sejā un sita Viņu dūrēm, bet citi pliķēja Viņu sejā


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —¿Aa maxjeⁿ ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoom tjañoomˈwaaˈ? ¿Chiuu nlˈaa na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ ntˈomcheⁿ ñˈoom tjañoomˈ? 	 Un Viņš tiem sacīja: Jūs nesaprotat šo līdzību? Kā tad jūs sapratīsiet visas līdzības?


Joˈ chii, xeⁿ yocheⁿ na cwijooˈ nˈo̱o̱ⁿ na nlqueⁿnaˈ jaa na cwiluiindyo̱ nnˈaⁿ na tjaa jnaⁿ laˈxmaⁿ ncˈe na cwilayuuˈa ñˈeⁿ Cristo, cwiwitquiooˈ na manncjo̱o̱tya̱a̱ cwiluiindyo̱ nnˈaⁿ na waa jnaaⁿ, ¿aa ñeˈcaˈmo̱ⁿnaˈ na laˈxmaaⁿya nnˈaⁿ jnaⁿ ncˈe jom? Tijoom jnda. 	 Bet ja mēs, kas cenšamies būt attaisnoti Kristū, paši esam grēcinieki, vai tad Kristus ir grēka kalps? Nekādā ziņā!


Quia na jnda̱ tsoom na nmeiiⁿˈ, jlaˈntjaˈndye nnˈaⁿ fariseos ñˈeⁿ saduceos. Taticatjoomˈ jlaˈneiⁿna. 	 Kad viņš to pateica, izcēlās nesaskaņas farizeju un saduceju starpā, un pūlis sašķēlas.


Ee ˈo jndye nnom cwiwitquiooˈ na ˈo maˈnaⁿˈtiˈyoˈ nchiiti ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ: ˈO tˈmaⁿti waa na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. ˈO jndyendyoˈ ya cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ ñˈoomˈm nda̱a̱ ntˈomcheⁿ. ˈO xcweti cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. ˈO queeⁿti nˈomˈyoˈ na cwindyeˈntjomˈyoˈ nnoom. ˈO jnda nquiuˈyoˈ ñˈeⁿndyô̱. Ncˈe na nmeiⁿˈ laˈxmaⁿˈyoˈ, joˈ chii matsonaˈ na mati nncwinomˈyoˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilayuˈ na tˈmaaⁿˈti nñequiaˈyoˈ na nnteijndeiinaˈ ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈyuˈ. 	 Bet tā kā jūs visā esat bagāti: gan ticībā, gan vārdos, gan zināšanā, gan visādos centienos un klāt vēl jūsu mīlestībā iepretim mums, tad esiet bagāti arī šinī mīlestības darbā!


Quia joˈ sa̱ˈntjom Pilato na catjaaˈ sondaro Jesús. 	 Tad Pilāts ņēma un šaustīja Jēzu.


Ndoˈ ncˈe juu tyeeˈñeeⁿ ñecwiixjeⁿ matseitjo̱o̱ñe chaˈxjeⁿ joona, joˈ chii nnda̱a̱ ncˈoom na wiˈ tsˈoom ncˈiaaⁿˈaⁿ na leicalaˈno̱ⁿˈna chiuu waa na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe mati jom cwiluiiñe tsˈaⁿ na matseitjo̱o̱ñe, 	 Lai Viņš varētu līdzjust tiem, kas nezina un maldās, jo arī Viņš pats apņemts vājībām.


Mañejuu tsˈaⁿ na jnda̱ ñetsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na ˈio cha nleitquiooˈñe cwii tsˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na tˈmaⁿti cwiluiiñe, nchiiti ja. Ee mˈaaⁿ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nluiindyo̱. 	 Šis ir, par ko es teicu: Pēc manis nāks Vīrs, kas bija pirms manis, jo Viņš bija pirmāk nekā es.


Waa cwii na jndeiˈnaˈ na catjo̱ⁿya, na nncˈio̱ya. Ndoˈ jeeⁿ matseiˈndaaˈnaˈ ntyjii hasta xuee na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ joˈ. 	 Bet man jākristās kristībā: un kā es ilgojos, kamēr tas notiks!


Jeˈ jeˈ na jnda̱ tueˈ Cristo, jnda̱ tqueⁿnaˈ jaa na tjaa jnaⁿ cwicolaˈxmaaⁿya jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ chii cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, majndaaˈya na taxocatˈuiinaˈ jaa quia na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ xuee na macanda̱. 	 Kristus mūsu dēļ nomira. Tāpēc jo vairāk tagad, viņa asinīs taisnoti, mēs caur Viņu būsim glābti no dusmām.


Cantyja na jndyo Jesucristo tsjoomnancue, niom we nnom na maˈmo̱ⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ, ndaatioo ndoˈ niomˈ, nchii ñequiiˈcheⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ndaatioo sa̱a̱ ñˈeⁿ ndaatioo ndoˈ niomˈ. Nquii Espíritu macwjiˈyuuˈñe cantyja ˈnaaⁿˈ na ljoˈ ndoˈ jom cwiluiiñê ñˈoom na mayuuˈ. 	 Viņš ir tas, kas nācis caur ūdeni un asinīm. Jēzus Kristus: ne ūdenī vien, bet ūdenī un asinīs. Un Gars ir tas, kas liecina, ka Kristus ir patiesība.


Xjeⁿˈñeeⁿcheⁿ jndyeeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom sˈaanaˈ na teincwiiˈ tyuaa sa̱a̱ jeˈ matsoom: “Cwiicheⁿ cwii ndiiˈ nchii cweˈ nntseiteincwiiˈa tyuaa, mati tsjo̱ˈluee.” 	 Toreiz Viņa balss satricināja zemi, bet tagad Viņš pasludina, sacīdams: Vēl vienreiz es sakustināšu ne tikai zemi, bet arī debesis.


Juu na cwitsaamˈaaⁿya matseijomnaˈ chaˈcwijom natsjom, juunaˈ wjaawinomnaˈ. Wjaawindyooˈti xuee quia na nluiˈnˈmaaⁿndyo̱. Joˈ chii caˈndya̱a̱ na cwilajomndyo̱ tsˈiaaⁿ na laxmaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ najaaⁿ. Calˈueeˈndyo̱ lˈo̱ tsˈiaaⁿ ya na laxmaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ naxuee. 	 Nakts ir pagājusi, diena iestājusies; tāpēc atmetīsim tumsības darbus un ietērpsimies gaismas bruņās!


Sa̱a̱ cjaañjoomˈya nˈomˈyoˈ ñˈoomwaa na cweˈ tjañoomˈ: Juu tsˈaⁿ na tijndye tsjaaⁿ manomˈ, titˈmaⁿ nntseiwe. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na maya tsjaaⁿ manomˈ, majndyeti nntseiwe. 	 Bet to es saku: kas skopi sēj, tas skopi pļaus; un kas svētīgi sēj, tas svētīgi pļaus.


Joo ncueeˈñeeⁿ tjawa Jesús cwii ta naquiiˈ jnda̱a̱ na nntseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ meiiⁿnchaaˈ tsjom tyotseineiiⁿ nnom. 	 Bet tanīs dienās notika, ka Viņš uzgāja kalnā Dievu pielūgt; un Viņš visu nakti pavadīja, lūdzot Dievu.


Majndeiiticheⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom, ¿aa nchii nncwañomˈm nnˈaⁿ na jnda̱ tjeiiˈñê cwentaaⁿˈaⁿ, na cwilcwiiˈna jom naxuee ndoˈ natsjom? Xocatsˈaaⁿ na mayo ticatseiñˈoomˈñê joona. 	 Un vai Dievs lai nespriestu taisnīgu tiesu saviem izredzētajiem, kas dienu un nakti Viņu piesauc, un nebūtu pacietīgs ar viņiem?


Canduˈyoˈ na xmaⁿndye nnˈaⁿ na ñecwii tsjaaⁿ ñˈeⁿndyo̱ juu Andrónico ñˈeⁿ Junias. Maljoyu ñetˈo̱o̱ⁿya wˈaancjo ñˈeⁿndyena. Jnda nquiu apóstoles joona. Joona tyuaaˈti jlaˈyuˈna ñˈeⁿ Cristo, nchiiti ja. 	 Sveiciniet Andronīku un Jūniju, manus tuviniekus un cietuma biedrus, kas ir cieņā starp apustuļiem un jau pirms manis piederēja Kristum!


Jndii Herodes, tsˈaⁿ na mˈaaⁿ gobiernom, chaˈtso na tyochˈee Jesús. Tˈmaⁿ seiñˈeeⁿˈnaˈ jom na tyolue ntˈom nnˈaⁿ na Juan jnda̱ wandoˈnndaˈ. 	 Bet tetrarhs Herods, dzirdēdams par visu, ko Viņš darīja, uztraucās, jo daži runāja,


Quia joˈ mati seineiiⁿ cwii ñˈoom na cweˈ tjañoomˈ, tsoom: —Tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿtya na ya tyuaaⁿˈaⁿ ndoˈ jeeⁿ ya tyoweˈ ntjoomˈm. 	 Bet viņš tiem teica līdzību, sacīdams: Kāda bagāta cilvēka tīrums deva bagātu ražu.


Ndoˈ seicandii tsˈaⁿ jom, tso: —Chˈeⁿ mˈaaⁿ tsoˈndyoˈ ñequio ntyˈiuˈ. Ñeˈcalaˈneiⁿna ñˈeⁿndyuˈ. 	 Un Viņam tika ziņots: Tava māte un Tavi brāļi stāv ārā un grib Tevi redzēt.


Cweˈ joˈ tintseintycwiiˈñe tsˈaⁿ nnom saaⁿˈaⁿ, nnom scoomˈm sa̱a̱ ñequiiˈcheⁿ wanaaⁿ na nlaˈljondyoˈ xeⁿ waa ñˈoom na jnda̱ tˈmaⁿˈyoˈ na ñeˈcalaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ nchii na jndye xuee, tintsˈaanaˈ na tileicalaˈquii nˈomˈyoˈ ndoˈ na ljoˈ nntsˈaa Satanás na nlaˈtjo̱o̱ndyoˈ. 	 Neizvairieties viens no otra, kā vien uz kādu laiku, pašiem vienojoties, lai nodotos lūgšanai; bet tad atkal atgriezieties viens pie otra, lai sātans jūs nekārdinātu jūsu nesavaldības dēļ.


Ncˈe na luaaˈ, tquiaañe Cristo na tueeⁿˈeⁿ cha cantyja ˈnaaⁿˈ cwii ñˈoom xco na matseijndaaˈñê nnda̱a̱ nntseitjoom nnˈaⁿ ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ na ljoˈ nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈoom nnˈaⁿ jnaaⁿna na ñelˈana quia tyomˈaⁿna nacje ˈnaaⁿˈ ñˈoomtyeⁿ na tyowaajndyee ndoˈ cha joo nnˈaⁿ na maˈmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnda̱a̱ nntoˈñoomna juu naya na tijoom ntycwii na jnda̱ tsoom na nñequiaaⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. 	 Un tāpēc Viņš ir jaunās derības vidutājs: lai aicinātie saņemtu apsolīto mūžīgo mantojumu, Viņš nomira, lai atpestītu no pārkāpumiem, kas pirmās derības laikā bija padarīti.


Sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tyochˈee Pablo ˈnaaⁿ tˈmaⁿ na xocanda̱a̱ nntsˈaa na cweˈ najndeii nquii tsˈaⁿ. 	 Dievs ar Pāvila rokām darīja ne mazums brīnumu,


Joˈ chii calaˈno̱ⁿˈyoˈ na chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, maqueeⁿ joona na cwiluiindyena tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ Abraham na jndyowicantyjooˈ. 	 Tātad atzīstiet, ka tie, kas ticībā dzīvo, ir Ābrahama bērni.


Luaa waa cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ, cwii cwiindyo̱ nñequiaaya cwenta nnoom cantyja ˈnaaⁿya. 	 Tātad katrs no mums dos Dievam norēķinu par sevi.


Nndyooˈ meintyjeeˈ cwantindye nnˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseos, ndoˈ jndyena na luaaˈ tso Jesús. Quia joˈ taˈxˈeena nnoom, jluena: —¿Aa mati jâ machˈeenaˈ na nchjaaⁿyâ? 	 To dzirdēdami, daži no farizejiem, kas ar Viņu bija, sacīja Viņam: Vai arī mēs esam akli?


Tixocjaameintyjeeˈ na cwiˈoowa ndioom na macoˈwiˈnaˈ naⁿˈñeeⁿ. Meiⁿchjoo tixocataˈjndyeena naxuee natsjom ee joona tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena quiooˈjndii tquiee ñequio juu na jluiˈtsjaaⁿˈñeyoˈ ndoˈ joona jñoom ˈnaaⁿ cantaana na maˈmo̱ⁿnaˈ xueeˈyoˈ. 	 Un viņu mocību dūmi kāps augšup mūžīgi mūžos. Nav miera ne dienu, ne nakti tiem, kas pielūdza zvēru un viņa attēlu un kas pieņēmis viņa vārda zīmi.


Ndoˈ quia na jnda̱ tso Jesús ñˈoomwaaˈ, cwii naⁿˈñeeⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom na tyomˈaⁿ joˈ joˈ tquiaa tsaⁿˈñeeⁿ ndaˈ watmeiⁿ jom. Tso tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —¿Aa laaˈtiˈ mawˈo̱ˈ ˈndyoo nquii tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ ntyee cwentaaya? 	 Bet kad Viņš to teica, viens no klātesošajiem kalpiem sita Jēzum vaigā, sacīdams: Vai tā Tu atbildi augstajam priesterim?


matseijndo̱ cha nncˈom tˈmaaⁿndye nˈom, ndoˈ cha tjoomˈ ncˈom na wiˈ nˈom ncˈiaa na cwilaˈyuˈ, ndoˈ na jndyeti na cwiˈoolaˈno̱ⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom wantyˈiuuˈ na matseicandii Tyˈo̱o̱tsˈom na juunaˈ maquiiti Cristo cwiluiiñenaˈ. 	 Lai viņu sirdis tiktu iepriecinātas mīlestības pamācībā un bagātīgi iegūtu atziņas pilnību Dieva Tēva un Jēzus Kristus noslēpumu pazīšanai.


Ee ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee jndyo̱o̱ na nncwjiˈnˈmaaⁿndyo̱ nnˈaⁿ na cwitsuundye. 	 Jo Cilvēka Dēls atnāca glābt to, kas bija pazudis.


Nchii nmeiiⁿˈ matsˈaa. Ja ñequio na jndeiˈnaˈ majuˈcja̱ seiiˈa na catseicanda̱naˈ na matsa̱ˈntjo̱ⁿya juunaˈ, cha cwii na jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ ntˈomcheⁿ ticwjiˈndyo̱naˈ ja na ticwilˈuendyo̱ naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Cristo. 	 Bet es šaustu savu miesu un lieku tai sev kalpot, lai kādreiz, citiem sludinot, pats netiktu atmests.


Joˈ chii ñequiiˈcheⁿ na matseilcwiiˈndyo̱ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ meiiⁿ na manquiuˈyaˈyoˈ joonaˈ ndoˈ mantyjiiya na ˈo mˈaaⁿˈtyeⁿ nˈomˈyoˈ ñˈoom na mayuuˈ na jnda̱ toˈñoomˈyoˈ. 	 Tādēļ es nekad nerimšos jums to atgādināt, kaut gan jūs to zināt un esat nostiprinājušies šinī patiesībā.


Ee naⁿmˈaⁿˈ nchaalˈuuyuuˈ na apóstoles joona, laˈxmaⁿna nnˈaⁿ na cweˈ cwinquioˈnnˈaⁿ. Joona cweˈ cwilˈayana na cwiluiindyena nnˈaⁿ na cwindyentjom nnom Cristo. 	 Jo tādi viltus apustuļi ir viltīgi strādnieki, kas izliekas par Kristus apustuļiem.


Tjeiˈndyo̱o̱ñe cheⁿnqueⁿ cantyja na matseixmaaⁿ, ndoˈ tˈoom chaˈna cwii moso, tuiiñê chaˈxjeⁿ jaa nnˈaⁿ. 	 Bet Viņš atteicās no sevis, pieņemdams kalpa veidu. Kļūdams cilvēkiem līdzīgs, Viņš ārīgi izskatījās kā cilvēks.


Tsjoom Jopeˈñeeⁿ manndyooˈ mˈaaⁿnaˈ ñequio tsjoom Lida. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilayuˈ na mˈaⁿ tsjoom Jopeˈñeeⁿ jndyena na tsjoom Lida mˈaaⁿ Pedro. Joˈ chii jñoomna we tsaⁿsˈa na cˈoocataⁿna nnom Pedro na ntyjantyja cjaⁿ na mˈaⁿna. 	 Bet tā kā Lida bija tuvu Jopei, mācekļi, izdzirduši, ka Pēteris atrodas tur, sūtīja divus vīrus pie viņa ar lūgumu, lai tas nekavējas atnākt pie viņiem.


Quia joˈ tcoˈnaˈ no̱o̱ⁿ cwii na tˈmo̱ⁿ Espíritu Santo. Tjañˈoom ángelˈñeeⁿ ja cwii joo yuu na tjaaˈnaⁿ nnˈaⁿ cˈoom. Joˈ joˈ ntyˈiaya cwii yuscu na waˈljoo nacjooˈ quiooˈjndii na weeñe. Chaˈwaañeyoˈ teiljeii ñˈoom ntjeiⁿ na matseijnaaⁿˈnaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ niom ntquieeˈ xqueⁿyoˈ ndoˈ nqui ndeiˈjndyeeˈyoˈ. 	 Un viņš garā aiznesa mani tuksnesī. Tur es redzēju sievieti, sēžot sarkanā zvērā, pilnu zaimu vārdiem, kam bija septiņas galvas un desmit ragu.


Quia joˈ jndyocue cwii nchquiu na seincwaaⁿˈñenaˈ nacjoona. Ndoˈ teicˈuaa na seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nchquiuˈñeeⁿ, tsoom: —Luaañe Jndaaya na jeeⁿ candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya. Candyeˈyoˈ ñˈoom na matseineiiⁿ. 	 Un viņi, tūdaļ apskatījušies, vairs nevienu pie sevis neredzēja, kā tikai Jēzu.


Jnda̱ joˈ tquio ntˈom nnˈaⁿ saduceos na mˈaaⁿ Jesús. Naⁿˈñeeⁿ ticalaˈyuˈna na nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. Taˈxˈeena nnoom, jluena: 	 Un saduceji, kas saka, ka augšāmcelšanās neesot, nāca pie Viņa un jautāja Viņam, sacīdami:


We ñˈoommeiⁿˈ laxmaⁿnaˈ xˈee chaˈtso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tqueⁿ Moisés ñequio ñˈoom na tyoñeˈquia profetas. 	 Šajos divos baušļos ietverta visa bauslība un pravieši.


Ndoˈ jlaˈjnaaⁿˈ naⁿˈñeeⁿ tsˈaⁿ na ñetˈoom na nchjaaⁿˈ. Jluena: —ˈU cwiluiindyuˈ tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈoomˈm, sa̱a̱ jâ cwilajomndyô̱ ñˈoom na tyoñequiaa Moisés. 	 Tad tie lādēja viņu un sacīja: Tu esi Viņa māceklis, bet mēs esam Mozus mācekļi.


Cwitjo̱o̱cheⁿ na nncua̱cano̱o̱ⁿya na mˈaaⁿˈ, queⁿndyuˈ na catseiˈnaⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda̱ teiljeii nda̱a̱ nnˈaⁿ. Cwilˈueeˈndyuˈ juunaˈ cha nñequiaanaˈ na tˈmaⁿ nˈomna ndoˈ caˈmo̱ⁿˈ juunaˈ nda̱a̱na. 	 Kamēr es nāku, veltī sevi lasīšanai, pamudināšanai un mācīšanai!


Scuuˈ Zebedeo ñequio ntseinaaⁿ Jacobo ñˈeⁿ Juan tquiolaˈcandyooˈndyena na mˈaaⁿ Jesús. Tcoomˈm xtyeeⁿ jo nnom na tcaaⁿ cwii naya. 	 Tad Zebedeja dēlu māte piegāja ar saviem dēliem pie Viņa, atdeva godu un lūdza kaut ko Viņam.


Sa̱a̱ Marta, tileicaluiˈñê na jeeⁿ matseinˈoomˈñê. Tjantyjaaⁿˈaⁿ Jesús, tsoom nnom: —Ta, ¿aa mandoˈ na ñenco̱ maˈndii nomtyjo̱ na catseiˈnˈo̱o̱ⁿˈndyo̱? Catsuˈ nnoom na cateijneiⁿ ja. 	 Bet Marta, nopūlējusies, lai viņu labāk apkalpotu, pienāca un sacīja: Kungs, vai Tev nerūp, ka mana māsa atstājusi mani, lai es viena kalpotu? Saki jel viņai, lai viņa man palīdz!


Quia na tueeˈ xuee Pentecostés, chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñeˈcwii tmaaⁿˈ tjomndyena. 	 Kad Vasarsvētku diena bija pienākusi, visi viņi bija kopā tanī pat vietā.


Ndoˈ teitquiooˈndye we naⁿnom na cwilaˈneiⁿ ñˈeⁿñê, Moisés ñˈeⁿ Elías joˈ. 	 Un, lūk, divi vīri sarunājās ar Viņu; tie bija Mozus un Elijs.


Ee juu na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya Cristo xeⁿ macanda̱ xjeⁿ na cwitando̱o̱ˈa jeˈ mawañoomˈnaˈ jaa, wantyˈiaaˈndyo̱tya̱a̱ya na chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Ja mēs uz Kristu ceram tikai šinī dzīvē, tad mēs esam tie nožēlojamākie starp visiem cilvēkiem.


Jeˈ jnda̱ ndyee ndiiˈ na majo̱cando̱o̱ˈa ˈo. Ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsonaˈ quia na mˈaⁿ we ndyee nnˈaⁿ na manquiujndaaˈndye cwii nnom na matseiˈtjo̱o̱ñe tsˈaⁿ, maxjeⁿ nntˈuiityeⁿnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Lūk, trešo reiz es nāku pie jums. Ikviena lieta tiks izšķirta, diviem vai trim lieciniekiem liecinot.


Ndoˈ ¿aa mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ na cweˈ macanda̱ nquii Bernabé ñˈeⁿndyo̱ ja na ticatsonaˈ na nnteixeˈyoˈ jâ? 	 Vai man vienam un Barnabam nav tiesības tā darīt?


Ndoˈ nquii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom jaa na cantyja ˈnaaⁿˈ matseineiⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii, jom tuiiñê tsjaaⁿ cwiicheⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ Israel, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tmaaⁿˈñeeⁿ, tjaa meiⁿ ncwii tsˈaⁿ na jnda̱ ñetˈoom tyee. 	 Jo Tas, par ko šis tiek runāts, ir no citas cilts, no kuras neviens vēl nav kalpojis pie altāra.


Tyoñequiaaⁿ ñˈoomˈm nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ Israel. Tyotseicañeeⁿ jâ ñˈoom naya na mañequiaanaˈ na meiⁿcwii ñˈomtiuu ticˈoom naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ ncˈe Jesucristo tsaⁿ na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Dievs sūtīja vārdu Izraēļa bērniem, pasludinādams mieru caur Jēzu Kristu. (Viņš ir Kungs pār visiem.)


Quia joˈ seixuaⁿ, tsoom: “Tsotya̱ya, Abraham, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ja. Cajñomˈ Lázaro na canchjeeñê nomtsˈo̱o̱ⁿ naquiiˈ ndaatioo cha nntseicanaⁿˈaⁿ tsaya. Ee jeeⁿ tˈmaⁿ wiˈ matjo̱ⁿya naquiiˈ chomwaa.” 	 Tad viņš sauca, sacīdams: Tēvs, Ābraham, apžēlojies par mani un sūti Lācaru, lai viņš, sava pirksta galu ūdenī iemērcis, dzesē manu mēli, jo es ciešu mokas šais liesmās!


Ee tsˈaⁿ na mˈaaⁿ na mandiˈntjomtyeⁿ quia na tˈmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom na catseiyoomˈm ñˈeⁿ Ta Jesús, jeˈ cwiluiiñe tsˈaⁿ na jnda̱ seicandyaaˈñê. Ndoˈ maljoyu cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ na mˈaaⁿ xjeⁿ ˈnaaⁿˈ quia na tˈmaⁿ Cristo jom, jeˈ cwiluiiñê tsˈaⁿ na mandiˈntjomtyeⁿ nnoom. 	 Jo kas, vergs būdams, ir Kunga aicināts, tas ir Kunga brīvlaistais; līdzīgi tas, kas brīvs būdams, aicināts, ir Kristus kalps.


Juu naya na matseixmaⁿ Jesucristo, tquiaaⁿ na canda̱a̱ˈya matseixmaⁿya juunaˈ ndoˈ tˈmo̱o̱ⁿ na jeeⁿ wiˈ tsˈoom ja ndoˈ jndaya na matseiyuˈya tsˈo̱o̱ⁿ ñˈeⁿñê, joonaˈ na cwilaˈxmaaⁿya ncˈe na cwilaˈjomndyo̱ ñˈeⁿñê. 	 Bet pārbagāta bija mūsu Kunga žēlastība reizē ar ticību un mīlestību, kas ir Jēzū Kristū.


Tˈo̱ Jesús, matsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Talaˈncjooˈndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ. 	 Tad Jēzus atbildēja viņiem, sacīdams: Nekurniet savā starpā!


Jndeii seixuaⁿ chaˈna matseixuaa liom. Quia na jnda̱ seixuaⁿ, quia joˈ teicˈuaa ndyuee ntquieeˈ ntsuee. 	 Un sauca stiprā balsī, it kā lauva rūktu. Un kad viņš bija saucis, tad septiņu pērkonu balsis sāka runāt.


tsˈaⁿ na matioñˈoom xˈiaaˈ, tsˈaⁿ na ticueeˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, tsˈaⁿ na wiˈñe ñequio xˈiaaˈ, tsˈaⁿ na sˈañe scuñe, tsˈaⁿ na matseiwendyeñe cheⁿnquii, tsˈaⁿ na matseijndaaˈñexco natia, tsˈaⁿ na ticatseitˈmaaⁿˈñe nnˈaⁿ na nda juu, 	 Viņi ir neslavas cēlāji, Dieva nīdēji, ķengātāji, augstprātīgi, lielīgi, ļaunumu izgudrotāji, nepaklausīgi vecākiem,


Luaa tuii. Quia na tyˈewindyoona tsjoom Jericó, joˈ wacatyeeⁿ cwii tsaⁿnchjaaⁿˈ ˈndyoo nato, macaaⁿ ljoˈ tjo̱o̱ñê nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Bet notika, kad Viņš tuvojās Jērikai, kāds aklais sēdēja ceļmalā un ubagoja.


Sa̱a̱ jeeⁿ ndyaˈ quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, na ˈo meiiⁿ na tyeⁿ ñejndyeˈntjomˈyoˈ nnom jnaⁿ, sa̱a̱ jeˈ ñequio na xcweeˈya nˈomˈyoˈ cwilaˈñˈoomˈndyoˈ ñˈoom na tˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Bet paldies Dievam, ka jūs, kas bijāt grēka vergi, no sirds esat kļuvuši paklausīgi tās mācības priekšrakstiem, kurai jūs tikāt padoti.


ˈÑeeⁿ juu na ticueeˈ tsˈom ja, meiⁿ ticoˈñom ñˈoom na mañequiaya, waa cwii na nncuˈxeⁿnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Ee xuee na macanda̱ majooti ñˈoom na jnda̱ seina̱ⁿya, joonaˈ nntuˈxeⁿnaˈ jom. 	 Kas mani nievā un manus vārdus nepieņem, tam ir savs tiesnesis. Vārdi, ko runāju, tie viņu tiesās pastarā dienā.


Jlaˈtyeⁿna jom, tyˈeñˈomna jom. Tyˈecatioona cwenta jom lˈo̱ nquii Poncio Pilato na juu cwiluiiñe gobiernom. 	 Un tie, saistījuši Viņu, aizveda un nodeva zemes pārvaldniekam Poncijam Pilātam.


Macanda̱ nquii Espíritu mañequiaaⁿ na cwitaˈndoˈ nnˈaⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Nchii cantyja ˈnaaⁿ seiina na laˈxmaⁿna na ljoˈ. Ñˈoom na mañequiaya cwiluiiñenaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu ndoˈ ncˈe juunaˈ joˈ na wandoˈ tsˈaⁿ. 	 Bet ja jūs redzēsiet Cilvēka Dēlu uzejam tur, kur Viņš iepriekš bija?


Nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaa Juan, jlaˈcandiina jom chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ. Quia joˈ tˈmaaⁿ wendye naⁿˈñeeⁿ. 	 Par visu šo Jānim paziņoja viņa mācekļi.


Ndoˈ quia na jnda̱ tcwaaˈâ taxˈee Jesús ˈndyoo Simón Pedro. Tsoom: —ˈU Simón jnda Jonás, ¿aa ja jndati ntyjiˈ nchiiti tsˈiaaⁿmeiⁿˈ na macheˈ? Tˈo̱o̱ⁿ, matsoom: —Mayuuˈ Ta, ntyjiˈ na ˈu wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya. Matso Jesús nnoom ñˈoom na wjaañoomˈ: —Quiaaˈ na nlcwaˈ canmaⁿ nchˈu cwentaya. 	 Kad nu viņi bija paēduši, Jēzus sacīja Sīmanim Pēterim: Sīmani, Jonas dēls, vai tu mani mīli vairāk nekā viņi? Tas Viņam sacīja: Tiešām, Kungs, Tu zini, ka es Tevi mīlu. Viņš sacīja tam: Gani manus jērus!


Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. Nncueˈntyjo̱ xjeⁿ ndoˈ jeˈ maweˈntyjo̱naˈ quia na nndye nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ jndye ja na cwiluiindyo̱ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿndyo̱ nñequia na nntaˈndoˈna. 	 Patiesi, patiesi es jums saku, ka nāk stunda, un tā tagad ir, kad miroņi dzirdēs Dieva Dēla balsi, un tie, kas dzirdēs, dzīvos.


Joˈ chii matseiquii tsˈo̱o̱ⁿ chaˈtso na matjo̱ⁿ cha nnteijndeiinaˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ cha mati nntoˈñoomna na macwjiˈnˈmaaⁿñê joona ncˈe Cristo Jesús, juu joˈ na jeeⁿ jndanaˈ ndoˈ na ticantycwii na matseixmaⁿ tsˈaⁿ juunaˈ. 	 Tāpēc es visu paciešu izredzēto dēļ, lai arī viņi sasniegtu pestīšanu, kas ir Kristū Jēzū, kopā ar debesu godību.


Ee xeⁿ tîcatseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom lˈo̱ nquii tsˈoomˈñeeⁿ, majndeiiticheⁿ cweˈ ˈu. 	 Jo ja Dievs nav saudzējis dabiskos zarus, tad taču arī tevi nesaudzēs.


Na luaaˈ tso tsaⁿˈñeeⁿ, jeeⁿ seichjooˈnaˈ tsˈom Herodes. Sa̱a̱ ncˈe na jnda̱ tqueⁿtyeeⁿ ñˈoomˈm ñequio na ndyecheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, joˈ chii tîcanda̱a̱ˈ tsˈoom na nntseichueeⁿˈeⁿ ñˈoom. 	 Un ķēniņš noskuma, bet zvēresta un to dēļ, kas bija pie galda, viņš negribēja to apbēdināt.


Ndoˈ na ñeˈcwii tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿna ñˈeⁿ Pablo na cwilˈana lˈaaliaa, joˈ chii ljooˈñê ñˈeⁿndyena. Ñeˈnaaⁿˈ tyolˈana tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 Un tā kā viņam bija tas pats amats, viņš palika pie tiem un strādāja. (Viņiem bija telšu taisītāju amats.)


Waa nawiˈ na mawino̱o̱ⁿya cwentaˈyoˈ, sa̱a̱ neiⁿya na ljoˈ matjo̱ⁿ ee cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ, ñequio seiiˈa matseicanda̱a̱ˈñenaˈ juu nawiˈ na teinom Cristo cwentaa nnˈaⁿ tmaaⁿˈ ˈnaaⁿˈaⁿ, na juu joˈ seiiⁿˈeⁿ tseixmaⁿnaˈ. 	 Tagad es priecājos savās ciešanās par jums, savā miesa papildinādams to, kas iztrūkst Kristus ciešanās, par Viņa miesu, kas ir Baznīca.


Jâ jnda̱ jliuuyâ Pablomˈaaⁿˈ jeeⁿcheⁿ ndyaˈ tia ljoˈ machˈeeⁿ. Tiaˈ macwjaaˈñê jâ nnˈaⁿ judíos chaˈwaa tsjoomnancue. Ndoˈ majuutyeeⁿ cwiluiiñê xqueⁿ ñˈoom quiiˈntaaⁿ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿ tsˈaⁿ na jnaⁿ tsjoom Nazaret. 	 Mēs atradām, ka šis cilvēks ir mēris un nemiera cēlājs starp visiem jūdiem visā pasaulē un Nācarieša sektas vadītājs,


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaaⁿ na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈo̱o̱ⁿya jo nnoom, na tquiaaⁿ na tandoˈxco Ta Jesucristo, nqueⁿ na cwiluiinê na mateixˈeeⁿ canmaⁿ ntsmeiiⁿˈeⁿ na tqueⁿtyeeⁿ ñˈoomxco ñˈeⁿ nioomˈm, 	 Bet miera Dievs, kas lielo avju Ganu, mūsu Kungu Jēzu Kristu, caur mūžīgās derības asinīm uzcēlis no miroņiem,


Juu Silvano ñˈeⁿ Timoteo ñˈeeⁿna ñˈeⁿndyo̱ na tyoñequiaayâ ñˈoom naya nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. Ñˈoomˈñeeⁿ nchii we ndiiˈ tseixmaⁿnaˈ, na waa xjeⁿ na majoˈndyo ndoˈ waa xjeⁿ na nchii joˈndyo juunaˈ. Cantyja ˈnaaⁿˈ jom, ñequiiˈcheⁿ tseixmaⁿ ñˈoomˈñeeⁿ ñˈoom na mayuuˈ. 	 Jo Dieva Dēls Jēzus Kristus, ko es un Silvans, un Timotejs jums sludinājām, nav rezē ‘jā’ un ‘nē’, bet Viņā bija ‘jā’.


Tsaⁿscu titseixmaaⁿ na nntseintycwiiˈñê nnom saaⁿˈaⁿ ee saaⁿˈaⁿ tseixmaⁿ cwenta jom, meiⁿ tsaⁿsˈa titseixmaaⁿ na nntseintycwiiˈñê nnom scoomˈm ee scoomˈm tseixmaⁿ cwenta jom. 	 Sievai nav varas pār savu miesu, bet vīram; tāpat arī vīram nav varas pār savu miesu, bet sievai.


Ndoˈ quia na cwitsjoom cwintyˈiaˈyoˈ na jeeⁿ neiⁿncooˈ nchquiu ˈndaa, cwinduˈyoˈ: “Jeˈ maxjeⁿ nncuaˈ.” ˈO nnˈaⁿ na tiñecwii mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ, jeeⁿ ya cwilaˈnoⁿˈyoˈ ˈnaaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ nchquiu na mˈaⁿ tsjo̱ˈluee sa̱a̱ tileicalaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ cwii ndyochˈeetinaˈ cantyja na cwitˈmo̱o̱ⁿ tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na cwintyˈiaˈyoˈ na matsˈaa. 	 Un rītā: šodien būs negaiss, jo debess ir sarkana un apmākusies.


Luaaˈ matsoom na maˈmo̱o̱ⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo na juu nntoˈñoom nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿñê. Ee xjeⁿˈñeeⁿ tjo̱o̱cheⁿ na nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom juu naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ, ee tyooweˈntyjo̱ xjeⁿ na nntseitˈmaaⁿˈñê Jesús. 	 Bet to Viņš sacīja par Garu, ko saņems tie, kas uz Viņu tic, jo Gars vēl nebija dots, tāpēc ka Jēzus vēl nebija pagodināts.


Meiⁿ xocatiom tsˈaⁿ winom xco tsˈom tjaⁿ na jnda̱ teilˈue, ee xeⁿ na luaaˈ ntsˈaa tsˈaⁿ, ntyˈiooˈ tjaⁿ, mana cwiwindaaˈñˈeⁿ juunaˈ ndoˈ mati nlcweˈ winom. Maxjeⁿ nntiom tsˈaⁿ winom tsˈom tjaⁿ xco ndoˈ laaˈtiˈ meiⁿ tjaⁿ xocwiˈndaaˈ meiⁿ winom. 	 Arī jaunu vīnu nelej vecos maisos, citādi maisi pārplīsīs; un vīns izlīs, un maisi ies bojā. Bet jaunu vīnu lej jaunos maisos, tad abi uzglabāsies.


Luaa waa na jnaⁿ ñˈoom naya cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo, Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jēzus Kristus, Dieva Dēla, Evaņģēlija sākums.


Cwiicheⁿ cwii ndiiˈ tionndaˈ Jesús lˈo̱o̱ⁿ cjooˈ luaˈnnom tsaⁿˈñeeⁿ. Quia joˈ nquiee ntyˈiaaˈ tsaⁿnchjaaⁿˈ ndoˈ mana nˈmaaⁿ, xueeya ntyˈiaaⁿˈaⁿ. 	 Tad Viņš atkal uzlika rokas uz tā acīm; un tas sāka redzēt. Un tas kļuva vesels, tā ka visu skaidri redzēja.


Juu ñˈoomtyeⁿ na tqueⁿjndyee Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio nnˈaⁿ Israel, jndaaˈ seijndaaˈñenaˈ chiuu nlaˈtˈmaaⁿˈndyena jom ndoˈ na nlˈana cwii wˈaaliaa. 	 Bija arī pirmajā (derībā) dievkalpojumu noteikumi un virszemes svētnīca.


Quia joˈ ˈo nnˈaⁿ na tia nnˈaⁿndyoˈ, xeⁿ manquiuˈyoˈ na nñeˈquiaˈyoˈ ˈnaⁿ na ya nda̱a̱ ndaˈyoˈ, majndeiiticheⁿ nquii Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee nñequiaaⁿ ˈnaⁿ na yaticheⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwitaⁿ nnoom. 	 Ja tad jūs, kas esat ļauni, protat saviem bērniem dot labas dāvanas, cik daudz vairāk jūsu Tēvs, kas debesīs, dos labu tiem, kas Viņu lūdz!


Sa̱a̱ jeˈ nnco̱ matsjo̱o̱ nndyeˈyoˈ: Calˈaˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿ na jndoo ˈo. Ndoˈ calaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwitaˈwiˈ ˈo. 	 Bet es jums saku: mīliet savus ienaidniekus, dariet labu tiem, kas jūs ienīst, un lūdziet Dievu par tiem, kas jūs vajā un godu laupa,


’Ja jndyo̱o̱ na jndyo̱cwjaaˈndyo̱ chom quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue. Ndoˈ toom cweˈ na cwiluii naljoˈ. 	 Es atnācu uguni mest uz zemi, un mana vēlēšanās ir, lai tā iedegtos.


Cwitana luantsa cantyja na tjeiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom joona ñequio lˈo̱ Moisés, tsaⁿ na ñejndiˈntjom nnoom, ndoˈ mati tana luantsa na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Catsmaⁿ na tjeiˈnˈmaaⁿñê joona. Matsonaˈ: ˈU Ta Tyˈo̱o̱tsˈom matseiˈxmaⁿˈñˈeⁿˈ chaˈtso nnom najnda̱. Jeeⁿ tˈmaⁿ tsˈiaaⁿ macheˈ, tjacantyja na ya joonaˈ. ˈU cwiluiindyuˈ na matsa̱ˈntjomˈ chaˈwaa tsjoomnancue. Chaˈtso cantyja ˈnaⁿˈ matseiˈxmaⁿˈ na matyˈiomyanaˈ ñequio na mayuuˈ. 	 Un tie dzied Dieva kalpa Mozus dziesmu un Jēra dziesmu, sacīdami: Lieli un brīnišķīgi ir Tavi darbi, Kungs Dievs, visvarenais! Taisni un patiesi ir Tavi ceļi, mūžības Ķēniņ!


Ndoˈ na luaaˈ tsoom, seichjooˈnaˈ tsˈom Herodes, sa̱a̱ cweˈ ncˈe ñˈomtyeⁿ na tjoomˈm nacjoomˈm ndoˈ ncˈe na ndyecheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, joˈ chii tsoom na quiana ljoˈ na macaⁿ yuscundyuaˈñeeⁿ. 	 Un ķēniņš noskuma; bet zvēresta un to dēļ, kas atradās pie galda, viņš pavēlēja dot.


Ee nchii nnom cwii tsˈaⁿ toˈño̱ⁿya juunaˈ meiiⁿ nchii cweˈ cwii tsˈaⁿ tˈmo̱ⁿ juunaˈ no̱o̱ⁿ, manquiiti Jesucristo tˈmo̱o̱ⁿ juunaˈ no̱o̱ⁿya. 	 Jo es pieņēmu to un iemācījos ne no cilvēka, bet no Jēzus Kristus caur atklāsmi.


Taxˈee Jesús nnoom: —¿Aa waa na nntsaˈ ja? Tˈo̱ tsaⁿnchjaaⁿˈ, tsoom: —Jeeⁿ ˈu Ta, lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na nleitquioya. 	 Un Jēzus, uzrunādams, sacīja viņam: Ko tu gribi, lai es tev daru? Bet aklais sacīja Viņam: Mācītāj, lai es redzu!


’Tyolaˈneiⁿ nnˈaⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tqueⁿ Moisés, ñequio ñˈoom ndyuee profetas hasta quia na tyjeeˈ Juan. Quia ljoˈcheⁿ jnaⁿnaˈ na cwiwineiⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. Ndoˈ jeˈ jeˈ jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na ticwii cwii tsˈaⁿ matseijndeii cha nnda̱a̱ nncjaaquieeˈñe cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Bauslība un pravieši turpinājās līdz Jānim; no tā laika tiek sludināta Dieva valstība, un katrs ar spēku laužas tanī.


Quia joˈ jleinom cwii tsˈaⁿˈñeeⁿ, jndyoñˈoom cwii ˈnaⁿ na ya mawˈanaˈ ndaa. Nchjeeñê juunaˈ naquiiˈ winom na ta̱. Tjaaˈñê juunaˈ nnom cwii tsˈoom, chii tyˈioom juunaˈ ˈndyoo Jesús na cateiiˈñe. Tsoom: —Cwa jeˈ nntyˈiaaya aa nncwjeeˈcañoom Elías na nncwjiiˈñe jom na ñoom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Bet viens aizsteidzās un, piesūcinājis sūkli etiķī un piestiprinājis to niedrei, deva Viņam dzert, sacīdams: Pagaidiet, redzēsim, vai Elijs nāks un noņems Viņu.


Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ nnoom, tso: “Ja cho̱jnaⁿ cwii siaⁿnto ncjo seitye.” Ndoˈ tsoom nnom: “Luaa coˈñomˈ tsom na teiljeii cwanti chujnaⁿˈ. Queⁿndyuˈ, cajmaⁿˈ, catseiljeiˈxcoˈ na ñeˈwenˈaaⁿ nchooˈ qui ncjo chujnaⁿˈ.” 	 Un tas viņam sacīja: Simts mucu eļlas. Un viņš tam sacīja: Ņem savu parāda zīmi, apsēsties tūlīt un raksti piecdesmit!


tjeiˈnˈmaaⁿñê jaa, nchii ncˈe na ñelˈaaya yuu na matyˈiomyanaˈ, sa̱a̱ ncˈe na wiˈ tsˈoom jaa. Tjeiˈnˈmaaⁿñê jaa na seiljoomˈm jaa na tuiindyo̱xco̱o̱ cha cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu nlaxmaaⁿya nnˈaⁿ na cwitaˈndoˈ xco. 	 Tad Viņš mūs izglāba ne mūsu taisnīgo darbu dēļ, kurus padarījām, bet savas žēlsirdības dēļ, caur atdzimšanu ūdenī un atjaunošanos Svētajā Garā,


Matseisˈandyuˈ na maleiñˈoomˈ ljeii na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Moisés, sa̱a̱ quia matseiˈtjo̱o̱ndyuˈ jo nnom juunaˈ, ¿aa nchii majuˈcjeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Tu lepojies ar likumu, bet, pārkāpdams to, tu pulgo Dievu?


Ndoˈ teiño̱o̱ⁿ nacañoomna, tjaaⁿ chaˈna tquia na nncjuˈ tsˈaⁿ cwii tsjo̱ˈ. Tcoomˈm xtyeeⁿ ndoˈ seineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un Viņš attālinājās no tiem akmens metiena tālumā un, ceļos nometies, lūdza Dievu,


Mantyja tsu tycu lepra. Mana ljuuˈ tjaaⁿˈaⁿ chaˈwaañê. 	 Un kad Viņš to pateica, tūdaļ spitālība no tā nozuda; un viņš kļuva tīrs.


Ndoˈ ñequieendye naⁿ na taˈndoˈ, tyolue: —Amén. Ndoˈ joo ntquiuu nchooˈ ñequiee nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye taˈna cantyena, tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena nqueⁿ na tjaa yuu nntycwii na wanoomˈm. 	 Un četri dzīvnieki sacīja: Amen! Bet divdesmit četri sentēvi metās zemē uz sava vaiga un pielūdza To, kas dzīvo mūžīgi mūžos.


Jaa tyootoˈño̱o̱ⁿya juu na mˈaaⁿˈ nˈom nnˈaⁿ na tyoolaˈxmaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Jaa cwitoˈño̱o̱ⁿya Espíritu na mañequiaaⁿ cha nnda̱a̱ nlaˈno̱o̱ⁿˈa chaˈtso na cweˈyu na mañequiaaⁿ na cwicandaaya. 	 Bet mēs neesam saņēmuši šīs pasaules garu, bet to Garu, kas ir no Dieva, lai mēs zinātu, ko Dievs mums dāvājis.


Quia na tueˈ Cristo, ñejom ndiiˈ tueeⁿˈeⁿ cwentaa jnaaⁿ nnˈaⁿ, meiⁿ tacaⁿnaˈ na cueˈnnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ jeˈ na wanoomˈm, wanoomˈm cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo, mirdams grēkam, Viņš ir miris reiz par visām reizēm, bet dzīvodams Viņš dzīvo Dievam.


Nnˈaⁿ na luaaˈ laˈxmaⁿ, matseijomnaˈ joona chaˈna tyuaa na ya cwiwicandiˈ ndaaluaaˈ na cwiquioo cjooˈnaˈ, xeⁿ ya cwiweˈ ntjom na nleilˈueeˈñe tsˈaⁿ na tyochˈee tsˈiaaⁿ, maˈmo̱ⁿnaˈ na matioˈñaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom tyuaaˈñeeⁿ, 	 Jo zeme, kas uzsūc sevī bieži līstošo lietu un audzē stādus, noderīgus tiem, kas to apstrādā, saņem Dieva svētību;


Sa̱a̱ ˈo jeˈ nnˈaⁿya na jeeⁿ jnda ntyjiiya, caljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ naquiiˈ juu na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ na ljuˈ tseixmaⁿnaˈ. Calaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio juu najndeii na matseixmaⁿ Espíritu Santo. 	 Bet jūs, vismīļie, stiprinieties savā vissvētajā ticībā un lūdziet Dievu Svētajā Garā!


Tintjomˈyoˈ chaˈcwijom na nnquioo cwii teincoˈ ee nntˈuiinaˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ chaˈwaa nnom tsjoomnancue. 	 Jo kā valgs tā nāks pār visiem, kas dzīvo virs zemes.


Mati Marcos, Aristarco, Demas ñequio Lucas, nnˈaaⁿya na cwilaˈjomndye ñˈeⁿndyo̱ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un Marks, Aristarhs, Dēma un Lūkass, mani palīgi.


Quia joˈ seitiaˈ Jesús jndyetiaˈñeeⁿ. Tsoom: —Catseicheⁿˈ. Caluiˈ naquiiˈ tsˈom tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 Un Jēzus tam piedraudēja, sacīdams: Ciet klusu un izej no šī cilvēka!


Joˈ chii tˈo̱o̱na nnoom: —Jâ ticaliuuyâ yuu jnaⁿyuu najndeii Juan na tyotseitsˈoomñê nnˈaⁿ. 	 Un viņi atbildēja: Mēs nezinām, no kurienes.


’Macaⁿˈa naya njomˈ cantyja ˈnaaⁿna, nchii cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue. Ja macaⁿˈa na cateijndeiˈ joo na jnda̱ tquiaaˈ lˈo̱o̱ya, ee cwilaˈxmaⁿna cwentaˈ. 	 Es lūdzu par viņiem. Es nelūdzu par pasauli, bet par tiem, ko Tu man devi, jo viņi ir Tavi.


Ee tjaa ˈñeeⁿ jaa cˈoom na wandoˈ cweˈ ee na lˈue tsˈom nquii, ndoˈ tjaa ˈñeeⁿ jaa cˈoom na nncueˈ ee na lˈue tsˈom nquii. 	 Jo neviens no mums nedzīvo sev, un neviens nemirst sev.


Ñeˈcataˈxˈa̱a̱yâ njomˈ, Ta, quia na nntaˈndoˈxco chaˈtso nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, quia joˈ ¿ˈñeeⁿ cwiindye joona na nluii scuuˈ yuscuˈñeeⁿ? Ee jom ñetˈoom scuu chaˈtso na ntquieeˈndye naⁿˈñeeⁿ. 	 Tad nu augšāmceļoties, kad viņi augšāmcelsies, kuram no viņiem šī sieva piederēs, jo septiņiem tā bijusi sieva?


Jnda̱ na jndii Jesús ñˈoomwaaˈ, tsoom nnom Jairo: —Tintyˈueˈ, macanda̱ na catseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱, quia joˈ nnˈmaⁿ nomjndaˈ. 	 Bet Jēzus, dzirdējis šos vārdus, sacīja meitiņas tēvam: Nebīsties, tikai tici, un viņa tiks glābta!


¿Yuu waa jeˈ na nnda̱a̱ nntseisˈañe cheⁿnquii tsˈaⁿ? Tquia jnda̱ tquieˈnaˈ joˈ. ¿Chiuu na ljoˈ? ¿Aa ee cwilaˈcanda̱a̱ˈndyo̱ ljoˈ na matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés? Meiⁿchjoo nchii joˈ, tomti ee na cwilaˈyuˈya cwii nˈo̱o̱ⁿya ñequio Jesucristo. 	 Kur paliek tava dižošanās? Tā ir izslēgta. Ar kādu likumu? Darbiem? Nē, bet ar ticības likumu.


Ndoˈ jnda̱ tsoom na luaaˈ, tˈmo̱o̱ⁿ lˈo̱o̱ⁿ ñequio tseiˈntsqueeⁿˈeⁿ nda̱a̱yâ. Ndoˈ tquiaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿyâ na ntyˈiaanndaaˈâ jom. 	 Un Viņš, to pateicis, tiem rādīja rokas un sānus. Tad mācekļi, redzēdami Kungu, kļuva līksmi.


Ndoˈ tso Espíritu nnom Felipe: —Catseicandyooˈndyuˈ nacañoomˈ tornomwaaˈ. Catseijomndyuˈ ñˈeⁿ tsˈaⁿ na maleiñˈoom juunaˈ. 	 Tad Gars sacīja Filipam: Ej un piebiedrojies šiem ratiem!


Yocheⁿ na matseineiiⁿ na ljoˈ, jndyocue cwii nchquiu na seicata̱ˈnaˈ joona. Ndoˈ jeeⁿ nioom tyuena na tjaaˈñenaˈ joona naquiiˈ nchquiuˈñeeⁿ. 	 Viņam tā runājot, parādījās mākonis un apēnoja viņus; un tie izbijās, kad mākonis viņus apklāja.


Ticwii cwii ndaanda̱a̱na nncueeˈñê. Taxocwjena joˈ joˈ. Taxocˈomna na chjooˈ nˈomna, meiⁿ taxocatyueena, meiⁿ na taxoquiitinaˈ joona. Ee jnda̱ teinom cantyja na ñetjoomna najndyee. 	 Un Dievs noslaucīs katru asaru no viņu acīm, un nebūs vairs nāves, ne bēdu, ne vaidu, ne sāpju, jo bijušais pagājis.


ee manquiiti Tsotya̱ya mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom ˈo, ncˈe na jnda nquiuˈyoˈ ja ndoˈ jnda̱ macwilayuˈyoˈ na jnaaⁿya na mˈaaⁿ. 	 Jo Tēvs pats jūs mīl, tāpēc ka jūs mani esat mīlējuši un ticējuši, ka es esmu no Tēva nācis.


Jeˈ maˈmo̱o̱ⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa na jnda̱ jndyo nquii na macwjiˈnˈmaaⁿˈñe jaa, Jesucristo. Jom seityueeⁿˈeⁿ na jndeii na matseixmaⁿ juu na machˈee na cwiwje nnˈaⁿ. Cantyja ˈnaaⁿˈ juu ñˈoom naya na cwiñequiaaya cwitoˈñoom nnˈaⁿ na ticantycwii na cwitaˈndoˈna. 	 Bet tagad tā kļuvusi redzama, parādoties mūsu Pestītājam Jēzum Kristum, kas uzvarēja nāvi, bet evaņģēlijā apgaismoja dzīvību un neiznīcību.


Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, cwii lqueeⁿ na cwiquioo, xeⁿ ticjaaquieeˈnaˈ quiiˈ tsˈo yuu na nntseijomnaˈ chaˈcwijom na nncueˈnaˈ, cwiljonaˈ na ñenquiinaˈ. Sa̱a̱ xeⁿ nnomˈ tsˈaⁿ juunaˈ quiiˈ tsˈo yuu na matseijomnaˈ na nncueˈnaˈ, quia joˈ majndye nncueˈ nntsˈaanaˈ. 	 Patiesi, patiesi es jums saku: ja kviešu grauds neiekrīt zemē un nenomirst,


Ndoˈ joo na matseixmaⁿ tsjoomnancue na cwilaqueeⁿ nˈom nnˈaⁿ, mawjaatseicjenaˈ, ñequio chaˈtso natia na queeⁿ nˈom nnˈaⁿ na matseixmaⁿnaˈ. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na machˈee yuu na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, ticantycwii na wandoˈ. 	 Un pasaule un viņas kārība pāriet, bet kas izpilda Dieva gribu, paliek mūžīgi.


Ndoˈ quia jnda̱ tyˈioom sondaro jom tsˈoomˈnaaⁿ, tyoˈoona xˈiaa na nntyˈiaana ˈñeeⁿ nleijnoomˈ cwii cwii liaⁿˈaⁿ. Ndoˈ na luaaˈ tuii seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na seiljeii profeta. Tso: “Tyoˈoona xˈiaa na nntyˈiaana ˈñeeⁿ joona nleijnoomˈ cwii cwii liaya.” 	 Bet kad tie bija Viņu krustā piesituši, tie lozējot izdalīja Viņa drēbes, lai izpildītos pravieša priekšsludinājums, kas saka: Viņi izdalīja manas drēbes un par maniem svārkiem meta kauliņus.


Quia na ntyˈiaaˈtquiaaⁿ Jesús, jndyoleinoom, tjantyjaaⁿˈaⁿ tcoomˈm xtyeeⁿ jo nnom. 	 Bet ieraudzījis Jēzu tālumā, tas pieskrēja un pielūdza Viņu.


Mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwiteixˈee juu, ndoˈ na cwijndooˈna tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ hasta nncueˈntyjo̱ chu na jnda̱ seijndaaˈñe tsotyeeⁿ. 	 Bet līdz tēva nozīmētajam laikam viņš padots aizbildņiem un pārvaldniekiem.


Ndoˈ quia na jnda̱ tsoom na luaaˈ, tjoomˈm jndye nda̱a̱yâ. Tsoom: —Catoˈñoomˈyoˈ Espíritu Santo. 	 To pateicis, Viņš dvesa un sacīja tiem: Saņemiet Svēto Garu!


Tsoom: —Mañequiaanaˈ na neiiⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈno̱ⁿˈ na ntyˈiaandye jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ee naⁿˈñeeⁿ cwilaˈjomndyena cantyja na matsa̱ˈntjoom. 	 Svētīgi ir garā nabadzīgie, jo viņu ir debesvalstība.


Ndoˈ na jaawixuee ntyee na cwiluiitquiendye tjomndyena ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsjoom ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio chaˈtso naⁿmanˈiaaⁿ cwentaa nnˈaⁿ judíos. Jlaˈjndaaˈndyena. Jnda̱ joˈ jlaˈtyeⁿna Jesús, tyˈeñˈomna jom. Tyˈecatioona cwenta jom lˈo̱ Pilato. 	 Un tūdaļ rīta agrumā augstie priesteri ar vecajiem un rakstu mācītājiem, un visa augstā tiesa apspriedās; un tie, saistījuši Jēzu, aizveda Viņu un nodeva Pilātam.


Tyolˈua̱a̱yâ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tsjoomˈñeeⁿ ndoˈ quia jliuuyâ joona ljooˈndyô̱ ñˈeⁿndyena cwii ntquieeˈ xuee. Joona jnda̱ tˈmo̱ⁿ Espíritu Santo nda̱a̱na ljoˈ nntjom Pablo, joˈ chii tyoluena nnoom na tincjaⁿ Jerusalén. 	 Atraduši mācekļus, mēs tur palikām septiņas dienas. Tie, Gara pamudināti, sacīja Pāvilam, lai viņš neiet uz Jeruzalemi.


cha ñeˈcwii nlaˈxmaⁿna, chaˈxjeⁿ ˈu Tsotya̱ya ñeˈcwii cwiluiindyuˈ ñˈeⁿndyo̱, ndoˈ ja ñeˈcwii cwiluiindyo̱ ñˈeⁿndyuˈ. Ee na ljoˈ mati joona nnda̱a̱ nlaˈxmaⁿna na ñeˈcwii cwiluiindyena ñequiondyo̱ jaa. Quia joˈ nlaˈyuˈ nnˈaⁿ tsjoomnancue na ˈu jñomˈ ja. 	 Lai visi būtu vienoti, kā Tu, Tēvs, manī un es Tevī; un lai viņi būtu mūsos vienoti; lai pasaule ticētu, ka Tu mani esi sūtījis.


Quia joˈ tioom lˈo̱o̱ⁿ nacjooˈ, mantyja jliuu naxeⁿˈ. Ndoˈ tyotseitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un Viņš uzlika tai rokas; un tūdaļ tā uzcēlās un godināja Dievu.


Ee tquiaañê na tueeⁿˈeⁿ cha ntioom na choˈjnaⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ cha nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿndyena, teitquiooˈ na joˈ quia na tueˈntyjo̱ xjeⁿ. 	 Kas sevi nodeva, lai būtu izpirkšanas maksa par visiem un liecība īstā laikā.


Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê: —Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ na mayuuˈcheⁿ jeeⁿ jndeiˈnaˈ ncjuˈcjeñe cwii tsaⁿtya na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom jom. 	 Bet Jēzus sacīja saviem mācekļiem: Patiesi es jums saku: bagātam grūti ieiet debesvalstībā.


Sa̱a̱ quia cwilcweˈ tsˈom tsˈaⁿ jnaaⁿˈ na nntioñe lˈo̱ nquii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom, matseicanaaⁿñenaˈ na nntseiˈno̱ⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Bet tikko kāds atgriežas pie Kunga, sega tiek noņemta.


Waa ñˈoom na cwilue ntˈom ncˈiaaˈyoˈ na matseiteincuuˈndyo̱ ndoˈ na jeeⁿ jnda̱ ñˈoom cho carta ˈnaⁿya. Mati cwiluena quia mawa̱ na mˈaⁿˈyoˈ quia joˈ cwiwitquiooˈ na ja tsˈaⁿ na meiⁿ cweˈ tiˈnaaⁿˈto meiⁿ tiˈnaⁿya na nntseichuˈa ñˈoom. 	 Jo tie gan saka, ka viņa vēstules ir svarīgas un spēcīgas, bet viņa personīgā uzstāšanās ir vāja, un viņa runa nenozīmīga.


Ee yuu na cwilaˈweˈyoˈ naya na cwilatjomˈyoˈ, joˈ joˈ ntyjaaˈ nˈomˈyoˈ. 	 Jo kur tava manta, tur ir arī tava sirds.


Cwii xuee Pedro ñˈeⁿ Juan ljoˈyu tyˈena watsˈom tˈmaⁿ na ndyee na matmaaⁿ xjeⁿ na cwiˈoolaˈneiⁿ nnˈaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Pēteris un Jānis gāja svētnīcā ap devīto lūgšanas stundu.


Maluaaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ jeˈ, na Tyˈo̱o̱tsˈom xcwe machˈeeⁿ quia na mañequiaaⁿ na caliu nnˈaⁿ na matsa̱a̱ⁿˈa̱ⁿ joona na tjaa jnaⁿ laˈxmaⁿna jo nnoom, ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈomna ñequio Jesús. 	 Dievišķā pacietībā, lai tagadējā laikā parādītos Viņa taisnība; pats būdams taisnīgs, attaisnotu to, kas tic uz Jēzu Kristu.


Jnda̱ tsoom na luaaˈ toˈñoom tyooˈ. Tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jo nda̱a̱ chaˈtso naⁿˈñeeⁿ. Jnda̱ joˈ tyjeeⁿ juunaˈ, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na macwaaⁿˈaⁿ. 	 To pateicis, viņš paņēma maizi, visu priekšā pateicās Dievam un, to pārlauzis, sāka ēst.


Quia na cwilˈana na ljoˈ, quia joˈ chaˈtso ntquiuu nchooˈ ñequiee naⁿ na cwiluiitquiendye cwitaˈna cantyena jo nnom nqueⁿ na wacatyeeⁿ tio. Cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena jom na tjaa yuu cantycwii na wanoomˈm. Cwitsa̱ˈna corona ˈnaaⁿna jo nnom tio. Cwiluena: 	 Tad divdesmit četri sentēvi metās zemē Tā priekšā, kas sēž tronī, un pielūdza To, kas dzīvo mūžīgi mūžos, un nolika troņa priekšā savus kroņus, sacīdami:


’Joˈ chii xeⁿ nntso cwii tsˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ: “Cantyˈiaˈyoˈ ljo mˈaaⁿ nquii na cwiluiiñe Cristo”, oo nntso tsˈaⁿ: “Cantyˈiaˈyoˈ, laˈñeⁿ mˈaaⁿ”, tilayuˈyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Ja tad kāds jums sacītu: Lūk, še vai tur ir Kristus, neticiet!


Quia na jlueeⁿˈeⁿ naquiiˈ ndaa mantyjacheⁿ ntyˈiaaⁿˈaⁿ na seicanaaⁿñenaˈ tsjo̱ˈluee. Jndyocue Espíritu Santo chaˈcwijom catuˈ. Jndyocaljo nacjoomˈm. 	 Un tūdaļ, izkāpdams no ūdens, viņš redzēja atvērtas debesis un Svēto Garu baloža veidā nolaižamies un paliekam pār Viņu.


Ndoˈ tyˈioom tsˈiaaⁿ ja na catsˈaaya na cˈooliu nnˈaⁿ chiuu nncwjiˈnˈmaaⁿñê ˈo nnˈaⁿ na nchii tuiindyoˈ judíos. Quia na jnaⁿjndyeecheⁿnaˈ na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtsoti na maniom seijndaaˈñê na luaaˈ nncuaa, sa̱a̱ hasta quia jeˈcheⁿ matseicano̱o̱ⁿ na ljoˈ, 	 Un apgaismot visus, kā izpildās noslēpums, kas no mūžiem bija apslēpts pie Dieva, kas visu radījis,


Tsjoomˈñeeⁿ tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na matseiyuˈ na jndyu Ananías. Tsaⁿˈñeeⁿ tcoˈnaˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ Ta Jesús. Seineiⁿ matso: —Ananías. Tˈo̱o̱ⁿ, matsoom: —Luaa ja Ta. 	 Bet Damaskā bija kāds māceklis, vārdā Ananija; un Kungs parādībā viņu uzrunāja: Ananij! Un tas sacīja: Šeit es esmu, Kungs.


Sa̱a̱ quia na tyˈentyjaaˈna Jesús, jliuna na jnda̱ tueeⁿˈeⁿ. Tatîcatomna ndeiˈncˈeeⁿ. 	 Bet kad viņi nogāja pie Jēzus un redzēja, ka Viņš jau miris, tie nelauza Viņa stilbkaulus,


Ndoˈ tjaaˈnaⁿ watsˈom ntyˈiaya tsjoomˈñeeⁿ, ee nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom na tseixmaⁿñˈeeⁿ chaˈtso nnom najnda̱, ñequio nquii Catsmaⁿ, joona cwiluiindyena watsˈom cwentaaˈ tsjoomˈñeeⁿ. 	 Un svētnīcu es tanī neredzēju, jo Kungs, visvarenais Dievs, un Jērs ir tā svētnīca.


Quia joˈ tso Jesús nnom fariseoˈñeeⁿ: —Aa ndiˈ, Simón, waa cwii na ñeˈcatsjo̱o̱ njomˈ. Tˈo̱ Simón, tsoom: —Ta, catsuˈ nndii. 	 Un Jēzus atbildēja un sacīja viņam: Sīman, man tev kas sakāms. Bet viņš teica: Mācītāj, saki!


Tqueeⁿˈndyena Pedro ñˈeⁿ Juan ndoˈ tsa̱ˈna naⁿˈñeeⁿ quiiˈntaaⁿna. Jluena: —¿ˈÑeeⁿ tquiaa na jnda̱ˈyoˈ, ndoˈ ˈñeeⁿ tsˈaⁿ xueeˈ cwileiˈñˈomˈyoˈ na luaaˈ cwilˈaˈyoˈ? 	 Un tie, novietojuši viņus vidū, jautāja: Ar kā spēku vai kā vārdā jūs to darījāt?


Tjaquieeˈ Jesús waaˈ Pedro. Ljeiiⁿ na waa sta̱xeeⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ cjooˈ jnduu. Matseiconaˈ juu. 	 Un kad Jēzus atnāca Pētera mājā, Viņš redzēja tā sievasmāti guļam drudzī.


Ndoˈ tˈuena jom, tjeiiˈna jom nnom ntjom. Joˈ joˈ jlaˈcueeˈna jom. 	 Un tie sagrāba viņu, izmeta no vīna dārza ārā un nogalināja.


Chaˈna quiajmeiⁿˈ matjanndaˈ patromˈñeeⁿ quiiˈ tsjoom. Ljeiiⁿ ntˈomcheⁿ naⁿntjom. Ndoˈ majoˈti sˈaaⁿ chaˈna ndyee na matmaaⁿ. 	 Un viņi aizgāja. Atkal viņš izgāja ap sesto un devīto stundu un darīja tāpat.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ jeeⁿ tyocantyjaaˈ nˈomna na nncwjeeˈ juu Cristo. Joˈ chii tyomˈaaⁿˈ nˈomna cantyja ˈnaaⁿˈ Juan, ¿aa nntsˈaacheⁿnaˈ na jom cwiluiiñê Cristo? 	 Bet kad ļaudīm likās un viņi savās sirdīs domāja par Jāni, vai viņš nav Kristus,


Yuu na nncjaaqueⁿˈeⁿ canduˈyoˈ nnom tsˈaⁿ na waaˈ: “Luaa matso nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom jaa: ¿yuu waa cuarto na nlcwaaˈa na nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ xuee pascua ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿndyo̱?” 	 Un kur viņš ieies, tur sakiet nama kungam, ka Mācītājs jautā: kur ir man telpa, kur es ar saviem mācekļiem varētu ēst Lieldienu jēru?


Niom ndyee nnom na waa ndoˈ waanaˈ: na matseiyuˈya tsˈom tsˈaⁿ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, na macantyjaaˈ tsˈom tsˈaⁿ ñˈeⁿ jom ndoˈ na mˈaaⁿ na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom jaa, sa̱a̱ tˈmaⁿti naquiiˈ ntaaⁿ ndyee nmeiiⁿˈ, juu na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom nnˈaⁿ. 	 Bet tagad paliek ticība, cerība, mīlestība, šīs trīs; bet lielākā no tām ir mīlestība.


Joˈ chii cˈoomˈya nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na sˈaa Jesús na tyotseiquii tsˈoom ñequio nnˈaⁿ jnaⁿ na tyoˈoo nacjoomˈm cha tilaˈnchqueeⁿˈndyoˈ meiⁿ ticantycwii na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ na wiˈ na cwiwinomˈyoˈ. 	 Vērojiet To, kas panesa tādas vajāšanas, ko grēcinieki vērsa pret Viņu, lai jūs nepagurtu un nekļūtu vāji savā garā!


Ee jnda̱ macwindya̱a̱yâ na mati ˈo cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Jesucristo, ndoˈ na jnda nquiuˈyoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo dzirdējām, kāda ir jūsu ticība uz Jēzu Kristu un jūsu mīlestība uz visiem svētajiem.


ndoˈ quia cwilaxmaⁿˈyoˈ joˈ cˈomˈyoˈ na queⁿndyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ xjeⁿ, ndoˈ ñequio juu joˈ, cˈomˈyoˈ na nioomˈcheⁿ nˈomˈyoˈ, ndoˈ ñequio juu joˈ, quiandyoˈ na nleitquiooˈ na mˈaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 Atzīšanā atturību, atturībā pacietību, pacietībā dievbijību,


Jnda̱ joˈ tja Jesús chaˈtso njoom ntˈmaⁿ ñequio njoom nchˈu na tyoñequiaaⁿ ñˈoom. Tyotseicañeeⁿ nnˈaⁿ ñˈoom naya cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na canchooˈwe ñˈeⁿñê. 	 Un pēc tam notika, ka Viņš apstaigāja pilsētas un miestus, mācīdams un sludinādams Dieva valstību, un tie divpadsmit bija ar Viņu,


Sa̱a̱ quia jnda̱ jnda̱a̱ˈ ndyee xuee waljooˈ xcwe na nncwindyuaa seiˈtsˈo ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ, quia joˈ nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nnquioonndaˈ jndyeena, nntaˈndoˈnndaˈna. Mantyja nncwintyjeeˈyuna ndoˈ jeeⁿ ndyaˈ nntyue nnˈaⁿ na nntyˈiaa na ljoˈ nluii. 	 Un pēc trīs ar pus dienām dzīvības gars no Dieva iegāja viņos. Un viņi cēlās savās kājās; un lielas bailes uznāca tiem, kas viņus redzēja.


Ndoˈ sa̱ˈntjom Pilato na teiljeii cwii ñˈoom na tyˈiom sondaro xqueⁿ tsˈoomˈnaaⁿ. Ñˈoomˈñeeⁿ matsonaˈ: “Luaa Jesús, tsˈaⁿ Nazaret na cwiluiiñe rey na matsa̱ˈntjom nnˈaⁿ judíos.” 	 Bet Pilāts uzrakstīja arī uzrakstu un uzlika krustā. Un uzrakstīts bija: Jēzus Nācarietis, jūdu Ķēniņš.


Cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaa na matseina̱ⁿ cantyja ˈnaaⁿ ntyee, luaa ñˈoom na tˈmaⁿti tseixmaⁿnaˈ na chaˈtso. Cristo matseixmaaⁿ tyee na tjacantyja na cwiluiitˈmaⁿñê cwentaaya. Jnda̱ tjaaⁿ cañoomˈlueecheⁿ. Jeˈ mawacatyeeⁿ ntyjaaˈ tsˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya na macwiluiitˈmaⁿñê, 	 Bet galvenais tanī, kas pārrunājams, ir tas, ka mums tāds augstais priesteris, kas debesīs nosēdies Majestātes troņa labajā pusē,


Mati jndyo Cristo cha nnˈaⁿ na nchii judíos nnda̱a̱ nlaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom joona. Ee matso ñˈoomˈm na teiljeii: Maxjeⁿ nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ ˈu quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos. Nntaya luantsa na nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ ˈu. 	 Bet pagāni godina Dievu žēlsirdības dēļ, kā rakstīts: Tāpēc es slavēšu Tevi, Kungs, starp tautām un dziedāšu Tavam vārdam.


Mantyja seityuaaⁿˈaⁿ, tjaquieeˈnnaaⁿˈaⁿ na mˈaaⁿ rey Herodes, tsoom: —Ja lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na majeˈndyo quiaaˈ no̱o̱ⁿ cwii xio na njom xqueⁿ Juan, tsaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ. 	 Un kad viņa tūlīt steigšus iegāja pie ķēniņa, tā prasīja, sacīdama: Es gribu, ka tu tūdaļ dotu man bļodā Jāņa Kristītāja galvu.


Ee jaa tiñeˈcwii ndyuaa jnaaⁿya. Ntˈomndyo̱ jnaaⁿ ndyuaa Partia, ntˈomndyo̱ Media, Elam ñˈeⁿ Mesopotamia, tsˈo̱ndaa Judea ñˈeⁿ Capadocia, mati Ponto ñˈeⁿ ndyuaa Asia. 	 Partieši un mēdieši, un elamitieši, un kas dzīvo Mezopotāmijā, Jūdejā un Kapadokijā, Pontā un Āzijā.


Meiⁿˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na macaⁿ cwii ˈnaⁿ njomˈ, quiaaˈ. Ndoˈ xeⁿ tjañˈoom tsˈaⁿ ˈnaⁿˈ ndoˈ tiñeˈcatseilcweeⁿˈeⁿ juunaˈ, tintseincjooˈndyuˈ na calcweˈnaˈ. 	 Bet dodi katram, kas tevi lūdz, un neatprasi to, kas tavs, no tā, kas to atņem!


Ee ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsonaˈ: “¿ˈÑeeⁿ tsˈaⁿ jnda̱ seiˈno̱ⁿˈ chiuu na mˈaaⁿˈ tsˈom Nquii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom jaa? ¿ˈÑeeⁿ tsˈaⁿ nnda̱a̱ nntseijndo̱ˈ tsˈoom?” Sa̱a̱ jaa laxmaaⁿya juu na mˈaaⁿˈ tsˈom Cristo. 	 Jo kas ir izpratis Kunga prātu, lai Viņu pamācītu? Bet mums ir Kristus prāts.


Majuu xjeⁿˈñeeⁿ tquieˈcañom nnˈaⁿ fariseos na mˈaaⁿ na ñeˈcalˈana xjeⁿ jom. Taˈxˈeena nnoom: —¿Aa matsa̱ˈntjomnaˈ na tsaⁿsˈa nntseityueeⁿˈeⁿ ljeii na tocoom ñˈeⁿ scoomˈm? 	 Un farizeji pienāca un, Viņu kārdinādami, jautāja: Vai vīrs drīkst šķirties no sievas?


Isaí tsotye David tsaⁿ na tyoluiiñe rey, David toˈñoom scuuˈ tsˈoo Urías, tˈoom ndana Salomón. 	 Ķēniņš Dāvids dzemdināja Salomonu no tās, kas bija Ūrija;


Calaˈno̱ⁿˈyoˈ naljoˈ ndoˈ cˈoomˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tiempo na mˈaaⁿya jeˈ. Matseijomnaˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ chaˈcwijom na cwindaˈyoˈ. Joˈ chii calcwiˈyoˈ ee jeˈ mandyooˈti mˈaaⁿnaˈ na nluiˈnˈmaaⁿndyo̱, nchiiti quia jlayuuˈjndya̱a̱ ñˈoomˈm. 	 Un izprotiet šo laiku, jo mums jau pienākusi stunda celties no miega; un mūsu pestīšana tagad ir tuvāk nekā tad, kad kļuvām ticīgi.


Ee juu na cwitjeiiˈ nnˈaⁿ tsjoomnancue cwenta na jndo̱ˈ nˈomna, Tyˈo̱o̱tsˈom macwjeeⁿˈeⁿ cwenta na ntjeiⁿ joˈ. Ee waa ñˈoomˈm na teiljeiinaˈ na matsonaˈ: “Nntˈuii Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ ñequio mañejuu na jndo̱ˈ nˈomna”. 	 Jo šīs pasaules gudrība ir Dievam neprātība. Jo ir rakstīts: Es notveršu gudros viņu viltībā.


Quia joˈ tcaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ chom. Jndeii tjaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ wˈaancjo. Cwiteiñê na tyˈueeⁿ. Cweˈ seiquiooñetoom jo nnom Pablo ñˈeⁿ Silas. 	 Paprasījis ugunu, viņš iegāja iekšā un trīcēdams krita Pāvilam un Sīlam pie kājām.


Quia joˈ Pablo ñequio nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê jluiˈna tsjoom Pafos. Tuo̱na wˈaandaa. Tyˈena, tquiena tsjoom Perge ndyuaa Panfilia. Joˈ joˈ ˈndii Juan joona, tjalcweeⁿˈeⁿ Jerusalén. 	 Aizbraukušu no Pafas, Pāvils un tie, kas kopā ar viņu bija, nonāca Pamfilijas Pergā, bet Jānis šķīrās no viņiem un atgriezās Jeruzalemē.


Cˈomˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ ñequio ncˈiaaˈyoˈ. Ndoˈ calaˈtˈmaⁿ nˈomˈyoˈ joona quia cwilaˈtjo̱o̱ndyena nda̱a̱ˈyoˈ. Calˈaˈyoˈ ñˈeⁿndyena chaˈxjeⁿ sˈaa Cristo na seitˈmaⁿ tsˈoom ˈo. 	 Viens otru paciezdami un cits citam piedodami, ja vienam pret otru ir kāda sūdzība: kā Kungs jums piedevis, tā arī jūs.


Joˈ chii tsˈaⁿ na matseitjoomˈnaˈ juu ñequio Cristo, cwiluiiñe tsˈaⁿ na jnda̱ tuiiñe xco. Chaˈtso na tijoˈndyo na ñeseixmaaⁿ jnda̱ teinom, chaˈtso cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ laxmaⁿ xconaˈ. 	 Tātad, ja kas ir Kristū, tas ir jauns radījums; vecais ir pagājis; lūk, viss kļuvis jauns.


Ee yoˈndaa tileicanda̱a̱ nntquiina seiˈ. Joona macanda̱ ndaatsuuˈ tsondyeena cwiwena. Maluaaˈ matseijomnaˈ cantyja ˈnaⁿˈ ˈo. ˈO tileicalaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jndeiˈtinaˈ, ee tyooquiee nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ meiⁿ jeˈ tileicalaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoomˈm na jndeiˈtinaˈ. 	 Es jums devu pienu dzeršanai, ne cietu barību, jo jūs vēl nevarējāt, bet arī tagad vēl nevarat, jo jūs vēl esat miesīgi,


Ndoˈ xeⁿ mañequiaaⁿ na macandaaˈ tsˈaⁿ na candiˈntjom quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ, catsˈaa tsˈiaaⁿˈñeeⁿ ñequio na xcweeˈ tsˈom. Ndoˈ juu tsˈaⁿ na macandaaˈ na maˈmo̱ⁿ nda̱a̱ ncˈiaaˈ, queⁿñe tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. 	 Kalpošanas pienākums, kas jāpilda kalpojot, mācīšanas - mācot;


Jâ nnˈaⁿ na canchooˈwe na tˈmaⁿ Jesús na calajomndyô̱ ñˈeⁿñê tyomaˈno̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿñê. Yocheⁿ na saawiˈno̱o̱ⁿyâ cwii joo, ntyˈiaayâ cwii tsaⁿsˈa xjeⁿ na tuiiñe na nchjaaⁿˈ. 	 Un Jēzus, garām iedams, ieraudzīja cilvēku, kas no dzimšanas bija neredzīgs.


Quia joˈ ntˈom nnˈaaⁿya nnˈaⁿ judíos tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: —¿Yuu nncjaayuu tsaⁿmˈaaⁿˈ na xocanda̱a̱ nliuuya jom? ¿Aa nncˈoomñê quiiˈntaaⁿ ncˈiaaya nnˈaⁿ judíos na jnda̱ tˈoomˈndye quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ griegos, cha nnda̱a̱ mˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na? 	 Tad jūdi savstarpēji sarunājās: Kur Viņš grib iet, ka mēs Viņu neatradīsim? Vai Viņš ies pie izklīdušajiem starp pagāniem un mācīs pagānus?


Cantyˈiaˈ chiuu tˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mati jeeⁿ ñecwii ñˈoom jom. Cantyja na ñecwii ñˈoom jom, joˈ na seiquiaanaˈ naⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ ñequiondyuˈ ˈu yatsˈaⁿñê. Queⁿndyuˈ na nntsaˈ yuu na lˈue tsˈoom ee xeⁿ tjaa joˈ mati ˈu nntseiquioonaˈ. 	 Tāpēc vēro Dieva labumu un bardzību: bardzību pret tiem, kas krituši, bet pret sevi Dieva labumu, ja tu labajā pastāvēsi, citādi arī tevi nocirtīs.


Cwiluena xeⁿ nntseijomñe tsˈaⁿ ñequio ñˈoom na cwiñequiana, nncˈoom candyaañe tsˈaⁿ sa̱a̱ nquiee tquiena laxmaⁿna na cwindyeˈntjomtyeⁿna nda̱a̱ natia, ee meiⁿquia na maqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈnaaⁿˈnaˈ tsˈaⁿ, tseixmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ tsˈaⁿ na mandiˈntjomtyeⁿ nnom juunaˈ. 	 Apsolīdami tiem brīvību, būdami paši samaitāšanas vergi, jo kura kāds uzvarēts, tā vergs viņš ir.


Maluaaˈ waa na matsonaˈ na cˈoom tsaⁿsˈa na wiˈ tsˈoom scoomˈm chaˈxjeⁿ jnda ntyjeeⁿ seiiⁿˈeⁿ. Ee tsˈaⁿ na wiˈ tsˈom scuuˈ maˈmo̱ⁿ na jnda ntyjiiñe cheⁿnquii. 	 Tā arī vīriem jāmīl savas sievas kā sava miesa. Kas savu sievu mīl, tas mīl pats sevi,


Ee teiyo teiljeii ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: “Ncˈe na ja cwiluiindyo̱ na ljuˈ tsˈo̱o̱ⁿya, mati ˈo cˈomˈyoˈ na ljuˈ nˈomˈyoˈ.” 	 Jo rakstīts: Esiet svēti, jo es esmu svēts. (3.Moz.11,14)


Ndoˈ jeˈ jeˈ ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, quiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ na cwiluiindyoˈ cwentaaˈ Ta Jesús. Ticjo̱meintyja̱a̱ˈa na nntsjo̱o̱nndaˈa ñˈoom na jnda̱ seiljeiya nda̱a̱ˈyoˈ ndoˈ mateijndeiinaˈ ˈo. 	 Bez tam, mani brāļi, priecājieties Kungā! To pašu jums rakstīt man nav apgrūtinājums, bet jums nepieciešams.


Njoomˈñeeⁿ tyoteijndeiitina nnˈaⁿ na cwilayuˈ na cˈomtˈmaaⁿˈndyeti naⁿˈñeeⁿ nˈomna. Tyolaˈjndo̱ˈna nˈom naⁿˈñeeⁿ na cwintyjeeˈtyeⁿna na cwilayuˈna. Ndoˈ tyoluena: —Maxjeⁿ cwilaxmaaⁿya na jndye nawiˈ nntjo̱o̱ⁿya na cwitsaaquia̱a̱ˈa cantyja ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un tie, iecēluši atsevišķām baznīcām prezbiterus, Dievu pielūgdami un gavēdami, novēlēja tos Kungam, uz ko viņi ticēja.


Seineiⁿ Jesús chiuu nntsˈaanaˈ quia na nncwjeeˈnnaaⁿˈaⁿ. Tsoom: —Cˈomˈcˈeendyoˈ na cwimeiˈndoˈyoˈ ja. Cˈomˈyoˈ chaˈna nnˈaⁿ na mˈaⁿ moso na ñequiiˈcheⁿ xuee chom lámpara ˈnaaⁿna. 	 Jūsu gurni lai ir apjozti un degoša lāpa jūsu rokās!


Joˈ ljooˈñê wenˈaaⁿ xuee. Tyoqueⁿñe tsaⁿjndii na nlqueⁿ xjeⁿ jom. Mati tyomˈaaⁿ Jesús quiiˈntaaⁿ quiooˈ wjee. Ndoˈ tquieˈcañom ángeles na tyondyeˈntjomna nnoom. 	 Un Viņš bija tuksnesī četrdesmit dienas un četrdesmit naktis un tika sātana kārdināts; un Viņš bija pie zvēriem, un eņģeļi Viņam kalpoja.


Ndoˈ nchii macanda̱ cweˈ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos, mati nntjoom na ljoˈ cha chaˈtsondye nnˈaⁿ na meiⁿquiayuucheⁿ na mˈaⁿ na quitˈmaⁿ nˈom jom nntseitjom Tyˈo̱o̱tsˈom joona cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Un ne tikai par tautu, bet lai izklīdinātos Dieva bērnus sapulcinātu kopā.


Ndoˈ maluaaˈ waa na matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿyâ, jeˈ juu na cwilaˈno̱o̱ⁿˈâ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, matseijomnaˈ juunaˈ chaˈcwijom na mantyˈiaaˈ tsˈaⁿ nnon tsjo̱ˈjñom na jnda̱ teitsa̱ nnomnaˈ. Sa̱a̱ juu na canda̱a̱ˈñˈeⁿ quia na jnda̱ tyjeeˈcañoom juunaˈ quia joˈ canda̱a̱ˈñˈeⁿ nntseiˈno̱ⁿˈa. Jeˈ cweˈ xeⁿntaⁿˈ xeⁿntaⁿˈ matseiˈno̱ⁿˈa sa̱a̱ quia ljoˈcheⁿ nntseiˈno̱ⁿˈtcuundyo̱ chaˈxjeⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom canda̱a̱ˈñˈeⁿ mawajnaⁿˈaⁿ ja. 	 Tagad mēs redzam mīklaini kā atspulgā, bet tad - vaigu vaigā; tagad es atzīstu nepilnīgi, bet tad es atzīšu tā, kā arī es esmu atzīts.


Ee tsˈaⁿ na machˈee tsˈiaaⁿ ñˈeⁿ tsˈocachu, nqueⁿ ntyjeeⁿ ljoˈ tsˈiaaⁿ na ñeˈcatsˈaaⁿ ñˈeⁿ joonaˈ. Mañˈeⁿ tsˈoˈñeeⁿ nntsˈaaⁿ cwii xuaa na yaticheⁿ oo cwii na cweˈ cwantindyo. 	 Un vai podniekam nav varas no tās pašas vielas darināt vienu trauku godam, bet citu negodam?


Ndoˈ quia na jnda̱a̱ˈ canchooˈwe chuuˈ Jesús, tyˈewana ñˈeⁿñê Jerusalén chaˈxjeⁿ waa costumbre na quiˈoona xuee pascuaˈñeeⁿ. 	 Un tie, kad Viņš bija divpadsmit gadus vecs, pēc svētku ieraduma gāja uz Jeruzalemi.


Quia joˈ tyˈeñˈomna Jesús jo nnom nquii tyee na cwiluiitquieñe nda̱a̱ ntyjentyeeñe. Joˈ joˈ tjomndye chaˈtsondye ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsjoom ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Un viņi atveda Jēzu pie augstā priestera; un tur sapulcējās visi priesteri un rakstu mācītāji, un vecākie.


Chaˈtso na cwitaⁿˈyoˈ ñequio xueya, joˈ joˈ nntsˈaa. 	 Ja jūs ko lūgsiet man manā vārdā, to es darīšu.


Sa̱a̱ xeⁿ quiiˈ nˈomˈyoˈ laxmaⁿˈyoˈ cwii na matseiˈndaaˈnaˈ ˈo chaˈcwijom cwii na ja jnaaⁿˈ na jeeⁿ xueeˈyoˈ ndoˈ jeeⁿ cwilaˈjnda̱ˈyoˈ na nluii tˈmaⁿndyoˈ, quia joˈ tintjeiˈyoˈ cwenta na jndo̱ˈ nˈomˈyoˈ, ee na cwilaxmaⁿˈyoˈ na ljoˈ matyˈiomnaˈ na cantundyoˈ ndoˈ cwitjeiˈndyoˈ ñequio ñˈoom na mayuuˈ. 	 Bet ja savā sirdī nesat rūgtu skaudību un ķildas, tad nelielieties un nemelojiet pret patiesību!


Sa̱a̱ meiⁿnquia tsjoom na nntsquieˈyoˈ na tiñeˈcalaˈljo nnˈaⁿ ˈo, caluiˈyoˈ tsˈom nataa ndoˈ canduˈyoˈ: 	 Bet ja jūs ieiesiet kādā pilsētā, un viņi jūs neuzņems, izgājuši tās gatvēs, sakiet:


Mˈaⁿ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ judíos quia tˈmaⁿ Jesús Lázaro na ñejndiiˈ quiiˈ tseiˈtsuaa. Jnda̱ na tquiaaⁿ na wandoˈxco Lázaroˈñeeⁿ, quia joˈ tyotjeiiˈyuuˈndye naⁿˈñeeⁿ chiuu ntyˈiaana na tuii. 	 Bet ļaudis, kas ar Viņu bija, kad Viņš sauca Lācaru no kapa un to uzmodināja no miroņiem, deva liecību.


Joona, ¿aa cwiluiindyena nnˈaⁿ hebreos? Mati ja majoˈ cwiluiindyo̱. ¿Aa nnˈaⁿ na jndyowicantyjooˈ tsjaaⁿ Israel joona? Mati majoˈ ja. ¿aa tsjaaⁿ Abraham na jndyowicantyjooˈ joona? Majoˈ ja. 	 Tie ir ebreji, arī es; tie ir izraēlieši, arī es; tie ir Ābrahama pēcnācēji, arī es.


Juu Jesús cwiluiine tsjo̱ˈ na ˈo na cwiluiitquiendyoˈ jo nda̱a̱ya jnda̱ tquieˈyoˈ. Sa̱a̱ jnda̱ tacatyeeⁿtyeⁿ tsjo̱ˈñeeⁿ nquii tsiaⁿtsjo̱ˈ yuu na tˈmaⁿti matseixmaⁿnaˈ na chaˈtso ljo̱ˈ. 	 Viņš ir akmens, ko jūs, cēlāji, atmetāt, bet kas kļuvis par stūrakmeni; (Ps.117,22; Is.28,16; Mt.21,42; Mk.12,10; Lk.20,17; Rom.9,33)


Tjaaⁿ Nazaret yuu na tjawijneiⁿ. Xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ, tjaaⁿ watsˈom chaˈxjeⁿ na quichˈeeⁿ. Ndoˈ teicantyjaaⁿ na nntseiˈnaⁿˈaⁿ. 	 Un Viņš nonāca Nācaretē, kur bija uzaudzis, un pēc sava paraduma sabata dienā iegāja sinagogā; un viņš piecēlās lai lasītu.


Quia joˈ matso tyochjooˈñeeⁿ: —Nnˈaⁿ judíos jnda̱ tˈmaⁿna na ntaⁿna njomˈ na ˈio nntseicwanomˈ Pablo na mˈaⁿ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ˈnaaⁿna. Nlˈana na ndooˈ ñeˈcataˈxˈeeti naⁿmaⁿnˈiaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Tad viņš sacīja: Jūdi norunājuši lūgt tevi, lai tu rītdien vestu Pāvilu uz augsto tiesu it kā viņa rūpīgākai nopratināšanai;


Ñenqueⁿ tintycwii na tseixmaaⁿ najneiⁿ na catsa̱ˈntjoom. Amén. 	 Viņam gods un vara mūžu mūžos! Amen.


Matso Felipe nnoom: —Ta, quiaaˈ na nntyˈiaanda̱a̱yâ Tsotyeˈ, quialjoˈcheⁿ nljoya nˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Filips sacīja Viņam: Kungs, rādi mums Tēvu un mums pietiek.


Quia joˈ tqueⁿ Herodes cwii xuee ndoˈ quia na tueˈntyjo̱ xueeˈñeeⁿ tcweeⁿ liaa na ya cantyja na matsa̱ˈntjoom ndoˈ tjawacatyeeⁿ sula̱ yuu na maxjeⁿ mawacatyeeⁿ quia na matseijndaaˈñê ñˈoom. Jnda̱ joˈ tyoñequiaaⁿ ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Tad noteiktā dienā Herods, tērpies ķēniņa tērpā, apsēdās tronī un uzrunāja viņus.


Joˈ chii tˈuena naⁿˈñeeⁿ. Tioomna joo wˈaancjo. 	 Un apcietināja apustuļus, un novietoja tos publiskā cietumā.


Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ticajnda ntyjii nquii Ta Jesucristo, quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na quioo ñˈoomwiˈ nacjooˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Quiaaⁿ na matyuaaˈ cwjeeˈnndaˈ nquii Ta Jesucristo. 	 Ja kāds nemīl mūsu Kungu Jēzu Kristu, tas lai tiek pazudināts! Maran, ata.


Quia na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, luaa canduˈyoˈ: Tsotya̱a̱yâ na mˈaaⁿˈ cañoomˈluee, ñequiiˈcheⁿ catseitˈmaaⁿˈñenaˈ xueˈ. 	 Lūdziet Dievu tā: Tēvs mūsu, kas esi debesīs, svētīts lai top Tavs vārds!


Nntseilcwiindyuˈ joonaˈ chaˈxjeⁿ machˈee tsˈaⁿ ñˈeⁿ cwii liaa, nntseijndyoondyuˈ joonaˈ chaˈxjeⁿ tsˈaⁿ nntseijndyooñê liaⁿˈaⁿ. Sa̱a̱ ˈu ñecwiixjeⁿ: ticantycwii xuee chuˈ. 	 Un kā drānas Tu tās mainīsi, un tās pārvērtīsies, bet Tu esi tas pats, un tavi gadi nebeigsies. (Ps 101,26-28)


Ee chaˈtso na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom canda̱a̱ˈñˈeⁿ tseixmaⁿ Cristo na tuiiñê na tsˈaⁿ jom. 	 Jo Viņā mājo miesā ietvertā Dievības pilnība.


Mantyja teicantyja Leví, tjeiˈñê cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿˈñeeⁿ, chii tjatseijomñê ñˈeⁿ Jesús. 	 Un tas, atstājis visu, cēlās un sekoja Viņam.


Nnˈaⁿ fariseos na mˈaⁿ joˈ joˈ, tyondyena chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ na seineiⁿ Jesús. Ndoˈ tyolaˈjnaaⁿˈna jom, ee jeeⁿ cwilaˈcandyaˈ nˈomna sˈom. 	 Bet to visu dzirdēja farizeji, kas bija mantkārīgi; un tie izsmēja Viņu.


Joˈ chii tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱ chaˈtsondyena, tsoom: —Ja matseitsˈo̱o̱ⁿndyo̱ ˈo ñequio ndaatioo, sa̱a̱ mandyontyjo̱ nqueⁿ na nntseitsˈoomñê ˈo na nñequiaaⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Sa̱a̱ ntˈomndyoˈ ˈo nntsˈaanaˈ chaˈcwijom nntseitsˈoomñê ˈo ñequio chom ee na nntˈuiityeⁿnaˈ ˈo cantyja jnaⁿˈyoˈ. Nqueⁿ tˈmaⁿti cwiluiiñê nchiiti ja. Meiⁿ ticatseixmaⁿya na cweˈ ja na nntseicanaⁿˈa lcoomˈm. 	 Jānis atbildēja un sacīja visiem: Es jūs kristīju ar ūdeni, bet nāks varenāks par mani, kam es neesmu cienīgs Viņa kurpju siksnas atraisīt; Viņš jūs kristīs Svētajā Garā un ugunī.


’Mañequiaanaˈ na neiiⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿna chaˈcwijom na ñeˈjndoˈna ndoˈ ñeˈcwena ee na ntyjaaˈ nˈomna na nnda̱a̱ nlˈana yuu na matyˈiomyanaˈ. Ee canda̱a̱ˈya nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cwicantyjaaˈ nˈomna. 	 Svētīgi ir tie, kas alkst un slāpst taisnības, jo viņi tiks piepildīti.


Ee jndye ndiiˈ jnda̱ ñejlaˈtyeⁿ nnˈaⁿ ncˈeeⁿ ñequio lˈo̱o̱ⁿ ñˈeⁿ lˈuaancjo. Sa̱a̱ jom tyocˈiooˈñê lˈuaancjoˈñeeⁿ nchˈu nchˈu ntaⁿˈ. Tjaa meiⁿ cwii tsˈaⁿ na nnda̱a̱ nlqueⁿ xjeⁿ jom. 	 Jo bieži viņš, sasiets kāju valgā un važās, sarāva važas un salauza valgu; un neviens nespēja viņu savaldīt.


Quia cwilˈuuyâ na luaaˈ, ¿aa mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ na cwito̱o̱ˈnndaˈâ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ cheⁿncjo̱o̱yâ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na cwilˈaayâ? Oo ¿aa cwilaˈtiuuˈyoˈ na macaⁿnaˈ na nntsañˈo̱o̱ⁿyâ cartas na cwilue ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na jeeⁿ canda̱a̱ˈ tsˈiaaⁿ na cwilˈaayâ? Oo ¿aa nntaaⁿyâ na quiaˈyoˈ carta na nnduˈyoˈ na jeeⁿ canda̱a̱ˈ tsˈiaaⁿ cwilˈaayâ? Ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ luaaˈ cwilˈana. 	 Vai mēs atkal sākam sevi ieteikt? Vai mums vajadzīgi ieteikšanas raksti pie jums vai no jums kā dažiem citiem?


Quia na tio̱o̱ lˈo̱o̱ya nacjoˈ, jndaˈ juu najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cha nnda̱a̱ nndiˈntjomˈ nnoom. Cwilˈueeˈndyuˈ juu nayaˈñeeⁿ. 	 Šī iemesla dēļ es tev atgādinu atdzīvināt Dieva žēlastību, kas ar manu roku uzlikšanu ir tevī.


Ndoˈ laaˈtiˈ cwilˈaˈyoˈ na tilˈue ñˈoom na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ee cwilacanda̱ˈyoˈ costumbre na tqueⁿ nnˈaⁿ. Mati jndye ntˈomcheⁿ nnom na cwilˈaˈyoˈ chaˈna nmeiⁿˈ. 	 Atceldami Dieva vārdu ar jūsu ieražām, ko jūs esat ieveduši. Un daudz šim līdzīga jūs darāt.


Ñˈoommeiⁿˈ cwiñeˈquianaˈ na caliuuya na nchii cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjaaⁿ na cwiluiindye nnˈaⁿ, joˈ na macwjaaˈñenaˈ na cwiluiindyena ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom. Tomti cwiluiindyena ntseinaaⁿ ncˈe ñˈoom na tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ Israel na nntsˈaaⁿ. 	 Tas ir: ne mirstīgie bērni ir Dieva bērni, bet apsolīšanas bērni tiek ieskaitīti pēcnācējos.


Tso patrom nnoom: “ˈU moso ˈnaⁿya, ya saˈ. Tquiooˈ na tjooˈ tsˈomˈ ndoˈ na seicanda̱ˈ. Meiiⁿ cweˈ cwii tsˈiaaⁿ na cachjoo sa̱a̱ ˈu seicanda̱ˈ. Jeˈ nlqua̱a̱ⁿya ˈu na tˈmaⁿti tsˈiaaⁿ nntseixmaⁿˈ. Ndoˈ na luaaˈ wendyo̱ nncˈo̱o̱ⁿya na neiiⁿya.” 	 Viņa kungs sacīja tam: Labi, labais un uzticīgais kalps. Tu biji uzticīgs mazumā, es tevi iecelšu daudzumā. Ieej sava kunga priekā!


Sa̱a̱ juu ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matseijndaaˈñenaˈ na chaˈtsondye nnˈaⁿ mˈaⁿtyeⁿna nacje ˈnaaⁿˈ jnaⁿ. Luaaˈ waa cha chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿñê nnda̱a̱ nntoˈñoomna ñˈoom na jnda tsoom na nntsˈaaⁿ ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Jesucristo. 	 Bet Raksti ir visu ieslēguši grēkā, lai apsolījums tiktu dots ticīgajiem ticībā uz Jēzu Kristu.


Sa̱a̱ nchii cweˈ ñequiiˈcheⁿ na mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ sˈom na macoˈño̱ⁿ. Ja lˈue tsˈo̱o̱ⁿ nleijndyeti naya ˈnaⁿˈyoˈ na cwileiwe jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ne it kā es meklētu dāvanas, bet es meklēju ieguvumu, kas vairotos jums par labu.


Ndoˈ quia na tjacjom nacañoomˈ meiⁿsa ñˈeⁿndyena, toˈñoom tyooˈ, tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, tyjeeⁿ ndoˈ tquiaaⁿ juunaˈ nda̱a̱na. 	 Un notika, ka Viņš, būdams ar tiem pie galda, paņēma maizi un svētīja, un lauza, un pasniedza to viņiem.


Nñoom ndoˈ nntseicwjeⁿ joona. Ndoˈ nñeˈquiaaⁿ ntjom ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. Jnda̱ na jndyena na seineiⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ, jluena: —Tijoom cwancueeˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na caluii na luaaˈ. 	 Viņš atnāks un iznīcinās šos dārzniekus un vīna dārzu atdos citiem. To dzirdēdami, tie sacīja Viņam: Tas nedrīkst notikt!


Nquii Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa ndoˈ nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom na jom ncˈe naya na matseixmaaⁿ mˈaaⁿ na jeeⁿ wiˈ tsˈoom jaa mañequiaaⁿ na ticantycwii na mˈaaⁿya na tˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿya ñequio na cwicantyjaaˈya nˈo̱o̱ⁿya jom, 	 Bet mūsu Kungs Jēzus Kristus un mūsu Dievs un Tēvs, kas mūs mīlējis un savā žēlastībā devis mums mūžīgu iepriecinājumu un labu cerību,


Nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, quiana na nntoˈñoomˈyoˈ naya na laxmaⁿna ñequio na tjaañomtiuu cˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na. 	 Žēlastība jums un miers no mūsu Dieva Tēva un Kunga Jēzus Kristus!


Ee xeⁿ matseina̱ⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio cwii nnom ñˈoom na tjachuiiˈ na nchii ñˈoomya, na mayuuˈ matseina̱ⁿya ñequio espíritu ˈnaⁿya sa̱a̱ ticˈoomˈ tsˈo̱o̱ⁿ cantyja na matsˈaa. 	 Ja es kādā valodā lūdzu Dievu, tad mans gars gan pielūdz Dievu, bet mans prāts paliek bez augļiem.