Ee jnda̱ seitiuu Pablo na ticjaameintyjeeⁿˈeⁿ tsjoom Éfeso ndyuaa Asia ee ntyjeeⁿ xeⁿ nncwinoom joˈ joˈ nntseiyooˈnaˈ jom ndoˈ matseityuaaⁿˈaⁿ cha xeⁿ na aa nnda̱a̱ mamˈaaⁿ Jerusalén ndoˈ nncueeˈ xuee Pentecostés. 	 Jo Pāvils nolēma braukt Efezai garām, lai neuzkavētos Āzijā. Viņš steidzās, lai, ja tas iespējams, Vasarsvētkus svinētu Jeruzalemē.


Matso Jesús nda̱a̱na: —Jnda̱ tsjo̱o̱ na ljoˈ nda̱a̱ˈyoˈ, sa̱a̱ maxjeⁿ tîcalayuˈyoˈ. Majoo tsˈiaaⁿ na matsˈaa ñequio najndeii na matseixmaⁿ Tsotya̱, joonaˈ cwitjeiˈyuuˈndyenaˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 Jēzus atbildēja viņiem: Es jums saku, bet jūs neticat. Darbi, ko es daru sava Tēva vārdā, tie liecina par mani.


Ee na wiˈ tsˈoom jaa joˈ chii xjeⁿ na jndyeecheⁿ tjeiiˈñê jaa na nluiindyo̱ ntseinaaⁿ ncˈe Jesucristo, ee luaaˈ tqueeⁿ ee na ljoˈ lˈue tsˈoom na nluii. 	 Iepriekš paredzējis, Viņš savā labprātībā nolēma mūs pieņemt sev par bērniem caur Jēzu Kristu,


Quiaaˈ na nlcwaaˈâ ticwii xuee. 	 Mūsu dienišķo maizi dod mums šodien!


Jnda̱ na teinom ntquieeˈ xuee na ljooˈndyô̱ tsjoomˈñeeⁿ, chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñequio lcuuna, ndana tyˈecaˈndyena jâ nnom tsjoom. Squia̱a̱yâ su tsˈoteiˈ ˈndyoo ndaaluee. Joˈ joˈ taaˈâ cantya̱a̱yâ jlana̱a̱ⁿyâ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kad šīs dienas bija pagājušas, mēs kājām devāmies ceļā. Visi kopā ar sievām un bērniem mūs pavadīja vēl ārpus pilsētas; un mēs jūrmalā, ceļos nometušies, lūdzām Dievu.


’Nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo ee cwilˈaˈxcoˈyoˈ ndeiˈluaa ˈnaaⁿ profetas na tyolaˈcwje weloˈyoˈ tandyo xuee, cha cantyˈiaa nnˈaⁿ na jeeⁿ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ manquieeti weloˈyoˈ na ñetˈom quia ljoˈ jlaˈcwjeena naⁿˈñeeⁿ. 	 Bēdas jums, kas ceļat praviešiem pieminekļus, bet jūsu tēvi viņus nogalināja!


Macanda̱ ntyjii ticwii cwii tsjoom na mawino̱o̱ⁿya maˈmo̱ⁿ Espíritu Santo no̱o̱ⁿ na maxjeⁿ nntaˈwiˈ nnˈaⁿ ja laˈñeⁿ ndoˈ nntueeˈna ja wˈaancjo. 	 Tikai Svētais Gars man katrā pilsētā liecina, sacīdams, ka važas un apspiešana mani gaida Jeruzalemē.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya, tilaˈxmaaⁿya ntseinda yuscu na ñejndiˈntjomtyeⁿ. Laxmaaⁿya ntseinda yuscu na mˈaaⁿ candyaañe. 	 Tātad, brāļi, mēs neesam kalpones, bet brīvās bērni saskaņā ar brīvību, kādai Kristus mūs ir atbrīvojis.


Xeⁿ ˈu nlcoˈ xtyeˈ na nntseitˈmaaⁿˈndyuˈ ja, quia joˈ chaˈtso joonaˈ maˈnaⁿˈ. 	 Tāpēc, ja Tu mani pielūgsi, tas viss būs Tavs.


Nantquie na macwaˈ tsˈaⁿ, xocatsˈaanaˈ na tilˈueñe tsˈaⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ ñˈoom na matseineiⁿ tsˈaⁿ, joonaˈ cwilˈanaˈ na tilˈueñe tsˈaⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ne tas, kas mutē ieiet, sagāna cilvēku, bet tas, kas no mutes iziet, sagāna cilvēku.


Chaˈxjeⁿ na jnda̱ tso Isaías: Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na matsa̱ˈntjoom cañoomˈluee, xeⁿ nchii ˈñeeⁿ cwantindyo tsjaaⁿ jaa nnˈaⁿ judíos, maxjeⁿ jnda̱ ljooˈndyo̱ chaˈxjeⁿ tjoom nnˈaⁿ tsjoom Sodoma ñˈeⁿ Gomorra. 	 Kā jau Isajs iepriekš pateicis: Ja Kungs Sabaots nebūtu atstājis mums sēklu, mēs būtu kļuvuši kā Sodoma un līdzinātos Gomorai.


Sa̱a̱ mañoomˈ tˈmaⁿ Jesús jâ, tsoom: —Cˈomˈ tˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ. Maja luaa. 	 Un Jēzus tūliņ viņus uzrunāja, sacīdams: Esiet droši! Es esmu, nebīstieties!


Ndoˈ xeⁿ ticalˈue tsˈom yuscu na ñjom ˈnaⁿ xqueeⁿ, quia joˈ cateinquiˈ xqueeⁿ. Sa̱a̱ ncˈe na jeeⁿ tˈmaⁿ matseijnaaⁿˈnaˈ jom na nno̱ⁿ soxqueeⁿ oo na nnteinquiˈ caseii, quia joˈ cañjom ˈnaⁿ xqueeⁿ. 	 Ja sieviete neaizsedzas, tad lai viņai nocērp matus! Tā kā sievietei ir kauns būt apcirptai vai noskūtai, tad lai apsedz galvu!


Quia na wjaantyˈiuuˈ seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ tseixmaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tyuaa, sa̱a̱ quia na nncwandoˈxconaˈ tseixmaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo. 	 Sēta top dabīga miesa, augšāmcelsies garīga miesa. Ja ir dabīga miesa, tad ir arī garīga, kā tas rakstīts:


Teiyo tsoom na luaaˈ nntsˈaaⁿ ñequio ñˈoom ndyuee profetas cwentaaⁿˈaⁿ na ljuˈ nˈom. 	 Kā Viņš runājis ar savu svēto praviešu muti, kas no mūžības;


Matso Jesucristo: —Mayuuˈcheⁿ matyuaaˈ nncua̱ˈcaño̱o̱ⁿya. Nndyo̱ñˈo̱ⁿya naya na matyˈiomnaˈ na nntoˈñoom nnˈaⁿ, ndoˈ nñequiaya joˈ nnom cwii cwii tsˈaⁿ cantyjati na sˈaa. 	 Lūk, es nāku drīz, un mana alga līdz ar mani, lai atlīdzinātu katram attiecīgi tā darbiem.


ñˈeⁿ Judas jnda Jacobo ñequio Judas Iscariote, tsˈaⁿ na tquiaa cwenta Jesús. 	 Un Jūdu, Jēkaba dēlu, un Jūdasu Iskariotu, kas kļuva nodevējs.


Ñˈoomwaaˈ jndati tseixmaⁿnaˈ ndoˈ tˈmaⁿti matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Šis ir lielākais un pirmais bauslis!


Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ jeˈ, jluiˈna quiiˈntaaⁿ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ñequio na neiiⁿna na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈxmaⁿna na coˈwiˈnaˈ joona ncˈe na cwitjeiˈyuuˈndyena ñˈoom ñequio xueeˈ Jesús. 	 Tad viņi priecādamies aizgāja no augstās tiesas, jo bija atzīti par cienīgiem Jēzus vārda dēļ ciest negodu.


Ta, juu ñˈoom na jnda̱ tsuˈ no̱o̱ⁿ, jnda̱ seicanda̱a̱ˈñenaˈ. Jeˈ ja na cwiluiindyo̱ moso ˈnaⁿˈ, quiaaˈ na nncˈio̱to̱ na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈo̱o̱ⁿya. 	 Tagad, Kungs, saskaņā ar Taviem vārdiem atlaid savu kalpu mierā.


Ee quia na teitsˈoomndyo̱ tjoomˈ tjacantyˈiuuˈndyo̱ ñequio Cristo joˈ na tqueⁿnaˈ na lˈoo jaa, cha na nntsˈaanaˈ na laˈxmaaⁿya nnˈaⁿ na cwitaˈndoˈxco chaˈxjeⁿ na tandoˈxco Cristo cantyja ˈnaaⁿˈ juu na tˈmaⁿ najndeii na matseixmaⁿ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo mēs kristībā līdz ar Viņu esam apbedīti nāvei, lai, kā Kristus caur Tēva godību uzcēlās no miroņiem, tāpat arī mēs dzīvotu atjaunotajā dzīvē.


Ndoˈ jndye ñˈoom tyowaxˈeeⁿ, sa̱a̱ meiⁿcwii ñˈoom ticˈo̱ Jesús. 	 Un tas daudz vārdiem Viņu izjautāja, bet Viņš tam nekā neatbildēja.


Tso patrom nnoom: “ˈU moso ˈnaⁿya, ya saˈ. Tquiooˈ na tjooˈ tsˈomˈ ndoˈ na seicanda̱ˈ. Meiiⁿ cweˈ cwii tsˈiaaⁿ na cachjoo sa̱a̱ ˈu seicanda̱ˈ. Jeˈ nlqua̱a̱ⁿya ˈu na tˈmaⁿti tsˈiaaⁿ nntseixmaⁿˈ. Ndoˈ na luaaˈ wendyo̱ nncˈo̱o̱ⁿya na neiiⁿya.” 	 Tad viņa kungs sacīja tam: Pareizi, tu labais un uzticīgais kalps. Tu esi bijis uzticīgs mazumā, es tevi iecelšu daudzumā. Ieej sava kunga priekā!


Tijnaaⁿˈa cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ee juunaˈ cwiluiiñenaˈ najneiⁿ na macwjiˈnˈmaaⁿñê meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñˈoom nayaˈñeeⁿ. Najndyee machˈeeⁿ na ljoˈ ñequio nnˈaⁿ judíos ndoˈ mati ñequio meiⁿquia nnˈaⁿ. 	 Es nekaunos evaņģēlija, jo tas ir Dieva spēks katra ticīgā pestīšanai, vispirms jūda, tad grieķa.


Nqueⁿ cwiluiiñê xqueⁿ tmaaⁿˈ jaa nnˈaⁿ na cwilaˈyuuˈa ndoˈ cwiluiindyo̱ seiiⁿˈeⁿ. Cwitando̱o̱ˈa ncˈe jom, nqueⁿ na tquiaa jndyee Tyˈo̱o̱tsˈom na tandoˈxcoom quiiˈntaaⁿ lˈoo. Cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso nmeiⁿˈ maqueⁿnaˈ jom na tjacantyja na cwiluiitˈmaⁿñê na chaˈtso na chaˈtso. 	 Un Viņš ir miesas - Baznīcas galva. Viņš ir sākums, pirmdzimtais no mirušajiem, lai Viņš starp visiem būtu pirmais.


ˈÑeeⁿ juu na cwinaⁿñe ñequio natia, ja nntsˈaa na nljooˈñetyeⁿ nacañoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Nntseijomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈcwijom cwii ta tsˈoomxˈee watsˈom cañoomˈluee. Ndoˈ tijoom cwinncwjiˈnaˈ juu joˈ ee nquii Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaya cwiluiiñê watsˈomˈñeeⁿ. Ndoˈ nntseiljeiya xueⁿˈeⁿ nacjooˈ tsaⁿˈñeeⁿ ñequio xueeˈ tsjoom ˈnaaⁿˈaⁿ, majuu tsjoom Jerusalén xco. Tsjoomˈñeeⁿ nndyocuenaˈ na nnaⁿnaˈ cañoomˈluee yuu na mˈaaⁿ nqueⁿ na cwiluiiñê cwentaya. Ndoˈ mati nntseiljeiya cwiicheⁿ xueya na xconaˈ nacjooˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Kas uzvarēs, to es darīšu par balstu sava Dieva svētnīcā, un viņš no tās vairs neizies; un es rakstīšu tanī sava Dieva vārdu un savas Dieva pilsētas, jaunās Jeruzalemes, vārdu, kas nonāk no debesīm, no mana Dieva, un savu jauno vārdu.


Luaaˈ matsoom cha nleitquiooˈ chiuu mˈaaⁿˈ tsˈom Felipe. Ee nqueⁿ mantyjiicheeⁿ ljoˈ nntsˈaaⁿ. 	 Bet to Viņš sacīja, viņu pārbaudīdams, jo pats zināja, ko darīs.


Quia joˈ teicantyjaaⁿ, tjañˈoom tyochjoo ñˈeⁿ tsondyee. Tyˈelcweeˈna ndyuaana ndyuaa Israel. 	 Un viņš piecēlās, ņēma Bērnu un Viņa māti un iegāja Izraēļa zemē.


Tcuu tcuu cwilaˈnaⁿˈyoˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii teiyo ee cwilaˈtiuuˈyoˈ cweˈ na cwilˈaˈyoˈ na ljoˈ, joˈ na nndaˈyoˈ na ticantycwii na cwitandoˈyoˈ jo nnoom. Ndoˈ joonaˈ cwitjeiˈyuuˈndyenaˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 Jūs pētāt Rakstus, jo jūs domājat, ka tajos ir mūžīgā dzīvība; un tie ir, kas liecina par mani.


Ndoˈ manquiuˈyoˈ na nda̱nquia quia na tcaaⁿ na catioˈnaaⁿñe tsotyeeⁿ jom, tîcatseiyuˈ tsotyeeⁿ. Taticatseichuiiˈ tsotyeeⁿ ñˈoom na tso meiiⁿ na jeeⁿ tyotˈioom. 	 Jūs gan zināt, ka viņš vēlāk gribēja mantot svētību, bet tika atraidīts, jo neatrada iespēju atgriezties, lai gan ar asarām to meklēja.


Sa̱a̱ jeˈ ticaⁿnaˈ na ñequiiˈcheⁿ nñˈa̱ⁿ ñjaaⁿ. Ndoˈ ncˈe na majndye ndyu matseiqueeⁿnaˈ tsˈo̱o̱ⁿya na ñeˈcjo̱cando̱o̱ˈa ˈo, 	 Tagad šinīs apgabalos man darba lauka vairs nav, bet kopš vairākiem gadiem man ir vēlēšanās jūs apmeklēt.


Sa̱a̱ joo naⁿˈñeeⁿ jndeiiti jlaˈxuaanndaˈna, jluena: —Catyˈiomˈ jom tsˈoomˈnaaⁿ. Catyˈiomˈ jom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Bet tie kliedza, sacīdami: Sit Viņu krustā, sit Viņu krustā!


Tilˈaˈyoˈ cwii nnom na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nntseilcweˈnaˈ tsˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesús, meiiⁿ na tsˈaⁿ judío, meiiⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos, ndoˈ meiiⁿ joo nnˈaⁿ na laxmaⁿ tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Neesiet piedauzība ne jūdiem, ne pagāniem, ne Dieva Baznīcai,


’Seineiⁿti Jesús ñˈoom tjañoomˈ cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom cañoomˈluee. Tsoom: —Tyomˈaⁿ qui yolcundyua tyˈechona xjocanti ˈnaaⁿna na ntyjo chom na cwico seitye. Jluiˈna, tyˈecatjomndyena juu tsaⁿsˈa na macoco. 	 Tad debesvalstība būs pielīdzināma desmit jaunavām, kas, paņēmušas savas lampiņas, izgāja pretim līgavainim un līgavai.


Na mˈaaⁿˈ ˈu Teófilo, na jeeⁿ ya tsˈaⁿndyuˈ, matseiljeiya ñˈoommeiiⁿ. Majndye nnˈaⁿ jnda̱ jlaˈljeii ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús chiuu waa na mayuuˈcheⁿ na jnda̱ tuii quiiˈntaaⁿyâ. 	 Jau daudzi mēģinājuši uzrakstīt nostāstus par notikumiem, kas risinājušies mūsu vidū.


Ndoˈ jluena nnoom: —ˈU na cwiluiindyuˈ Cristo na jñom Tyˈo̱o̱tsˈom, cwa cjaaweeˈ ˈndyoˈ ˈñeeⁿ tmeiⁿˈ ndaˈ ˈu. 	 Un sacīja: Uzmini, Kristu, kurš Tevi sita?


Nnˈaⁿ na jndyendye na meintyjeeˈ nacañoomyâ joˈ joˈ, jndyena na ljoˈ. Jluena nda̱a̱ ntyjeena na seixuaa tsuee. Sa̱a̱ ntˈom nnˈaⁿ jlue: —Cwii ángel seineiⁿ nnoom. 	 Tad ļaudis, kas stāvēja un dzirdēja, sacīja: Pērkons rūca. Citi sacīja: Eņģelis runāja Viņam.


Jnda̱ na jliuna jom, jluena nnoom: —Jndye nnˈaⁿ jeeⁿ cwilˈuee ˈu. 	 Un kad tie Viņu atrada, tie sacīja Viņam: Visi Tevi meklē.


Jnda̱ tjawijndyeti nnˈaⁿ na cañoomˈ Jesús, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matsoom nda̱a̱na: —Nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ, jeeⁿ ndyaˈ tia nnˈaⁿndye. Cwitaⁿna na caluii cwii ˈnaaⁿ na nntyˈiaana na xocanda̱a̱ nntsˈaa na cweˈ tsˈaⁿ, sa̱a̱ taxocaluii na cwitaⁿna, macanda̱ nluii ˈnaaⁿ chaˈxjeⁿ na tjom Jonás. 	 Bet kad sapulcējās ļaudis, Viņš sāka runāt: Šī cilts ir ļauna cilts; tā meklē zīmi, bet cita zīme tai netiks dota kā vienīgi pravieša Jonasa zīme.


Tcwaaⁿ cwii mosoona, taxˈeeⁿ ˈndyoo ljoˈ cwiluii. 	 Un viņš, pasaucis vienu no kalpiem, jautāja, kas tas ir.


Ndoˈ ˈo manquiuˈyoˈ yuu na majo̱ ndoˈ mati cwitaˈjnaⁿˈyoˈ nato. 	 Un kur es eju, jūs zināt, un ceļu zināt.


Ndoˈ seiˈno̱ⁿˈ Jesús na mˈaaⁿˈ nˈo̱o̱ⁿyâ cantyja ˈnaaⁿˈ tyooˈ ñˈeⁿ ndaaljoˈ. Tsoom nda̱a̱yâ: —ˈO nnˈaⁿ na titˈmaⁿ cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ, ¿chiuu na jeeⁿ jndye mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ na tjaaˈnaⁿ tyooˈ cwileiˈñˈomˈyoˈ? 	 Bet Jēzus, to zinādams, sacīja: Jūs, mazticīgie, ko jūs sevī domājat, ka jums maizes nav?


Quia joˈ tso Simón nda̱a̱na: —Cataⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na meiⁿcwii ticatjo̱ⁿya chaˈna cwinduˈyoˈ. 	 Bet Sīmanis atbildēja, sacīdams: Lūdziet jūs Kungu par mani, lai nekas no tā, ko jūs sacījāt, nenāk pār mani!


Ndoˈ mati ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿna wjaantyˈeenaˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ chaˈcwijom cwii tycu. Maluaaˈ machˈeenaˈ ñequio ñˈoom na maˈmo̱ⁿ Himeneo ñequio Fileto, 	 Un viņu runa izplatās kā vēzis. Tādi ir Himenejs un Filēts,


Quia joˈ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio nnˈaⁿ fariseos to̱ˈna na tiya nquiuna ñˈeⁿñê. Tyolaˈtiuuna naquiiˈ nˈomna: “¿ˈÑeeⁿ cwiluiiñe tsaⁿmˈaaⁿˈ na tiˈmaaⁿˈ tsˈoom na matseineiⁿ ñˈoom na wjaanaˈ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom?” 	 Un rakstu mācītāji un farizeji sāka domāt, sacīdami: Kas Viņš ir, kas runā zaimus? Kas var grēkus piedot, ja ne Dievs?


Ndoˈ tqueⁿtyeeⁿ ñˈoom nda̱a̱na na ticatˈoomna ñˈoom ˈñeeⁿ cwiluiiñê. 	 Un Viņš pavēlēja, lai tie Viņu neatklāj,


Sa̱a̱ jom tˈo̱o̱ⁿ nnom tsaⁿˈñeeⁿ, tsoom: —Candiˈ nntsjo̱o̱ njomˈ ˈñeeⁿ juu cwiluiiñe tsondyo̱ ndoˈ ˈñeeⁿ joo cwiluiindye ndyentyjo̱. 	 Bet Viņš atbildēja tam, kas Viņam paziņoja, sacīdams: Kas ir mana māte un kas mani brāļi?


Tsoom nnom: “Caluiˈ ñjaaⁿñe ndyuaa tsjomˈ. Caˈndiiˈ nnˈaⁿˈ, cjaˈ ndyuaa yuu na mˈmo̱o̱ⁿya njomˈ.” 	 Un sacīja viņam: Aizej no savas zemes un saviem radiem un ej uz zemi, ko es tev rādīšu.


Tja tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ quia na tueⁿˈeⁿ waⁿˈaⁿ, ljeiiⁿ na mawaacheⁿ yuscuchjoo cjooˈ jnduu. Mayuuˈ na jnda̱ jluiˈ jndyetia naquiiˈ tsˈom. 	 Un tā, nogājusi savās mājās, atrada meitiņu gultā guļam; un ļaunais gars viņu bija atstājis.


Tjaaⁿ cwii tsjoom na jndyu Nazaret. Joˈ joˈ ljooˈñê. Na tuii na luaaˈ seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyoñeˈquia profetas na nntseicajndyunaˈ Jesús tsˈaⁿ Nazaret. 	 Un nogājis Viņš dzīvoja pilsētā, kura saucās Nācarete, lai izpildītos, ko pravietis bija sacījis: Viņš tiks saukts Nācarietis.


¿Aa nchii najndyee nntsuˈ nnoom?: “Cwa catseijndaaˈndyuˈ jeˈ, catseiñˈoomˈndyuˈ na nlcwaaˈa. Xeⁿ jnda̱ tcwaaˈa ndoˈ jnda̱ tˈua, quia ljoˈcheⁿ nlcwaˈ ndoˈ nncˈuaˈ.” 	 Vai viņš tam neteiks: pagatavo man ēdienu un apjoz priekšautu, un apkalpo mani, kamēr es ēdīšu un dzeršu; un pēc tam tu ēdīsi un dzersi.


Jnda̱ chii cwiicheⁿ ñˈoom tjañoomˈ seineiⁿ Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, tsoom: —Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom matseijomnaˈ juunaˈ chaˈna ndaaljoˈ na seitjoomˈ yuscu ñˈeⁿ ndyee tsuaˈxjo jnda̱a̱ tyooˈ. Seicandeiiˈnaˈ chaˈwaa tsqueeⁿ tyooˈ. 	 Citu līdzību Viņš tiem sacīja: Debesvalstība pielīdzināma raugam, ko sieviete ņem un iejauc trijos mēros miltu, iekams viss sarūgst.


Tˈo̱ Jesús matsoom: —Ñequiiˈcheⁿ ñequio na jndooˈ nnˈaⁿ tyotseina̱ⁿya. Ndoˈ na tyoˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos naquiiˈ lanˈom ˈnaaⁿna ñequio watsˈom tˈmaⁿ yuu na cwitjomndyena. Meiⁿcwii ñˈoom tyootseina̱ⁿ na cweˈ ñeˈwe ndyee tsˈaⁿ ndii. 	 Jēzus atbildēja viņam: Es atklāti runāju pasaulei; es vienmēr mācīju sinagogā un templī, kur sanāk visi jūdi, un neko es nerunāju slepeni.


Jnda̱ na ntyˈiaaⁿˈaⁿ, tsoom nda̱a̱na: —¿ˈÑeeⁿ ˈndyoonnom ñoom nacjooˈ tsjo̱ˈñjeeⁿwaa ndoˈ ˈñeeⁿ xueeˈ ljeiimeiiⁿ? 	 Un Jēzus sacīja viņiem: Kā šis attēls un uzraksts?


Meiⁿ tjaa ˈñeeⁿ juu nntiom winom xco nˈom ntjaⁿ teindyo. Ee xeⁿ na ljoˈ nntsˈaa tsˈaⁿ, nntyˈiooˈnaˈ nlˈa winom xcoˈñeeⁿ, mana cwiwiˈndaaˈ winom ndoˈ mati ntjaⁿˈñeeⁿ. 	 Un neviens nepilda jaunu vīnu vecos maisos, citādi jaunais vīns saplēsīs maisus, un tas pats izlīs, un maisi ies bojā.


Ndoˈ na luaaˈ tyolˈaˈyoˈ, ¿yuu waa na teijndeiinaˈ ˈo? Jeˈ cantyja na nmeiiⁿˈ ñelˈaˈyoˈ, yacheⁿ machˈeenaˈ jnaaⁿˈyoˈ, ee joonaˈ ˈoochonaˈ ˈo na nntsuundyoˈ. 	 Un kādus augļus jūs toreiz ieguvāt par to, no kā tagad kaunaties? Jo viņu gals ir nāve.


Chaˈna ndyee chiˈ tyomˈaaⁿñe Pablo tsjoom Éfeso ndoˈ ñequiiˈcheⁿ tyocaⁿ watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Tyotseineiiⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ ñequio na tˈmaⁿ tsˈoom. Tyoqueⁿñê tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom na malˈueeˈñê na nlaˈyuˈna. 	 Tad viņš, iegājis sinagogā, droši sludināja trīs mēnešus, mācīdams un pārliecinādams par Dieva valstību.


Joˈ chii tsjo̱o̱: “Luaa ja Ta, waa ñˈoom na teiljeii cantyja ˈnaⁿya na matsonaˈ: ˈU Tyˈo̱o̱tsˈom, jnda̱ jndyo̱o̱ na nntsˈaaya yuu na lˈueˈ tsˈomˈ, chaˈxjeⁿ ñˈoom na teiljeii cantyja ˈnaⁿya nacjooˈ libro.” 	 Tad es sacīju: Lūk, es nāku. Grāmatas sākumā par mani rakstīts, lai es izpildītu, Dievs, Tavu prātu. (Ps 39)


Jnda̱ na lcwii tsˈom José na tsoomˈm ndaa, quia joˈ seicana̱a̱ⁿ ñˈoom na sa̱ˈntjom ángel cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, toˈñoom María na scoomˈm. 	 Bet Jāzeps, uzmodies no miega, darīja tā, kā Kunga eņģelis bija viņam pavēlējis, un pieņēma savu sievu.


“Ja cwiluiindyo̱ Alfa ñequio Omega. Ja maxjeⁿ mˈaaⁿya najndyee ndoˈ na macanda̱.” Luaaˈ matso nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom chaˈtso. Nqueⁿ na mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿ ndoˈ maxjeⁿ ñetˈoom ndoˈ nncueˈntyjo̱ na nncwjeeˈcañoom. Nqueⁿ na cwiluiiñê na chaˈtso najndeii matseixmaaⁿ. 	 Es esmu alfa un omega, sākums un beigas, saka Kungs Dievs, kas ir, kas bija un kas nāks, Visvarenais.


Ndoˈ quia na luaaˈ cwinduˈyoˈ cwilˈaˈyoˈyoˈ na tacaⁿnaˈ na cateijndeii tsˈaⁿ tsotyeeⁿ oo tsoñeeⁿ. 	 Tad jūs neļaujat viņam vairs nekā darīt sava tēva un mātes labā,


Manquiiti Espíritu Santo macwjiˈyuuˈñê nnom espíritu na laxmaaⁿya na matsoom na cwiluiindyo̱ ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un pats Gars apliecina mūsu garam, ka mēs esam Dieva bērni.


Chaˈtsondyena jnda̱ macwilaˈjomndyena nato na tisˈa. Tjaa yuu nnda̱a̱ na nleilˈueeˈñê joona. Meiⁿcwiindye joona ticˈoom na machˈee yuu na ya, meiⁿcwii, meiⁿcwii. 	 Visi novērsušies, visi kopā kļuvuši nederīgi; nav neviena, kas darītu labu, pat it neviena.


Ndoˈ nnˈaⁿ na jndye ñˈoomwaaˈ, tyolue: —¿Quia joˈ ˈñeeⁿ juu nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿñe? 	 Tad tie, kas dzirdēja, sacīja: Un kas tad var kļūt pestīts?


Cwii ndiiˈ tyomˈaaⁿ Jesús ˈndyoo ndaaluee chjoo na jndyu Genesaret. Jeeⁿ tyonchjenaˈ jom na jlaˈcantoˈndye nnˈaⁿ nacañomˈm cha nnda̱a̱ nndyena ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet notika, kad Viņš stāvēja pie Ģenezaretes ezera, ka ļaudis spiedās pie Viņa, lai klausītos Dieva vārdu.


Tˈo̱o̱na nnoom, jluena: —ˈNdyoonnom tsaⁿmatsˈiaaⁿ luaaˈ ndoˈ xueⁿˈeⁿ ñoom. Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱na: —Catiomˈyoˈ tsˈiaaⁿnda̱a̱ˈyoˈ nnom tsaⁿmatsˈiaaⁿ yuu na tseixmaⁿnaˈ na nncoˈñoom. Ndoˈ quiaˈyoˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom yuu na tseixmaⁿnaˈ cwentaaˈ nqueⁿ. 	 Viņi sacīja: Ķeizara! Tad Viņš tiem sacīja: Tad atdodiet ķeizaram, kas ķeizaram pieder, un Dievam, kas Dievam pieder!


Joˈ chii quia na tqueⁿˈyoˈ ja tjaa na seitsaaⁿˈndyo̱, maxjeⁿ jndyo̱o̱. Sa̱a̱ jeˈ ñecaljeiya chiuu na tqueⁿˈyoˈ ja. 	 Tāpēc uzaicināts es atnācu bez šaubīšanās. Es jautāju, kādā iemesla dēļ jūs mani aicinājāt?


Nquii tsˈaⁿ na jnda̱ tquii seiiˈa ndoˈ jnda̱ tˈuu nioomˈa tseixmaⁿ na ticantycwii na wandoˈ. Ndoˈ xuee na macanda̱ nntsˈaaya na nncwandoˈxcoom. 	 Bet Jēzus tiem sacīja: Patiesi, patiesi es jums saku: ja jūs Cilvēka Dēla Miesu neēdīsiet un Viņa Asinis nedzersiet, tad jūsos nebūs dzīvības.


Ee lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na nleijndaaˈya chiuu na cwiqueⁿna ñˈoom nacjoomˈm. Joˈ chii yati tjo̱ñˈo̱ⁿ jom jo nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 Bet gribēdams zināt, kādu vainu tie viņam pārmet, es to novedu viņu augstajā tiesā.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, tsoom: —ˈO, ¿aa tyoolaˈnaⁿˈyoˈ ñˈoom chiuu sˈaa David ñequio nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê na ñeˈjndoˈna? Sa̱a̱ tyoolancjooˈndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Bet Viņš sacīja tiem: Vai jūs neesat lasījuši, ko darīja Dāvids un tie, kas bija ar viņu, kad tas bija izsalcis?


Sa̱a̱ matso Ta Jesús no̱o̱ⁿ: “Cjaˈ, ee tquia majño̱o̱ⁿya ˈu na mˈaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos.” 	 Un Viņš man sacīja: Ej, jo es tevi sūtīšu tālumā starp pagāniem.


Ee nnˈaⁿ na ñeˈcwityandye, matˈuiinaˈ joona chaˈcwijom cwii teincoˈ, na jndye nnom na ntjeiⁿ na matseiˈndaaˈnaˈ joona na matiomnaˈ joona na nntˈuiiwiˈnaˈ na nntsuundyena. 	 Jo tie, kas grib kļūt bagāti, krīt kārdināšanā un sātana valgā, un daudzās nevajadzīgās un kaitīgās kārībās, kas cilvēkus grūž pazušanā un samaitāšanā.


Quia joˈ sa̱ˈntjoom na cwindyuaandye nnˈaⁿ nomtyuaa. 	 Un Viņš pavēlēja ļaudīm apmesties zemē.


Ndoˈ xeⁿ macaⁿnaˈ na nncjo̱ joˈ joˈ, quia joˈ nncˈoona ñˈeⁿndyo̱. 	 Bet ja izrādīsies, ka ir vēlams, lai arī es ietu, tad viņi ies reizē ar mani.


Jnda̱ chii tjantyjaaⁿˈaⁿ cwiicheⁿ jnaaⁿ. Majoˈti tsoom nnom tsaⁿ na jnda̱ we. Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: “Aa ya, ta, jo̱ya.” Sa̱a̱ tîcjaa. 	 Bet viņš, aizgājis pie otra, teica tāpat. Tas atbildēja un sacīja: Es eju, kungs, bet negāja.


Ñˈoom na matsjo̱o̱ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ, joo nnˈaⁿ na ticˈomna cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, quia cwilaˈcjweena quiooˈ, nchii nnom jom cwiñequiana seiˈñeeⁿ, nda̱a̱ naⁿjndii cwiñequiana joonaˈ. 	 Bet ko pagāni upurē, to viņi upurē ļaunajiem gariem, bet ne Dievam. Bet es negribu, ka jūs būtu ļauno garu līdzdalībnieki.


Manndyo ndyuendye nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ na tquiena na cweˈ ˈndyootsˈa wˈaaˈñeeⁿ. 	 Un visa pilsēta sapulcējās durvju priekšā.


Ja jnda̱ tquiaya najnda̱ˈyoˈ, cha meiiⁿ candyueˈyoˈ canduu ñˈeⁿ caljo̱, meiⁿchjoo tjaa ljoˈ nntjomˈyoˈ. Ndoˈ nnaⁿndyoˈ ñequio chaˈtso najndeii na matseixmaⁿ Satanás na mˈaaⁿ nacjoˈyoˈ. Meiⁿcwii nmeiⁿˈ xocalˈa nata̱ˈ ˈo. 	 Lūk, es jums devu varu pār katru ienaidnieka spēku un čūsku un skorpiju samīšanai, un nekas jums nekaitēs.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ na ˈoontyjo̱ ljoˈ na maˈmo̱ⁿ Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom, naⁿˈñeeⁿ cwiluiindyena ntseinaaⁿ. 	 Jo visi, ko vada Dieva gars, ir Dieva bērni.


Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ jeeⁿ jlaˈneiiⁿˈndyena, tjoomˈ tˈmaⁿna na nñeˈquiana sˈom nnoom. 	 Un tie priecājās un piesolīja dot viņam naudu.


Nmeiⁿˈ ñˈoom na tyotseijndo̱ˈ Juan nˈom nnˈaⁿ ñequio jndye ntˈomcheⁿ ñˈoom na tyotseicañeeⁿ joona ñˈoom naya. 	 Vēl daudz citu ko viņš sludināja, mācīdams ļaudis.


Joˈ chii tsˈaⁿ na machˈee yuu na tia mˈaaⁿ na nquiaⁿˈaⁿ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na machˈee yuu na cwitsa̱ˈntjom nˈiaaⁿ, ya mˈaaⁿ, tyoocatyˈueeⁿ naⁿˈñeeⁿ. Joˈ chii catsaˈ yuu na cwitsa̱ˈntjomna ˈu, quia ljoˈcheⁿ taxocˈoomˈ tsˈomˈ aa nlaˈwjeena ˈu. Maxjeⁿ nncˈomna na neiiⁿna ˈu. 	 Jo priekšnieki nav atbaidīšanai no laba, bet no ļauna. Bet ja tu gribi, ka tev priekšniecības nevajadzētu bīties, dari labu un tu saņemsi tās uzslavu,


Ñequiiˈcheⁿ mañequiaya na quialˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈomya na mañjom tsˈo̱o̱ⁿya ˈu na matseina̱ⁿya nnoom. 	 Es pateicos savam Dievam un vienmēr atminos tevi savās lūgšanās,


Ee meiⁿnquiayuucheⁿ na mˈaⁿ we ndyee nnˈaⁿ na cwitjomndye ñequio xueya, majoˈ joˈ mˈaaⁿya quiiˈntaaⁿna. 	 Jo kur divi vai trīs sapulcējušies manā vārdā, tur es esmu viņu vidū.


Sa̱a̱ Pablo matsoom nda̱a̱ policía: —Jâ cwilaxmaaⁿyâ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoom Roma. Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ tjaaˈna jâ na jndooˈ chaˈtso nnˈaⁿ meiiⁿ na tyoowijndaaˈ aa waa na jlaˈtjo̱o̱ndyô. Jnda̱ chii tioomna jâ wˈaancjo. Nmeiiⁿˈ lˈana jâ meiiⁿ na meiⁿchjoo ticatsonaˈ na nlˈana na ljoˈ nnˈaⁿ romanos. Ndoˈ jeˈ ¿aa cweˈ ntˈiu nntjeiiˈna jâ? Xoya na ljoˈ. Nquieena quiocatjeiiˈna jâ. 	 Bet Pāvils tiem sacīja: Tie mūs, romiešus, nenotiesātus, publiski šaustīja un ieslodzīja cietumā, bet tagad slepeni mūs izmet. Tā ne, bet lai nāk


Maxjeⁿ matioˈnaaⁿñenaˈ mosoˈñeeⁿ xeⁿ nljeiiⁿ na mˈaⁿcˈeendyena, meiiⁿ aa nncwjeeⁿˈeⁿ xcwe tsjom oo jaancoo. 	 Un ja viņš nāktu otrā nakts maiņā, un ja viņš nāktu trešajā sardzes maiņā un tā viņus atrastu, tad svētīgi šie kalpi!


quia joˈ cantyja ˈnaaⁿˈ chiuu waa na ñetˈomˈjndyeeˈyoˈ, catjeiˈndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ natia na ñeseiqueeⁿ tsˈom seiiˈyoˈ ee juu joˈ tseixmaⁿnaˈ cwii na jnda̱ teiˈndaaˈñˈeⁿ na joo natiaˈñeeⁿ cwinquioˈnnˈaⁿnaˈ tsˈaⁿ. 	 Tad jums jāatmet agrākā dzīve un vecais cilvēks, kas, savu kārību pievilts, iet bojā.


Tilˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na nncˈomˈyoˈ na ntqueⁿˈyoˈ sa̱a̱ calajnda̱ˈyoˈ na nluiiˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ chaˈxjeⁿ tyolˈa nnˈaⁿ na tyoñˈomtˈmaaⁿˈndyena nˈomna na nntoˈñoomna chaˈtso na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nñequiaaⁿ nda̱a̱na. 	 Lai jūs nekļūtu kūtri, bet būtu sekotāji tiem, kas ticībā un pacietībā iemantos apsolījumus.


Ñˈoommeiⁿˈ seineiⁿ Jesús yocheⁿ na tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ quiiˈ watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos tsjoom Capernaum. 	 Šī ir maize, kas nākusi no debesīm. Ne tā, kā jūsu tēvi ēda mannu un nomira. Kas šo maizi ēd, tas dzīvos mūžīgi.


Jndii Jesús na tjeiiˈna tsaⁿˈñeeⁿ quiiˈntaaⁿna. Quia ljeiiⁿ juu, matsoom nnom: —¿Aa matseiyuˈ ñequio Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Jēzus, izdzirdis, ka tie viņu izraidījuši ārā, un, atradis to, sacīja viņam: Vai tu tici uz Dieva Dēlu?


Cantyja ˈnaaⁿˈ jom jndyendye nnˈaⁿ tsjaaⁿ Israel nlcweˈ nˈomna jo nnom Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaana. 	 Un daudzus Izraēļa bērnus viņš atgriezīs pie Kunga, viņu Dieva.


Calcweˈ tsˈomˈ jnaⁿˈ luaaˈ, ndoˈ catseityˈoondyuˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ntsˈaacheⁿndyo ndyaˈ nntseitˈmaⁿ tsˈoom ˈu na luaaˈ mˈaaⁿˈ tsˈomˈ. 	 Tāpēc atgriezies no šī sava ļaunuma un lūdz Dievu! Varbūt šī tavas sirds iedoma tiks tev piedota.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe na tqueeⁿˈñê ˈo ndoˈ tjeiiˈñê ˈo cwentaaⁿˈaⁿ, cjooˈ nˈomˈyoˈ na calaxmaⁿˈyoˈ nmeiⁿˈ, ee xeⁿ na nmeiⁿˈ cwilˈaˈyoˈ quia joˈ tijoom nntseilcweˈtyaˈnaˈ ˈo cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Tādēļ, brāļi, centieties ar labiem darbiem nodrošināt savu aicinājumu un izvēlēšanu, jo, to darot, jūs nekad negrēkosiet.


Matso Jesús: —Aa ljoˈ, ndoˈ ˈu tˈmaⁿ cwiluiindyuˈ na maˈmo̱o̱ⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ Israel. Joˈ chii ticatseitiuuya na tileicatseiˈno̱ⁿˈ ñˈoommeiiⁿ. 	 Jēzus atbildēja viņam un sacīja: Tu esi Izraēļa mācītājs, un tu to nezini?


Jluena nnoom: —Xocˈoom na wiˈ tsˈoom naⁿˈñeeⁿ, maxjeⁿ nntseicwjeⁿ naⁿˈñeeⁿ na jeeⁿ tia nnˈaⁿndyena. Ndoˈ nñequiaaⁿ ntjoomˈm luee ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na joo nñeˈquia na tantjom tyuaaⁿˈaⁿ quia na nncueˈ ntjom. 	 Tie sacīja Viņam: Viņš šos ļaundarus bez žēlastības nogalinās un savu vīna dārzu iznomās citiem vīnkopjiem, kas atdos viņam augļus īstajā laikā.


Juu na macwjiˈnˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ cwilˈueeˈndyoˈ juunaˈ na nncwañoomˈnaˈ ˈo chaˈxjeⁿ tjaⁿxqueⁿ xjoˈ mawañoomˈnaˈ xqueⁿ sondaro ndoˈ mati cwilˈueeˈndyoˈ ñˈoomˈm chaˈxjeⁿ xjo espada na mañequiaa Espíritu Santo nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Ņemiet arī pestīšanas bruņu cepuri un gara zobenu (tas ir, Dieva vārdu)


Maxjeⁿˈñeeⁿ tquieˈcañom nnˈaⁿ na jlaˈcandiina Jesús na sa̱ˈntjom Pilato na cwje ntˈom nnˈaⁿ galileos xcwe xjeⁿ na cwilaˈcwjeena quiooˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Seitjoomˈnaˈ nioomna ñequio nioom quiooˈñeeⁿ. 	 Bet tanī pat laikā atnāca daži un ziņoja Viņam par galilejiešiem, kuru asinis Pilāts sajauca ar to upuriem.


Ndoˈ ñequio na xcweeˈya tsˈo̱o̱ⁿ hasta meiiⁿ na nntseicatsuuya chaˈtso na matseixmaⁿya, mati meiiⁿ chaˈwaa cantyja ˈnaⁿya cha na nnteijndeiinaˈ añmaaⁿˈyoˈ. Ndoˈ nntsˈaa naljoˈ meiiⁿ ˈo ticajnda nquiuˈyoˈ ja sa̱a̱ ja tˈmaⁿ wiˈtsˈo̱o̱ⁿya ˈo. 	 Un par jūsu dvēselēm es ļoti labprāt uzupurēšu visu, arī pats sevi uzupurēšu, lai gan, jo vairāk es jūs mīlu, pats tieku mazāk mīlēts.


Ndoˈ Pablo ñˈeⁿ Bernabé majoˈti lˈana tsjoom Iconio. Tyˈequieˈna naquiiˈ watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Tyoñequiana ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Jeeⁿ ya tyolaˈneiⁿna. Joˈ chii jndyendye nnˈaⁿ judíos jlayuˈ ndoˈ mati ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Un notika, ka Ikonijā viņi kopā iegāja jūdu sinagogā un tā runāja, ka liels daudzums jūdu un grieķu kļuva ticīgi.


Chaˈtso nnˈaⁿ na candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya, quia cwilaˈtjo̱o̱ndyena macwaⁿya joona, ndoˈ matseiseiˈa joona quia na macaⁿnaˈ. Joˈ chii ñequiiˈcheⁿ cˈomˈyoˈ na cjooˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya, ndoˈ calcweˈ nˈomˈyoˈ. 	 Tos, ko mīlu, es pārbaudu un pārmācu. Tad nu kļūsti dedzīgs un gandari!


Jluena nnoom: —¿Aa ticandiˈ ljoˈ cwilue yocanchˈumˈaⁿˈ? Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, tsoom: —Mandiiya. Ndoˈ ˈo, aa tijoom ñejlaˈnaⁿˈyoˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: ˈU jnda̱ seijndaaˈndyuˈ na yonchˈu ñequio yoˈndaa na ndicwaⁿ cwinteiˈ joona nlaˈtˈmaaⁿˈndyena ja ñequio na xcweeˈ nˈomna. 	 Un tie sacīja Viņam: Vai tu dzirdi, ko šie saka? Bet Jēzus sacīja viņiem: Jā gan, bet vai jūs nekad neesat lasījuši: no bērnu un zīdaiņu mutēm Tu sev sagādāji godu?


Matso tsaⁿˈñeeⁿ no̱o̱ⁿ: “ˈU re Cornelio, mandii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom na matseiˈneiⁿˈ nnoom ndoˈ macañjom tsˈoom na mateijndeiˈ nnˈaⁿ ljoˈ na matseitjo̱o̱naˈ joona. 	 Kornēlij, tava lūgšana uzklausīta, un Dievs tavas labdarības dāvanas atminējies sava vaiga priekšā.


Ndoˈ jnda̱ na tyenquioomˈm, mantyja ta̱a̱ˈ. Ntyjiicheeⁿ na jnda̱ nˈmaaⁿ tycu na weeⁿˈeⁿ. 	 Un tūdaļ viņas asins avots izsīka; un viņa sajuta savās miesās, ka tā no šīs kaites izdziedināta.


Seityeⁿtyeeⁿ ñˈoom, tsoom: —Meiⁿnquia na nlcaⁿˈ no̱o̱ⁿ, nñequia hasta meiiⁿ xcwe cantyja na matsa̱ˈntjo̱ⁿ. 	 Un viņš tai zvērēja: Visu, ko tu prasīsi, es tev došu, kaut vai pusi no savas valsts.


Jnda̱ joˈ seineiⁿnndaˈ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwindye, tsoom: —Nquii Tsotya̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso nnom jnda̱ tioom lˈo̱o̱ya. Tjaa ˈñeeⁿ matseiˈno̱ⁿˈ chiuu tseixmaⁿya na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ, macanda̱ nqueⁿ ntyjeeⁿ. Meiⁿ tjaa ˈñeeⁿ matseiˈno̱ⁿˈ chiuu tseixmaⁿ Tsotya̱ya, macanda̱ ja na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ mantyjiiya. Ndoˈ mati meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na nntseiˈno̱ⁿˈ chiuu tseixmaⁿ Tsotya̱ya, mañequia na nntseiˈno̱ⁿˈ. 	 Mans Tēvs visu man atdevis; un neviens nezina, kas ir Dēls, kā tikai Tēvs; un kas ir Tēvs, kā tikai Dēls un kam Dēls to vēlas atklāt.


Yuscumˈaaⁿˈ sˈaaⁿ cwanti na nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ. Jom tuˈnquioom ncheⁿˈ nacjoya cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntˈiuu nnˈaⁿ ja. 	 Ko viņa varēja, to tā darīja; viņa jau iepriekš svaidīja manu miesu apbedīšanai.


Mati nnˈaⁿ tsjoom Sodoma ñequio Gomorra ñequio nnˈaⁿ ntˈomcheⁿ njoom ndiocheⁿ, tquiandyeñˈeⁿna na lˈana meiⁿquia nnom na queeⁿ nˈom seiina nchii chaˈxjeⁿ na seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nncˈom nnˈaⁿ, ndoˈ na luaaˈ tyolˈa nnˈaⁿ njoomˈñeeⁿ tseixmaⁿnaˈ cwii na maˈmo̱ⁿnaˈ na nntˈuiiwiˈ chom na tijoom canduuˈ nnˈaⁿ na nmeiiⁿˈ cwilˈa. 	 Kā Sodoma, Gomora un apkārtējās pilsētas, kas līdzīgi šīm nodevās netiklībai un padevās pretdabīgām miesas kārībām, ir kļuvušas par piemēru, izciezdamas mūžīgās uguns sodu,


Ndoˈ cheⁿnquieena cantyja chaˈtso na nmeiiⁿˈ tuii. 	 Un viņi savā starpā sarunājās par visu to, kas bija noticis.


Quia joˈ tyjeeˈcañoom cwii na ntquieeˈndye ángeles na ñejleicho ntquieeˈ waso na tooˈ ntquieeˈ nnom nawiˈ na macanda̱. Tqueeⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ ja, tsoom: —Candyoˈ ndoˈ mˈmo̱o̱ⁿya njomˈ yuscu na waa ñomcaaˈ, juu nluiiñe scuuˈ nquii Catsmaⁿ. 	 Tad atnāca viens no septiņiem eņģeļiem, kuriem bija septiņi kausi, pildīti septiņām pēdējām mocībām, un runāja man, sacīdams: Nāc, es tev rādīšu līgavu, Jēra sievu!


Quia na tjo̱ tsjoom Troas na nñequiaya ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ, tˈmaⁿ tjuˈnaaⁿñenaˈ na nndiˈntjo̱ⁿya nnoom joˈ joˈ, 	 Bet kad es nonācu Troadā Kristus evaņģēlija dēļ un durvis Kungā man bija atvērtas,


Matyuaaˈti matseicandiiya ˈo cwii tjo̱o̱cheⁿ na nluii joonaˈ cha calˈaˈyoˈ cwenta. 	 Lūk, es jums saku to jau iepriekš.


Joˈ chii tsˈaⁿ na ñeˈcatseitˈmaaⁿˈñe cheⁿnquii, catseitˈmaaⁿˈñe cantyja na machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿñe. 	 Bet kas lielās, lai lielās Kungā!


Luaa waa na maˈmo̱ⁿnaˈ na candyaˈ nˈo̱o̱ⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈcanda̱a̱ya ñˈoom na tqueeⁿ na matsa̱ˈntjoom, ndoˈ joonaˈ nchii cwii na xocanda̱a̱ nlaˈcanda̱a̱ˈndyo̱, 	 Jo šī ir Dieva mīlestība, ka izpildām Viņa baušļus, un Viņa baušļi nav grūti.


’Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom matseijomnaˈ chaˈna castom na ñjom sˈom cajaⁿ na wantyˈiunaˈ quiiˈ tyuaa. Ljeii cwii tsˈaⁿ castomˈñeeⁿ sa̱a̱ tantyˈiunnaaⁿˈaⁿ juunaˈ. Tjaaⁿ na jeeⁿ neiiⁿˈeⁿ, tjacajna̱a̱ⁿ chaˈtso ˈnaaⁿˈaⁿ na niom. Jnda̱ chii seijnaaⁿ tyuaaˈñeeⁿ yuu na ndiiˈ castom. 	 Debesvalstība pielīdzināma tīrumā apslēptai mantai, ko cilvēks atrod un paslēpj; un viņš, būdams priecīgs par to, iet un pārdod visu, kas viņam ir, un pērk šo tīrumu.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilˈa tsˈiaaⁿ tyuaaⁿˈaⁿ, quia na ntyˈiaana na nquii jnaaⁿ joˈ, tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: “Luaaˈ tsˈaⁿ na cwiljo ntjom lˈo̱. Cwa nlaˈcua̱a̱ˈa jom cha jaa nljo ntjom lua̱a̱ya.” 	 Kad strādnieki ieraudzīja viņu, tie sevī domāja un sacīja: Šis ir mantinieks; nogalināsim viņu, un mantojums būs mūsu!


Cwjiˈñê cantyja ˈnaaⁿˈ natia, catsˈaaⁿ yuu na ya, calˈueeⁿ na caljoyaandye nnˈaⁿ ñˈeⁿ ncˈiaana. Queⁿñê na catsˈaaⁿ naljoˈ. 	 Izvairies no ļauna un dari labu, meklē mieru un centies, un seko tam!


Joˈ chii ˈo ntseindaaya, ñequiiˈcheⁿ calajomndyoˈ ñˈeⁿñê cha quia na nleitquiooˈñê na nndyonnaaⁿˈaⁿ, ñequiiˈcheⁿ mˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈqui tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ jom. 	 Un tagad, bērniņi, palieciet Viņā, lai, kad Viņš parādīsies, mums būtu paļāvība un, Viņam atnākot, mēs netiktu no Viņa apkaunoti.


’Calˈaˈyoˈ cwenta na tincˈomˈyoˈ na ticueeˈ nˈomˈyoˈ meiⁿcwii yucachjoo. Ee nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ jo nandye mˈaⁿ ángeles na cwilˈa cwenta yocanchˈu. Ndoˈ ángelesˈñeeⁿ meiⁿnquia xjeⁿ cwilaˈneiⁿna nnom Tsotya̱ya na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 Pielūkojiet, ka jūs nevienu no šiem mazajiem nenievātu, jo es jums saku, ka viņu eņģeļi debesīs vienmēr redz mana Tēva vaigu, kas ir debesīs.


Tjatjati Jesús nato. Ndoˈ cwii tsaⁿsˈa maleinom na jndyontyjaaˈ jom. Jndyocoˈ xtye jo nnoom. Tso: —ˈU Maestro na ya tsˈaⁿndyuˈ, ¿ljoˈ macaⁿnaˈ na catsˈaa cha nntseixmaⁿya na ticantycwii na nncwaˈndo̱ˈa? 	 Un kad Viņš bija izgājis ceļā, kāds piesteidzās un, ceļos pret Viņu nometies, lūdza Viņu: Labais Mācītāj, kas man jādara, lai es iemantotu mūžīgo dzīvošanu?


Naquiiˈ waaˈ Tsotya̱ya jndye joo niom yuu na ya nncˈom nnˈaⁿ. Xeⁿ nchii na luaaˈ waa, jnda̱ tsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. Manncjo̱ na nntseijndaaˈndyo̱ joonaˈ na nleilˈueeˈndyoˈ. 	 Mana Tēva namā daudz mājokļu. Ja tas tā nebūtu, es jums pateiktu. Es eju jums sataisīt vietu.


ndoˈ na luaaˈ, nleilˈueeˈñe Jesucristo joo na jnda̱ jlaˈjomndyoˈ ñˈeⁿñê na nntseijomnaˈ joonaˈ chaˈcwijom cwii ntjom na cwiweˈ na cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Caur Jēzu Kristu pilni taisnības augļu Dieva godam un slavai.


Nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na jleinoom ˈu cwantindyo xuee cha quia na nloˈñomˈnndaˈ jom, tajom cwii cato̱ⁿˈndyoˈ ñˈeⁿñê. 	 Varbūt viņš kādu brīdi aizgāja no tevis, lai tu viņu atgūtu mūžībai


Matseiljeiya cartawaañe na matseicwano̱ⁿya na mˈaaⁿˈ ˈu Timoteo, na cwiluiindyuˈ jndaaya ncˈe na matseiyuˈya tsˈomˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Cristo Jesús na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa na ñequiana na nncoˈñomˈ naya na laˈxmaⁿna ñequio na mˈaⁿna nawiˈ nˈomna nnˈaⁿ ndoˈ na meiⁿcwii ñomtiuu tincˈoomˈ jo nda̱a̱na. 	 Timotejam, mīļajam dēlam ticībā: žēlastība, žēlsirdība un miers no Dieva Tēva un mūsu Kunga Jēzus Kristus!


Chaˈtso nawiˈmeiiⁿ na cwiwino̱o̱ⁿyâ tsˈiaaⁿˈnaˈ na cateijndeiinaˈ ˈo, cha na majndye nnˈaⁿ nntoˈñoomna naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ na ljoˈ jndye joona nñequiana na quianlˈuaaⁿˈaⁿ cha catseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom. 	 Jo tas viss jūsu dēļ, lai ar daudzu pateicību pārpilnībā būtu žēlastība Dieva lielākam godam.


Nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, jnaⁿna Jerusalén, tquiena na mˈaaⁿ Jesús. 	 Un pie Viņa sapulcējās farizeji un daži no Jeruzalemes atnākušie rakstu mācītāji.


Ndoˈ tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos chiuu waa na tixcwe cwilaˈyuˈna. Ndoˈ na jeeⁿ jnda̱ ñˈoom tyotseineiiⁿ tîcanda̱a̱ nluena na tiyuuˈ. Ee ñequio ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiyo teiljeii tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na na Jesús tseixmaⁿ Cristo tsaⁿ na meindooˈna na nndyocwjiˈnˈmaaⁿñe joona. 	 Jo viņš atklāti un stipri atspēkoja jūdus, pierādīdams ar Rakstiem, ka Jēzus ir Kristus.


—Catsuˈ nda̱a̱yâ, ¿cwaaⁿ nncueˈntyjo̱ na nluii nmeiⁿˈ? Ndoˈ ¿cwaaⁿ ˈnaaⁿ mˈmo̱ⁿnaˈ na manndyooˈ nluii nmeiⁿˈ? 	 Saki mums, kad tas notiks un kāda zīme būs, kad tas viss sāks piepildīties?


Nnˈaⁿ njoomnancue nncˈoochona chaˈtsoti na ya na laˈxmaⁿna ndoˈ nlaˈtˈmaaⁿˈndyena nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ. 	 Un tanī viņi sanesīs tautu godību un cieņu.


Tjawijndeii tyochjooˈñeeⁿ, tjawitquiooˈ na wandoˈ tsˈoom ndoˈ canda̱a̱ˈya tjawijndo̱ˈ tsˈoom. Ndoˈ tˈmaⁿ waa na matseixmaaⁿ naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet Bērniņš auga un stiprinājās, pilns gudrības; un Dieva žēlastība bija ar Viņu.


Ñequio ndyuee profetas tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoomtyeⁿ ndoˈ ˈo laxmaⁿˈyoˈ na nndaˈyoˈ naya na cwitˈmo̱o̱ⁿ joonaˈ ndoˈ chaˈxjeⁿ ñˈoom na seijndaaˈñetyeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ welooya na ñetˈom teiyo quia tsoom nnom welooya Abraham: “Quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ ˈnaⁿˈ na nncjaawiˈcantyjooˈ nluiiñe tsˈaⁿ na njño̱o̱ⁿya na mˈaⁿˈyoˈ. Ndoˈ ncˈe juu nntioˈnaaⁿndyo̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ tsjoomnancue.” 	 Jūs esat praviešu un derības, ko Dievs slēdzis ar mūsu tēviem, bērni, jo Viņš sacīja Ābrahamam: Un tavos pēcnācējos tiks svētītas visas zemes ciltis.


Cwii ncjo̱o̱ndyô̱ nnˈaⁿ na cwindya̱a̱yâ ñˈoom na mañequiaaⁿ, tsaⁿ na jndyu Andrés, tyjee Simón Pedro, matso nnom Jesús: 	 Tad viens no Viņa mācekļiem, Andrejs, Sīmaņa Pētera brālis, sacīja Viņam:


Ljeii na tqueⁿ Moisés tqueⁿnaˈ nnˈaⁿ tsˈiaaⁿ ntyee na ticanda̱a̱ˈ laˈxmaⁿna. Sa̱a̱ ñˈoom na nda̱nquia tqueⁿtyeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom matyˈiomnaˈ tsˈiaaⁿ nquii Jnaaⁿ na tjaa yuu ntycwii na tseixmaaⁿ na canda̱a̱ˈñê. 	 Jo bauslība ieceļ par priesteriem cilvēkus, kam savas vājības, bet zvēresta vārds, kas nāca pēc bauslības, - mūžam pilnīgo Dēlu.


Juu na seitjo̱o̱ñe Adán, meiⁿchjoo ticatseijomnaˈ ñequio na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom añmaaⁿya. Ee cantyja ˈnaaⁿˈ jnaaⁿˈ ñecwii tsˈaⁿ matˈuiityeⁿnaˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ. Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ juu na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, cweˈyu matsa̱a̱ⁿˈa̱ⁿ nnˈaⁿ na cwiluiindyena na tjaa jnaⁿ laˈxmaⁿna jo nnoom meiiⁿ na jndye nnom jnda̱ jlaˈtjo̱o̱ndyena. 	 Un nav ar žēlastības dāvanu tāpat kā viena grēka dēļ, jo lēmums pazudināšanai gan nācis viena grēka dēļ, bet žēlastība nākusi attaisnošanai no daudziem grēkiem.


Quia joˈ teitquiooˈ cwii ˈnaaⁿ tˈmaⁿ tsjo̱ˈluee na maˈmo̱ⁿnaˈ chiuu cwinluii. Ntyˈiaya cwii yuscu cweⁿ ñeˈquioomˈ chaˈcwijom liaⁿˈaⁿ. Meintyjeeⁿˈeⁿ nacjooˈ chiˈ ndoˈ ñjom cwii corona xqueeⁿ na chuuˈ canchooˈwe cancjuu. 	 Tad pie debesīm parādījas liela zīme: saulē tērpta sieviete un mēness zem viņas kājām, bet tai galvā divpadsmit zvaigžņu kronis.


Ndoˈ na luaaˈ, joˈ chii tcaⁿnaˈ na cweˈ nioom quiooˈ cha queⁿljuˈnaˈ joo ˈnaⁿ na teilˈue quiiˈ watsˈomliaa na joonaˈ jluiˈtsjaaⁿˈnaˈ joo ˈnaⁿ na niom cañoomˈluee, sa̱a̱ joo ˈnaⁿˈñeeⁿ tcaⁿnaˈ na cueˈ cwii na canda̱a̱ˈti. 	 Tā šķīstīja debeslietu attēlus, bet pašām debeslietām nepieciešami labāki upuri nekā tie.


¿Cwaaⁿ ñˈoom na tijndeiˈtinaˈ na catsjo̱o̱ya? ¿Aa na nntsjo̱o̱: “Matseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya chaˈtso jnaⁿˈ”, oo aa na nntsjo̱o̱: “Quicantyjaˈ, cjaˈcaˈ”? 	 Ko vieglāk teikt: tavi grēki tev piedoti, vai teikt: celies un staigā?


Jnda̱ joˈ ntyˈia ntquieeˈ ángeles na meiⁿˈntyjeeˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Toˈñoomna ntquieeˈ ntu. 	 Un es redzēju septiņus eņģeļus, kas stāvēja Dieva priekšā, un viņiem deva septiņas bazūnes.


Ndoˈ Simón Pedro sˈo̱o̱ lˈo̱o̱ⁿ no̱o̱ⁿ na cwaxˈa̱ ˈndyoo Jesús cwaaⁿ cwiindyo̱ jâ na nñequiaa cwenta jom. 	 Tam Sīmanis Pēteris pamāja un sacīja viņam: Kurš ir tas, par ko Viņš runā?


Ntˈom yolcu ncˈe na tyolaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, tandoˈnndaˈ nnˈaaⁿna na jnda̱ tja̱. Sa̱a̱ ntˈom nnˈaⁿ na tyolaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿñê, lˈa nnˈaⁿ na tja̱nioomndyena ñequio na cwajndii tyoquiinaˈ joona. Lˈo̱na meiiⁿ tyolue naⁿˈñeeⁿ nda̱a̱na na nndyaandyena xeⁿ nntjeiiˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Ee jlaˈno̱ⁿˈna meiiⁿ na nncwjena, sa̱a̱ ntyjaaˈ nˈomna na nlcwinndaˈna na xcweti na nntaˈndoˈna ñˈeⁿñê. 	 Sievietes atguva savus mirušos, uzmodinātus no miroņiem; bet citi, nodoti mokām, nepieņēma atbrīvošanu, lai iemantotu labāku augšāmcelšanos.


’Jnda̱ seina̱ⁿ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ na cweˈ tjañoomˈ. Sa̱a̱ manncueˈntyjo̱ xjeⁿ na taxocatseina̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ ñˈoom na cweˈ wjaañoomˈ, ee nntseina̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ ñˈoom na ndyeyu cantyja ˈnaaⁿˈ Tsotya̱. 	 To es jums runāju līdzībās. Nāk stunda, kad es vairs līdzībās jums nerunāšu, bet atklāti pasludināšu jums par Tēvu.


Luaaˈ najndyee na teiljeii ncuee nnˈaⁿ. Maquialjoˈ tyomˈaaⁿ Cirenio gobiernom ndyuaa Siria. 	 Šī pirmā sarakstīšana notika Kvirinija, Sīrijas pārvaldnieka, laikā.


Nda̱a̱ joo nnˈaⁿ na cwitaˈntjom na ñeˈcatsˈaa Satanás xjeⁿ joona ndoˈ cwiljooˈndyetyeⁿna cantyja ˈnaⁿya hasta na macanda̱, nñequia najndeii na matseixmaⁿ na nntsa̱ˈntjomna nnˈaⁿ na cwii cwii ndyuaa. 	 Un tam, kas uzvarēs, un manus darbus pildīs līdz galam, es došu varu pār pagāniem.


Ndoˈ xeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na tquiaaⁿ na tandoˈxco Cristo mˈaaⁿ Espíritu na cwiluiiñê naquiiˈ nˈomˈyoˈ, majom nñequiaaⁿ na nntaˈndoˈnndaˈ seiiˈyoˈ ñequio mañejuuti Espíritu na cwiluiiñê mˈaaⁿñe naquiiˈ nˈomˈyoˈ. 	 Bet ja Viņa gars, kas uzmodināja Jēzu no miroņiem, mājo jūsos, tad Viņš, kas uzmodināja Jēzu Kristu no miroņiem, dzīvas darīs arī jūsu mirstīgās miesas tā Gara dēļ, kas jūsos mājo.


Ndoˈ nncˈoo naⁿˈñeeⁿ yuu na tijoom cantycwii na nlcoˈwiˈnaˈ joona. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ nntoˈñoomna na tijoom cantycwii na nntaˈndoˈna. 	 Un šie ieies mūžīgajās mokās, bet taisnīgie - mūžīgajā dzīvē.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, seineiiⁿ ñˈoom tjañoomˈ: —Joo nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ nquii tsˈaⁿ na macoco, ¿aa nncˈomna na chjooˈ nˈomna yocheⁿ na cwiwitˈmaaⁿˈ na ndicwaⁿ mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ quiiˈntaaⁿna? Xocatsˈaanaˈ. Sa̱a̱ nncueˈntyjo̱ xuee na nncwjiˈnaˈ juu tsˈaⁿ na macoco quiiˈntaaⁿna. Quia ljoˈcheⁿ nncˈomna na chjooˈ nˈomna ndoˈ nlaˈcwejndoˈndyena. 	 Un Jēzus sacīja viņiem: Vai var kāzu viesi būt noskumuši, kamēr līgavainis ir pie viņiem? Bet nāks dienas, kad līgavaini atraus no viņiem; tad viņi gavēs.


Ndoˈ seiˈtsˈo ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na tja̱ naquiiˈ ndaaluee, jndyaandyena joˈ joˈ. Ndoˈ añmaaⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ na mˈaⁿ yuu na meindooˈ lˈoo, jndyaandyena joˈ joˈ. Quia joˈ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ tuˈxeeⁿ joona cantyjati na jnda̱ ñelˈana. 	 Un jūra atdeva mirušos, kas bija tanī; arī nāve un elle atdeva savus mirušos, kas tanīs bija. Katrs tika tiesāts attiecīgi saviem darbiem.


Tquiana sˈomˈñeeⁿ nda̱a̱ apóstoles. Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ tyoñequiana joonaˈ nnom ticwii cwii tsˈaⁿ na matseitjo̱o̱naˈ ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ juu. 	 Un nolika apustuļiem pie kājam. Un katram tika dalīts, kā tam bja vajadzīgs.


Sa̱a̱ Jesús meiⁿcwii ñˈoom ticˈo̱o̱ⁿ. Quia joˈ jâ saantyjaaˈâ jom, jlaˈtyˈoondyô̱ nnoom, lˈuuyâ: —Cwa cajñomˈ yuscumˈaaⁿˈ, ee jeeⁿ cˈuaa ˈñom ndyontyjo̱o̱ⁿ nanqua̱a̱ⁿˈa. 	 Bet Viņš tai neatbildēja ne vārda. Un Viņa mācekļi pienāca, lūdza Viņu un sacīja: Atlaid viņu, jo tā sauc pēc mums.


Quia joˈ toˈñoom yocanchˈuˈñeeⁿ naquiiˈ lˈo̱o̱ⁿ. Tioom lˈo̱o̱ⁿ nacjoona na tioˈnaaⁿñê joona. 	 Un Viņš tos apskāva un, uzlicis tiem rokas, tos svētīja.


Luaa matsonaˈ: Cwiljoya tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿ nnˈaⁿ ncˈe Cristo, meiⁿ ticwjaaˈñê cwenta na laˈxmaⁿna jnaⁿ, ndoˈ tyˈioom tsˈiaaⁿ nda̱a̱yâ na nñequiaayâ ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiljoya tsˈoom ñˈeⁿndyena. 	 Jo Dievs caur Kristu samierināja pasauli ar sevi, nepieskaitīdams tiem viņu grēkus un ielikdams mūsos samierināšanās vārdu.


Ndoˈ manquiiti Simón seiyoomˈm ndoˈ teitsˈoomñê. Ndoˈ ñequiiˈcheⁿ na ñˈeⁿñˈeeⁿ ñˈeⁿ Felipe. Jeeⁿ tyocjaaweeˈ tsˈoom ˈnaaⁿ tˈmaⁿ na tyochˈee Felipe na xocanda̱a̱ nntsˈaa na cweˈ najndeii nquii tsˈaⁿ meiⁿ xocjaantyjo̱o̱ˈ tsˈom tsˈaⁿ chiuu tuiiyuu. 	 Tad arī pats Sīmanis kļuva ticīgs un, pieņēmis kristību, piebiedrojās Filipam, bet viņš, redzēdams notiekam zīmes un lielus brīnumus, apmulsis brīnījās.


Jnda̱ na tuii na luaaˈ, quia joˈ jâ nnˈaⁿ na cwindya̱a̱yâ ñˈoom na mañequiaaⁿ, saayâ Capernaum ñˈeⁿñê, ñequio tsoñeeⁿ ñequio ntyjeeⁿ. Ndoˈ ljooˈndyô̱ joˈ joˈ cwantindyo xuee. 	 Pēc tam Viņš un Viņa māte, un Viņa brāļi, un Viņa mācekļi aizgāja uz Kafarnaumu un tur palika dažas dienas.


Juu xuee na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ nqueⁿ na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, mˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo ndoˈ tˈmo̱o̱ⁿ cwii na tcoˈnaˈ no̱o̱ⁿya. Jndiiya na jndeii teicˈuaa na seineiⁿ tsˈaⁿ jo naxa̱ⁿˈa chaˈcwijom jndyeeˈ ntu. 	 Kunga dienā es tapu aizrauts garā un dzirdēju aiz sevis stipru balsi kā bazūni


Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseiwendyeñe cheⁿnquii, maxjeⁿ nntseiquioo Tyˈo̱o̱tsˈom juu. Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na majuˈñecje, maxjeⁿ nntseiwendye Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Jo katrs, kas sevi paaugstinās, tiks pazemots, bet kas pazemosies, tas tiks paaugstināts.


Quia joˈ jluiˈ Jesús joˈ joˈ ndi ñˈa̱a̱ⁿyâ ñˈeⁿñê, tjaaⁿ jo ndyuaa tsjoom Tiro ñˈeⁿ Sidón. 	 Un Jēzus, turieni atstājis, aizgāja Tiras un Sidonas robežās.


Nda̱a̱ joo nnˈaⁿ na cwijooˈ nˈom na cwilˈa yuu na matyˈiomyanaˈ na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cwilˈuee na nlˈa yuu na matseitˈmaaˈñenaˈ jom, nñequiaaⁿ na nlaˈxmaⁿna na ticantycwii na cwitaˈndoˈ añmaaⁿna. 	 Tiem, kas, pacietībā labus darbus darīdami, meklē svētlaimību un godu, un neiznīcību, - ar mūžīgo dzīvi,


Jnda̱ na tjuˈnaˈ na ñenquii Jesús ñequio nnˈaⁿ canchooˈwendye ndoˈ ñequio ntˈom nnˈaⁿ na mati cwicañˈeeⁿtyeⁿ ñˈeⁿñê, taˈxˈeena ljoˈ ñeˈcaˈmo̱ⁿ ñˈoom tjañoomˈñeeⁿ. 	 Un kad Viņš bija viens pats, tie divpadsmit, kas ar Viņu bija, jautāja par līdzību.


ˈO nnˈaⁿ tsjoom Belén, tsˈo̱ndaa Judá, meiⁿchjoo ticjuˈcjenaˈ tsjomˈyoˈ quiiˈntaaⁿ njoom ntˈmaⁿ chaˈwaa tsˈo̱ndaa Judá. Ee quiiˈntaaⁿˈyoˈ nluiˈ cwii tsˈaⁿ na nluiitquieñe na nnteixˈee nnˈaaⁿya Israel. 	 Un tu, Betlēme, jūdu zeme, necik neesi mazāka par Jūdas lielpilsētām, jo no tevis izies Vadonis, kas valdīs pār manu Izraēļa tautu.


Jnda̱ teinom na ljoˈ, xcwe na cwiwiljeiixco ncuee nnˈaⁿ, mati seisˈañe Judas tsˈaⁿ Galileo. Ndoˈ jndye nnˈaⁿ jlaˈjomndyena ñˈeⁿñê. Sa̱a̱ mati jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ jom, ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na tyolaˈjomndye ñˈeⁿñê majoˈti tˈoomˈndyena. 	 Pēc viņa pierakstīšanās laikā sadumpojās galilejietis Jūdass un aizrāva sev līdz tautu; bet viņš pats gāja bojā, un visi, kas viņam pievienojās, tika izklīdināti.


Sa̱a̱ jeˈ maleiˈtyeⁿ jnda̱ tuii chiuu na majndyendyoˈtiˈyoˈ jlaˈjndaaˈndyoˈ na catioom cantyja na seitjo̱o̱ñê. 	 Tādam pietiek soda, ko vairākums viņam uzlicis.


Mati tˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈ na tooˈndyena wˈaancjo, teijndeiˈyoˈ joona ˈnaⁿ na ñetcaⁿnaˈ. Ndoˈ quia tjeiiˈ nnˈaⁿ ˈnaⁿˈyoˈ ncˈe na cwilaˈyuˈyoˈ, tyomˈaⁿˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ meiiⁿ na tjomˈyoˈ na ljoˈ. Ee cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ na cañoomˈluee waa cwii nnom na jndati tseixmaⁿnaˈ, na tixontycwiinaˈ. 	 Jo jūs esat cietumniekiem līdzcietuši, un jūsu mantas nolaupīšanu uzņēmāt ar prieku, apzinādamies, ka jums ir labāka un paliekama manta.


Luaa waa na tuiiñe Jesucristo. Quia waacheⁿ ñomcaaˈ tsoñeeⁿ María ñequio José, ndoˈ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntjomndyena, teitquiooˈ na majndeiiñe María cantyja najndeii Espíritu Santo. 	 Bet ar Kristus dzimšanu bija tā: kad Viņa māte Marija tika saderināta ar Jāzepu, iekams viņi sagāja kopā, izrādījās, ka viņa savās miesās ieņēmusi no Svētā Gara.


Quia joˈ jnaⁿ tiaˈ cañoomˈluee. Juu Miguel ñequio ángeles ˈnaaⁿˈaⁿ tyolˈana tiaˈ nacjooˈ catsoomjndii. Ndoˈ catsoomjndiiˈñeeⁿ ñequio naⁿjndii ˈnaaⁿˈaⁿ tyolaˈjnda̱na, tyolˈana tiaˈ ñˈeⁿ joo ángelesˈñeeⁿ. 	 Un debesīs izcēlās liela cīņa: Miķelis un viņa eņģeļi cīnījās ar pūķi, un pūķis un tā eņģeļi cīnījās pretī,


Teincoo, quia ljoˈ Agripa ñequio Berenice tcweeˈna liaa na jeeⁿ ndyaˈ ya. Tyˈena na mˈaaⁿ Festo. Tyˈequieˈna naquiiˈ wˈaa ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ sondaro ndoˈ ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈ tsjoom. Quia joˈ sa̱ˈntjom Festo na cˈoocˈomna Pablo. 	 Nākošajā dienā, kad lielā greznumā ieradās Agripa un Berenīke un kopā ar virsniekiem un pilsētas dižciltīgajiem vīriem iegāja tiesas telpās, Fēsts pavēlēja atvest Pāvilu.


Jnda̱ na jndii Ananías ñˈoommeiⁿˈ cweˈ tiooñetoom na tsˈoo jom. Quia joˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na nquiuna na luaaˈ tuii, jeeⁿ ndyaˈ nioom tyuena. 	 Tad Ananija, dzirdēdams šos vārdus, pakrita un nomira; un visus, kas to dzirdēja, pārņēma lielas bailes.


Manlaˈcueeˈna jom sa̱a̱ majuu xjeⁿˈñeeⁿ tueeˈ ñˈoom na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro na chaˈtsondye nnˈaⁿ quiiˈ tsjoom Jerusalén cwilaˈjmeiⁿˈndyena. 	 Kad tie gribēja viņu nonāvēt, tika paziņots sardzes priekšniekam, ka visā Jeruzalemē ir sacelšanās.


Sa̱a̱ ncˈe naya na matseixmaaⁿ na cweˈyu cwicandaaya, joˈ chii maqueeⁿ nnˈaⁿ na tjaa jnaⁿ laxmaⁿna jo nnoom. Machˈeeⁿ na ljoˈ ncˈe tiomlˈua Jesucristo jnaaⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Viņa žēlastība tos nepelnīti attaisnojusi caur atpestīšanu, kas ir Jēzū Kristū.


Ee ñenquiiˈcheⁿ nmeiⁿˈ cwilˈueeˈndye nnˈaⁿ na ticˈom nacje ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ nqueⁿ na cwiluiiñê Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee mantyjeeⁿ na tjo̱o̱ndyoˈ chaˈtso nmeiⁿˈ. 	 Jo to visu meklē pagāni. Jo jūsu Tēvs zina, ka tā visa jums vajag.


’Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matso cwii ñˈomntjeiⁿ nacjo ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, Tyˈo̱o̱tsˈom nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈoom tsaⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na nncjuˈ ñˈomwiˈ nacjooˈ Espíritu Santo, taxocatseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom juu. 	 Un katram, kas runā pret Cilvēka Dēlu, tas tiks piedots, bet kas zaimo Svēto Garu, tam to nepiedos.


Ñequiiˈcheⁿ cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈyuˈ ncˈe cwiluiindyoˈ na nnˈaaⁿndyoˈ. 	 Brāļu mīlestība lai paliek jūsos!


Quia na jnda̱ teijndaaˈ chaˈtso nmeiⁿˈ, nquiee ntyee ˈio ndi ˈio tyoˈooquieˈna cuarto na weˈyandyo na tyolˈana tsˈiaaⁿ na laˈxmaⁿna. 	 Pastāvot šādai iekārtai, priekšējā teltī priesteri vienmēr iegāja tad, kad tie izpildīja upura pienākumus,


Ndoˈ tio̱o̱ ñˈoom wiˈ cjoona ncˈe na jeeⁿ seiwˈiiya joona na tijoom nncˈooquieeˈndyena yuu na seijndaaˈndyo̱ na nntaˈjndyeena. 	 Tāpēc es zvērēju savās dusmās: Manā miera tie neieies. (Ps 94)


Ee manquiuuya na Cristo cwii ndiiˈ na jnda̱ tandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ, tacuaa cwii xuee na nncueˈnnaaⁿˈaⁿ ee juu na machˈee na cwiwje nnˈaⁿ tatjaaˈnaⁿ ljoˈ cwiya nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ ñˈeⁿñê. 	 Zinādami, ka Kristus, no miroņiem uzcēlies, vairs nemirst, nāve pār Viņu vairs nevaldīs.


Jnda̱ chii tjacatyjeeñê juu. Seityjooñê liaa sábana tsaⁿ lino ndoˈ tjaaˈñê juu naquiiˈ tsueˈtsjo̱ˈ na tuiiya. Joˈ joˈ meiⁿcwii tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ cojaaquieeˈ. 	 Un viņš tās noņēma un ietina audeklā, un ielika izcirstā kapā, kur vēl neviens nebija glabāts.


Cañoomˈluee matseixmaⁿnaˈ ndio ˈnaⁿya yuu na mawacatya̱ⁿ na matsa̱ˈntjo̱ⁿya. Ndoˈ tsjoomnancue matseixmaⁿnaˈ cweˈ chaˈna ˈnaⁿ yuu na cwiquieˈ ncˈa̱. Ncˈe na ljoˈ, ¿cwaaⁿ wˈaa na nlˈaˈyoˈ cwentaya? Ndoˈ ¿yuu waa cwii joo na ya na nncwajndya̱ya? 	 Debess ir mans sēdeklis, bet zeme manu kāju paklājs. Kādu namu jūs man uzcelsiet, saka Kungs, vai kur ir mana atdusas vieta?


Ndoˈ nquiee apóstoles tyotjeiiˈyuuˈndyena ñequio najndeii na matseixmaaⁿ na jnda̱ mawandoˈxco Ta Jesús. Ndoˈ tˈmaⁿ tioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 Un apustuļi lielā spēkā deva liecību par mūsu Kunga Jēzus Kristus augšāmcelšanos; un liela žēlastība bija viņos visos.


Ee xeⁿ na mayuuˈ na lˈue tsˈom tsˈaⁿ na nñequiaa cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, jom macoˈñoom na maleiñˈoom tsˈaⁿ, nchii macaaⁿ na ticuaa lˈo̱ tsˈaⁿ. 	 Ja laba griba ir, tad tā labpatīkama tanī, kas ir, bet ne no tā, kā nav.


Sa̱a̱ ñˈoom na matseineiⁿ tsˈaⁿ cwinaaⁿˈ naquiiˈ tsˈom, ndoˈ joonaˈ cwilˈanaˈ na tiljuˈñe jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet kas no mutes iziet, tas nāk no sirds, un tas sagāna cilvēku.


Ndoˈ na tyolaxmaaⁿya lˈoo tquiaaⁿ na tando̱o̱ˈxco̱o̱ya ñequio Cristo Jesús, ndoˈ sˈaaⁿ na cwimeiⁿndyuaandyo̱ ñˈeⁿñe cañoomˈluee. 	 Un Viņš mūs Jēzū Kristū līdzuzmodināja un līdznovietoja debesīs.


Ndoˈ tjaweeˈ tsˈom tsaⁿtya na luaaˈ sˈaa moso tiaaˈñeeⁿ, ee na jndo̱ˈ tsˈoom tsˈiaaⁿ na sˈaaⁿ. Ee nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancuewaa, jndo̱ˈti nˈomna quiiˈntaaⁿ ncˈiaana, nchiiti nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ naxuee. 	 Un kungs palielīja netaisnīgo pārvaldnieku, ka viņš gudri darījis, jo šīs pasaules bērni ir atjautīgāki savā ciltī nekā gaismas bērni.


Ndoˈ teicantyja tsˈaⁿ na jnda̱ tueˈ, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matseineiiⁿ. Tquiaa Jesús jom lˈo̱ tsoñeeⁿ. 	 Un tas, kas bija miris, atsēdās un sāka runāt. Un Viņš to atdeva tā mātei.


Jluiˈ yuscuˈñeeⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ, taxˈeeⁿ nnom tsoñeeⁿ: —Naⁿ, ¿ljoˈ nlcaaⁿˈa? Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ nnom jnaaⁿ: —Caⁿˈ xqueⁿ Juan, tsaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ. 	 Bet tā izgāja un sacīja savai mātei: Ko lai es prasu? Bet tā sacīja: Jāņa Kristītāja galvu.


Ee matso Tyˈo̱o̱tsˈom na ljoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo: ˈU ñequiiˈcheⁿ matseixmaⁿˈ tyee chaˈxjeⁿ tsˈiaaⁿ na tyotseixmaⁿ Melquisedec. 	 Jo apliecināts: Tu esi mūžam priesteris saskaņā ar Melhizedeka iekārtu.


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nncuˈxeeⁿ nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ. Quia joˈ catjeiˈyoˈ tsˈaⁿ jnaⁿˈñeeⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Jo tos, kas ārpusē, tiesās Dievs. Jūs novērsiet ļaunumu no sevis pašiem!


Quia na nlqueⁿ tsˈaⁿ na quio matseintjaˈndyuˈ ñˈoom nacjoˈ, yocheⁿ na ñjomndyoˈ nato na tsaˈyoˈ na nntjomndyoˈ watsˈiaaⁿ, queⁿndyuˈ na cwaⁿˈyaˈ jom, cha tintsˈaanaˈ na nleiñˈoomtsco̱o̱ˈñê ˈu ñˈeⁿ ñˈoom jo nnom jwe. Ndoˈ jweˈñeeⁿ nñequiaaⁿ cwenta ˈu luee sondaro. Ndoˈ joona nntueeˈnaˈ ˈu wˈaancjo. 	 Bet ja tu ej ar savu pretinieku pie priekšnieka, pūlies jau ceļā no tā atbrīvoties, lai viņš tevi neaizvestu pie tiesneša un tiesnesis nenodotu tevi tiesas izpildītājam, un tiesas izpildītājs neiemestu tevi cietumā!


Ncˈe na luaaˈ, cwilaˈljeiiyâ ñˈoommeiiⁿ cha canda̱a̱ˈ nncˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ. 	 To mēs rakstām jums, lai jūs priecātos un jūsu prieks būtu pilnīgs.


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom jndati ntyjeeⁿ cwii tsˈaⁿ nchiiti cweˈ catsmaⁿ. Joˈ chii matyˈiomnaˈ na cateijndeii tsˈaⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ nawiˈ na matjom, meiiⁿ juu xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ. 	 Cilvēks ir daudz labāks par avi. Tāpēc arī atļauts sabatā labu darīt.


Maluaaˈ tyotseixmaⁿ Sara. Tyotseicanda̱a̱ˈñê nnom Abraham, ndoˈ tsoom nnom saaⁿˈaⁿ Ta. 	 Kā Sāra bija paklausīga Ābrahamam, saukdama to par kungu. Jūs esat viņas meitas, kad darāt labu un nebīstieties nekādu draudu.


Tsoom nda̱a̱na: —ˈO tquioñˈomˈyoˈ tsaⁿsˈamˈaaⁿ na cwinduˈyoˈ matseijmeiiⁿˈeⁿ nnˈaⁿ judíos. Sa̱a̱ queⁿˈyoˈ cwenta, jo nda̱a̱ chaˈtsondyoˈ jnda̱ tcaaⁿˈa ñˈoom nnoom, ndoˈ meiⁿcwii jnaaⁿˈaⁿ tîcaljei na chaˈtso ñˈoom na cwiqueⁿˈyoˈ nacjoomˈm. 	 Sacīja viņiem: Jūs atvedāt pie manis šo cilvēku, it kā Viņš būtu tautas kūdītājs; lūk, es Viņu izjautāju jūsu klātbūtnē un neatradu pie šī Cilvēka nevienas no tām vainām, kādās jūs Viņu apsūdzat;


Joona cwiluiindyena tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ nquii Israel na jndyowicantyjooˈ. Tjaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom joona na ntseinaaⁿ. Juu na tseixmaaⁿ na caxueeñê tyomˈaaⁿ quiiˈntaaⁿna quia na tyocañˈeeⁿ ñˈeⁿndyena. Tquiaaⁿ ljeii nnom Moisés na matsa̱ˈntjomnaˈ chiuu nncˈomna. Seijndaaˈñê chiuu lˈue tsˈoom na nlaˈtˈmaaⁿˈndyena jom naquiiˈ watsˈom, ndoˈ jndye nnom ntˈomcheⁿ ñˈoom tsoom nda̱a̱na na nntsˈaaⁿ. 	 Kuri ir izraēlieši, kam pieder pieņemto bērnu tiesības un godība, un derība, un bauslība, un dievkalpojumi, un apsolījumi,


Ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ na tyuaaˈ nncjo̱cando̱o̱ˈa ˈu, joˈ chii matseiljeiya ñˈoommeiiⁿ 	 šo es tev rakstu, cerēdams drīzumā nākt pie tevis;


Cweˈ joˈ, xuee na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ, tˈmaⁿti nlcoˈwiˈnaˈ ˈo nchiiti nnˈaⁿ tsjoom Tiro ñˈeⁿ Sidón. 	 Tiešām Tirai un Sidonai tiesas dienā būs vieglāk nekā jums.


Ñequiiˈcheⁿ cˈomˈyoˈ na neiⁿnco nˈomˈyoˈ. 	 Vienmēr esiet priecīgi!


Maja na cwiluiitquiendyo̱, matseiljeiya cartawaañe na matseicwano̱ⁿya na mˈaaⁿˈ ˈu nomnnˈaⁿya na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ñequio ntseindaˈ. Ñˈoom na mayuuˈ na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo na cwilaˈjomndyoˈ ñequio ñˈoom na mayuuˈ. Ndoˈ nchii macanda̱ ja wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo mati chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwitaˈjnaaⁿˈna ñˈoom na mayuuˈ. 	 Vecākais izredzētajai kundzei un viņas bērniem, kurus es patiesi mīlu, un ne tikai es, bet arī visi, kas atzinuši patiesību


Caˈndyeˈyoˈ na ñejom cˈoowijnda̱naˈ hasta na mmaⁿjndyeenaˈ.” Quia joˈ nntsjo̱o̱ nda̱a̱ nnˈaⁿ na nntyje: “Catyjeˈjndyeeˈyoˈ jnda̱ lqueeⁿ jnda̱a̱, calˈaˈyoˈ cantsa̱a̱ˈ joonaˈ ee na nlconaˈ. Nda̱nquia catyjeˈyoˈ jnda̱ lqueeⁿ na ya na nncˈoocuenaˈ tsˈom tsa̱ˈ ˈnaⁿya.” 	 Ļaujiet abiem augt līdz pļaujas laikam! Un pļaujas laikā es teikšu pļāvējiem: savāciet vispirms nezāli un sasieniet to kūlīšos sadedzināšanai, bet kviešus sakraujiet manā šķūnī.


xeⁿ niom na cwicwaaˈa ndoˈ niom liaaya, matyˈiomnaˈ ñequio nmeiⁿˈ caljoya nˈo̱o̱ⁿya. 	 Bet ja mums ir uzturs un apģērbs, būsim apmierināti ar to!


Ñenquiiˈcheⁿ tyowicˈuaa ñˈoom na tyondyena: “Juu tsaⁿˈñeeⁿ na tyotseijneiⁿ na tyoleintyjo̱o̱ⁿ jâ, jeˈ nqueⁿ mañequiaaⁿ ñˈoom na jaachˈee xuee na ñeˈcatseityueeⁿˈeⁿ.” 	 Viņas tikai dzirdēja: Tas, kas mūs kādreiz vajāja, tagad sludina ticību, ko citkārt apkaroja.


Ee tileicalaˈñˈoomˈndyena ñˈoom na sa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, na tsoom: “Meiiⁿ tsˈaⁿ ndoˈ meiiⁿ quiooˈ, xeⁿ nnto̱ˈ na nncjaawa sjo̱waañe, calaˈcwjeˈyoˈ joo ñˈeⁿ ljo̱ˈ oo ñˈeⁿ lantsa.” 	 Jo viņi nevarēja paciest to, kas tika sacīts: Un ja kustonis pieskartos kalnam, tas jānomētā akmeņiem. (2 Moz 19,12-13)


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilue na ljoˈ, cwitˈmo̱o̱ⁿndyeyuna na cwilˈueena cwii joo na tseixmaⁿnaˈ tsjoomna. 	 Tā runājot, tie aizrādīja, ka viņi meklē tēviju.


Sa̱a̱ xeⁿ juu na cantu na matseixmaⁿya matseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñê na mayomˈm, quia joˈ ¿chiuu na macuˈxeⁿnaˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ jnaⁿ? 	 Bet ja manu melu dēļ Dieva patiesība kļuvusi lielāka Viņa paša godam, kāpēc tad es vēl kā grēcinieks tieku tiesāts?


Tsoom nda̱a̱na: —Catsaˈyoˈ juu tsjoom chjoo na mˈaaⁿ ndyeyu jo nda̱a̱ˈyoˈ, ndoˈ chaˈna nntsaaquieˈyoˈ joˈ, nliuˈyoˈ cwii snom chjoo na ñjom. Juu quiooˈñeeⁿ meiⁿcwii ndiiˈ tyoowaˈljoo tsˈaⁿ. Calacanaⁿˈyoˈ, nquioñˈomˈyoˈ juuyoˈ ñjaaⁿ. 	 Sacīdams: Ejiet uz miestu, kas jūsu priekšā! Un jūs ieiedami atradīsiet piesietu ēzeļa mātes kumeļu, uz kura vēl neviens cilvēks nav sēdējis; atraisiet to un atvediet!


Jnda̱ jaachˈee xuee na maˈmo̱ⁿ Saulo ndoˈ jnda̱ chii tjoomˈ ñˈoom tˈmaⁿ nnˈaⁿ judíos na nlacueeˈna jom. 	 Kad pagāja vairākas dienas, jūdi kopīgi nolēma nonāvēt viņu.


Joˈ chii meiⁿquia tsˈaⁿ na macwaaⁿˈaⁿ tyooˈwaa oo maˈom na ñjom wasowaa na ticˈoomˈya tsˈoom na jnda tseixmaⁿnaˈ, waa jnaaⁿˈaⁿ nacjooˈ seiiˈ ndoˈ nioomˈ Ta Jesús. 	 Tātad, kas necienīgi šo maizi ēdīs vai dzers Kunga biķeri, tas noziegsies pret Kunga Miesu un Asinīm.


Ñequiiˈcheⁿ cˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ na laxmaⁿˈyoˈ cwentaaˈ Ta Jesús. Matsjo̱o̱nndaˈa: Cˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ. 	 Priecājaties Kungā; es atkārtoti saku: priecājieties!


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaaⁿ nda̱a̱ya na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya jom, cateijneiⁿ ˈo na ya cˈomˈyoˈ ñequio ncˈiaaˈyoˈ chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈom Cristo Jesús, 	 Bet pacietības un iepriecinājuma Dievs lai dod jums vienprātību savā starpā saskaņā ar Jēzu Kristu,


Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ na cweˈ tomti naⁿnom, chaˈna ˈom meiⁿndyena. Quia joˈ tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ canchooˈwe: —Canduˈyoˈ nda̱a̱ naⁿmˈaⁿˈ na cwindyuaandyena xjeⁿ ntmaaⁿˈ na wenˈaaⁿ wenˈaaⁿ nchooˈ qui na cwii cwii tmaaⁿˈ. 	 Bet bija viņu ap pieci tūkstoši vīriešu. Un Viņš sacīja saviem mācekļiem: Lieciet viņiem apsēsties grupās pa piecdesmit!


Majom na tyocañˈeeⁿ ñˈeⁿndyena quia na tyotjomndyena ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom. Joˈ joˈ seineiⁿ ángel ñˈeⁿñê sjo̱ Sinaí. Jnda̱ chii jom seineiiⁿ nda̱a̱ welooya nnˈaⁿ Israel. Jom toˈñoom ñˈoom na mañequiaanaˈ na tseixmaⁿ tsˈaⁿ na wandoˈ añmaaⁿˈ na jndyoteincooˈ ñˈoomˈñeeⁿ nda̱a̱ jaa. 	 Viņš ir tas, kas draudzes vidū tuksnesī bija kopā ar eņģeli, kas runāja viņam Sinaja kalnā, un bija pie mūsu tēviem, un saņēma dzīvības vārdus, lai tos nodotu mums.


Elí jnda Matat, Matat jnda Leví, Leví jnda Melqui, Melqui jnda Jana, Jana jnda José, 	 Tas bija Levi, tas Melhi, tas Jannes, tas Jāzepa dēls.


Joona jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na waa najnda̱na na nlˈana nata̱ˈ tsjoomnancue ñequio ndaaluee. Mati ntyˈiaya cwiicheⁿ ángel na jnaⁿ jo yuu na macaluiˈ ñeˈquioomˈ, juu maleiñˈoom sa̱yo ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ. Jndeii seixuaa nda̱a̱ ñequiee ángelesˈñeeⁿ. 	 Un es redzēju citu eņģeli ar dzīvā Dieva zīmogu no saules lēkta uzkāpjam; viņš sauca skaļā balsī četriem eņģeļiem, kam bija ļauts kaitēt zemei un jūrai,


Najndyee na tjo̱meintyja̱a̱ˈa jo nda̱a̱ naⁿmanˈiaaⁿ ñjaaⁿ na ntseinchuˈa ñˈoom na waa nacjoya, tjaa ˈñeeⁿ na seijomñe ñˈeⁿndyo̱. Chaˈtsondyena ˈndyena ja. Ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ na ticwjaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿna na luaaˈ lˈana. 	 Kad pirmo reizi aizstāvējos, visi mani atstāja un pie manis nebija neviena. To lai viņiem nepieskaita!


Ndoˈ Pablo ñˈeⁿ Silas, chaˈna xcwe tsjom to̱ˈna tyolaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, tyotana luantsa, ndoˈ pra̱so na tooˈndye ñˈeⁿndyena naquiiˈ wˈaancjo, tyondyeendye naⁿˈñeeⁿ. 	 Bet pusnaktī Pāvils un Sīls lūdza un godināja Dievu; un apcietinātie klausījās viņos.


Cˈoomˈ nˈomˈyoˈ na nchii quiiˈntaaⁿˈ ˈo jnaⁿjndyee ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, meiⁿ nchii macanda̱ ñencjoˈyoˈ na jnda̱ toˈñoomˈyoˈ juunaˈ. 	 Vai tad Dieva vārds no jums cēlies, vai tas pie jums vieniem nācis?


Luaa matjoom, matˈuii jndyetia jom, ndoˈ machˈee na jndeii matseixuaⁿ. Cwiteiñê ndoˈ cwicaluiˈ chomˈ ˈñom. Ncˈuaaˈ maˈndii jom xeⁿ jnda̱ seityˈuiiñe jom. 	 Jo, lūk, gars viņu satver; un viņš piepeši kliedz, un tas viņu plosa un grūsta līdz putām, un novārdzinātu vēl negrib atstāt.


Jluiˈ Pedro, tjantyjo̱o̱ⁿ naxeⁿˈ ángel, sa̱a̱ ticaljeiiⁿ aa mayuuˈcheⁿ na jndyaañê sˈaa ángel. Ndooˈ sˈaanaˈ ntyjeeⁿ na cweˈ tsoomˈm ndaa. 	 Un izgājis viņš tam sekoja un nezināja, ka tas, ko eņģelis darīja, ir īstenība, bet domāja, ka viņš redz parādību.


Queⁿˈyoˈ cwenta, ja njño̱o̱ⁿya nquii Espíritu Santo na jnda̱ tso Tsotya̱ya na nñequiaaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ. Joˈ chii, caljooˈndyoˈ tsjoom Jerusalén hasta na nntoˈñoomˈyoˈ juu na nnaⁿ nandye na nñequiaa najnda̱ˈyoˈ. 	 Un es jums sūtu sava Tēva apsolīto, bet jūs palieciet pilsētā, kamēr tiksiet tērpti spēkā no augšienes!


Ndoˈ quia na tjawiñoomˈm tsjoom Betfagé ñequio tsjoom Betania nndyooˈ yuu waa ta na jndyu Olivos, jñoom we nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na cˈoona lˈaa. 	 Un notika, kad Viņš tuvojās Betfāgai un Betānijai pie kalna, kas saucas Olīvkalns, ka Viņš sūtīja divus savus mācekļus,


Sa̱a̱ ˈo nnˈaⁿya na jeeⁿ wiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ, meiiⁿ na luaaˈ waa ñˈoom na cwilˈuuyâ nda̱a̱ˈyoˈ, jndaaˈya nquiuuyâ na titseijomnaˈ ˈo chaˈna tyuaa na tilˈuenaˈ. Niom na cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na mˈaⁿˈyoˈ nato na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. 	 Bet lai gan tā jums runājam, vismīļie, mums ir labāka un pestīšanai tuvāka pārliecība.


Sa̱a̱ ˈo tacˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na teincoondyoˈ na nnˈaⁿ, ˈo tsaamˈaⁿˈyoˈ nacje ˈnaaⁿˈ Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom, xeⁿ na mayuuˈcheⁿ Espíritu na cwiluiiñê mˈaaⁿñe naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Tsˈaⁿ na ticatseixmaⁿ Espíritu na cwiluiiñe Cristo tyooluiiñe cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Bet jūs neesat miesā, bet garā, ja tikai Dieva gars jūsos mājo. Bet ja kam Kristus gara nav, tas nav Viņa.


Seiljeiya cwii carta cwentaaˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ yuu na mˈaⁿˈyoˈ sa̱a̱ juu Diótrefes ticwancueⁿˈeⁿ na ja nntsa̱ˈntjo̱ⁿ ee ñecuaa xjeⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Es varbūt būtu draudzei rakstījis, bet Diotrefs, kas mīl būt pirmais starp viņiem, mūs neuzņem.


Ee ncˈe tsˈiaaⁿ na jnda̱ tyˈiom Tyˈo̱o̱tsˈom ja, joˈ na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na mandiˈntjom nda̱a̱ nnˈaⁿ na macwjeeⁿˈeⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. Cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿˈñeeⁿ seijndaaˈñê na mañequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ meiⁿquiayuucheⁿ, ndoˈ mati mateijndeiinaˈ ˈo. 	 Tās kalps esmu kļuvis saskaņā ar Dieva rīkojumu, ko man devis jūsu dēļ, lai es piepildītu Dieva vārdu.


Quia joˈ ntyˈiaya ndyee espíritu na cwajndiindye. Cwii jluiˈnom naquiiˈ ˈndyoo juu catsoomjndii, cwiicheⁿ jluiˈnom ˈndyoo quiooˈjndii tquiee, ndoˈ cwiicheⁿ jluiˈnom ˈndyoo tsaⁿ na mañequiaa ñˈoom cantu. Matseijomnaˈ espírituˈñeeⁿ chaˈcwijom quiooˈ candaa. 	 Un es redzēju iznākam no pūķa mutes un no zvēra mutes, un no viltus pravieša mutes trīs nešķīstus garus kā vardes.


Quia tueⁿˈeⁿ nnom tsjoomˈñeeⁿ, ndoˈ quia ntyˈiaaⁿˈaⁿ juunaˈ, tyˈioom cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ. 	 Un Viņš, pienācis tuvāk un uzlūkodams pilsētu, raudāja par to, sacīdams:


Ndoˈ neiⁿya na ticˈo̱o̱ⁿya joˈ joˈ quia na tueeⁿˈeⁿ cha na nlayuˈyoˈ. Jeˈ cjaaya na mˈaaⁿ. 	 Bet es priecājos jūsu dēļ, lai jūs ticētu, jo es tur nebiju, bet iesim pie viņa!


Sa̱a̱ tiñeˈcatsˈaa na ljoˈ na nchii ñˈomˈndyoˈ, ee juu naya na nntsaˈ ja nntsaˈ juunaˈ ncˈe na lˈue tsˈomˈ, nchii cweˈ na jndeiiˈ ˈndyo̱. 	 Bet bez tavas atļaujas es neko negribēju darīt, lai tava labdarība parādītos ne piespiesti, bet brīvprātīgi.


Juu tyee na tyoluiitquieñe na tyochˈee tsˈiaaⁿ watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos, tyojaachom nioom quiooˈ na jnda̱ seicwjeⁿ. Tyojaaqueⁿˈeⁿ ñˈeⁿ juunaˈ naquiiˈ cuarto na tjacantyja na ljuˈ tseixmaⁿ, cha nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ judíos. Sa̱a̱ jo ndoˈ nnom tsjoom tyolaˈcoñˈeⁿna joo quiooˈñeeⁿ. 	 Jo kuru dzīvnieku asinis augstais priesteris ienes vissvētākajā vietā, to miesas tiek sadedzinātas ārpus nometnes.


Joˈ joˈ jlaˈntjoomndye nnˈaⁿ chom tachˈeⁿ, tyomeindyuaandyena ndiocheⁿ nacañoomˈ chom. Ndoˈ mati Pedro tjacjom quiiˈntaaⁿna. 	 Un viņi, sakūruši uguni pagalma vidū, sēdēja ap to, un Pēteris bija starp tiem.


meiⁿ nnˈaⁿ na cwintyˈuee, meiⁿ nnˈaⁿ na queeⁿ nˈom ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, meiⁿ naⁿcandyee, meiⁿ nnˈaⁿ na cwitioñˈoom nnˈaⁿ, meiⁿ nnˈaⁿ na cwinquioˈnnˈaⁿ tsˈaⁿ cha nnda̱a̱ ntjeiiˈna ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Ne baudkārīgie, ne vīriešu apgānītāji, ne zagļi, ne mantrauši, ne dzērāji, ne zaimotāji, ne laupītāji debesvalstību neiemantos.


Sa̱a̱ jeˈ majo̱lcwa̱ˈa na mˈaaⁿ nqueⁿ na jñoom ja quiiˈntaaⁿˈyoˈ, ndoˈ meiⁿcwii ˈo tyoowaxeˈ no̱o̱ⁿ yuu jo̱. 	 No sākuma es jums to neteicu, tāpēc ka biju pie jums. Bet tagad es eju pie tā, kas mani sūtījis; un neviens no jums nejautā man: kur tu ej?


Juu xueeˈñeeⁿ, maxuee na cwilaˈjndaaˈndye nnˈaⁿ na nntaˈjndyeena xuee sábado. Ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ majaaweeˈya xjeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Un tā bija sagatavošanās diena, un sabats jau tuvojās.


Quia matsjo̱o̱ ñˈoomwaaˈ ¿aa matsjo̱o̱ naljoˈ ee lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na calue nnˈaⁿ na jeeⁿ cwijaacanjoomˈ na matsˈaa oo na nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nntsoom na ljoˈ cantyja ˈnaⁿya? Ee xeⁿ ndicwaⁿ matseijndo̱ na cjaweeˈ nˈom nnˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱, tixotseixmaⁿya tsˈaⁿ na mandiˈntjom nnom Cristo. 	 Vai es meklēju cilvēku vai Dieva labvēlību? Vai es cenšos cilvēkiem izpatikt? Ja es arī tagad cilvēkiem izpatiktu, tad es nebūtu Kristus kalps.


Xeⁿ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na ñomquiati ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿ na juu ñˈoomˈñeeⁿ titseijomnaˈ ñequio ñˈoom na xcweti cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesucristo na ticateijndeiinaˈ na wjaaquieñe tsˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, 	 Ja kas māca ko citu un neseko mūsu Kunga Jēzus Kristus veselīgajai mācībai, nedz tai mācībai, kas ved dievbijībā,


Luaa tuii, jndyontyjo̱ cwii yuscu naxeⁿˈ Jesús na nioom wiiˈ. Yuscuˈñeeⁿ jnda̱ canchooˈwe chu na tyoocameintyjeeˈ na cwicaa nioomˈm. Jndyotseicandyooˈñê, tˈueeⁿ ˈndyoo liaaˈ Jesús. 	 Un, lūk, sieviete, kas divpadsmit gadus slimoja ar asins noplūšanu, no mugurpuses pienāca un pieskārās Viņa drēbju vīlei.


Sa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom jâ na nñequiaayâ ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ ndoˈ na catjeiˈyuuˈndyô̱ na tqueeⁿ Jesús na cuˈxeⁿ nnˈaⁿ na taˈndoˈ ñequio nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. 	 Viņš mums pavēlēja sludināt tautai un apliecināt, ka Viņš ir Dieva ieceltais soģis pār dzīvajiem un mirušajiem.


ˈIo ndii ˈio ñetˈo̱o̱ⁿya quiiˈntaaⁿˈyoˈ na ñetˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ sa̱a̱ tîcatˈueˈyoˈ ja. Ñecuaa ee cwiluii na luaaˈ cha catseicanda̱a̱ˈñenaˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na waa. 	 Ik dienas es biju pie jums svētnīcā un mācīju; un jūs mani nesaņēmāt. Bet Rakstiem jāpiepildās.


Meiⁿ nchii lˈana chaˈxjeⁿ na jlaˈtiuuyâ, ee tquiandyejndyeena naquiiˈ lˈo̱ Ta Jesús na caluii ñˈeⁿndyena yuu na macaⁿnaˈ, nda̱ joˈ jluena nda̱a̱yâ na calˈuuyâ chiuu lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom na calˈana. 	 Un pāri mūsu cerībām viņi vispirms ziedoja sevi Kungam un tad mums saskaņā ar Dieva prātu.


Jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ tsjoomnancue na cwinquioˈnnˈaⁿ na cwiluena na tiyuuˈ na jndyo Jesucristo na tsˈaⁿ jom. Tsˈaⁿ na luaaˈ machˈee cwiluiiñê tsˈaⁿ na manquiuˈnnˈaⁿ, ndoˈ tsˈaⁿ na wjaa nacjooˈ Cristo. 	 Jo daudzi maldināti izgājuši pasaulē, kas neatzīst, ka Jēzus Kristus atnācis miesā; tāds ir maldinātājs un antikrists.


Ndoˈ jnda̱ tja̱ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ mati tueˈ yuscu. 	 Un beidzot pēc viņiem visiem nomira arī sieva.


ˈO naquiiˈ nˈomˈyoˈ calaˈtˈmaaⁿˈndyo Cristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom ˈo. Ñequiiˈcheⁿ cˈomcˈeendyoˈ na ntˈo̱ˈyoˈ nnom tsˈaⁿ na mawaxˈee chiuu waa na cwicantyjaaˈ nˈomˈyoˈ jom, 	 Bet svētiet Kungu Jēzu Kristu savās sirdīs! Esiet vienmēr gatavi atlīdzināt katram, kas prasa no jums norēķinu par to cerību, kas ir jūsos!


Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ cwii sondaroˈñeeⁿ tjaaˈñe lantsa tseiˈntsqueeⁿˈeⁿ. Mañoomˈ jluiˈ niomˈ ñequio ndaa. 	 Bet viens no kareivjiem ar šķēpu atvēra Viņa sānus, un tūdaļ iztecēja asinis un ūdens.


Cantyja ˈnaaⁿˈ na nlaˈtjomˈyoˈ sˈom na nlˈaˈyoˈ naya nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, meiⁿ tacaⁿnaˈ na nntseiljeitya̱ya ñˈoommeiⁿˈ. 	 Bet man ir lieki rakstīt jums par palīdzības darbu svētajiem.


sa̱a̱ quia nncwjeeˈ juu na canda̱a̱ˈñˈeⁿ quia joˈ nˈndiinaˈ nmeiⁿˈ na ticanda̱a̱ˈ laˈxmaⁿ. 	 Bet kad iestāsies pilnība, tad izbeigsies tas, kas bija nepilnīgs.


Joˈ chii jnda̱ na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tandoˈxcoom jnda̱ na tueeⁿˈeⁿ, jâ nnˈaⁿ na cwindya̱a̱yâ ñˈoom na mañequiaaⁿ tjañjoomˈ nˈo̱o̱ⁿyâ na ljoˈ tsoom. Ndoˈ jlayuuˈâ ñˈoom na seineiiⁿ ndoˈ mati ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiyo teiljeii. 	 Kad nu Viņš bija uzcēlies, Viņa mācekļi atminējās, ka Viņš to sacījis, un ticēja Rakstiem un vārdiem, ko Jēzus bija runājis.


Ndoˈ na luaaˈ cwilaˈtiuuˈyoˈ joˈ chii cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ tacaⁿnaˈ na nntseitˈmaaⁿˈñe tsˈaⁿ tsotyeeⁿ, tsoñeeⁿ. Cwilˈaˈyoˈ na tajndeii ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ee na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈtiˈyoˈ ñˈoom na tqueⁿ lotyeˈyoˈ. 	 Un tam vairs nav jāgodina savs tēvs un sava māte. Un jūs apejat Dieva bausli savu ieražu dēļ.


Pablo ñequio nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê, seicuˈ Espíritu Santo na nncˈoolaˈneiⁿna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndyuaa Asia. Joˈ chii teiˈnomna ndyuaa Frigia ñequio ndyuaa Galacia. 	 Bet kad viņi gāja caur Frīģiju un Galatijas apvidu, Svētais Gars aizliedza viņiem sludināt Dieva vārdu Āzijā.


Ndoˈ Jesús chaˈna ntquiuu nchooˈ qui choomˈm quia na to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ tsˈiaaⁿ na jñom Tyˈo̱o̱tsˈom jom. Tyolue nnˈaⁿ jnda José jom. Ndoˈ José jnda Elí, 	 Un Jēzus pats, kad Viņš iesāka, bija apmēram 30 gadus vecs, kā mēdza domāt, Jāzepa dēls; Jāzeps bija Heli, bet tas Matata dēls,


Ee quia na macwjaaˈñenaˈ tsˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús, ticajnda meiiⁿ na aa jnda̱ tuii ˈnaaⁿ seiiⁿˈeⁿ oo aa tjaaˈnaⁿ. Juu na tuiiñexco tsˈaⁿ, juu joˈ cajnda. 	 Jo Kristū Jēzū nav nozīmes ne apgraizīšanai, ne neapgraizīšanai, bet gan jaunai radībai.


Joˈ chii choˈnqueⁿˈyoˈ jnaⁿ cantyja nawiˈ na nntjoom naⁿˈñeeⁿ, ndoˈ mati cantyja na tja̱ chaˈtso nnˈaⁿ na nchii jnaaⁿna hasta xjeⁿ na tuii tsjoomnancue. Nnaⁿnaˈ na waa jnaⁿˈyoˈ xjeⁿ na seicueeˈ Caín tyjeeⁿ Abel, tsaⁿ na tyotseixmaⁿ na matyˈiomyanaˈ, nndyowanaˈ hasta na tueˈ Zacarías jnda Berequías lˈa weloˈyoˈ xcwe quiiˈntaaⁿ tio tˈmaⁿ ñequio ta watsˈom. 	 Lai uz jums nāktu visas taisnīgās asinis, kas izlietas virs zemes, sākot ar taisnīgā Ābela asinīm līdz Zaharija, Barahija dēla, asinīm, ko jūs nogalinājāt starp svētnīcu un altāri.


Ndoˈ catseicandiiya cantyja ˈnaaⁿˈ tiempo na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na nluiˈnˈmaaⁿndye añmaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Cietumniekiem pasludināt atbrīvošanu un akliem redzi, nomāktos palaist brīvībā, pasludināt Kunga žēlastības gadu un atmaksas dienu. (Is.61,1-2)


Quia joˈ jndeii seineiⁿ tsotye tyochjoo, tso: —Ja matseiyuˈa. Cateijndeiˈ ja na nntseiyuˈyatya̱. 	 Un Jēzus, redzēdams ļaudis sapulcējoties, piedraudēja nešķīstajam garam un sacīja tam: Tu kurlais un mēmais gars, es tev pavēlu: izej no viņa un vairs tanī neieej!


Ndoˈ ntˈom lqueeⁿˈñeeⁿ tquiaanaˈ yuu na tooˈ ndaˈ lˈo̱o̱ nioom. Ñeˈnaaⁿˈ tyˈewijnda̱naˈ, sa̱a̱ lˈo̱o̱ nioomˈñeeⁿ tco̱ˈnaˈ joonaˈ. 	 Un cita krita starp ēkšķiem, un ērkšķi, kopā augot, nomāca to.


Ee quia na jnda̱ tyjeeˈcañoom, nntsˈaaⁿ na nlcoˈtianaˈ nquiu nnˈaⁿ na laˈxmaⁿna jnaⁿ ndoˈ na calaˈno̱ⁿˈna na cˈomna cantyja na matyˈiomyanaˈ ndoˈ na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 Un Viņš atnācis pārliecinās pasauli par grēku, taisnību un sodu.


Ncˈe na luaaˈ waa, lˈaayâ tyˈoo nnom Tito na catseicanda̱a̱ˈñê tsˈiaaⁿ nayawaañe na to̱ˈjñeeⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na cwilaˈtjomˈyoˈ sˈomˈñeeⁿ. 	 Tad mēs lūdzām Titu: kā viņš iesācis, tā lai arī pabeidz pie jums šo mīlestības darbu.


Tsoom nda̱a̱na: —Jeeⁿ ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿya na nlcwaaˈa nantquie pascuawaa ñˈeⁿndyoˈ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncˈio̱. 	 Un Viņš tiem sacīja: Es ilgoties ilgojos ēst šo Lieldienu jēru kopā ar jums, pirms es ciešu.


Ndoˈ Pedro tquiacheⁿ tquia tjantyjo̱o̱ⁿ naxeⁿˈ Jesús. Tueⁿˈeⁿ waaˈ tyee na cwiluiitquieñe. Tjaqueⁿˈeⁿ tachˈeeⁿˈ wˈaaˈñeeⁿ. Tjacjom quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom, cha nntyˈiaaⁿˈaⁿ chiuu nncjaajuˈyuunaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. 	 Bet Pēteris sekoja Viņam no tālienes līdz pat augstā priestera pagalmam. Un viņš, iegājis iekšā, apsēdās pie kalpiem, lai redzētu galu.


Wandyo̱ˈ waa cantyja ˈnaaⁿyâ, ee tjaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyô̱ ndoˈ tyˈioom tsˈiaaⁿ jâ na nñequiaayâ ñˈoom na macwjiˈnˈmaaⁿñê añmaaⁿ nnˈaⁿ. Nchii cwilˈaayâ tsˈiaaⁿˈñeeⁿ cha na nncjaaweeˈ nˈom nnˈaⁿ ñˈeⁿndyô̱, sa̱a̱ cha nqueⁿ nncjaaweeˈ tsˈoom, ee jom nlqueeⁿ cwenta chiuu nˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Bet Dievs mūs atradis cienīgus, lai uzticētu mums evaņģēliju. Tādēļ mēs sludinām, izpatikdami ne cilvēkiem, bet Dievam, kas pārbauda mūsu sirdis.


Mati laˈxmaaⁿya na cateijndeiiya nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ cha na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nntseiqueeⁿnaˈ nˈomna na mati nncˈomna na wiˈ nˈomna ncˈiaana, ndoˈ na calˈana yuu na ya. 	 Un vērosim cits citu, lai pamudinātos mīlestībā un labajos darbos!


Quia cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ ñˈom ta̱a̱ˈ tsˈom nacjooyâ, cwilaˈjoomˈna jâ chaˈcwijom toˈ na niom nnom tsjoomnancue sa̱a̱ cwitˈo̱o̱yâ ñequio ñˈoom ya. Hasta xjeⁿ jeˈ cwilˈa nnˈaⁿ na cwilaˈxmaaⁿyâ cwii na jeeⁿ tsˈiaaⁿ. 	 Mūs zaimo, bet mēs aizlūdzam; mēs esam kļuvuši it kā šīs pasaules atkritumi, kā no visiem atmetami līdz pat šim laikam.


Quia cwiñequiaayâ ñˈoom, nchii cwilana̱a̱ⁿyâ chiuu laxmaaⁿ ncjo̱o̱yâ, sa̱a̱ cwilana̱a̱ⁿyâ na Jesucristo cwiluiiñê na catsa̱ˈntjoom ndoˈ na luaaˈ, jâ cwiluiindyô̱ na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ ncˈe na jnda nquiuuyâ Jesús. 	 Jo mēs nesludinām paši sevi, bet mūsu Kungu Jēzu Kristu. Mēs esam jūsu kalpi Jēzū.


Joˈ chii naⁿmˈaⁿˈ xocaluiˈyuuˈ ñˈoom na cwiluena nacjoya. 	 Ne pilsētā; tie nevar tev pierādīt arī to, par ko tie mani apsūdz.


’Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nntseiyuˈ ñequio ja, ticatˈuii Tyˈo̱o̱tsˈom juu cantyja ˈnaaⁿˈ jnaaⁿˈ. Sa̱a̱ meiⁿquia tsˈaⁿ na tiñeˈcatseiyuˈ, jeˈ mamatˈuiinaˈ juu cantyja jnaaⁿˈ, ee na tiñeˈcatseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱ na macanda̱ ja cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ. 	 Kas uz Viņu tic, tas netiek tiesāts, bet, kas netic, tas tāpēc notiesāts, ka netic Dieva vienpiedzimušā Dēla vārdam.


Ncˈe na manquiuˈyoˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñê ˈo, tˈmaⁿ cwiquioo na neiⁿˈyoˈ, meiiⁿ machˈeenaˈ maniom jndye nnom nawiˈ na cwiwinomˈyoˈ jeˈ. Sa̱a̱ tiyo macaⁿnaˈ na nntjomˈyoˈ nmeiⁿˈ, ntyja nncwinomnaˈ. 	 Par to jūs priecāsieties, ja arī tagad, ja tas vajadzīgs, nedaudz skumstat dažādos pārbaudījumos,


Jnda̱ joˈ jluiˈna Perge, tyˈetyˈetina. Tquiena tsjoom Antioquía ndyuaa Pisidia. Ndoˈ xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ judíos tyˈequieˈna naquiiˈ watsˈom ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ ndoˈ tyˈemeindyuaandyena. 	 No Pergas, tālāk iedami, viņi nonāca Pizidijas Antiohijā, un, iegājuši sabata dienā sinagogā, apsēdās.


Sa̱a̱ ljeii na tqueⁿ Moisés ticaˈmo̱ⁿnaˈ na macaⁿnaˈ na catseiyuˈya tsˈom tsˈaⁿ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ee matsonaˈ: “Tsˈaⁿ na matseicanda̱ ljeii ˈnaaⁿˈ Moisés, cˈoom na cjeˈnaaⁿˈnaˈ.” 	 Bet likums nav no ticības, bet kas ko dara, tas tanī dzīvo. (3 Moz 18,5)


Xeⁿ nchii nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom tqueeⁿ na tijndyeti xuee nncˈoom nawiˈñeeⁿ, meiⁿcwii tsˈaⁿ xocaluiˈnˈmaaⁿñe cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. Sa̱a̱ ncˈe na wiˈ tsˈoom joo nnˈaⁿ na jnda̱ tjeiiˈñê cwentaaⁿˈaⁿ, joˈ chii nntsˈaaⁿ na tijndyeti xuee nncˈoom nawiˈñeeⁿ. 	 Un ja Kungs šīs dienas nesaīsinātu, neviena miesa netiktu izglābta, bet izvēlēto dēļ, kurus Viņš ir izredzējis, Viņš šīs dienas saīsinājis.


ˈO nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈyoˈ, ncˈe Taya Jesucristo ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na mañequiaa Espíritu Santo na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya ncˈiaaya, macaⁿnaˈ na queⁿndyoˈ na calajomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱ na nlana̱a̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿya. 	 Bet es jūs, brāļi, lūdzu mūsu Kunga Jēzu Kristu un Svētā Gara mīlestības vārdā: palīdziet man savās lūgšanās pie Dieva par mani,


Joˈ chii, tjeiiˈna jom nnom ntjom ndoˈ jlaˈcueeˈna jom. Taxˈee Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ, tsoom: —Nquii tsˈaⁿ na ntjoomˈ joˈ, ¿ljoˈ ntsˈaaⁿ quio naⁿˈñeeⁿ? 	 Un tie, izmetuši viņu no vīna dārza ārā, nonāvēja to. Ko nu gan darīs tiem vīna dārza kungs?


Ndoˈ lˈana na ljoˈ, teindyuaandye chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Un viņi tā darīja un novietoja visus.


Quia joˈ tyˈe nnˈaⁿ fariseos, tyoˈmaⁿ cheⁿnquieena chiuu ya nlˈana na nncˈomna jom ñequio ñˈoom na matseineiiⁿ. 	 Tad farizeji aizgāja un apspriedās, kā notvert Viņu vārdos.


’ˈU Tsotya̱ya mˈaaⁿˈ na candyaˈ tsˈomˈ ja cwii tjo̱o̱cheⁿ na tqueⁿˈ tsjoomnancue. Lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na naⁿmˈaⁿˈ na jnda̱ tquiaaˈ lˈo̱o̱ya, cˈomna yuu na mˈaaⁿya ñˈeⁿndyuˈ. Ee quia ljoˈcheⁿ nnda̱a̱ juu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja na tquiaaˈ na matseixmaⁿya. 	 Tēvs, es vēlos, lai arī tie, kurus Tu man devi, būtu ar mani tur, kur es, lai viņi redzētu manu godību, kādu Tu man devi, tāpēc ka mani mīlēji pirms pasaules radīšanas.


ˈO nnˈaⁿya, ñequiiˈcheⁿ macaⁿnaˈ na nñequiaayâ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, ndoˈ matyˈiomyanaˈ na cwilˈaayâ na ljoˈ ee wjaawixcweti na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê ndoˈ ncˈe cwii ndoˈ cwiindyoˈ wiˈti nˈomˈyoˈ ntyjeeˈyoˈ. 	 Mums vienmēr jāpateicas Dievam par jums, brāļi, kā tas pienākas, jo jūsu ticība stipri pieaug un savstarpējā mīlestība ir liela katrā no jums.


Sa̱a̱ ticwii cwii tsˈaⁿ na mandii ñˈoom na matsjo̱o̱ ndoˈ titseicanda̱ joonaˈ, matseijomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ chaˈna cwii tsˈaⁿ na tijndo̱ˈ tsˈom na sˈaa waaˈ nacjooˈ teiˈ. 	 Un katrs, kas šos vārdus dzird, bet tos neizpilda, būs līdzīgs neprātīgajam vīram, kas savu māju cēla uz smiltīm.


Ndoˈ joona, quia jnda̱ jlaˈtˈmaaⁿˈndyena jom, tyˈelcweeˈna Jerusalén na jeeⁿcheⁿ ndyaˈ neiiⁿna. 	 Bet tie pielūguši Viņu, lielā priekā atgriezās Jeruzalemē.


Sa̱a̱ ˈo tiñeˈcalayuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ cweˈ ncˈe nchii cwiluiindyoˈ canmaⁿ ntsma̱a̱ⁿˈa. 	 Bet jūs neticat, jo nepiederat pie manām avīm.


ndoˈ nchii macanda̱ luaaˈ, tjaaˈnaⁿ cwiicheⁿ na jnda ntyjiiya quia na macwjiiˈa cwenta na tjacantyja naya tseixmaⁿnaˈ na cwiluiindyo̱ cwentaaˈ Cristo Jesús na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom ja. Ncˈe jom, chaˈtso na ñetjeiiˈa cwenta na jnda laxmaⁿnaˈ, jeˈ macwjaaˈndyo̱ cwenta na laxmaⁿnaˈ chaˈcwijom toˈ cha nnda̱a̱ nntseixmaⁿya cwentaaⁿˈaⁿ, 	 Tiešām, es uzskatu par zaudējumu visu sava Kunga Jēzus Kristus pazīšanas dēļ, kas visu pārspēj; tās dēļ es visu esmu zaudējis un uzskatu par mēsliem, lai Kristu iegūtu


Tˈo̱ Jesús nnom, matsoom: —ˈÑeeⁿ juu na jnda ntyjii ja maxjeⁿ nntseiñˈoomˈñe ñˈoom na maqua̱ⁿ. Nncˈoom Tsotya̱ na candyaˈ tsˈoom tsaⁿˈñeeⁿ, ndoˈ nntsquia̱caño̱o̱ⁿyâ juu. Nncˈo̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿñe. 	 Jēzus atbildēja viņam, sacīdams: Ja kas mani mīl, tas manus vārdus pildīs, un mans Tēvs viņu mīlēs, un mēs nāksim pie tā un ņemsim mājvietu viņā


Quia joˈ tjatseijnda José cwii sábana ya, jnda̱ joˈ tjacatyjeeñê seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ Jesús, seityjooñê liaaˈñeeⁿ juu, ndoˈ tjacatyˈioom juu naquiiˈ tsueˈtsjo̱ˈ na tuiiya. Jnda̱ chii seicuuˈñê ˈndyoo tsueˈtsjo̱ˈ ñequio cwii tsjo̱ˈ tˈmaⁿ. 	 Bet Jāzeps, nopircis audeklu un noņēmis Viņu, ietina audeklā un ielika Viņu kapā, kas bija izcirsts klintī, un pievēla kapa durvīm akmeni.


Naⁿˈñeeⁿ tjoomna chaˈxjeⁿ na matseineiⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii. Matsonaˈ: Joo nnˈaⁿ na jnda nquiu Tyˈo̱o̱tsˈom, jnda̱ seijndaaˈñê jndye nnom cwentaana na tjacantyja na ya na meiⁿjom tyoontyˈiaa nnˈaⁿ. Meiⁿ tyoondyena cantyja ˈnaaⁿ joo joˈ, majndeiiticheⁿ na nncˈoomˈ nˈomna chiuu laˈxmaⁿnaˈ. 	 Bet tā ir, kā rakstīts: Ko acs nav redzējusi ne auss dzirdējusi, ne cilvēka sirdī nācis, to Dievs sagatavojis tiem, kas Viņu mīl.


¿ˈÑeeⁿ juu cwiluiiñe na cantuñe? Nquii tsˈaⁿ na mañequiaa ñˈoom na nquii Jesús nchii cwiluiiñê Cristo. Tsaⁿˈñeeⁿ cwiluiiñe tsˈaⁿ na mˈaaⁿ nacjooˈ Cristo ee maljoˈyu macwjiˈñe cantyja ˈnaaⁿˈ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Jnaaⁿ Jesucristo. 	 Kas gan ir melis, ja ne tas, kas noliedz, ka Jēzus ir Kristus? Tas ir antikrists, kas noliedz Tēvu un Dēlu.


¿Chiuu nlˈue nˈomˈyoˈ na catsˈaa? ¿Aa nncjo̱cando̱o̱ˈa ˈo na nntseitiaˈa ˈo, oo aa nncˈo̱o̱ⁿya na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo, ñequio na jeeⁿ jnda ntyjiiya ˈo? 	 Ko jūs gribat? Vai lai es nāku pie jums ar rīksti, vai mīlestībā un lēnprātības garā?


Sa̱a̱ meiⁿcwiindyo̱ jâ na meindyuaandyô̱ nacañoomˈ meiⁿsa ñˈeⁿñê tîcalaˈno̱o̱ⁿˈâ chiuu na luaaˈ ñˈoom tsoom. 	 Bet no tiem, kas bija pie galda, neviens nezināja, kāpēc Viņš tam to sacīja.


Ndoˈ tjantyˈee ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ na luaaˈ sˈaa Jesús chaˈwaa tsˈo̱ndaa Judea ñequio njoom na niom ndiocheⁿ joˈ joˈ. 	 Un šī vēsts par Viņu izpaudās visā Jūdejā un visā apgabala apkārtnē.


Maluaaˈ matseijomnaˈ ˈo. Jeˈ mˈaⁿˈyoˈ na chjooˈ nˈomˈyoˈ, sa̱a̱ quia na nntyˈianndaˈa ˈo, quia ljoˈcheⁿ nñequiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ. Ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ meiⁿcwii tsˈaⁿ xocanda̱a̱ nncwjiˈ na neiⁿˈyoˈ. 	 Arī jums tagad ir skumjas. Bet es jūs atkal redzēšu, un jūsu sirds priecāsies, un jūsu prieku neviens jums neatņems.


Ndoˈ ncˈe na jndeii tioo jndye tyotseiwenaˈ ndaalueeˈñeeⁿ. 	 Bet jūra, pūšot stipram vējam, bangojās.


Quia joˈ tso Pilato nda̱a̱na: —¿Aa lˈue nˈomˈyoˈ na catseicandyaandyo̱ juu rey cwenta ˈo nnˈaⁿ judíos? 	 Bet Pilāts atbildēja viņiem un sacīja: Vai jūs vēlaties, lai jums atlaižu jūdu Ķēniņu?


Tjaaˈnaⁿ naya ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ na macwjiˈsˈañe cheⁿnquii, sa̱a̱ nntseina̱ⁿtya̱ cantyja ˈnaaⁿˈ joo na tcoˈnaˈ no̱o̱ⁿ ñˈeⁿ joo ñˈoom na tˈmo̱ⁿ Ta Jesucristo no̱o̱ⁿ. 	 Ja jau jālielās (lai gan tas nepieklājas), tad es pāriešu uz Kunga parādībām un atklāsmēm.


Nqueⁿ na jñoom ja cwiluiiñê na mayomˈm. Jndye ñˈoom tsoom no̱o̱ⁿ na catsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ. Ndoˈ ñequiiˈcheⁿ matseiteinco̱o̱ˈa joo ñˈoomˈñeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Sa̱a̱ jndye niom na ntyjeeⁿ ñˈeⁿndyoˈ na macaⁿnaˈ na cuˈxa̱ⁿya. 	 Daudz man par jums jārunā un jātiesā, bet Tas, kas mani sūtījis, ir patiess; un es runāju pasaulei to, ko esmu no Viņa dzirdējis.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na: —Jnda̱ tsjo̱o̱ya, maja luaa joˈ. Joˈ chii xeⁿ ja cwilˈueˈyoˈ, caˈndyeˈyoˈ naⁿmˈaⁿ na nncˈoona. 	 Jēzus atbildēja: Es jums teicu, ka es esmu tas. Ja jūs mani meklējat, atstājiet tos, lai tie iet.


Naquiiˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii matsonaˈ: “Matseiyuˈa ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ chii macwjiˈyuuˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ.” Mati jâ cwilayuˈya nˈo̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿñê ndoˈ cwilana̱a̱ⁿyâ cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ. 	 Bet mums ir tas pats ticības gars, kā rakstīts: Es ticēju, tāpēc es runāju; arī mēs ticam un tāpēc runājam,


Ee tsˈaⁿ na matseixmaⁿ na candoˈ tsˈiaaⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tmaaⁿˈ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, tsˈiaaⁿmeiⁿˈ chuu xqueeⁿ. Joˈ chii matsonaˈ na jeeⁿ xcwe cˈoom jo nda̱a̱ nnˈaⁿ. Ticatsonaˈ na tsˈaⁿ na jeeⁿ sˈañe, jmeiⁿˈñe, nchii tsaⁿˈuu, nchii tsaⁿmalˈue tiaˈ, nchii queeⁿ tsˈom sˈom na nchii jndyaaˈ ˈnaaⁿˈ. 	 Jo bīskapam kā Dieva namturim jābūt nevainojamam: ne lepnam, ne dusmīgam, ne dzērājam, ne kauslim, ne mantkārīgam,


Quia tueeˈ xcwe tsjom, teicˈuaa na matseixuaa tsˈaⁿ. Matso: “Cˈomˈcˈeendyoˈ, macwjeeˈcañoom tsˈaⁿ na macoco. Quioˈyoˈ na nlajomndyoˈ ñˈeⁿñê.” 	 Bet nakts vidū atskanēja sauciens: Lūk, līgavainis nāk, izejiet viņam pretim!


Cˈoomˈ nˈomˈyoˈ na jeeⁿ tˈmaⁿ tyoluiiñe Melquisedec na nquii weloo welooya Abraham, chaˈtso na tjeiiⁿˈeⁿ luee nnˈaⁿ na ñequio sˈaaⁿ tiaˈ, tquiaaⁿ diezmo nnom. 	 Tāpēc skatieties, cik liels ir tas, kam pat patriarhs Ābrahams deva desmito daļu no labākā!


Herodes tcuu tcuu tyolˈueeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ sa̱a̱ tîcaljeiiⁿ juu, Jnda̱ joˈ chii tyowajndooñê sondaro ndoˈ sa̱ˈntjoom na cwje naⁿˈñeeⁿ. Jnda̱ joˈ jlueeⁿˈeⁿ ndyuaa Judea. Tjaaⁿ Cesarea na nncˈoomñê joˈ joˈ. 	 Tad Herods meklēja viņu, bet neatrada; un viņš, nopratinājis sargus, pavēlēja tos aizvest. Tad viņš parcēlās no Jūdejas uz Cēzareju un uzturējās tur.


Chaˈtso na matsˈaa jeˈ na ticaliu chaˈtsondye nnˈaⁿ, mancjoˈyoˈ nlacano̱o̱ⁿˈyoˈ joonaˈ nda̱a̱na. Ndoˈ cwii cwii ñˈoom wjaañoomˈ na matseina̱ⁿya jeˈ maxjeⁿ nncueˈntyjo̱ na meiⁿquiayuucheⁿ nlaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ juunaˈ. Maxjeⁿ nncuaa tyenquionaˈ. 	 Jo nav nekā noslēpta, kas netiktu atklāts, un nekā paslēpta, kas nekļūs zināms un nenāks atklātībā.


Jnda̱ teinom na nmeiiⁿˈ, quia joˈ ntyˈiaya watsˈom cañoomˈluee, na jnda̱ jnaⁿ nacañoomticheⁿ yuu na mˈaaⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. Juu joˈ yuu na tyolaˈwe nnˈaⁿ Israel ljo̱ˈ na teiljeii ljeii naqui quia na tyoleiˈñˈomna watsˈomliaa. 	 Un pēc tam es redzēju: lūk, atvērās svētnīca, derības telts debesīs.


Mati jom seijomñê na ljoˈ. Tyolˈueeⁿ cwaaⁿ nncjuˈnaaⁿñenaˈ na nñequiaaⁿ cwenta Jesús lueena xjeⁿ na ticajndooˈ nnˈaⁿ. 	 Un viņš apsolīja un meklēja izdevību, kā Viņu tiem nodot, ļaudīm nezinot.


Quia joˈ taqua̱ⁿxa̱ⁿˈa cha ya nntyˈiaya ˈñeeⁿ juu matseineiⁿ ñˈeⁿndyo̱. Ndoˈ quia na jnda̱ taqua̱ⁿ, ntyˈiaya ntquieeˈ xjo sˈom cajaⁿ na cwicañjoomˈ nlca. 	 Es atgriezos, lai vērotu balsi, kas runāja ar mani; un atgriezies es redzēju septiņus zelta svečturus,


Sa̱a̱ tîcataˈjnaaⁿˈna jom ee sˈaanaˈ nˈomnda̱a̱na chaˈcwijom na titquioona. 	 Bet viņu acis tika turētas, lai tie Viņu nepazītu.


Quia mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cwitoˈñoomˈyoˈ Espíritu ndoˈ machˈeeⁿ tsˈiaaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na tixocaluiinaˈ ncˈe na jndeii nquii tsˈaⁿ, nchii machˈeeⁿ na ljoˈ ee na cwilaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ chiuu matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés, sa̱a̱ ncˈe na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈoom na jnda̱ macwindyeˈyoˈ. 	 Vai tas, kas devis jums Garu un dara jūsos brīnumus, dara to likuma darbu dēļ, vai ticības dēļ, ko pieņēmāt?


Sa̱a̱ nqueⁿ quia nncwjeeⁿˈeⁿ tjaa ˈñeeⁿ juu nntseiˈno̱ⁿˈ yuu jnaⁿyom. Sa̱a̱ tsaⁿmˈaaⁿˈ manquiuuyaaya yuu jnaaⁿ. 	 Un mēs zinām Viņu, no kurienes Viņš; bet kad nāks Kristus, neviens nezinās, no kurienes Viņš.


Ee ntyˈiaanda̱a̱yâ xjeⁿ na nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom tˈmaⁿ seitˈmaaⁿˈñe jom, tso: “Luaa nquii tiˈJndaaya na jeeⁿ candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya jom, ñˈeⁿ jom jeeⁿ neiⁿya.” 	 Jo Viņš saņēma no Dieva Tēva godu un cildinājumu, kad Viņam atskanēja no augsti cēlās godības šāda balss: Šis ir mans mīļais Dēls, pie kā man labpatikšana, Viņu klausiet!


Ndoˈ jluena nnom Jesús: —ˈU na maˈmo̱o̱ⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, jliuuyâ yuscumˈaaⁿˈ xcwe na matseitjo̱o̱ñê ñˈeⁿ cwii tsaⁿsˈa. 	 Sacīja Viņam: Mācītāj, šī sieviete tikko pieķerta laulības pārkāpšanā.


Joˈ na nntseicandyaañê jaa luee nnˈaⁿ na jndoo jaa cha nndya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nnoom ñequio na tiˈmaaⁿˈ nˈo̱o̱ⁿya. 	 Lai mēs, izglābti no savu ienaidnieku rokām, bezbailīgi Viņam kalpotu


Ee cha nnda̱a̱ nlaxmaaⁿya cwentaaˈ Cristo, macaⁿnaˈ na caljooˈndyo̱tya̱a̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ quia na to̱o̱ˈa na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya jom hasta na macanda̱. 	 Jo mēs esam kļuvuši Kristus līdzdalībnieki, ja tikai mēs paļāvības sākumu uz Viņu paturēsim stipru līdz galam.


Ee ñequio juu ñˈoom naya na tyoñequiaayâ nda̱a̱ˈyoˈ, joˈ na tcwaaⁿ ˈo cha nnda̱a̱ nlaˈjomndyoˈ cantyja na cwiluiitˈmaⁿñe Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 Šim mērķim, mums evaņģēliju sludinot, viņš aicināja, lai jūs iegūtu mūsu Kunga Jēzus Kristus godību.


Tsaⁿˈñeeⁿ nntsoom ljoˈ catsaˈ. Jom cweˈ macˈeⁿyaaⁿ waaˈ tcayoomˈm Simón tsˈaⁿ na matseicato̱o̱ˈ ntjaⁿ. Nndyooˈ ˈndyoo ndaaluee waa waaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Viņš viesojas pie viena ādmiņa Sīmaņa, kā māja atrodas pie jūras. Viņš tev pateiks, kas tev jādara.


Quia ljoˈcheⁿ nntyˈiaa nnˈaⁿ ja na cwiluiindyo̱ tsaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee na macwja̱caño̱o̱ⁿnndaˈa tsjoomnancue. Nndyo̱o̱ naquiiˈ nchquiu ñequio najndeii na matseixmaⁿya ndoˈ ñequio na neiⁿncooˈ nacaxuee na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja. 	 Un tad redzēs Cilvēka Dēlu nākam padebešos lielā spēkā un godībā.


Quia joˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tsjoom Antioquía tyˈioomna tsˈiaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. Joˈ chii tyˈena. Teinomna ndyuaa Fenicia ñequio Samaria. Tyolacandiina nnˈaⁿ na cwilayuˈ joˈ joˈ na mati nnˈaⁿ na nchii judíos macwilcweˈ nˈom, macwilayuˈna. Ndoˈ quia na jndye naⁿˈñeeⁿ na ljoˈ, chaˈtsondyena tquiaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿna. 	 Tad viņi, draudzes pavadīti, gāja caur Feniķiju un Samariju, stāstīdami par pagānu atgriešanos, un sagādāja brāļiem lielu prieku.


Ndoˈ seineiⁿ ángel ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Felipe. Tso: “Cjaˈ nato Jerusalén na wjaanaˈ tsjoom Gaza jo ntyja na macaluiˈ caxjuu tsoomˈnaaⁿ.” Juu natoˈñeeⁿ mawinomnaˈ ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom. 	 Tad Kunga eņģelis sacīja Filipam: Celies un ej uz dienvidiem pa ceļu, kas ved no Jeruzalemes uz Gazu, kas ir tuksnešains!


Juu nntseitˈmaaⁿˈñe ja, ee nncoˈñom chaˈtso ñˈoom na ñeˈcatseicandiiya ˈo, ndoˈ mˈmo̱ⁿ joonaˈ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Viņš mani pagodinās, jo no manis ņems un jums pasludinās.


Juu tsjoomnancue na quia ncuaa na cwilana̱a̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, nchii tjuˈcje Tyˈo̱o̱tsˈom juunaˈ nacje ˈnaaⁿ ángeles. 	 Jo ne eņģeļiem Dievs pakļāva nākamo pasauli, par ko runājam.


Matso yuscu Samaria nnoom: —¿Chiuu na macaⁿˈ ndaatioo no̱o̱ⁿ, ee ˈu cwiluiindyuˈ tsˈaⁿ judío ndoˈ ja cwiluiindyo̱ samaritana? Luaaˈ tso yuscuˈñeeⁿ ncˈe nnˈaⁿ judíos tiquilaˈtjoomˈndyena ñequio nnˈaⁿ samaritanos. 	 Tad šī samariešu sieviete sacīja Viņam: Kā Tu, būdams jūds, prasi no manis, samarietes, dzert? Jo jūdi nesaietas ar samariešiem.


Quia joˈ jñomnnaaⁿˈaⁿ cwiicheⁿ mosoomˈm. Juu tsaⁿˈñeeⁿ jñomna ljo̱ˈ. Jlaˈquieeˈndyena xqueⁿ ndoˈ tyolaˈjnaaⁿˈna juu. 	 Un atkal viņš sūtīja pie tiem citu kalpu; bet tie ievainoja viņu galvā un apsmēja.


Ndoˈ matsoom: —Cantyˈiaˈyoˈ. Mantyˈiaya na jnda̱ jnaaⁿ cañoomˈluee, ndoˈ nquii Jesús na jnaⁿ joˈ joˈ, meintyjeeˈ ntyjaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya. 	 Un sacīja: Lūk, es redzu debesis atvērtas un Cilvēka Dēlu stāvam pie Dieva labās rokas.


Ee mañejuuti ñˈoom na cwilˈueˈyoˈ nacjoo ncˈiaaˈyoˈ, majuunaˈ nleilˈueeˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nncuˈxeⁿnaˈ ˈo. Ndoˈ chaˈxjeⁿ na cwitjeiˈyoˈ cwenta na catˈuiinaˈ ncˈiaaˈyoˈ, malaaˈtiˈ nntsˈaaⁿ ñˈeⁿndyoˈ. 	 Kādu tiesu jūs spriedīsiet, tāda jums tiks spriesta, un ar kādu mēru jūs mērīsiet, ar tādu jums tiks atmērīts.


Ndoˈ xeⁿ nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom cantyja na manntjo̱ⁿ, quia joˈ mati cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nntseitˈmaaⁿˈñê ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, ndoˈ tyuaaˈ nntsˈaaⁿ na ljoˈ. 	 Ja Dievs pagodināts Viņā, tad arī Dievs pagodinās Viņu sevī, un drīz vien pagodinās Viņu.


Quia joˈ gobiernom sˈo̱o̱ lˈo̱o̱ⁿ na catseineiⁿ Pablo. Joˈ chii tˈo̱ Pablo matsoom: —Ntyjiiyaya ˈu ta na jndye ndyu macuˈxeⁿˈ ndyuaa njoomyâ. Joˈ chii tˈmaⁿya tsˈo̱o̱ⁿya na nncˈo̱ya ˈndyoˈ. 	 Tad Pāvils, kad zemes pārvaldnieks māja viņam runāt, atbildēja: Zinādams, ka tu daudz gadus esi šīs tautas tiesnesis, es drošu prātu aizstāvu sevi.


Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ na nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, maquiiti Moisés tˈmo̱o̱ⁿ na ljoˈ ñequio ñˈoom na seiljeiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈoom nioom zarza. Naquiiˈ ñˈoomˈñeeⁿ tsoom na Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaˈ Abraham, Isaac, ndoˈ Jacob. 	 Bet ka miroņi celsies augšām, uz to norādīja arī Mozus pie ērkšķu krūma, kur viņš sacīja: Kungs ir Ābrahama Dievs un Īzāka Dievs, un Jēkaba Dievs.


Cwii tsˈaⁿ na nchii tsˈaⁿ na matseiyuˈ, xeⁿ maqueeⁿˈñê cwii ˈo waⁿˈaⁿ na nlcwaˈ ñˈeⁿñê, wanaaⁿ na nncjaˈ xeⁿ aa lˈue tsˈomˈ. Cwaˈ meiⁿquia na mañequiaa tsaⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ cha tintseiˈndaaˈnaˈ ntyjiˈ tincwaxeˈ aa tsˈiaaⁿˈ seiˈñeeⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ cwii na cweˈ nnˈaⁿ lˈa. 	 Ja kāds no neticīgajiem jūs aicina un jūs gribat iet, tad ēdiet visu, ko ceļ jums priekšā, nekā netaujādami sirdsapziņas dēļ!


Nquiaana na nnquiˈljoo wˈaandaa ljo̱ˈ. Joˈ chii tueeˈna ñequiee xjo quiiˈ ndaaluee na ñjoomnaˈ jo tsˈaaⁿ wˈaandaa na nlˈanaˈ na nncjaawintyjeeˈcheⁿnaˈ. Jnda̱ joˈ ñequio na chjooˈ nˈomna cwii tyomeindoˈtina na nleixuee. 	 Baidīdamies uzskriet klintīm, tie kuģa pakaļgalā izmeta četrus enkurus un gaidīja dienu austam.


Xeⁿ na mˈaaⁿ cwiindyoˈ ˈo na wiˈ matjom, nchii catsˈaanaˈ na ljoˈ ncˈe na seicueeˈ tsˈaⁿ, oo na machˈuee, oo cwiicheⁿ nnom natia, meiⁿ nchii ncˈe na matiiˈñe cwii nnom ñˈoom ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ. 	 Neviens no jums lai necieš kā slepkava vai zaglis, vai zaimotājs, vai kas tiecas pēc sveša!


Quia joˈ jndyolcweˈ Jesús na mˈaⁿ ndyee naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ ljeiiⁿ na cwindana. Tsoom nnom Pedro: —Aa ndiˈ Simón, ¿aa waˈtsuˈ? ¿Aa maxjeⁿ tîcanda̱a̱ nntsaˈ na ticatsuˈ meiⁿ ñeˈcwii hora? 	 Un Viņš atnāca un atrada tos guļam. Un Viņš sacīja Pēterim: Sīmani, tu guli? Vai tu nevarēji vienu stundu būt nomodā?


Luaa waa na nntseixmaⁿ tsˈaⁿ na ticantycwii na wandoˈ añmaaⁿˈaⁿ, na catseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na ñenncuˈcheⁿˈ cwiluiindyuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na mayuuˈ ndoˈ mati na ja Jesús cwiluiindyo̱ Cristo na jñomˈ ja quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue. 	 Bet šī ir mūžīgā dzīvība, lai viņi atzīst Tevi, vienīgo un patieso Dievu un Jēzu Kristu, ko Tu esi sūtījis.


Ee ticanda̱a̱ˈñˈeⁿ cwilaˈno̱o̱ⁿˈâ ndoˈ mati quia nlaˈno̱o̱ⁿñˈa̱a̱yâ ñˈoomˈm na cwiñequiaayâ, 	 Jo nepilnīga ir mūsu atziņa un mūsu pravietojums nepilnīgs;


Sa̱a̱ matso Jesús nnoom: —Cjaˈ ee jnda̱ tjeiiˈndyo̱ jom na nntseineiiⁿ cantyja ˈnaⁿya jo nda̱a̱ nnˈaⁿ ntˈomcheⁿ ndyuaa ñequio nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom joona, ndoˈ mati nda̱a̱ nnˈaⁿ Israel. 	 Tad Kungs sacīja viņam: Ej, jo viņš man ir izredzēts trauks, lai nestu manu vārdu pagāniem, ķēniņiem un Izraēļa bērniem.


Sa̱a̱ tˈmaⁿ waa na nntseiwˈeeⁿ nnˈaⁿ na ticatueeˈndyecje nnoom, na cwiˈoo nacjooˈ ñˈoom na mayuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, na cwilˈa chaˈtso nnom natia. 	 Bet tiem, kas pretojas un nemeklē patiesību, bet nododas netaisnībai, - ar dusmām un bardzību.


Jnda̱ tjeiˈnˈmaaⁿñê jaa ndoˈ maqueeⁿˈñê jaa na calaxmaaⁿya nnˈaⁿ na maqueⁿño̱o̱ⁿ cwentaaⁿˈaⁿ nchii cweˈ ncˈe cwii nnom na jnda̱ ñelˈaaya, sa̱a̱ ncˈe na luaaˈ jnda̱ seijndaaˈñê ndoˈ na mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom jaa ncˈe cwilajomndyo̱ ñˈeⁿ Cristo Jesús ee cwii tjo̱o̱cheⁿ na ncuaa tsjoomnancue, mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa. 	 Viņš mūs izglāba un ar svētu aicinājumu aicināja ne mūsu nopelnu dēļ, bet saskaņā ar savu nodomu un žēlastību, kas mums dota Kristū Jēzū pirms mūžīgiem laikiem,


Ndoˈ mati quia tyomˈaaⁿya Tesalónica nchii cweˈ ñejom ndiiˈ jlaˈcwanomˈyoˈ tsjo̱ˈñjeeⁿ na teijndeiˈyoˈ ja ˈnaⁿ na matseitjo̱o̱naˈ ja. 	 Jo arī uz Tesalonīki jūs sūtījāt vienreiz un otrreiz to, kas man bija vajadzīgs.


Sa̱a̱ ˈo jeˈ cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿ na jndoo ˈo. Calˈaˈyoˈ na ya nnˈaⁿndyoˈ ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ. Cateiˈjndeiˈyoˈ ˈnaⁿ na cwileiˈñˈomˈyoˈ nnˈaⁿ, meiiⁿ ticantyjaaˈ nˈomˈyoˈ na nlaˈlcweˈna. Quia joˈ tˈmaⁿ naya nndaˈyoˈ cañoomˈluee. Ndoˈ nlaxmaⁿˈyoˈ ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ nandyeticheⁿ. Ee mati jom mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom meiiⁿ nnˈaⁿ na lˈo̱ meiiⁿ machˈeeⁿ ya joona. Ndoˈ wiˈ tsˈoom nnˈaⁿ na wiˈndye. 	 Turpretim mīliet savus ienaidniekus, dariet labu un aizdodiet, nekā par to negaidīdami! Un jūsu alga būs liela, un jūs būsiet Visaugstākā bērni, jo Viņš ir laipns pret nepateicīgajiem un ļaundariem.


Naⁿnomˈñeeⁿ chaˈna canchooˈwendyena. 	 Bet viņu bija pavisam ap divpadsmit vīru.


Maxjeⁿ nljotyeⁿ na nntsa̱ˈntjoom ntseindacantyjo Jacob, ndoˈ tijoom cantycwii cantyja na nntsa̱ˈntjoom. 	 Un Viņa valstībai nebūs gala.


Jnda̱ teixuee jeeⁿ ndyaaˈ tyolañˈeeⁿˈ ndyuee sondaro ee tîleicaliuna ljoˈ tuii ñequio Pedro. 	 Dienai iestājoties, kareivjos radās liels uztraukums: kas gan noticis ar Pēteri.


Ncˈe na luaaˈ joˈ matso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii: Quia na tjawaaⁿ cañoomˈluee jnda̱ na tandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ, tjachom chaˈtso joo na ñetˈom nacjoomˈm, ndoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ tquiaaⁿ cwii cwii nnom na ˈnaaⁿna. 	 Tāpēc Viņš saka: Uziedams augšā un gūstā paņemdams gūstniecību, Viņš cilvēkiem izdalīja dāvanas.


Jluena nda̱a̱ ncˈiaana: —Ticajndiiˈndyo̱ juunaˈ, xˈiaa nncjaaya na nntyˈiaaya ˈñeeⁿ cwii jaa nncwantjom juunaˈ. Luaaˈ lˈana cha catseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiyo teiljeii nacjooˈ libro Salmos. Matsonaˈ: “Tquiana cwii cwii liaya nda̱a̱ ncˈiaana, ndoˈ tyˈena xˈiaa na taˈntjomna liaya.” Ncˈe na luaaˈ matso ljeiiˈñee, joˈ chii lˈa sondaro na ljoˈ. 	 Tad tie viens otram sacīja: Nedalīsim tos, bet metīsim kauliņus, kam tie būs. Tā piepildījās, kas teikts Rakstos: viņi sadalīja savā starpā manas drēbes, bet par maniem svārkiem meta kauliņus. Tā kareivji to padarīja. (Ps.21,19)


Jluena nnoom: —ˈU ta gobiernom, cwijaañjoomˈ nˈo̱o̱ⁿyâ ñˈoom na tyotso tsaⁿcantuˈñeeⁿ quia ndi wanoomˈm. Tsoom na xuee jnda̱ ndyee nncwandoˈxcoom jnda̱ na tueeⁿˈeⁿ. 	 Un sacīja: Kungs, mēs atminējāmies, ka šis viltnieks, vēl dzīvs būdams, sacīja: Pēc trim dienām es augšāmcelšos.


Jndye nnˈaⁿ tyotsa̱ˈna liaana tsˈom nato na wjaⁿ, ndoˈ ntˈom tyotyje tsco, tyotsa̱ˈ joonaˈ tsˈom natoˈñeeⁿ. 	 Bet daudzi izklāja savas drēbes ceļā; bet citi cirta zarus no kokiem un klāja tos ceļā;


Jnda̱ joˈ tsoom nda̱a̱ fariseosˈñeeⁿ: —¿Aa mˈaaⁿ cwiindyoˈ ˈo na xocatseicjeeñe na nncwjiˈ snom oo quioˈjndyo tsmeiⁿˈ na tjuˈnaˈ tsˈom tsueˈtsjoom, meiiⁿ na juu xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ? 	 Un Viņš uzrunāja tos, sacīdams: Ja kādam no jums iekrīt akā ēzelis vai vērsis, vai tas tūdaļ sabatā to neizvelk?


Quia joˈ jlaˈneiⁿ ntyee na cwiluiitquiendye cwentaa nnˈaⁿ judíos nnom Pilato. Jluena: —Tintseiljeiˈ na tsaⁿmˈaaⁿˈ cwiluiiñê rey na nntsa̱ˈntjoom jâ. Luaa catseiljeiˈ: “Tsaⁿmˈaaⁿˈ matsoom: Ja cwiluiindyo̱ Rey na catsa̱ˈntjo̱ⁿya nnˈaⁿ judíos.” 	 Tad jūdu augstie priesteri sacīja Pilātam: Neraksti: jūdu Ķēniņš, bet ka Viņš pats sacīja: Es esmu jūdu Ķēniņš.


Nnˈaⁿ na tyolˈa cwenta Jesús, tyolaˈjnaaⁿˈna ndoˈ tyotjaaˈna jom. 	 Un vīri, kas Viņu apsargāja, izsmēja un šaustīja Viņu.


’Tjaaˈnaⁿ moso na nda̱a̱ nndiˈntjom nnom we patrom. Ee nncˈoom na ticueeˈ tsˈoom cwii, ndoˈ cwiicheⁿ nncjaaweeˈ tsˈoom. Oo na nncjaañˈoomñê ñˈeⁿ cwii, sa̱a̱ cwiicheⁿ nntseijnaaⁿˈaⁿ. ˈO xocanda̱a̱ nndyeˈntjomˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mati nda̱a̱ sˈom. 	 Neviens kalps nevar diviem kungiem kalpot: vai nu viņš vienu nīdīs un citu mīlēs, vai vienam pakļausies un otru atmetīs. Jūs nevarat kalpot Dievam un bagātībai.


Joˈ chii ncˈe na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na wiˈ tsˈoom jâ na mañequiaaⁿ na cwilaxmaaⁿyâ tsˈiaaⁿmeiiⁿ na jeeⁿ cajndanaˈ, ticaˈndya̱a̱ncˈuaaˈndyô̱ na cwilˈaayâ juunaˈ. 	 Tādēļ mēs nepagurstam, atrazdamies šinī kalpošanā, jo žēlsirdība mums to uzticējusi.


Sa̱a̱ ángel na cwiluiitquieñe na jndyu Miguel quia na seijmeiⁿˈñê nnom tsaⁿjndii cantyja ˈnaaⁿˈ seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ Moisés, tîcatseijnaaⁿˈaⁿ cweˈ tsoom nnom juu: “Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom catseitiaaⁿˈaⁿ ˈu.” 	 Kad erceņģelis Miķelis Mozus miesas dēļ strīdējās un cīnījās ar velnu, tas neuzdrošinājās par viņu teikt lāstu spriedumu, bet sacīja: Kungs lai tev pavēl!


Quia joˈ jaa nnˈaⁿ judíos, ¿aa waa cwii nnom na machˈeenaˈ na yati cantyja ˈnaaⁿya jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, nchiiti nnˈaⁿ na nchii judíos? Meiⁿchjoo nchii joˈ, ee jnda̱ macwilˈuuya na chaˈtso nnˈaⁿ mˈaⁿna nacje ˈnaaⁿˈ jnaⁿ, meiiⁿ nnˈaⁿ judíos, ndoˈ meiiⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Kā tad ir? Vai mums ir priekšrocības? Nekādā ziņā, jo mēs jau pierādījām, ka visi, tiklab jūdi, kā grieķi, ir zem grēka,


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱yâ, tsoom: —Tsˈaⁿ na tjacjuˈ lqueeⁿ tsjaaⁿ na ya, joˈ joˈ nnco̱ na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Viņš atbildēja un sacīja tiem: Cilvēka Dēls ir tas, kas sēj labo sēklu.


Maluaaˈ waa cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, nchii tyˈiomñe cheⁿnqueⁿ tsˈiaaⁿ na cwiluiiñê tyee na tjacantyja, nquii Tyˈo̱o̱tsˈom seitˈmaaⁿˈñe jom na catseixmaaⁿ tsˈiaaⁿˈñeeⁿ, ee manquiityeeⁿ tsoom: ˈU cwiluiindyuˈ jndaaya. Xuee jeˈ majndaaˈ na cwiluiindyo̱ tsotyeˈ. 	 Tāpat arī Kristus nav sevi pagodinājis, lai kļūtu augstais priesteris, bet Tas, kas sacīja Viņam: Tu esi mans Dēls, šodien es Tevi esmu dzemdinājis.


Sa̱a̱ tîcalaˈno̱ⁿˈna ñˈoom na seilcweeⁿˈeⁿ nda̱a̱na. 	 Un tie neizprata tos vārdus, kurus Viņš tiem runāja.


Jnda̱ joˈ ntyˈiaya cwii ángel na jeeⁿ jndeii, seiweeⁿ cwii tsjo̱ˈ tˈmaⁿ chaˈcwijom tsjo̱ˈsuu na cwitua. Tjoomˈm juunaˈ tsˈom ndaaluee. Tsoom: —Maluaaˈ matseijomnaˈ na cwityuiiˈ tsjoom tˈmaⁿ Babilonia. Tajom nleitquiooˈnndaˈnaˈ. 	 Un viens stiprs eņģelis pacēla akmeni, it kā lielu dzirnakmeni, un meta to jūrā, sacīdams: Ar tādu sparu metīs lielo pilsētu Babilonu, un tā vairs nebūs atrodama.


Njño̱o̱ⁿya ángeles ˈnaⁿya na cˈoona cwii cwii ntyjaaˈ tsjoomnancue ndoˈ mati ndiocheⁿ cañoomˈluee na nlaˈtjomna nnˈaⁿ na jnda̱ tjeiiˈndyo̱ cwentaya. 	 Un tad Viņš sūtīs savus eņģeļus un sapulcinās savus izredzētos no četriem vējiem, no zemes gala līdz debesu augstumiem.


Nnˈaⁿ na cwiñeˈquiandye na cwilˈa yuu na lˈue tsˈom seii macanda̱ tomti joˈ cwijooˈ nˈomna. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilˈa ljoˈ na lˈue tsˈom Espíritu Santo macanda̱ cwijooˈ nˈomna ljoˈ na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo tie, kas dzīvo saskaņā ar miesu, tiecas pēc tā, kas miesīgs, bet kas saskaņā ar garu, tie cenšas pēc garīgā.


Ñˈoom na macanda̱ ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, cˈoomˈya nˈomˈyoˈ chaˈtso na cwiluiiñenaˈ na mayuuˈ, chaˈtso na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, chaˈtso na matyˈiomyanaˈ, chaˈtso na ljuˈ tseixmaⁿnaˈ, chaˈtso na cjaaweeˈ nquiu nnˈaⁿ, chaˈtso na waa ñˈoom ya cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. Meiⁿnquia na ya laxmaⁿnaˈ ndoˈ na matseixmaⁿnaˈ na nntseiwendyenaˈ tsˈaⁿ, chaˈtso nmeiⁿˈ cˈoomˈya nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿnaˈ. 	 Beidzot, brāļi, kas ir patiess, kas godājams, kas taisnīgs, kas svēts, kas patīkams, kam laba slava, kas tikumīgs, kas cildināms, to domājiet!


Ee xeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na ljoˈ, nntsˈaa na nntseichjooˈnaˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ na ljoˈ ntjomˈyoˈ, ¿ˈñeeⁿ nñequiaa na neiⁿya? Macanda̱ ˈo ee xeⁿ na maxjeⁿ tjo̱ jeˈ jnda̱ sˈaa cwii nnom na seichjooˈnaˈ nˈomˈyoˈ. 	 Jo ja es jūs apbēdinu, tad kas mani iepriecinās, ja ne tas, ko es apbēdināju?


Ndoˈ chaˈtso ˈnaⁿ na tjeiˈ Abraham luee nnˈaⁿ ñˈeⁿ na sˈaaⁿ tiaˈ, tquiaaⁿ diezmo cantyja ˈnaaⁿ joo joˈ nnom Melquisedec. Xueeˈ Melquisedec maˈmo̱ⁿnaˈ na cwiluiiñê tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom chaˈxjeⁿ na matyˈiomyanaˈ ndoˈ xueeˈ tsjoom Salem maˈmo̱ⁿnaˈ na tjaa tiaˈ nnˈaⁿ tsjoomˈñee, joˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na tyoluiiñê tsˈaⁿ na ya matsa̱ˈntjoom naⁿˈñeeⁿ na tjaa tiaˈ cachona. 	 Viņam arī Ābrahams piešķīra desmito daļu no visa; tulkojumā viņš vispirms ir taisnības ķēniņš, bet tad Salemas ķēniņš, tas ir, miera ķēniņš,


Ndoˈ joˈ tquieˈcañom ñequiee nnˈaⁿ na mˈaaⁿ Jesús. Tquioñˈomna cwii tsˈaⁿ na ntjeiⁿ ncˈee. 	 Un pie Viņa nāca ar triekas piemeklēto, ko četri nesa.


’Mañequiaanaˈ na neiiⁿ nnˈaⁿ na cwitueeˈndyecje jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ee nndaana na nncˈomna tsjoomnancue xco. 	 Svētīgi ir tie, kas raud, jo viņi tiks iepriecināti.


Quia joˈ seineiiⁿ ñˈoom na tjañoomˈ nda̱a̱na, tsoom: 	 Un Viņš teica tiem šo līdzību, sacīdams:


ñeˈquiiˈcheⁿ ñeˈcandye yolcuˈñeeⁿ meiⁿnquia ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ sa̱a̱ tileicalaˈno̱ⁿˈna cwaaⁿ ñˈoom na mayuuˈ. 	 Tās vienmēr mācās, bet pie patiesības atziņas nekad nenonāk.


Ndoˈ teicantyjaaⁿ, mana tjaaⁿ waⁿˈaⁿ. 	 Un viņš cēlās un gāja savās mājās.


Joˈ chii tsˈaⁿ na matseixmaⁿ cwentaaˈ nquii na cwiluiiñe Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom matseixmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ na ticantycwii na wandoˈ añmaaⁿˈ, sa̱a̱ tsˈaⁿ na ticatseixmaⁿ cwentaaˈ Jnaaⁿ, ticatseixmaⁿ na wandoˈ añmaaⁿˈ. 	 Kam Dēls ir, tam ir dzīvība; kam Dēla nav, tam dzīvības nav.


Ee naⁿmˈaⁿˈ nchii na candyeena chaˈxjeⁿ na cwilaˈtiuuˈyoˈ, ee jeˈ quia tueeˈcheⁿ na ñjeeⁿ na cwitsjoom. 	 Viņi nav iereibuši, kā jūs domājat, jo ir tikai dienas trešā stunda;