Ndoˈ tsˈaⁿ na cweˈ moso mˈaaⁿ nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na tixocaljooˈñetyeⁿ na mˈaaⁿ patrom ˈnaaⁿˈ, sa̱a̱ nquii jnda patrom ñenquiicheⁿ mˈaaⁿ. 	 Vergs nepaliek mājās mūžīgi, bet dēls paliek mūžīgi.


quia joˈ caˈndiiˈ ˈnaⁿˈ joˈ joˈ, chii cjaˈ, catsaˈjndyeeˈ na caljoyaandyoˈ ñˈeⁿ xˈiaˈ. Nda̱nquia, chii candyoˈnndaˈ na nñequiaaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Atstāj tur savu dāvanu altāra priekšā, ej, samierinies iepriekš ar savu brāli, un tad nāc un upurē savu dāvanu.


Quia joˈ tqueeⁿˈñe gobiernom Pablo. Jnda̱ chii to̱ˈ Tértulo tyoñequiaaⁿ jnaaⁿˈ Pablo. Tsoom nnom gobiernom: —Cweˈ cantyja na jndo̱ˈ tsˈomˈ ˈu ta Félix cwicˈa̱a̱ⁿyâ na tjaaˈnaⁿ ntiaˈ quiiˈntaaⁿyâ. Ndoˈ tˈmaⁿ waa na matseiˈjndaaˈndyuˈtiˈ naquiiˈ njoommeiiⁿ. 	 Kad Pāvils bija atsaukts, Tertulls sāka to apsūdzēt, sacīdams: Pateicoties tev un tavai aizgādībai, mēs dzīvojam pilnīgā mierā un daudz kas ticis labots


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —Nchii nnco̱ matseijndaaˈndyo̱ ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿya. Nqueⁿ na jñoom ja seijndaaˈñê chiuu catsjo̱o̱ya. 	 Jēzus viņiem atbildēja, sacīdams: Mana mācība nav mana, bet Tā, kas mani sūtījis.


Tso Jesús nda̱a̱na: —Jndyeˈyoˈ na teicˈuaa na seineiiⁿ cha cateijndeiinaˈ ˈo, nchii cha cateijndeiinaˈ ja. 	 Jēzus atbildēja un sacīja: Ne manis dēļ šī balss atskanēja, bet jūsu dēļ.


Tîcatsˈaanaˈ na we waa nncˈoomˈ tsˈom Abraham meiⁿ na nˈñeeⁿ na ntyjaaˈ tsˈoom ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaa. Yacheⁿ tyotseiyuˈya tsˈoom ndoˈ tyocantyjaaˈ tsˈoom juu ndoˈ tyotseitˈmaaⁿˈñê juu, 	 Viņš neticībā nešaubījās par Dieva apsolījumu, bet, būdams stiprs ticībā, deva Dievam godu,


Luaa waa na cwitaˈjnaaⁿˈa Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ cwilayuuˈa na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa. Cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom na candyaˈ tsˈom nnˈaⁿ. Juu na cwiluiiñê na candya tsˈoom, tsˈaⁿ na matseixmaⁿ joˈ, wandoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ndoˈ mˈaaⁿ quiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Un mēs pazinām un ticējām tai mīlestībai, kas Dievam ir uz mums. Dievs ir mīlestība, un, kas paliek mīlestībā, tas paliek Dievā un Dievs viņā.


Ndoˈ tyjeeˈ tsaⁿ na jnda̱ we, tso nnoom: “Nmeiiⁿ sˈom ˈnaⁿˈ, ta, ˈom ndiiˈ chaˈxjeⁿ na toˈño̱ⁿ jnda̱ tantjo̱ⁿya ñˈeⁿ juunaˈ.” 	 Un otrs atnāca un sacīja: Kungs, tava mina nopelnīja piecas minas.


Quia na jñeeⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús, jñoom ntˈom nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos na cˈoocalˈana tyˈoo na candyoya Jesús na nntseinˈmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ mosoomˈm. 	 Un viņš, izdzirdis par Jēzu, sūtīja jūdu vecākos, lūgdams Viņu, lai nāk un izdziedina tā kalpu.


Matso ángelˈñeeⁿ no̱o̱ⁿ: “Tincˈoomˈ ˈu Pablo na nquiaˈ ee maxjeⁿ nncueˈ na mˈaaⁿ tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma. Ndoˈ cantyja ˈnaⁿˈ ˈu chaˈtso nnˈaⁿ na quio ñˈeⁿˈ, Tyˈo̱o̱tsˈom nntsˈaa na ticwjena.” 	 Sacīdams: Nebīsties, Pāvil, tev jāstājas ķeizara priekšā un, lūk, Dievs tev dāvājis visus, kas kopā ar tevi brauc.


Quia joˈ jâ nnˈaⁿ na tˈmaaⁿ na calaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ tjañjoomˈ nˈo̱o̱ⁿyâ ñˈoom na mawaa cjooˈ libro Salmos. Matsonaˈ: “Nlaˈcueeˈ nnˈaⁿ ja jnaaⁿˈ na queeⁿ tsˈo̱o̱ⁿya na nleilˈueeˈndyena waaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ na matsa̱ˈntjomnaˈ.” 	 Tad Viņa mācekļi atminējās, ka ir rakstīts: Centība par Tavu namu mani iznīcina (Ps 68).


Quia joˈ tja Felipe, matsoom na ljoˈ nnom Andrés, ndoˈ wendye joona tyˈecaluena na ljoˈ nnom Jesús. 	 Filips nāk un saka to Andrejam; bet Andrejs un Filips pateica to Jēzum.


Tquiaa tsaaⁿ tˈmaⁿ cjoo nnˈaⁿ na jnaⁿnaˈ tsjo̱ˈluee. Jaaˈnaˈ chaˈna wenˈaaⁿ kilos na cwiinaˈ. Ndoˈ jnaaⁿˈ joˈ tyolue nnˈaⁿ ñˈoom wiˈ na ntjeiⁿ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un krusa, liela kā talenti, krita no debesīm uz cilvēkiem, bet cilvēki zaimoja Dievu krusas mocības dēļ, jo tā bija ļoti liela.


Ndoˈ ntyˈiaya yuscuˈñeeⁿ, chaˈcwijom na cañeⁿ na jeeⁿ neiiⁿˈeⁿ matseicwjeⁿ nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, na tyotjeiˈyuuˈndye cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Quia na ntyˈiaya jom jeeⁿ seitsaⁿˈnaˈ ja. 	 Es redzēju, ka šī sieviete piedzērusies no svēto asinīm un no Jēzus mocekļu asinīm. To redzējis, es brīnījos lielā izbrīnā.


Ee cwiñequiaaya na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom xjeⁿ na cwitoˈño̱o̱ⁿya waso, juu joˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na cwilajomndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ nioomˈ Cristo. Ndoˈ quia cwityja̱a̱ya tyooˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na cwilajomndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ seiiⁿˈeⁿ. 	 Svētības biķeris, ko svētījam, vai tas nav savienošanās ar Kristus asinīm? Un maize, ko laužam, vai tā nav kopība ar Kunga miesu?


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —Luaa waa na lˈue tsˈoom ñˈeⁿndyoˈ na calaˈyuˈyoˈ ñequio ja na jñoom. 	 Tad Jēzus atbildēja viņiem, sacīdams: Tas ir Dieva darbs, lai jūs ticētu uz to, ko Viņš sūtījis.


’Ja tjaaˈnaⁿ ñomtiuu tseixmaⁿya. Mañequiaya na calaˈxmaⁿˈyoˈ juunaˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Juu na mañequia na cwicandaˈyoˈ tˈmaⁿti tseixmaⁿnaˈ, nchiiti juu na tjaa ñomtiuu cˈom nnˈaⁿ na mañequiaa tsjoomnancue. Tiñeˈquiandyoˈ na nntseiñˈeeⁿˈñenaˈ nˈomˈyoˈ ljoˈ cwii nntjomˈyoˈ meiⁿ tilaˈcatyuendyoˈ. 	 Mieru es jums atstāju. Savu mieru es jums dodu; ne tā, kā pasaule dod, es jums dodu, lai jūsu sirdis neuztraucas un nebīstas.


Joˈ chii ljooˈñe Pablo tsjoom Corinto cwii chu waljooˈ xcwe na tyoˈmo̱o̱ⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. 	 Tad viņš tur palika gadu un sešus mēnešus, tiem mācīdams Dieva vārdu.


Ee jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ na cwilaˈtiuu nquiee na tˈmaⁿ cwiluiindye, sa̱a̱ nncueˈntyjo̱ na nncjuˈcjenaˈ joona. Ndoˈ jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ na majuˈcjenaˈ sa̱a̱ nda̱nquia nntseiwendyenaˈ joona. 	 Bet daudzi pirmie būs pēdējie, un pēdējie būs pirmie. (Mt.19,30)


Catseijomndyuˈ ñˈeⁿndyena, na nlqueⁿ ljuˈnaˈ ˈo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ catiomˈlˈuaˈ cantyja na macaⁿnaˈ ˈo na nlqueⁿljuˈnaˈ ˈo. Quia na jnda̱ tˈiooˈ ñˈoom ˈnaaⁿna quia joˈ ya nnteinquiˈ nqueⁿna. Luaaˈ catsaˈ cha nlaˈno̱ⁿˈ chaˈtso nnˈaⁿ na tiyuuˈ ñˈoom na jnda̱ jndyena cantyja ˈnaⁿˈ. Nliuna na mati ˈu matseicanda̱a̱ˈndyuˈ ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Ņem tos pie sevis, šķīsties kopā ar viņiem un samaksā par tiem, lai viņi apcērp galvas, tad visi zinās, ka tas, ko par tevi dzirdējuši, ir netaisnība, bet ka arī tu pats dzīvo pēc bauslības.


Ndoˈ nncˈoom na wiˈ tsˈoom welooya na ñetˈom teiyo. Macañjom tsˈoom ñˈoomˈñeeⁿ na seijndaaˈñetyeeⁿ na ljuˈ tseixmaⁿnaˈ. 	 Lai pierādītu žēlsirdību mūsu tēviem un atcerētos savu svēto derību.


Sa̱a̱ catsaˈyoˈ na mˈaⁿ nnˈaaⁿya, nnˈaⁿ Israel na cwiluiindyena chaˈcwijom canmaⁿ na jnda̱ tsuundye. 	 Bet drīzāk ejiet pie Izraēļa nama pazudušajām avīm!


ee xeⁿ macoˈtianaˈ nquiuuya naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya, jom cwiluiitˈmaⁿñetyeeⁿ, nchiiti juu na luaaˈ machˈeenaˈ naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya ndoˈ tcuu mantyjeeⁿ cantyja ˈnaaⁿya. 	 Ja mūsu sirds pārmet mums, Dievs ir lielāks nekā mūsu sirds, un zina visu.


Sa̱a̱ ticatˈo̱o̱na ˈñom. 	 Un tie nespēja Viņam nekā atbildēt?


Chaˈtsondye nnˈaⁿ na mˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱ cwiluena na xmaⁿndyuˈ. Mati ˈu catsuˈ na xmaⁿndye nnˈaⁿ na wiˈ nˈom jaa na tjoomˈ cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya. Tyˈo̱o̱tsˈom catioˈnaaⁿñê chaˈtsondyoˈ. Amén. 	 Tevi sveicina visi, kas pie manis. Sveicini tos, kas ticībā mūs mīl! Dieva žēlastība lai ir ar jums visiem! Amen.


Majuu na jnda̱ tqueⁿˈ jo nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Ko Tu esi sataisījis visu ļaužu vaiga priekšā:


Joˈ chii cˈomcˈeendyoˈ, ndoˈ cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ cwii ndyee chu naxuee ndoˈ natsjom tîcjo̱meintyja̱a̱ˈa na tyoteijndeitya̱ya ˈo cha nntsaalaˈno̱ⁿˈtiˈyoˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ñesˈaa na ljoˈ ñequio na tyotˈio̱o̱ya na jnda ntyjiiya. 	 Tāpēc esiet nomodā, pieminēdami, ka es trīs gadus dienām un naktīm nemitējos ar asarām ikvienu no jums pamācīt!


Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ, matso: —Juu tsˈaⁿ na tyˈoom na wiˈ tsˈom ñˈeⁿñê cwiluiiñe xˈiaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ tso Jesús nnom: —Cjaˈ, ndoˈ majoˈti catsaˈ. 	 Un viņš atbildēja: Tas, kas viņam parādīja žēlsirdību. Un Jēzus viņam sacīja: Ej, un tu dari tāpat!


Malaaˈtiˈ waa na quitsˈaaya, ee matseijndo̱ na chaˈtso cantyja ˈnaⁿya nncjaaweeˈ nˈom nnˈaⁿ. Nchii malˈueendyo̱ na joo na matsˈaa na cweˈ ja cateijndeiinaˈ, sa̱a̱ cateijndeiinaˈ na majndyeti nnˈaⁿ nluiˈnˈmaaⁿndyena. 	 Tā kā arī es visiem visumā esmu tīkams, nemeklēdams savu, bet daudzu labumu, lai tie tiktu izglābti.


Yocheⁿ na meindyuaandyena nacañoomˈ meiⁿsa na cwicwaˈna, tso Jesús nda̱a̱na: —Mayuuˈcheⁿ candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, cwiindyoˈ ˈo na macwaˈ ñˈeⁿndyo̱ nñequiaa cwenta ja luee nnˈaⁿ. 	 Un kad viņi bija pie galda un ēda, Jēzus sacīja: Patiesi es jums saku, ka viens no jums, kas kopā ar mani ēd, nodos mani.


Tjaquieeˈ Jesús watsˈom tˈmaⁿ, jleintyjo̱o̱ⁿ chaˈtso nnˈaⁿ na cwinda̱a̱ ndoˈ na cwilaˈjnda ˈnaⁿ joˈ joˈ. Seicantqueeⁿ meiⁿsa ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjndyoondye sˈom ndoˈ majoˈti sˈaaⁿ ñequio ntsula̱ ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwinda̱a̱ cantuˈ. 	 Un Jēzus iegāja Dieva svētnīcā un izdzina visus, kas svētnīcā pārdeva un pirka, un apgāza naudas mijēju galdus un baložu pārdevēju sēdekļus.


Sa̱a̱ ntyjaaˈya cwii tsˈo̱o̱ⁿya na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ na jâ nchii cwilaˈxmaaⁿyâ nnˈaⁿ na cweˈ cwilaˈyuˈto. 	 Bet es ceru, ka jūs atzīsiet, ka mēs esam uzticīgi.


Ncˈe juu ñˈoomxcowaaˈ mañequiaanaˈ na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ, joˈ joˈ na cwilana̱a̱ⁿyâ juunaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ ñequio na tˈmaⁿya nˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Tā kā mums ir tāda cerība, mēs rīkojamies lielā paļāvībā


Ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ tyjeˈcañoom cwii ángel nacañomˈm na jnaⁿ cañoomˈluee na tyoñequiaa najneiⁿ. 	 Bet eņģelis no debesīm parādījās Viņam un stiprināja Viņu. Un Viņš, nāves baiļu pārņemts, lūdza Dievu jo karstāk.


Quia joˈ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro tˈmaaⁿ we capeitaⁿ. Sa̱ˈntjoom na calaˈjndaaˈndyena we siaⁿnto sondaro na cwiˈoocaˈ ncˈeeˈ ñequio ndyeenˈaaⁿ nchooˈ qui sondaro na ntyjondye catso ndoˈ we siaⁿnto sondaro na cwileicho ncjo lantsa. Sa̱ˈntjoom na ñjeeⁿ na teijaaⁿ nluiˈ naⁿˈñeeⁿ na nncˈoona tsjoom Cesarea. 	 Un viņš, pasaucis divus virsniekus, sacīja tiem: Sagatavojiet trešajai nakts stundai divi simti kareivju, kas lietu uz Cēzareju, un septiņdesmit jātniekus, un divi simti šķēpnešus.


Tˈmo̱o̱ⁿ na juu ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiyo teiljeii matsonaˈ na maxjeⁿ jndeiˈnaˈ na cwajndii nntjom Cristo. Nntyˈioom nnˈaⁿ jom tsˈoomˈnaaⁿ, maxjeⁿ nncueeⁿˈeⁿ jnda̱ chii nncwandoˈxcoom. Tsoti Pablo: —Jndyocwjiˈyuuˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús nda̱a̱ˈyoˈ, jom cwiluiiñê Cristo. 	 Atklādams un izskaidrodams tiem, ka Kristum vajadzēja ciest un augšāmcelties no miroņiem; un ka tas ir Jēzus Kristus, ko es jums sludinu.


Quia joˈ matsoom nda̱a̱na: —Ja cwiluiindyo̱ nquii tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. Quia na jnda̱ jlaˈweˈyoˈ ja na nlacueˈyoˈ, quia ljoˈcheⁿ nlaˈno̱ⁿˈyoˈ na joˈ cwiluiindyo̱, ndoˈ nncjaantyjo̱o̱ˈ nˈomˈyoˈ na tjaaˈnaⁿ cwii na matsˈaa cantyja na matseixmaⁿ nnco̱. Cantyjati na tˈmo̱ⁿ Tsotya̱ no̱o̱ⁿ, ntyjati joˈndyo na matsˈaa. 	 Tad Jēzus sacīja viņiem: Kad jūs paaugstināsiet Cilvēka Dēlu, tad jūs atzīsiet, ka es tas esmu; un es pats no sevis nekā nedaru un runāju tikai to, ko Tēvs man mācījis.


Xmaⁿñe nomnnˈaaⁿya Trifena ñˈeⁿ Trifosa na cwilˈana tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Ta Jesucristo. Ndoˈ xmaⁿñe nomnnˈaⁿya Pérsida, jom jeeⁿ jnda ntyjiiya. Jeeⁿ maqueⁿñê na machˈeeⁿ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Ta Jesús. 	 Sveiciniet Trifenu un Trifozu, kas strādā Kungam! Sveiciniet dārgo Persidi, kas daudz strādājusi Kungā!


Jnda̱ tjawiquiuuˈticheⁿ, chaˈna cwii hora, cwiicheⁿ tsˈaⁿ tyotseijndeiiˈ ˈndyoo, tso: —Tsaⁿmˈaaⁿ, mayuuˈcheⁿ ñeñˈeeⁿ ñˈeⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ ee tsˈaⁿ tsˈo̱ndaa Galilea jom. 	 Un kad apmēram viena stunda bija pagājusi, kāds cits apstiprināja, sacīdams: Patiesi, arī šis pie Viņa bija, jo arī viņš ir galilejietis.


Ndoˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, mayuuˈcheⁿ manntjo̱ⁿ chaˈxjeⁿ na jnda̱ teijndaaˈ cantyja ˈnaⁿya, sa̱a̱ nntˈuiiwiˈnaˈ juu tsˈaⁿ na mañequiaa cwenta ja. 	 Jo Cilvēka Dēls aiziet, kā tas ir nolemts, bet bēdas tam cilvēkam, kas Viņu nodod!


Nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ cwitjeiiˈna cwenta na ticaluiindyo̱ apóstol, sa̱a̱ jo nda̱a̱ ˈo matsonaˈ na cwiluiindyo̱ na ljoˈ ee juu na cwilaˈyuˈyoˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na ljoˈ. 	 Ja es citiem neesmu apustulis, tad jums es esmu, jo jūs esat manas apustuļa sūtības zīmogs Kungā.


Ndoˈ na luaaˈ, laˈxmaⁿˈyoˈ na catioˈyoˈ tsaⁿˈñeeⁿ lˈo̱ Satanás cha cwiˈndaaˈ seiiⁿˈeⁿ sa̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿñe espíritu ˈnaaⁿˈaⁿ quia na nncwjeeˈnndaˈ Ta Jesús. 	 Lai nodotu viņu sātanam miesas izpostīšanai, lai gars tiktu izglābts mūsu Kunga Jēzus Kristus dienā.


Sa̱a̱ xeⁿ tiñeˈcañeeⁿ ñˈoom na nlue naⁿˈñeeⁿ quia joˈ caˈmo̱ⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ nda̱a̱ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiiˈndyo̱ cwentaya. Ndoˈ xeⁿ meiⁿ ticañeeⁿ ñˈoom na nlue chaˈtso naⁿˈñeeⁿ quia joˈ tjaa chiuu ya. Caliuˈyoˈ na jom cwiluiiñê chaˈcwijom tsˈaⁿ na tyootseitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom oo chaˈcwijom tsaⁿcoˈñom tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ cwentaaˈ gobiernom na tia tsˈaⁿñe. 	 Bet ja viņš tiem neklausīs, saki Baznīcai! Bet ja viņš Baznīcai neklausīs, tad lai viņš tev būtu kā pagāns un muitnieks!


Sa̱a̱ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na cweˈ mantyˈiaaˈ cwii yuscu na matseiqueeⁿ tsˈoom juu, maxjeⁿ matsonaˈ na mamˈaaⁿyaaⁿ ñˈeⁿñe ee na luaaˈ matseitioom. 	 Bet es jums saku, ka ikviens, kas uzskata sievieti, iekārodams viņu, jau savā sirdī pārkāpis laulību ar to.


Meiⁿ tjaa ˈñeeⁿ juu na cweˈ lˈue cheⁿnquii tsˈom na caluiitˈmaⁿñe na nncˈoom tsˈiaaⁿ tyeeˈñeeⁿ. Maxjeⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nntyˈioom tsˈiaaⁿˈñeeⁿ juu chaˈxjeⁿ na tyˈioom juunaˈ Aarón. 	 Un neviens šo godu neņem pats sev, bet tas, ko Dievs aicina tāpat kā Āronu.


Ndoˈ jnda̱ na jñoom naⁿˈñeeⁿ na cˈoolcweeˈna, quia joˈ tjawaaⁿ cwii ta na ñenqueⁿ na nntseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Quia tjawijaaⁿ ndicwaⁿ mˈaaⁿñê joˈ joˈ na ñenqueⁿ. 	 Un Viņš, ļaudis atlaidis, viens pats uzkāpa kalnā lūgt Dievu. Vakaram iestājoties, Viņš bija tur viens pats.


To̱ˈna na tyoñequiana jnaaⁿˈaⁿ. Jluena: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ jnda̱ jliuuyâ na matseiˈnaⁿˈaⁿ nˈom nnˈaⁿ ndyuaayâ. Ee quitsoom na ticwanaaⁿ na nñeˈquiaayâ tsˈiaaⁿnda̱a̱yâ nnom César. Ndoˈ manquiityeeⁿ matsoom na cwiluiiñê Cristo ndoˈ rey jom. 	 Un tie sāka Viņu apsūdzēt, sacīdami: Mēs atradām, ka Viņš jauc mūsu tautu un ka Viņš aizliedz ķeizaram maksāt nodokļus un saka, ka Viņš ir Kristus - Karalis.


Ndoˈ majndeiiti quia na ntyˈiaana nacañoom naⁿˈñeeⁿ meintyjeeˈ tsˈaⁿ na jnda̱ tcoˈyanaˈ, joˈ chii seicuˈñˈeⁿnaˈ na nluena ñˈoom nacjoo naⁿˈñeeⁿ. 	 Un tie, redzot izdziedināto cilvēku ar viņiem kopā stāvam, nevarēja nekā pretim runāt.


Quia na ntyˈiaayâ na mandyocaⁿ nnoom ndaaluee, jeeⁿ ndyaaˈ tyua̱a̱yâ. Jlaxuaayâ na nquiaayâ, lˈuuyâ: —Jeeⁿ sa, jndii luaaˈ. 	 Un tie, redzot Viņu staigājam pa jūru, iztrūkās un sacīja: Tā ir parādība. Un bailēs tie kliedza.


Ee candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, jeˈ na cwii wjaatinaˈ, taxocˈua ndaawinom hasta quia nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo es jums saku: Es nedzeršu no vīna koka augļiem, iekams nenāks Dieva valstība.


Cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa, canda̱a̱ˈya jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom Espíritu Santo quiiˈ nˈo̱o̱ⁿya, 	 Ko Viņš bagātīgi izlēja pār mums caur mūsu Pestītāju Jēzu Kristu,


Cwii ndyee ndiiˈ seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ chii chaˈwaa juunaˈ tjalcweˈnndaˈnaˈ cañoomˈluee. 	 Tas notika trīskārt, un viss tika paņemts atpakaļ debesīs.


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, mati tyˈena na mˈaaⁿ. Tyoqueⁿya nˈomna na tyoñequiana jnaaⁿˈ Jesús. 	 Bet augstie priesteri un rakstu mācītāji stāvēja un uzmācīgi Viņu apsūdzēja.


Mati nnˈaⁿ na mˈaⁿ njoom na nndyooˈ Jerusalén tquiochona nnˈaⁿwii ñˈeⁿ nnˈaⁿ na tyoleichuu jndyetia. Ndoˈ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ nˈmaaⁿna. 	 Tad sapulcējās Jeruzalemē arī daudzi no kaimiņu pilsētām; tie atnesa neveselos un ļauno garu apsēstos, un tie visi tika izdziedināti.


Quia joˈ tjañjoomˈ nˈomna ñˈoom na tyotseineiiⁿ. 	 Un tās atminējās Viņa vārdus.


Tyoowiquiuuˈ ljeii cwiicheⁿ tsˈaⁿ jom, tso nnoom: —ˈU, maxjeⁿ cwiindye joona. Sa̱a̱ tˈo̱o̱ⁿ: —Nchii joˈ ja. 	 Un pēc brīža cits, viņu redzēdams, sacīja: Arī tu esi viens no viņiem. Bet Pēteris sacīja: Cilvēk, es neesmu.


Jndye ndiiˈ tyoco̱ˈwiˈa nnˈaⁿ chaˈtso lanˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Tyolˈueeˈndyo̱ chiuu nntsˈaa cha catjeiiˈndye nnˈaⁿ cantyja na cwilaˈyuˈ. Mayuuˈcheⁿ na seijmeiⁿˈnaˈ ja hasta mati ntˈomcheⁿ njoom na tquia tjo̱ na tyoco̱ˈwiˈa nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 Visās sinagogās, daudzkārt tos sodīdams, es piespiedu zaimot un, pārāk pret tiem trakodams, vajāju tos pat svešās pilsētās.


Matso Agripa nnoom: —ˈU cwaaⁿti matseiˈtiuuˈ na cweˈ chjoowiˈ ñˈoom na jnda̱ tsuˈ luaaˈ, manntseiyuˈya ja ñequio Cristo. 	 Tad Agripa sacīja Pāvilam: Tu gandrīz mani pārliecini kļūt par kristīgo.


Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿchjoo nchii joˈ. Ee mati xeⁿ ticalcweˈ nˈomˈyoˈ, chaˈtsondyoˈ nntsuundyoˈ chaˈxjeⁿ na tsuundye joona. 	 Es jums saku: nē; bet ja jūs par grēkiem negandarīsiet, visi tāpat aiziesiet bojā.


Ndoˈ joˈ joˈ ticaⁿnaˈ ñeˈquioomˈ, meiⁿ chiˈ na nlaˈxuee. Ee cantyja na caxueeñe Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio juu Catsmaⁿ, joˈ naxuee joˈ joˈ. 	 Un pilsētai saules un mēness gaismas nevajag, lai tā spīdētu tanī, jo Dieva spožums to apgaismo un Jērs ir tās spīdeklis.


Sa̱a̱ cwantindye nnˈaⁿ jlaˈjomndyena ñequio Pablo ndoˈ jlaˈyuˈna, mandiñˈeⁿ Dionisio. Jom tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe Areópago yuu cwiwijndaaˈ ñˈoom. Mati yuscu na jndyu Dámaris ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ jlaˈyuˈna. 	 Bet daži vīrieši piebiedrojās viņam un kļuva ticīgi, starp tiem Dionīzijs, areopaga loceklis, un sieviete, vārdā Damara, un citi līdz ar viņiem.


Tyˈena ndoˈ jliuna chaˈxjeⁿ na tsoom. Ndoˈ jlaˈjndaaˈndyena na nlcwaˈna, nntquiina catsmaⁿ. 	 Un tie aizgājuši atrada, kā Viņš tiem bija sacījis, un sataisīja Lieldienas jēru.


Quia joˈ nquiee nnˈaⁿ na tˈue Jesús, tyˈeñˈomna jom waaˈ Caifás, juu tyee na cwiluiitquieñe. Joˈ joˈ jnda̱ tjomndye nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsjoom. 	 Bet tie, kas Jēzu saņēma, noveda Viņu pie augstā priestera Kaifas, kur bija sapulcējušies rakstu mācītāji un vecākie.


Joˈ joˈ nncˈomˈyoˈ na nlaxuaˈyoˈ na matseiˈndaaˈnaˈ nquiuˈyoˈ ndoˈ nnteiⁿnquieˈyoˈ ndeiˈnˈomˈyoˈ na maquiinaˈ ˈo. Ee nntyˈiaˈyoˈ Abraham, Isaac, Jacob ndoˈ ñˈeeⁿ chaˈtso profetas, na mˈaⁿna yuu na matsa̱ˈntjoom, sa̱a̱ ˈo jnda̱ ˈndiinaˈ chˈeⁿ. 	 Tur būs raudāšana un zobu griešana, kad redzēsiet Ābrahamu un Īzāku, un Jēkabu, un visus praviešus Dieva valstībā, bet sevi izmestus ārā.


Sa̱a̱ Jesús seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ natia na cwilaˈtiuuna. Tsoom nda̱a̱na: —¿Chiuu na ñeˈcalˈaˈyoˈ xjeⁿ ja, ˈo nnˈaⁿ na tixcwe cwitsamˈaⁿˈyoˈ? 	 Bet Jēzus, pazīdams viņu viltību, sacīja: Kāpēc jūs, liekuļi, mani kārdināt?


Ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ espíritu na tseixmaaⁿ, tjanquiaaⁿ ñˈoom nda̱a̱ espíritu ˈnaaⁿ lˈoo na mˈaⁿ jnaⁿ, 	 Garā Viņš nogāja un sludināja tiem gariem, kas bija cietumā.


Luaa waa na maˈmo̱ⁿnaˈ na juu na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa matseicanda̱a̱ˈñenaˈ na tixolaˈcatyuendyo̱ juu xuee quia na nncuˈxeeⁿ nnˈaⁿ, ncˈe na mˈaaⁿya tsjoomnancue chaˈna Jesucristo. 	 Ar to Dieva mīlestība kļuvusi pie mums pilnīga, ka mums ir paļāvība tiesas dienā, jo tāpat kā Viņš ir, arī mēs esam šinī pasaulē.


Juu na matseiˈyuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ, matsa̱ˈntjomnaˈ na cˈoomˈtyeⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee jeeⁿ neiiⁿˈ tsˈaⁿ na mˈaaⁿˈ tsˈom na xcwe machˈee cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ na tjaa meiiⁿcwii na macoˈtiaˈnaˈ ntyjii. 	 Ja tev ir pārliecība, tad paturi to pie sevis Dieva priekšā! Svētīgs ir tas, kas sev nepārmet par to, ko atzīst par labu.


Sa̱a̱ xeⁿ tiñeˈcañeeⁿ ñˈoom na matsuˈ quia joˈ cjaañˈeⁿ cwii oo we tsˈaⁿ ñˈeⁿndyuˈ cha joo naⁿˈñeeⁿ nndyena ñˈoom na cwiˈmaⁿˈyoˈ ñˈeⁿ xˈiaˈ ndoˈ na ljoˈ nquiujndaaˈndyena chiuu tˈmaⁿˈyoˈ. 	 Bet ja viņš tevi neklausīs, ņem līdzi sev vēl vienu vai divus, lai katru vārdu apstiprinātu divu vai triju liecinieku mutes.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱ naⁿntjoomˈm, tsoom: “Tilˈaˈyoˈ na ljoˈ ee xeⁿ nntjeiiˈndyoˈ joonaˈ, nntsˈaacheⁿnaˈ na mati nncˈoomnaˈ ntjom na ya. 	 Bet viņš sacīja: Nē, lai jūs, ravējot nezāli, kopā ar to neizrautu arī kviešus.


Ndoˈ seineiⁿti Jesús, tsoom: —Quia na to̱ˈ Juan na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ teitquiooˈ na cwilaˈjnda̱ nnˈaⁿ na nncˈooquieeˈndyena cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom hasta xjeⁿ jeˈ. Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ cwiqueⁿ nˈomna na nnaⁿjnda̱na cha nnda̱a̱ nlaˈxmaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ. 	 No Jāņa Kristītāja laikiem līdz šim debesvalstība cieš varu: un tie, kas varu lieto, iegūst to.


Nquii tyee na cwiluiitquieñe ñequio chaˈtso nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ˈyoˈ manquiuna na toˈño̱ⁿ carta lueena na nncjo̱ñˈo̱ⁿya na mˈaⁿ nnˈaaⁿya nnˈaⁿ judíos na mˈaⁿ tsjoom Damasco. Tjo̱cacho̱o̱ya nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na mˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ na nñequiona wˈaancjo ñjaaⁿñe Jerusalén na nntioomna cantyja na cwilaˈyuˈna ñˈeⁿ Jesús. 	 Kā to man apliecina augstais priesteris un visi vecākie, no kuriem, saņēmis vēstules, gāju pie brāļiem uz Damasku, lai no turienes tos sasaistītus vestu uz Jeruzalemi un sodītu.


Teicˈuaanndaˈ, matso nnoom: —ˈNaⁿ na jnda̱ tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na ljuˈ tseixmaⁿnaˈ, ˈu tintsuˈ na cweˈ na cwantindyo juunaˈ. 	 Tad otrreiz balss uz viņu: Ko Dievs šķīstījis, to nesauc par nešķīstu!


Ndoˈ mati xeⁿ mˈaaⁿ cwii yuscu na nntseityuiiˈ ljeii na toco ñˈeⁿ saaˈ ndoˈ nncoco ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsaⁿsˈa, majoˈti matseijndaaˈñenaˈ na waa jnaaⁿˈ na mˈaaⁿ ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsaⁿsˈa. 	 Un ja sieva šķiras no sava vīra un iziet pie cita, tā pārkāpj laulību. (Lk.16,18; 1.Kor.7,10-11)


Mañejuu xjeⁿˈñeeⁿ, jnaaⁿ na matseineiⁿ Zacarías, seitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un te atdarījās viņa mute un mēle; un viņš runāja, godinādams Dievu.


’Nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo nnˈaⁿ fariseos, meiiⁿ jeeⁿ cwilacanda̱ˈyoˈ na cwiñeˈquiaˈyoˈ diezmo cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom hasta meiiⁿ cweˈ ñequio tscojñom tsˈoomjndya ñequio tsco na ja, ndoˈ chaˈtso ntˈomcheⁿ nnom tsco na cwicwaˈyoˈ, sa̱a̱ tquia cwiˈndyeˈyoˈ na nlˈaˈyoˈ yuu na matyˈiomyanaˈ ñequio ncˈiaaˈyoˈ. Mati meiⁿchjoo ticajnda nquiuˈyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Nmeiⁿˈ macaⁿnaˈ na calacanda̱ˈyoˈ ndoˈ titsaawiˈntyjeˈyoˈ na cwiñeˈquiaˈyoˈ diezmo cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet bēdas jums, farizeji! Jūs dodat desmito tiesu no mētrām un rūtām, un visādiem dārza augiem, bet atstājat neievērotu taisnību un Dieva mīlestību. Vienu vajadzēja darīt, bet arī otru neatstāt.


Ndoˈ tˈo̱o̱ nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ: —Wenˈaaⁿ nchooˈ yom ntyu tjacaa na tuii watsˈomwaañe, ndoˈ ˈu jeˈ ¿aa cweˈ ñeˈndyee xuee nntseiweˈ juunaˈ? 	 Tad jūdi sacīja: Četrdesmit sešus gadus šī svētnīca celta, un Tu to uzcelsi trijās dienās?


Ee meiiⁿ na cwilaˈno̱ⁿˈna cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ maxjeⁿ tîcalaˈtˈmaaⁿˈndyena jom chaˈxjeⁿ na macaⁿnaˈ. Meiⁿ na quianlˈuaaⁿˈaⁿ tiñeˈnquiana. Ndoˈ joo ñˈoom na tyomˈaaⁿˈ nˈomna cantyja ˈnaaⁿˈ chiuu cwiluiiñê jeeⁿ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo joonaˈ. Joˈ chii sˈaanaˈ ntjeiⁿ naquiiˈ nˈomna, ndoˈ na ljoˈ cwiljo na jaaⁿñe naquiiˈ nˈomna. 	 Jo tie, pazinuši Dievu, negodināja Viņu kā Dievu un nebija Viņam pateicīgi, bet savās domās kļuva tukši, un viņu neprātīgā sirds tika aptumšota;


Joˈ chii ˈndii Tyˈo̱o̱tsˈom joona. ˈNdiitoom na calatˈmaaⁿˈndyetona meiiⁿ cweˈ cancjuu na mˈaⁿ tsjo̱ˈluee. Ee naquiiˈ libro na teiljeii ñˈoom ndyuee profetas, matsonaˈ: ˈO nnˈaⁿ Israel, ¿aa no̱o̱ⁿya tyoñequiaˈyoˈ quiooˈ na tyolacwjeˈyoˈ wenˈaaⁿ ntyuˈñeeⁿ na tyomˈaⁿˈyoˈ ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom? 	 Bet Dievs novērsās un atdeva tos debess karaspēka kalpībai, kā tas rakstīts pravieša grāmatā: Vai tu, Izraēļa nams, šajos četrdesmit gados tuksnesī man upurēji dzīvniekus un upura dāvanas? (Am.5,25)


Jnda̱ joˈ ntyˈiaya na meintyjeeˈ Catsmaⁿ xqueⁿ ta Sión. Ndoˈ ñeⁿˈnaaⁿˈ nacañomˈm mˈaⁿ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na jndyendye. Tueeˈ cwii siaⁿnto meiⁿ waljooˈ wenˈaaⁿ nchooˈ ñequiee meiⁿ joona. Ndoˈ cantaana jnda̱ teiljeii xueeˈ nquii Catsmaⁿ ñequio xueeˈ Tsotyeeⁿ. 	 Tad es redzēju: un, lūk, Jērs stāvēja Siona kalnā un kopā ar Viņu simts četrdesmit četri tūkstoši to, kam Viņa vārds un Viņa Tēva vārds rakstīts viņu pierēs.


Mancˈe na luaaˈ waa, joˈ chii majndeiito tˈmaⁿ nlcoˈwiˈnaˈ nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ. Nncwje nnˈaⁿ ndoˈ nnquioo jndoˈ tˈmaⁿ ndoˈ tˈmaⁿ nntseichjooˈnaˈ nˈom nnˈaⁿ. Ndoˈ nlco tsjoomˈñeeⁿ ñˈeⁿ chom. Ee nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na macuˈxeeⁿ nnˈaⁿ, tˈmaⁿ waa najndeii na cwiluiiñê. 	 Tādēļ vienā dienā nāks mokas pār to, un nāve, un raudāšana, un bads; un to sadedzinās ugunī, jo spēcīgs ir Dievs, kas to tiesās.


Quia joˈ seicwanom Anás Jesús na ndi chuˈtyeⁿñê lˈo̱ Caifás, tyee na cwiluiitquieñe nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos. 	 Tad Anna aizsūtīja Viņu sasietu pie augstā priestera Kaifas.


Ee xeⁿ na mayuuˈ chaˈna cwinduˈyoˈ na nquii tsaⁿjndiitquiee macwjeeⁿˈeⁿ ntyje naⁿjndiiñê naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ, quia joˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na matseityuiiˈñe cheⁿnqueⁿ. ¿Chiuu nntsˈaayom na nljotyeⁿ cantyja najneiⁿ na matsa̱ˈntjoom? 	 Ja nu sātans izdzen sātanu, tad viņš pats sevī sašķēlies: kā tad pastāvēs viņa valsts?


Quia joˈ patromˈñeeⁿ tyˈoom na wiˈ tsˈoom mosoomˈm. Seitˈmaⁿ tsˈoom juu chaˈwaa na chujnaⁿ ndoˈ seicandyaañê juu. 	 Tad kungs apžēlojās par šo kalpu; viņš to atbrīvoja un atlaida viņam parādu.


Quia na jndyena na seineiiⁿ nda̱a̱na ñequio ñˈoomna ñˈoom hebreo, jlaˈcheⁿna, tyoqueⁿtina cwenta. 	 Kad tie dzirdēja, ka viņš tos uzrunā ebreju valodā, tie kļuva vēl klusāki,


Xjeⁿ na tueeˈ quiajmeiⁿˈ, teijaaⁿ chaˈwaa tsjoomnancue hasta na ndyee na matmaaⁿ. 	 Bet bija ap sesto stundu, un tumsa iestājās līdz pat devītajai stundai.


Nñoom na nntˈueeⁿ nnˈaⁿ na ticalaˈxmaⁿna cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom meiⁿ ticalˈañˈoomndyena ñˈoom na tseixmaⁿ Ta Jesús na macwjiˈnˈmaaⁿñê añmaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Uguns liesmās, lai atmaksātu tiem, kas neatzina Dievu un kas nepaklausīja mūsu Kunga Jēzus Kristus evaņģēlijam.


Sa̱a̱ Pedro teicantyjaaⁿ, jleinoom, tjaaⁿ yuu waa tseiˈtsuaa. Quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ naquiiˈ tseiˈtsuaa, cweˈ liaa canchiiˈ ljeiiⁿ. Ndoˈ tjalcweˈnnaaⁿˈaⁿ waⁿˈaⁿ, jaawa jaacue tyomˈaaⁿˈ tsˈoom chaˈtso na jnda̱ tuii. 	 Bet Pēteris piecēlies aizskrēja pie kapa un, pieliecies uz priekšu, ieraudzīja vienīgi noliktos autus un aizgāja, brīnīdamies sevī par notikušo.


Cwii tjo̱o̱cheⁿ na teitquiooˈ na calaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya, tyeⁿ tyomˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ. Majuu xjeⁿˈñeeⁿ tyomˈaaⁿya na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya na nleitquiooˈ na nluiˈnˈmaaⁿndyo̱ ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Jesucristo. 	 Bet pirms nāca ticība, mēs, ieslēgti zem likuma, tikām uzglabāti ticībai, kura bija jāpasludina.


Nnˈaⁿ na laxmaⁿ na ljuˈ nˈom, chaˈtso na mˈaaⁿˈ nˈomna laxmaⁿnaˈ na ljuˈ. Sa̱a̱ joo na mˈaaⁿˈ quiiˈ nqueⁿ nnˈaⁿ na tyoolayuˈ ñequio joo na mˈaaⁿˈ nˈomna, tiljuˈ laxmaⁿ joˈ. 	 Tīrajiem viss ir tīrs, bet aptraipītajiem un neticīgajiem nekas nav tīrs, jo aptraipīts ir viņu prāts un sirdsapziņa. (Rom 14,20)


Matso tsoñeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom joˈ joˈ: —Calˈaˈyoˈ chaˈtso na nntsa̱ˈntjoom ˈo. 	 Viņa māte sacīja apkalpotājiem: Visu, ko Viņš jums sacīs, dariet.


Ee ljeii na tqueⁿ Moisés, tîcanda̱a̱ nlqueⁿnaˈ na tjaa jnaⁿ laxmaaⁿya ee tjaaˈnaⁿ najndeii na matseixmaⁿnaˈ cha nlaˈcanda̱a̱ya juunaˈ ee laˈxmaaⁿya nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye. Sa̱a̱ yuu na tîcanda̱a̱ nntsˈaa juunaˈ, nquii Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ sˈaaⁿ. Ee jñoom Jnaaⁿ na tsˈaⁿ chaˈna jaa nmeiiⁿ, na juu nncueˈ cwentaa jnaaⁿya. Ndoˈ na ljoˈ seijndaaˈñê na cwintycwii najndeii na matseixmaⁿ jnaⁿ na cˈo̱o̱ⁿya nacje ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Jo ko nespēja likums, kas miesas dēļ bija nevarīgs, to padarīja Dievs, sūtīdams savu Dēlu grēcīgās miesas veidā un grēka dēļ, kas bija miesā; viņš grēku pazudināja,


Ndoˈ jâ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê to̱o̱ˈâ na cwilana̱a̱ⁿ cheⁿncjo̱o̱yâ. Lˈuuyâ: —Macwjeeⁿˈeⁿ ñˈoomwaaˈ nda̱a̱ya ncˈe na tjaaˈnaⁿ tyooˈ cwileiˈñˈo̱o̱ⁿya. 	 Bet viņi sevī nodomāja un sacīja: Mēs taču maizi nepaņēmām līdzi.


Tyjeeˈcañoomjndyee juu tsˈaⁿ na toˈñom ˈom meiⁿ sˈom. Maleichuuñˈeeⁿ sˈomˈñeeⁿ, mandi ñˈeⁿ ˈom meiⁿ na tantjoom. Tquiaaⁿ joonaˈ nnom patrom ˈnaaⁿˈaⁿ. Tsoom: “ˈU ta, tquiaaˈ ˈom meiⁿ sˈom no̱o̱ⁿ. Cantyˈiaˈ jeˈ luaa cwiicheⁿ ˈom meiⁿ na jnda̱ tantjo̱ⁿya.” 	 Tad atnāca tas, kas bija saņēmis piecus talentus. Viņš atnesa vēl piecus talentus un sacīja: Kungs, tu man iedevi piecus talentus, lūk, es ieguvu vēl citus piecus!


ee waa ljeii ˈnaaⁿˈaⁿ na matsonaˈ: Nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom ˈu luee ángeles cwentaaⁿˈaⁿ na calˈana cwenta ˈu. 	 Jo ir rakstīts: Viņš saviem eņģeļiem pavēlēs par Tevi, lai tie Tevi sargātu;


Tsoom nda̱a̱na: —¿Ljoˈ lˈue nˈomˈyoˈ na catsˈaa ˈo? 	 Bet Viņš tiem sacīja: Ko jūs vēlaties, lai es jums darītu?


Joˈ chii tjantyjaaⁿˈaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ, sa̱ˈntjoom na caˈndii tycuˈñeeⁿ juu. Ndoˈ mañoomˈ tcoˈyanaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Mana teicantyja, seiñˈoomˈñe na tcwaˈna. 	 Un Viņš, pie tās stāvēdams, pavēlēja drudzim, un tas to atstāja. Un tā, tūdaļ uzcēlusies, kalpoja viņiem.


Jâ tyomˈaaⁿyâ tsjoom Filipos ncuee na cwicwaˈ nnˈaⁿ judíos tyooˈ na tjaaˈnaⁿ ndaaljoˈ tjaquieeˈ. Quia na jnda̱ teinom ncueeˈñeeⁿ tuo̱o̱yâ wˈaandaa. Saayâ squia̱a̱caño̱o̱ⁿyâ naⁿˈñeeⁿ tsjoom Troas xuee jnda̱ ˈom. Joˈ joˈ ljooˈndyô̱ cwii ntquieeˈ xuee. 	 Mēs no Filipiem aizbraucām pēc neraudzētās maizes dienas un piecās dienās nonācām pie viņiem Troadā, kur palikām septiņas dienas.


Quia joˈ tsotyeeⁿcheⁿ nda̱a̱na: —Mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, tixocalaˈljo nnˈaⁿ cwii profeta na mañecwii ndyuaana ñˈeⁿñe na mañequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet Viņš teica: Patiesi es jums saku: neviens pravietis netiek atzīts savā tēvijā.


Ee tilaˈno̱ⁿˈna cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na sˈaa Jesús ñequio ntyooˈ na tcwaˈ nnˈaⁿ. Ndoˈ ndicwaⁿ tileiqueⁿna cwenta ˈñeeⁿ cwiluiiñê. 	 Jo viņi nesaprata notikumu ar maizēm; un viņu sirdis bija akluma skartas.


Luaaˈ tuii cha catseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na seineiⁿ Jesús na tˈmo̱o̱ⁿ cwaaⁿ cwii nnom na nntseicueeˈnaˈ jom. 	 Tā piepildījās Jēzus vārdi, kādus Viņš teica, norādīdams to, kādā nāvē Viņš.mirs.


’Ndoˈ ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱ⁿˈyoˈ nda̱a̱ ncˈiaaˈyoˈ, mati nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo ee laxmaⁿˈyoˈ chaˈcwijom nchjaaⁿˈyoˈ. Cwinduˈyoˈ tityeⁿ ñˈoom na maqueⁿtyeⁿ tsˈaⁿ nacjoomˈm quia na macwjeeⁿˈeⁿ xueeˈ watsˈom tˈmaⁿ. Sa̱a̱ tyeⁿti ñˈoom na nncwjiˈ tsˈaⁿ xueeˈ sˈom cajaⁿ na ñˈeⁿ teichjoomnaˈ. 	 Bēdas jums, jūs aklie vadoņi, kas sakāt: ja kāds zvēr pie svētnīcas, tas nav nekas, bet kas zvēr pie svētnīcas zelta, tam tas jāpilda.


Jnda̱ teilioo naⁿˈñeeⁿ ee Pedro ñˈeⁿ Juan cwitˈmo̱o̱ⁿna nda̱a̱ nnˈaⁿ na jnda̱ mawandoˈxco Jesús, joˈ chii mati nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ maxjeⁿ ntandoˈxcona. 	 Kas bija sarūgtināti par to, ka viņi mācīja tautu un sludināja augšāmcelšanos no miroņiem caur Jēzu.


Joˈ chii nnda̱a̱ nntso tsˈaⁿ na joo ntyee na laˈxmaⁿna tsjaaⁿ Leví na jeˈ cwitoˈñoomna diezmo, mati tquiana diezmo cantyja ˈnaaⁿna nnom Melquisedec ncˈe nquii Abraham. 	 Un (tā sakot) arī Levi, kas saņem desmito daļu, caur Ābrahamu bija aplikts ar desmito daļu,


Ee ja mˈaaⁿya ñˈeⁿndyuˈ ndoˈ meiⁿcwii tsˈaⁿ tixocatsˈaa wiˈ ñˈeⁿndyuˈ. Ee ja jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ tsjoomwaañe quia nlaˈxmaⁿ cwentaya. 	 Jo es esmu ar tevi, un neviens tevi neaiztiks, lai darītu tev ļaunu, jo man ir daudz ļaužu šinī pilsētā.


Jnda̱ chii tcoomˈm xtyeeⁿ. Jndeii seixuaⁿ, matsoom: —Ta, tincwjaaˈndyuˈ cwenta jnaaⁿna na cwilaˈcueeˈna ja. Jnda̱ tsoom na luaaˈ mana tueeⁿˈeⁿ. 	 Un viņš, ceļos nometies, skaļā balsī sauca, sacīdams: Kungs, nepieskaiti tiem šo grēku! To sacījis, viņš aizmiga Kungā. Un Sauls piekrita viņa nonāvēšanai.


Sa̱a̱ Festo tinquiaaⁿ ñˈoomˈm. Tsoom nda̱a̱na: —Pablo maxjeⁿ mˈaaⁿ pra̱so Cesarea ndoˈ ja tajndye cwii tjo̱o̱ na nncjo̱lcwa̱ˈa joˈ joˈ. 	 Tad Fēsts atbildēja, ka Pāvils tiek apsargāts Cēzarejā, bet viņš pats drīzumā došoties ceļā.


Juu tsˈaⁿ na tjacjuˈ lqueeⁿ trigo, joˈ tsˈaⁿ na mañequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tas, kas sēj, sēj vārdu.


Tsaⁿˈñeeⁿ tueeˈna jom wˈaancjo ee teijndaaˈ jnaaⁿˈaⁿ na seiweñê nacjooˈ gobiernom. Ndoˈ seicueⁿˈeⁿ tsˈaⁿ. 	 Kas pilsētā kādas notikušās sacelšanās un slepkavības dēļ bija ielikts cietumā.


Ndoˈ ntyˈiaya tsjoom Jerusalén xco, tsjoom na ljuˈ cwiluiiñe. Jnaⁿnaˈ cañoomˈluee na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, tycwiˈnaˈ chaˈcwijom cwii yuscundyua na manncoco ñˈeⁿ saaˈ. 	 Un es, Jānis, redzēju svēto pilsētu, jauno Jeruzalemi, nonākot no debesīm, no Dieva, sagatavotu it kā greznotu līgavu savam vīram.


Majuuti xueeˈñeeⁿ we nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús cwiˈoona cwii tsjoom chjoo na jndyu Emaús na mˈaaⁿ naˈ canchooˈcwii kilómetros na tquianaˈ ñˈeⁿ Jerusalén. 	 Un, lūk, divi no viņiem tanī pat dienā gāja uz miestu, vārdā Emmaus, kas atradās sešdesmit stadiju attālumā no Jeruzalemes.


’Moisés seiljeiⁿ ñˈoom na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈyoˈ na matsa̱ˈntjomnaˈ. Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, meiⁿcwiindyoˈ ˈo tyoolaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ juunaˈ. Ee xeⁿ cwilaˈcanda̱ˈyoˈ juunaˈ xoqueⁿndyoˈ na nlacueˈyoˈ ja. 	 Vai Mozus nedeva jums bauslību? Bet neviens no jums nepilda bauslību.


Sa̱a̱ manquiiti David cantyja na tˈmo̱ⁿ Espíritu Santo nnoom tsoom na Cristo cwiluiiñê Ta na matsa̱ˈntjom jom. Tsoom: Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom tsoom nnom juu Ta na matsa̱ˈntjom ja: “Cajmaⁿˈ ntyjaaˈa ntyjaya yuu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ˈu hasta xjeⁿ na jnda̱ tsa̱ˈa nnˈaⁿ na jndoo ˈu na cˈomna nacje ˈnaⁿˈ.” 	 Jo pats Dāvids, Svētā Gara apgaismots, saka: Kungs sacīja manam Kungam: sēdies pie manas labās rokas, iekams es Tavus ienaidniekus lieku par paklāju Tavām kājām.


ˈO nnˈaⁿya na cwilayuˈyoˈ, macaⁿˈa na candyeˈyoˈ ñˈoommeiⁿˈ na mañequiaanaˈ na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ. Ee chjoowiˈ ñˈoomwaañe na matseicwano̱ⁿya na mˈaⁿˈyoˈ, titco juunaˈ. 	 Bet es jūs, brāļi lūdzu: pieņemiet šos pamācības vārdus, jo es jums uzrakstīju tikai īsumā.


Jnda̱ na tyˈioom sondaro Jesús tsˈoomˈnaaⁿ, quia joˈ ñequieendye joona toˈñoomna cwii cwii liaⁿˈaⁿ. Mati toˈñoomna liaatco ˈnaaⁿˈaⁿ na tuiinaˈ na tjaa yuu ñjoomˈnaˈ. 	 Tad kareivji, piesituši Viņu krustā, paņēma Viņa drēbes (un sadalīja četrās daļās, katram kareivim pa daļai) un svārkus. Bet svārki nebija šūti: tie bija viscaur austi.


Tso Jesús nda̱a̱na: —Yuu na xocanda̱a̱ nlˈa nnˈaⁿ, nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ. 	 Viņš tiem sacīja: Kas cilvēkiem nav iespējams, tas iespējams Dievam.


Ndoˈ tsjo̱o̱ya nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —ˈU ta, mantyjiˈ. Ndoˈ jom tsoom no̱o̱ⁿ: —Nmeiiⁿ joo nnˈaⁿ na jnda̱ jnaⁿndye nawiˈ tˈmaⁿ na teiˈnom. Jnda̱ jlaˈyuˈtyeⁿna ñˈeⁿ nqueⁿ na jñoom Catsmaⁿ na seiljoomˈm nˈomna ñequio nioomˈm. Joˈ na cweeˈna liaa canchiiˈ. 	 Es viņam atbildēju: Mans kungs, tu to zini. Un viņš man sacīja: Šie ir tie, kas nākuši no lielajām ciešanām un savas drānas mazgājuši un tās balinājuši Jēra asinīs.


Ndoˈ yocheⁿ na tyomaˈno̱o̱ⁿyâ tsˈo̱ndaa Galilea, tso Jesús nda̱a̱yâ na jom na cwiluiiñê tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, mamˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu na nñequiaa cwenta jom luee nnˈaⁿ. 	 Un tie Viņu nonavēs, un trešajā dienā Viņš augšāmcelsies. Un viņi ļoti noskuma.


—Ñjaaⁿ mˈaaⁿ cwii tyochjoo na maleiñˈoom ˈom taⁿˈ tyooˈ na tuiinaˈ ñequio jnda̱a̱tyooˈ lqueeⁿ cebada ñˈeⁿ we catscaa chjoo na jnda̱ jneiiⁿ sa̱a̱ ¿cwaaⁿ nnda̱a̱ˈ nmeiⁿˈ na jndyendye nnˈaⁿ? 	 Šeit ir viens zēns, kam piecas miežu maizes un divas zivis; bet kas tas ir tik daudziem?


Joˈ chii ntˈomndyô̱ jâ lˈuuyâ nnom Tomás: —Jnda̱ ntyˈiaayâ nquii Jesús. Sa̱a̱ tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱yâ: —Ja xeⁿ ticantyˈiano̱o̱ⁿ ˈnaaⁿ yuu na tjaa clavos nˈomlˈo̱o̱ⁿ, ndoˈ na nncwjaaˈndyo̱ nnomtsˈo̱o̱ yuu na jlaˈcjoondye clavos, ndoˈ xeⁿ ticantquieendyo̱ jndaˈtsˈo̱o̱ tseiˈntsqueeⁿˈeⁿ maxjeⁿ xocatseiyuˈa na wandoˈxcoom. 	 Tad pārējie mācekļi sacīja viņam: Mēs redzējām Kungu. Bet viņš sacīja tiem: Ja es neredzēšu naglu rētas Viņa rokās un savu pirkstu neielikšu naglu rētās, un savu roku neielikšu Viņa sānos, es neticēšu.


Matsoom nda̱a̱yâ: —Catueˈyoˈ tsquiˈ ˈnaⁿˈyoˈ ntyjaaˈ wˈaandaa ntyjaya, quia ljoˈcheⁿ nliuˈyoˈ calcaa. Ndoˈ tua̱a̱ˈâ juunaˈ joˈ joˈ, jnda̱ joˈ tileicanda̱a̱ nntjeiiˈâ juunaˈ cweˈ ee jeeⁿcheⁿ ndyaˈ jndye calcaa chuunaˈ. 	 Viņš tiem sacīja: Izmetiet tīklu laivas labajā pusē un jūs atradīsiet. Tad viņi izmeta un vairs nespēja to pavilkt zivju daudzuma dēļ.


Quia joˈ tˈmaaⁿ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ yuu na mˈaaⁿ ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Tsoom nda̱a̱na: —Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na lˈue tsˈom na nncwˈaaˈñe ja, cwjiˈñê cantyja na matseitiuu nqueⁿ. Caljoya tsˈoom nawiˈ na matjoom, meiiⁿ cueeⁿˈeⁿ. Ndoˈ candyontyjo̱o̱ⁿ cantyja na matsˈaa. 	 Un Viņš, pieaicinājis ļaudis līdz ar saviem mācekļiem, sacīja tiem: Ja kas man grib sekot, lai aizliedz pats sevi, lai ņem savu krustu un seko man!


Joˈ chii catjeiˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿyâ na cwiluiindyô̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nnom Cristo, ndoˈ na cwitˈmo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ nnˈaⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na wantyˈiuuˈ tyomˈaⁿnaˈ. 	 Tātad lai katrs cilvēks mūs atzīst par Kristus kalpiem un Dieva noslēpumu pārvaldniekiem.


Ndoˈ nlue nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ: —Chaˈtso ˈnaⁿ na tyolaqueeⁿ nˈomˈyoˈ, jnda̱ ntycwii cantyja ˈnaaⁿnaˈ. Ndoˈ chaˈtsoti ˈnaⁿ na yati na quitˈmaⁿ nˈomˈyoˈ ñequio chaˈtso na neiⁿnco nquiuˈyoˈ, jnda̱ tsuundyoˈ cantyja ˈnaaⁿnaˈ. Tajom nntsˈaanndaˈnaˈ chaˈxjeⁿ na ñetˈomˈyoˈ. 	 Un augļi, pēc kuriem tava dvēsele kāroja, attālinājās no tevis, un visi labumi un dārgumi tev ir zuduši, un tos nekad vairs neatrast.


Ndoˈ ntyˈiaya cwii tsom na chuˈlcwiinaˈ na maleiñˈoom nqueⁿ na wacatyeeⁿ nacjooˈ tio. Ndiiˈnaˈ tsˈo̱o̱ⁿ ntyjaya ndoˈ we ntyja teiljeiinaˈ. Ndoˈ ntquieeˈ joo na tjata̱ˈtyeⁿnaˈ. 	 Un tad es redzēju labajā rokā Tam, kas sēdēja tronī, iekšpusē un ārpusē aprakstītu grāmatu, aizzīmogotu septiņiem zīmogiem.


Tso Jesús nda̱a̱na: —Quia na jño̱o̱ⁿya ˈo na saanquiaˈyoˈ ñˈoom ˈnaⁿya, tsjo̱o̱ na tîcatsañˈomˈyoˈ tsjo̱ˈñjeeⁿ, meiⁿ chetsjaˈ, meiⁿ lcoom, ¿aa waa na seitjo̱o̱naˈ ˈo? Jluena nnoom: —Meiⁿcwii tjaaˈnaⁿ. 	 Kad es jūs sūtīju bez naudas maka un somas, un kurpēm, vai jums kā trūka?


ˈOm ndiiˈ tyolaˈseiˈ nnˈaⁿ judíos ja na cwii cwii ndiiˈ na lˈana na ljoˈ, ntquiuunchooˈnqui waljooˈ ñjeiiⁿ ndiiˈ tioona ˈnaⁿ ja. 	 No jūdiem piecas reizes saņēmu pa četrdesmit sitienu, atskaitot vienu.


Mati tcoˈnaˈ no̱o̱ⁿ na ntyˈiaya lˈoo, joo nnˈaⁿ na tyoluiitˈmaⁿndye ñequio nnˈaⁿ na tjaa ljoˈ tyolaˈxmaⁿ. Meintyjeeˈ naⁿˈñeeⁿ jo nnom tio canchiiˈñeeⁿ. Jnda̱ chii seinˈmeiiⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso libro na chonaˈ ljeii na matseicano̱o̱ⁿnaˈ cantyjati na ñelˈa lˈooˈñeeⁿ. Cantyja ˈnaaⁿ joo ñˈoomˈñeeⁿ tuˈxeⁿndyena. Ndoˈ mati waa cwiicheⁿ libro na chuunaˈ ncuee nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ na cwitaˈndoˈ, jnda̱ seinˈmeiiⁿˈeⁿ. 	 Tad es redzēju mirušos, lielus un mazus, stāvam troņa priekšā; un grāmatas tika atvērtas. Tika atvērta vēl cita, kas ir dzīvības grāmata. Tad mirušie tika tiesāti pēc tā, kas rakstīts grāmatās attiecīgi viņu darbiem.


Ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ nlaˈjndoona ˈo ncˈe na mˈaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya. Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na tyeⁿ cwiljooˈñe ñˈeⁿndyo̱ hasta na macanda̱, tsaⁿˈñeeⁿ nluiˈnˈmaaⁿñê. 	 Un mana vārda dēļ jūs visi ienīdīs. Bet kas izturēs līdz galam, tas izglābsies.


Ntyjiiya na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ ndoˈ na cwilaˈquii nˈomˈyoˈ meiiⁿ tˈmaⁿ nawiˈ cwiwiˈnomˈyoˈ. Meiⁿ tîcwintqueⁿˈyoˈ na cwilaˈjnda̱ˈyoˈ na cwindyeˈntjomˈyoˈ no̱o̱ⁿ. 	 Tev ir pacietība, un tu esi mana vārda dēļ daudz cietis un neesi paguris.


’Tsˈaⁿ na jndo̱ˈ tsˈom macaⁿnaˈ na catseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ñˈoomwaa: Ntquieeˈ xqueⁿ quiooˈjndiiˈñeeⁿ cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ ntquieeˈ ta yuu na wacatyeeⁿ yuscuˈñeeⁿ. 	 Kam ir gudrība, tas to saprot. Septiņas galvas ir septiņi kalni, kuros sēž sieviete, un ķēniņi ir septiņi.


Xeⁿ mˈaaⁿ cwii gobiernom na cwito̱ⁿˈndye nnˈaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ, ntˈom cwiˈoo nacjoomˈm ndoˈ ntˈom cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, tsaⁿˈñeeⁿ xocaljooˈñetyeeⁿ tsˈiaaⁿ. 	 Un ja valsts savā iekšienē sašķeļas, tad tāda valsts nevar pastāvēt.


Tyomanom Jesús chaˈtso njoom tˈmaⁿ ñequio njoom nchˈu tsˈo̱ndaa Galilea. Tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ naquiiˈ lanˈom. Tyoñequiaaⁿ ñˈoom naya cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Tyotseinˈmaaⁿ nnˈaⁿ ticwii cwii nnom tycu na wiina, ñˈeⁿ ticwii cwii nnom na tajndeiiˈ nˈomna na maquiinaˈ. 	 Un Jēzus apstaigāja visas pilsētas un miestus, mācīdams viņu sinagogās un sludinādams valstības evaņģēliju, un dziedinādams katru slimību un katru vājību.


Seitˈmaaⁿˈñê juu. Tqueeⁿ juu ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ ntyjaya. Tqueeⁿ juu na cwiluiitˈmaaⁿñe ndoˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ cha calcweˈ nˈom nnˈaⁿ Israel ndoˈ na nntseitˈmaⁿ tsˈom jnaaⁿna. 	 Dievs ar savu labo roku Viņu paaugstinājis par Valdnieku un Pestītāju, lai Izraēli vestu pie grēku nožēlošanas un to piedošanas.


Joˈ chii tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro sa̱ˈntjoom na cˈooñˈom naⁿˈñeeⁿ Pablo naquiiˈ wˈaa yuu cwicˈeeⁿna. Matsoom: —Catjaˈyoˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ cha nntsoom ljoˈ sˈaaⁿ ee ñeˈcaljeiiya chiuu na jeeⁿ jlaˈxuaa nnˈaⁿ nacjoomˈm. 	 Priekšnieks lika viņu ievest mītnē, šaustīt rīkstēm un mocīt viņu, lai uzzinātu, kāda iemesla dēļ tie tā kliedza uz viņu.


Macaⁿnaˈ na catseicheⁿˈ joona ee cwilaˈndaaˈna nˈom nnˈaⁿ hasta chaˈwaañˈeⁿ na cwii wˈaa nnˈaⁿ. Ee cwitˈmo̱o̱ⁿna ñˈoom na meiⁿchjoo ticatyˈiomyanaˈ cweˈ ee na ñeˈcataˈntjomna. 	 Viņi veselas ģimenes ieved apjukumā, negodīgas peļņas dēļ mācīdami, ko nevajag. Tie jāatspēko.


Sa̱a̱ quiiˈntaaⁿˈ ˈo nchii luaaˈ nncuaa. Ee juu tsˈaⁿ na cwiluiitquieñeti cˈoom chaˈna tsˈaⁿ na cje tseixmaⁿ. Ndoˈ tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom cˈoom chaˈna tsˈaⁿ na mandiˈntjom. 	 Bet jūs tā ne. Kas no jums lielāks, lai kļūst kā mazākais, bet priekšnieks kā kalps;


Quia joˈ tso Pedro nnoom: —Ta, jeeⁿ ya nquiuuyâ na mˈaaⁿyâ ñjaaⁿ. Xeⁿ cjaaweeˈ tsˈomˈ, nluii ndyee xquieˈ ñjaaⁿñe, cwii cwentaˈ nncuˈ, cwii cwentaaˈ Moisés ndoˈ cwiicheⁿ cwentaaˈ Elías. 	 Bet Pēteris atbildēdams sacīja Jēzum: Kungs, labi mums šeit būt! Ja vēlies, mēs taisīsim šeit trīs teltis: vienu Tev, vienu Mozum un vienu Elijam.


Ndoˈ tquioñˈom nnˈaⁿ cwii tsˈaⁿ na cantaaˈ ndoˈ cancheeˈñe. Lˈana tyˈoo nnom Jesús na catioom tsˈo̱o̱ⁿ nacjooˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Un pie Viņa atveda kurlmēmo un lūdza Viņu, lai Viņš tam uzliek roku.


Luaaˈ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ ˈo nnˈaⁿya ee joo nnˈaⁿ waaˈ Cloé jnda̱ jluena no̱o̱ⁿya na mˈaⁿntiaaˈndyoˈ ñequio ntyjeeˈyoˈ na cwilayuˈ. 	 Jo Hloes piederīgie man ziņojuši par jums, mani brāļi, ka starp jums ir ķildas.


Tsoom nda̱a̱ ncˈiaaⁿˈaⁿ: —ˈO ntyja̱ño̱ⁿ nnˈaⁿ Israel, calˈaˈyoˈ cwenta ljoˈ na cwilatiuuˈyoˈ na ñeˈcalˈaˈyoˈ ñˈeⁿ naⁿnommˈaⁿˈ. 	 Un viņš tiem sacīja: Izraēliešu vīri, padomājiet sevī, ko jūs gribat darīt ar šiem cilvēkiem!


Nnˈaⁿ na tixcwe ˈoomˈaⁿ na cantundyena nlˈana na luaaˈ. Ncˈe natia na cwilˈana, juu na mˈaaⁿˈ nˈomna leicaˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱na na tixcwe ˈoomˈaⁿna. 	 Tie runā melus liekuļodami, un viņu sirdsapziņa ar dedzekli iezīmēta.


Quia joˈ tsˈaⁿ Etiopía sa̱ˈntjoom na cjaameintyjeeˈ tornom. Jnda̱ chii wendyena tquiocuena, tyˈecuo̱na quiiˈ ndaatioo, mana seitsˈoomñe Felipe jom. 	 Un viņš pavēlēja apturēt ratus, un viņi abi, Filips un einuhs, iekāpa ūdenī, un viņš to kristīja.


Tyocañˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿ tsaⁿ na tyotsa̱ˈntjom na jndyu Sergio Paulo tsˈaⁿ na jeeⁿ jndo̱ˈ tsˈom. Ndoˈ Sergioˈñeeⁿ tqueeⁿˈñê Bernabé ñˈeⁿ Saulo ee ñeˈcañeeⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tas bija kopā ar prokonsulu Sergiju Pāvilu, ļoti saprātīgu vīru. Šis, ataicinājis Barnabu un Saulu, vēlējās dzirdēt Dieva vārdu.


Meiⁿ nchii ncjo̱o̱yâ waa cwii nnom na laxmaaⁿyâ na nda̱a̱ nlˈuuyâ na jeeⁿ cwijaacañjoomˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ na cwilˈaayâ, nquii Tyˈo̱o̱tsˈom mañequiaaⁿ na cwijaacañjoomˈ cwilˈaayâ juunaˈ. 	 Ne tāpēc, ka mēs būtu no sevis spējīgi domāt it kā no sevis, bet mūsu spējas ir no Dieva.


Tacalˈaˈyoˈ na jeeⁿ cwijaaweeˈ nˈomˈyoˈ na luaaˈ tsjo̱o̱ ee nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na chaˈtso lˈoo na tooˈndye ndeiˈluaa, nndyena jndyeya. 	 Nebrīnieties par to, jo nāk stunda, kurā visi, kas atrodas kapos, dzirdēs Dieva balsi,


Jo chii jaa nnˈaⁿ na cwilajomndyo̱ ñequio Jesucristo, ticatˈuii Tyˈo̱o̱tsˈom jaa cantyja ˈnaaⁿˈ jnaaⁿya. Luaaˈ waa ncˈe na cwilˈaaya yuu na lˈue tsˈom Espíritu Santo, nchii yuu na lˈue nˈo̱o̱ⁿ ncjo̱o̱. 	 Tāpēc tiem, kas nedzīvo saskaņā ar miesu, kas ir Jēzū Kristū, tagad vairs nav nekādas pazudināšanas.


Sa̱a̱ maqua̱ⁿ cwenta na macaⁿnaˈ na catseicwano̱ⁿlcwa̱ˈa tiˈnnˈaaⁿya Epafrodito, jom na matseijomñê tsˈiaaⁿ na matsˈaa ndoˈ tseiXmaaⁿ sondaro cwentaaˈ Ta Jesús, jom na jñomˈyoˈ na mˈaaⁿya na cwiteijndeiˈyoˈ ja ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ ja. 	 Tomēr man šķita nepieciešami sūtīt pie jums Epafrodītu, manu brāli un līdzstrādnieku, un cīņas biedru, bet jūsu sūtni un palīgu manā trūkumā,


Ñeˈcaˈmo̱ⁿnaˈ cweˈ ncˈe na tîtseicanda̱ Adán jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom joˈ na sˈaanaˈ na chaˈtsondye nnˈaⁿ laˈxmaⁿna jnaⁿ, maluaaˈ matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo seicana̱a̱ⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ na jndyendye nnˈaⁿ maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na tjaa jnaⁿ cwicolaˈxmaⁿna jo nnoom. 	 Jo kā viena cilvēka nepaklausības dēļ daudzi kļuvuši grēcinieki, tā arī Viena paklausības dēļ daudzi kļuvuši taisnīgi.


Quia joˈ taxˈee Pilato nda̱a̱na, tsoom: —¿Ljoˈ jnaⁿ tseixmaaⁿ nquiuˈyoˈ? Sa̱a̱ majndeiiti jlaˈxuaa naⁿˈñeeⁿ, jluena: —Catyˈioomˈ jom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Visi viņi sacīja: Sist Viņu krustā! Zemes pārvaldnieks viņiem sacīja: Ko tad Viņš ļaunu darījis? Bet viņi vēl skaļāk kliedza un sacīja: Sist Viņu krustā!


Luaa waa na nnda̱a̱ nntaˈjnaⁿˈyoˈ jom. Nliuˈyoˈ yuˈndaaˈñeeⁿ na chuˈtyjooñê liaa ndoˈ njoom yuu cwicwaˈ quiooˈ. 	 Un tāda jums būs zīme: jūs atradīsiet Bērnu, autiņos ietītu un silē ieliktu.


Jeˈ mˈaaⁿ ntyjaaˈ tsˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya yuu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom. Joˈ na jnda̱ jñom Tsotyeeⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ ñˈoomtyeⁿ na tqueⁿ ndoˈ na cwiluii chaˈtso na cwintyˈiaˈyoˈ jeˈ ndoˈ na cwindyeˈyoˈ. 	 Dieva labās rokas paaugstināts un no Tēva saņēmis Svētā Gara apsolījumu, Viņš izlēja to, ko jūs redzat un dzirdat.


Juan tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, matsoom: —Tjaa na nnda̱a̱ nntsˈaa tsˈaⁿ xeⁿ nchii Tyˈo̱o̱tsˈom matseijndaaˈñê ljoˈ nntseixmaⁿ tsˈaⁿ. 	 Jānis atbildēja, sacīdams: Cilvēks nekā nevar ņemt, ja viņam netiek dots no debesīm.


Quia joˈ nnˈaⁿ judíos ñequio nnˈaⁿ na nchii joˈ jlaˈjomndyena ñequio naⁿmaⁿnˈiaaⁿ tsjoomna na tyolˈueendyena chiuu nntaˈwiˈna naⁿˈñeeⁿ ndoˈ na njñomna ljo̱ˈ. 	 Bet tad notika pagānu, jūdu un to priekšnieku uzmākšanās, lai nodarītu tiem pārestību un nomētātu viņus akmeņiem.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilayuˈ tyˈecwintyjeeˈna ndiocheⁿ nacañomˈm. Quia joˈ teicantyjaaⁿ, tjaquieˈnnaaⁿˈaⁿ quiiˈ tsjoom. Ndoˈ teincoo cwiicheⁿ xuee jlueeⁿˈeⁿ tjaaⁿ ñˈeⁿ Bernabé tsjoom Derbe. 	 Pasludinājuši evaņģēliju šai pilsētai un daudzus pamācījuši, tie atgriezās Listrā un Ikonijā, un Antiohijā,


Tquia nncwintyjeeˈna na nquiaana nawiˈ tˈmaⁿ na cwitjoom nnˈaⁿ. Nluena: —Wiˈ, wiˈ matjom tsjoom tˈmaⁿ, juu tsjoom Babilonia na tˈmaⁿ cwiluiiñenaˈ. Ee ñejomto tyjeeˈcañoom na macowiˈnaˈ juunaˈ. 	 Attālu stāvēdami aiz bailēm tās moku dēļ, tie sauks: Bēdas, bēdas, tā lielā pilsēta Babilona, tā stiprā pilsēta! Vienā stundā nāca tava tiesa!


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —Catiomˈyoˈ tsˈiaaⁿnda̱a̱ˈyoˈ nnom César yuu na tseixmaⁿnaˈ cwentaaⁿˈaⁿ, ndoˈ quiaˈyoˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom yuu na tseixmaⁿnaˈ cwentaaˈ nqueⁿ. 	 Un Viņš tiem sacīja: Tad atdodiet ķeizaram, kas ir ķeizara, un Dievam, kas ir Dieva!


Quiiˈntaaⁿ yolcuˈñeeⁿ ñˈeⁿ María Magdalena ñequio María tsondyee Jacobo ñˈeⁿ José, ndoˈ ñequio tsondyee ntseinda Zebedeo. 	 Starp tām bija Marija Magdalēna un Marija, Jēkaba un Jāzepa māte, un Zebedeja dēlu māte.


Xjeⁿ na mawjaaquieeˈ Jesús tsjoom Capernaum, cwii capeitaⁿ na matsa̱ˈntjom cwii siaⁿnto sondaro seicandyooˈñe nacañomˈm. Sˈaa tyˈoo nnoom. 	 Bet kad Viņš bija iegājis Kafarnaumā, kāds virsnieks piegāja pie Viņa un lūdza Viņu,


Ntyˈiaaⁿˈaⁿ cwii tsˈoom higuera na meintyjeeˈ ˈndyoo nato. Tjatseicandyooˈñê sa̱a̱ ljeiiⁿ na meiⁿcwii ta̱ higo tjaa na cantyja, macanda̱ tsco na ntyjoo. Tso Jesús nacjooˈ tsˈoomˈñeeⁿ: —Tajom xuee cwii nntsaˈnndaˈ ta̱. Mañoomˈ tjacaaⁿ tsˈoom higueraˈñeeⁿ. 	 Un Viņš redzēja ceļmalā vienu vīģes koku, piegāja tam klāt un, nekā tajā neatradis, kā tikai lapas, sacīja: Lai tu nenestu augļus ne mūžam vairs! Un vīģes koks tūdaļ nokalta.


Chaˈtso na cwilˈaˈyoˈ, catˈmo̱ⁿˈyoˈ na wiˈ nˈomˈ ncˈiaaˈyoˈ. 	 Visi jūsu darbi lai notiek mīlestībā!


Maluaaˈ matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Abraham. Tyotseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ ncˈe joˈ tqueⁿ jom na tjaa jnaⁿ cwicotseixmaaⁿ. 	 Ir rakstīts: Ābrahams ticēja Dievam, un viņam to pieskaitīja attaisnošanai.


Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ya njomˈ. Matseina̱ⁿya cantyja na mantyjiiya, ndoˈ macwjiˈyuuˈndyo̱ ljoˈ na jnda̱ ntyˈiano̱o̱ⁿ, sa̱a̱ ˈo tiñeˈcalayuˈyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Patiesi, patiesi, es tev saku: Mēs runājam, ko zinām, un liecinām, ko redzam, bet jūs mūsu liecību nepieņemat.


Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na machˈee yuu na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, tsaⁿˈñeeⁿ cwiluiiñe tiˈtyjo̱, ndoˈ nomtyjo̱, ndoˈ tsondyo̱. 	 Jo, kas pilda Dieva prātu, tas ir mans brālis un mana māsa, un māte.


Macanda̱ Lucas ndicwaⁿ mˈaaⁿ ñˈeⁿndyo̱. Quia nndyoˈ candyoˈñˈoomˈ Marcos ee tˈmaⁿ nnda̱a̱ nnteijneiⁿ ja tsˈiaaⁿ na waa. 	 Vienīgi Lūkass ir pie manis. Marku ņem un atved sev līdz, jo viņš man noderīgs kalpošanai!


Tquieˈñˈomna snomxquieˈñeeⁿ ñequio jndayoˈ. Ndoˈ tioona liaana nanqueⁿˈ quiooˈñeeⁿ, chii tjawaˈljoom. 	 Un atveda ēzeļa māti un kumeļu, un apklāja tos savām drēbēm, un sēdināja Viņu tur virsū.


Ndoˈ na luaaˈ waa, mati waa cwiicheⁿ ñˈoomˈm na teiljeii na matso nqueⁿ na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa. Matsoom: ˈO jeˈ, caluiˈyoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na tia nnˈaⁿndye. Catjeiˈndyoˈ cantyja ljoˈ laxmaⁿ naⁿˈñeeⁿ. Meiⁿ tantˈueˈyoˈ ˈnaⁿ na tiljuˈ tseixmaⁿ. Xeⁿ nmeiⁿˈ nlaˈnda̱ˈyoˈ quia joˈ nloño̱ⁿya ˈo. 	 Tāpēc aizejiet no viņu vidus un nošķirieties, saka Kungs, un netīram nepieskarieties!


Jnda̱ jluiˈ Jesús joˈ joˈ ndi ñˈa̱a̱ⁿyâ ñˈeⁿñê, tjaaⁿ ˈndyoo ˈndyoo ndaaluee Galilea. Tjawaaⁿ cwii ta, tjacjom joˈ joˈ. 	 Un Jēzus, iedams no turienes, gāja gar Galilejas jūru; un, uzkāpis kalnā, Viņš tur apsēdās.


Ndoˈ tyee na cwiluiitquieñe ñequio tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom tˈmaⁿ ñequio ntˈomcheⁿ ntyee na cwiluiitquiendye, quia na jndyena na luaaˈ, tyomˈaaⁿˈ nˈomna chiuu ya nluii cha nleicheⁿ ñˈoomwaaˈ. 	 Bet svētnīcas priekšnieks un augstie priesteri, dzirdēdami šos vārdus, bija neziņā par to, kas noticis.


Jnda̱ tua̱a̱ˈâ xuljoo tsˈom wˈaandaa jlaˈtyeⁿna wˈaandaa ñequio lˈuaa cha tintyuiiˈnaˈ. Nquiaana xeⁿ nncjaacˈo̱o̱ˈ wˈaandaa cwii joo na jndyunaˈ Sirte yuu na jndye teiˈ ñjom. Joˈ chii toˈñoomna liaa ntmeiⁿ na macwjaaˈñenaˈ jndye ee ñeˈcalaˈxjeeⁿˈndyena na jndeii mantquie jndye wˈaandaa. Jnda̱ joˈ ˈndyetona tjantquie jndye juunaˈ. 	 To izvilkuši, viņi pielietoja glābšanas līdzekļus un apsēja kuģi. Bīdamies nokļūt Sirtē, viņi nolaida buras un ļāvās nest.


Ee juu ñˈoom naya na cwiñeˈquiaayâ, xeⁿ tseixmaⁿnaˈ chaˈcwijom cwii ˈnaⁿ na matseicuˈnaˈ nda̱a̱na, macanda̱ nda̱a̱ nnˈaⁿ na ˈootsuundye tseixmaⁿnaˈ na ljoˈ. 	 Ja mūsu evaņģēlijs ir aizklāts, tad tikai tiem tas aizklāts, kas iet pazušanā.


Matso ljeiiˈñeeⁿ na tˈom we ntseinda Abraham. Cwii tsaⁿˈñeeⁿ tuiiñe jnda tsaⁿscu na tyondiˈntjomtyeⁿ nda̱a̱na, ndoˈ cwiicheⁿ tuiiñe jnda scuuˈ nqueⁿ, Saraˈñeeⁿ titseixmaaⁿ tsˈaⁿ na mˈaaⁿ candyaañe. 	 Jo ir rakstīts, ka Ābrahamam bijuši divi dēli: viens no kalpones, otrs no brīvās.


Juanˈñeeⁿ tyoseixmaaⁿ chaˈcwijom lámpara na matseixueenaˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ. Ndoˈ ˈo xjeⁿ na ñetˈoom tˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ ee nquiuˈyoˈ ñˈoom na tyoñequiaaⁿ chaˈcwijom seixueeñenaˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ. 	 Viņš bija spīdeklis, kas deg un spīd, bet jūs gribējāt īsu laiku līksmoties viņa gaismā.


Sa̱a̱ macaⁿnaˈ na caljooˈñe Jesucristo cañoomˈluee hasta quia na jnda̱ seicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈtso ñˈoom na seineiiⁿ ñequio ndyuee profetas na tyoñequia ñˈoomˈm tandyo xuee. 	 Ko debesīm vajag uzņemt līdz tam laikam, kad viss būs piepildīts, ko Dievs runājis no mūžības ar savu svēto praviešu muti.


Joˈ chii jluiˈ Pilato quiiˈ wˈaaˈñeeⁿ tjatseineiiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Tsoom: —¿Ljoˈ ñˈoom cwiqueⁿˈyoˈ nacjooˈ tsaⁿsˈamˈaaⁿ? 	 Tad Pilāts izgāja ārā pie viņiem un sacīja: Kādu apsūdzību jūs ceļat pret šo cilvēku?


Jnda̱ tquiaa Cristo na cwiluiindyo̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ candyaandye jo nnom ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ. Caljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na laxmaⁿˈyoˈ naljoˈ, tantueˈndyoˈcjeˈnndaˈyoˈ nacje ˈnaaⁿˈ ñˈoom na nleichuunaˈ ˈo na cwindyeˈntjomˈtyeⁿˈyoˈ nnomnaˈ. 	 Esiet pastāvīgi un neļaujiet atkal ievest sevi verdzības jūgā!


Lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na cjañjoomˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na tandyo xuee tyoñequia profetas na ljuˈ nˈom. Ndoˈ mati cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na tˈmo̱ⁿ nqueⁿ na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa ndoˈ macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa, ñˈoom na tyoñequia apóstoles ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Lai jūs atcerētos svēto praviešu vārdus, kurus iepriekš minēju, un savu apustuļu pasludinātos Kunga Pestītāja likumus.


Ndoˈ jaawindyooˈ na nncueeˈ ncuee na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ judíos quia na quilˈana xeⁿnquieˈ ncwaⁿˈ na cwijaañjoomˈ nˈomna chiuu ñetˈom weloo weloona ndyuˈñeeⁿcheⁿ. 	 Bet jūdu būdiņu svētki (Scenopegia) bija ļoti tuvu.


Ndoˈ tjantyjo̱ cwiicheⁿ ángel na jnda̱ we naxeⁿˈ ángelˈñeeⁿ. Matso: —Jnda̱ tyuiiˈ tsjoom Babilonia. Jnda̱ tyuiiˈ tsjoom tˈmaⁿˈñeeⁿ. Ee nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ jnda̱ jlaˈndaaˈna nˈom nnˈaⁿ ticwii cwii ndyuaa ñequio natia na cwilˈana na juu joˈ matseijomnaˈ chaˈcwijom cwilaˈcwena nnˈaⁿ winom cha candyee naⁿˈñeeⁿ. 	 Tam sekoja cits eņģelis un sauca: Kritusi, kritusi tā lielā Babilona, kas apdzirdīja visas tautas ar savas netiklības dusmu vīnu.


Ndoˈ tjatsoticheⁿnaˈ: “Ta Tyˈo̱o̱tsˈom maxjeⁿ nntseicanda̱a̱ˈñê ñˈom ˈñom ñequio nnˈaⁿ tsjoomnancue, na nncuˈxeeⁿ joona chaˈxjeⁿ na matsonaˈ ndoˈ jndeii mˈaaⁿ na nntsˈaaⁿ na ljoˈ.” 	 Jo Viņš savu vārdu izpildīs steidzīgi un taisnīgi, jā, Kungs izpildīs savu vārdu ar steigu virs zemes. (Is.10,22)


Seinˈmeiiⁿˈ tsaⁿnchjaaⁿˈñeeⁿ luaˈnnoom, tsoom: —Mantyˈia nnˈaⁿ ndooˈ ntyjii chaˈcwijom nˈoom joona, sa̱a̱ cwiˈoocaˈna. 	 Un tas, atvēris acis, sacīja: Es redzu cilvēkus kā kokus staigājam.


Ee mantyjiijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na jeeⁿ jnda ntyjiiya ˈo ncˈe juu na mˈaaⁿ Jesucristo na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom ˈo chaˈxjeⁿ na jeeⁿ wiˈ tsˈom yuscu jnaaⁿ na ˈndaañe. 	 Jo Dievs ir mans liecinieks, ka es ilgojos pēc jums visiem Jēzus Kristus mīlestībā.


Yuscumˈaaⁿˈ na tuˈnquioom ncheⁿˈ nacjoya, matseijndaaˈñenaˈ na nncjaacantyˈiuuˈndyo̱. 	 Jo viņa, izliedama šīs svaidāmās zāles uz manas miesas, sagatavoja mani apbedīšanai.


Ñeˈcjaachom nnˈaⁿ na nchii judíos naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ ˈnaaⁿyâ. Ndoˈ na luaaˈ nntsˈaaⁿ nntseitsˈiaaⁿñê juunaˈ. Joˈ chii jâ tˈua̱a̱yâ jom na ñeˈcatuˈxa̱a̱ⁿyâ jom ñequio ljeii na tqueⁿ Moisés na cwileiñˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Kas mēģināja apgānīt arī svētnīcu. Mēs viņu notvērām un gribējām tiesāt pēc mūsu likuma.


Quia joˈ matso Jesús nda̱a̱na: —Ja na cwiluiindyo̱ naxuee quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ ndicwaⁿ mˈaaⁿtya̱ya quiiˈntaaⁿˈyoˈ. Joˈ chii ñequiiˈcheⁿ cˈomˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya yocheⁿ na cwii mˈaaⁿtya̱ya ñˈeⁿndyoˈ, cha tincwinomˈ natia ˈo. Ee tsˈaⁿ na mˈaaⁿñe nacje ˈnaaⁿˈ natia, ticaljeii yuu wjaañˈoomnaˈ juu. 	 Tad Jēzus sacīja viņiem: Vēl neilgi gaisma ir pie jums. Staigājiet, kamēr jums ir gaisma, lai jūs tumsa neapņem, un kas tumsā staigā, tas nezina, kurp viņš iet.


Mˈaaⁿ Cristo cwitjo̱o̱cheⁿ na ncuaa chaˈtso nmeiⁿˈ ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ jom teinchuˈ chaˈtso na seijndaaˈñê. 	 Un Viņš ir pirms visa, un viss pastāv Viņā.


Jndeii jlaˈxuaana, jluena: —ˈU Jesús na maˈmo̱o̱ⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ jâ. 	 Un paceltā balsī sacīja: Jēzu, Mācītāj, apžēlojies par mums!


Nmeiiⁿ ncuee nchooˈwe nnˈaⁿ na tjeiiˈñe Jesús cwentaaⁿˈaⁿ: Simón, tsaⁿ na seicajñoom Pedro, 	 Un Sīmanim Viņš pielika vārdu Pēteris;


Na xuee jeˈ na wjaa wjaatinaˈ, meiⁿcwii tsˈaⁿ tintseintjaaⁿˈ ja cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ. Ee cantsaaⁿ na cho̱ya cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na mandiˈntjomtyeⁿ nnom Ta Jesús. 	 Turpmāk lai mani neviens vairs neapgrūtina, jo es nesu savā miesā Kunga Jēzus rētas.


Nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Ta Jesucristo quiana na nntoˈñoomˈyoˈ naya na laˈxmaⁿna ñequio na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈomˈyoˈ joo nda̱a̱na. 	 Žēlastība un miers jums no Dieva Tēva un mūsu Kunga Jēzus Kristus,


’Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ na matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, juu tsˈaⁿ na nchii ˈndyootsˈa tiom wjaaquieeˈ yuu na ñjomndye canmaⁿ, sa̱a̱ cwiicheⁿ joo wjaawaaⁿ juu tiomˈñeeⁿ na nncwincjeeⁿˈeⁿ juunaˈ, tsaⁿˈñeeⁿ cwiluiiñê tsaⁿcanchˈue ndoˈ tsaⁿ na mawincjeˈ tiom. 	 Patiesi, patiesi es jums saku: kas neieiet avju kūtī pa durvīm, bet iekāpj pa citurieni, tas ir zaglis un laupītājs.


Sa̱a̱ tjaaˈnaⁿ ndana ee Elisabet tîcˈoom jnaaⁿ. Ndoˈ jeeⁿ jnda̱ tquiendyena. 	 Bet viņiem nebija bērnu, jo Elizabete bija neauglīga; un abi bija veci gados.


Ee xjeⁿˈñeeⁿ tyootsaaquia̱a̱ˈâ quiiˈ tsjoom ñˈeⁿ Jesús. Ndi mˈaaⁿyâ ñˈeⁿñê yuu na tjacatjomñe Marta jâ. 	 Jo Jēzus vēl nebija iegājis miestā, bet vēl atradās tanī vietā, kur Viņu sastapa Marta.


Ndoˈ meiⁿquia na jeeⁿ jnaaⁿˈ na cwilˈa nnˈaⁿ na cweˈ ntyˈiu, jnda̱ tjeiˈndyô̱ cantyja ˈnaaⁿnaˈ. Meiⁿ tjaaˈnaⁿ cwii nnom na cwilˈaayâ cha nñequiuˈnnˈaⁿnaˈ nnˈaⁿ. Meiⁿ tiquilachuiiˈâ ljoˈ na maˈmo̱ⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ñequiiˈcheⁿ cwilana̱a̱ⁿyâ ñˈoom na mayuuˈ ndoˈ ncˈe na ljoˈ cwiñeˈquiandyo̱ñˈa̱a̱ⁿyâ jo nnoom meiⁿljoˈcheⁿ na mˈaaⁿˈ nˈom nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿyâ. 	 Bet mēs, atteikušies no slepeniem, negodīgiem paņēmieniem, nedzīvojam viltībā un neviltojam Dieva vārdu. Mēs, atklāti sludinādami patiesību, novēlam sevi katrai cilvēku sirdsapziņai Dieva priekšā.


’Calˈandyoˈ cwenta na tincjaachunaˈ ˈo na ñoomñoom na nlˈaˈyoˈ, oo na nncˈomˈyoˈ na candyeˈyoˈ, oo na nncuaa ñˈomtiuu ˈnaⁿˈyoˈ ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ ˈo. Cha tintsˈaanaˈ na ticˈomcˈeendyoˈ ndoˈ majndeiito nncwjeeˈcañoom xueeˈñeeⁿ ˈo. 	 Bet pielūkojiet, ka jūsu sirdis kādreiz neapgrūtinātu pārēšanās, piedzeršanās un šīs dzīves rūpes, un ka šī diena nepienāktu jums negaidīta.


Ndoˈ quia na jnda̱ tquieˈcañom naⁿˈñeeⁿ Jesús, jluena nnoom: —Juan tsaⁿ na matseitsˈoomñe nnˈaⁿ, jom jñoom jâ na mˈaaⁿˈ na cataˈxˈa̱a̱yâ njomˈ: “¿Aa ˈu cwiluiindyuˈ nquii na nncwjeeˈcañoom tsjoomnancue, oo aa nncwindo̱o̱ˈâ cwiicheⁿ?” 	 Un vīri, atnākuši pie Viņa, sacīja: Jānis Kristītājs mūs sūtīja pie Tevis, sacīdams: Vai Tu esi Tas, kam jānāk, vai mums būs citu gaidīt?


Joˈ chii jâ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyô̱ ˈu. Ndoˈ ñequiiˈcheⁿ cwilˈuuyâ na quianlˈuaˈ chaˈtso naya na macheˈ. 	 Visteicamākais Fēliks! Un mēs vienmēr un visur to visā pateicībā atzīstam.


Xjeⁿ na jaacaluiˈ Jesús na waa watsˈom tˈmaⁿ seineiⁿ cwii tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈeⁿñê, tso nnoom: —Maestro, cantyˈiaˈ, jeeⁿ tjacanjoomˈ tsˈiaaⁿ na tuii ñˈeⁿ ljo̱ˈmeiⁿˈ ndoˈ jeeⁿ neiⁿncooˈ lˈaameiⁿˈ. 	 Un Viņam izejot no svētnīcas, viens no Viņa mācekļiem sacīja Viņam: Mācītāj, lūk, kādi akmeņi un kādas celtnes!


Quia na tjo̱ya Jerusalén, ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos tyoñeˈquiana jnaaⁿˈaⁿ no̱o̱ⁿya. Tyotaⁿna na catsa̱ˈntjo̱ⁿya na cueeⁿˈeⁿ. 	 To augstie priesteri un jūdu vecākie apsūdzēja man, kad biju Jeruzalemē, lūgdami, lai viņu notiesā.


Ee tsˈaⁿ na ticwjiˈyuuˈñe na ljoˈ, titseixmaⁿ nquii Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom, tseixmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ espíritu na mˈaaⁿ nacjooˈ Cristo. Ndoˈ ˈo jnda̱ jndyeˈyoˈ na nncwjeˈcañoom espírituˈñeeⁿ ndoˈ jeˈ maxjeⁿ mamˈaaⁿ tsjoomnancue. 	 Katrs gars, kas noliedz Jēzu, nav no Dieva; tas ir antikrists, par kuru dzirdējāt, ka viņš nāk un tagad jau ir pasaulē.


Nnˈaⁿ na cwilayuˈ na mˈaⁿ tsjoom Listra ñˈeⁿ tsjoom Iconio tyotjeiiˈyana Timoteo. 	 Brāļi, kas bija Listrā un Ikonijā, liecināja par viņu labu.


Sa̱a̱ ncˈe ja ñequio najndeii Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ na macwjiiˈa naⁿjndii naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ, joˈ chii maˈmo̱ⁿnaˈ juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, jnda̱ tyjeeˈcañoomnaˈ ˈo. 	 Bet ja es izdzenu sātanus ar Dieva garu, tad pie jums atnākusi Dieva valstība.


Mañequiaanaˈ na neiiⁿˈ mosoˈñeeⁿ quia na nncwjeˈcañoom patrom ˈnaaⁿˈaⁿ na nljeii na ya machˈeeⁿ. 	 Svētīgs tas kalps, ko kungs atnācis atradīs tā darām.


Na nncwjiiˈñê jaa luee nnˈaⁿ na jndoo jaa, ndoˈ ñequio luee nnˈaⁿ na ticueeˈ nˈom jaa. 	 Ka Viņš mūs atpestīs no mūsu ienaidniekiem un visu to rokām, kas mūs ienīst;


Nnda̱a̱ nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ cwii tsˈaⁿ chaˈna tsaⁿˈñeeⁿ, sa̱a̱ cantyja ˈnaⁿya tixotseitˈmaaⁿˈndyo̱, macanda̱a̱ nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿ joo na cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na ticwiˈnaⁿya. 	 Ar viņu es lielīšos, bet ar sevi es nelielīšos, kā vienīgi ar savām vājībām.


Ndoˈ Bernabé lˈue tsˈoom na nncjaañˈeⁿ Juan ñˈeⁿndyena, tsˈaⁿ na nda̱ we xueeˈ Marcos. 	 Barnaba gribēja ņemt līdz arī Jāni, kas saucās Marks.


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na macwaaⁿ ˈo cwiluiiñê na mayomˈm, maxjeⁿ nntseicana̱a̱ⁿ chaˈtso nmeiⁿˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Uzticams ir tas, kas jūs aicinājis. Viņš arī izpildīs!


Mawaxˈa̱tya̱, ¿ˈñee naⁿˈñeeⁿ na tyotseiwˈeeⁿ joona wennˈaaⁿ ndyu? Ñequio joo na tyolaxmaⁿ jnaⁿ na tja̱ ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈom. 	 Bet uz ko Viņš dusmojās četrdesmit gadus? Vai ne uz tiem, kas bija grēkojuši un kuru miesas tika izkaisītas tuksnesī?


Ee nquii na jñom Tyˈo̱o̱tsˈom jo nda̱a̱ nnˈaⁿ, ñˈoomˈm matseineiⁿ, ee canda̱a̱ˈya mañequiaaⁿ Espíritu na cwiluiiñê naquiiˈ tsˈom. 	 Jo, ko Dievs sūtījis, tas runā Dieva vārdus, jo Dievs nedod Garu mērīdams.


Jaa na tyeⁿ laˈxmaaⁿya na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ, joo nnˈaⁿ na tityeⁿ cwilaˈyuˈna cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ, laxmaaⁿya na cacho̱o̱ya na cateijndeii joona, nchii macanda̱ cwijndo̱o̱ˈa cantyja ˈnaaⁿ ncjo̱o̱ya. 	 Mums, stiprajiem, jācieš vājo trūkumi, un mēs nedrīkstam sev izpatikt.


Joˈ chii jeeⁿ tyotˈio̱o̱ cweˈ ncˈe na meiⁿcwii tjaa ˈñeeⁿ tseixmaⁿ na nntseicanaaⁿñe tsomˈñeeⁿ, meiⁿ na nntyˈiaaˈ naquiiˈnaˈ. 	 Un es ļoti raudāju, ka neatradās neviens, kas cienīgs šo grāmatu atvērt un tanī ieskatīties.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ jlaˈtiaˈna naⁿnchjaaⁿˈñeeⁿ. Ñeˈcalaˈcheⁿna naⁿˈñeeⁿ, sa̱a̱ yacheⁿ jndeii tyolaˈxuaa, jlue: —ˈU Ta, na cwiluiindyuˈ jndacantyjo David, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ñˈeⁿndyô̱ jâ. 	 Bet ļaudis apsauca viņus, lai tie klusētu. Bet viņi vēl skaļāk sauca, sacīdami: Kungs, Dāvida Dēls, apžēlojies par mums!


Ndoˈ liaa na ntyjatyˈio na matseicuˈnaˈ yuu na ljuˈti naquiiˈcheⁿ watsˈom tˈmaⁿ, jndiiˈtconaˈ hasta xjeⁿ nomtyuaacheⁿ. 	 Un priekškars dievnamā pārplīsa divās daļās no augšas līdz apakšai.


Meiⁿquia tsˈaⁿ na nncwinomˈ ñˈoom na waa cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, ticaljooˈñe ñequio ñˈoom na tˈmo̱o̱ⁿ, ticˈoom tsaⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na cwiljooˈñe ñequio ñˈoom na maˈmo̱ⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, tseixmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ñequio Cristo. 	 Katram, kas aiziet un nepaliek Kristus mācībā, nav Dieva; kas paliek šinī mācībā, tam ir Tēvs un Dēls.


Cwii ndoˈ cwiindyoˈ cateiˈjndeiˈyoˈ nnˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈ meiⁿquia na cwitjoomna, ee na nlˈaˈyoˈ naljoˈ nlaˈcanda̱ˈyoˈ ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Cits cita nastas nesiet, un tā jūs izpildīsiet Kristus likumu.


Quia na jnda̱ tquienndaˈna yuu na mˈaⁿ nnˈaⁿ na jndyendye, jndyotseicandyooˈñe cwii tsaⁿsˈa na mˈaaⁿ Jesús. Tcoomˈm xtyeeⁿ jo nnom, tsoom: 	 Un kad Viņš atnāca pie ļaudīm, pienāca pie Viņa kāds cilvēks un, Viņa priekšā ceļos nometies, sacīja: Kungs, apžēlojies par manu dēlu, jo viņš ir mēnessērdzīgs un tam ļoti jācieš, jo viņš bieži krīt ugunī un bieži ūdenī.


Ndoˈ jndeiiñê. Tyotseixuaⁿ na maquiinaˈ jom, ee manntseincueⁿ. 	 Tā bija grūta un kliedza savās sāpēs un dzemdību mokās.


Ja waˈnjo̱o̱ⁿ wˈaancjo, sa̱a̱ tincˈoomˈ na jnaⁿˈ na nncwjiˈyuuˈndyuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, meiⁿ tincˈoomˈ na jnaⁿˈ cantyja ˈnaⁿya. Ñequio najndeii na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom, catseijomndyuˈ nawiˈ na cwiwino̱o̱ⁿya ncˈe juu ñˈoom na cwiñequiaaya na macwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ. 	 Tāpēc nekautrējies no mūsu Kunga liecības, nedz no manis, Viņa gūstekņa, bet Dieva spēkā līdzdarbojies evaņģēlijā!


Ndoˈ tcoˈ xˈiaaⁿˈaⁿ xtye jo nnoom. Sˈaa tyˈoo nnoom, tso: “Macaⁿˈa ñˈomtˈmaⁿ tsˈom njomˈ na nncwindoˈyaˈ ndoˈ nntio̱o̱ⁿ na cho̱jnaⁿ njomˈ.” 	 Un viņa līdzgaitnieks, nokritis pie kājām, lūdza to, sacīdams: Esi pacietīgs ar mani, un es tev visu atdošu.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwitjeiiˈndye cantyja ˈnaaⁿˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, tilaxmaⁿna cwentaaˈ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈeⁿ Jnaaⁿ, mati matseijomñe cwentaaˈ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Katram, kas noliedz Dēlu, nav Tēva. Kas apliecina Dēlu, tam ir arī Tēvs.


Jeˈ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, ljoo jnda̱ tyja̱caño̱o̱ⁿya naquiiˈ ntaaⁿˈyoˈ na tˈmaⁿti cwiluiindyo̱ nchiiti juu watsˈom tˈmaⁿ na jeeⁿ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ. 	 Bet es jums saku: šeit ir lielāks nekā svētnīca.


Tinntseiñˈeeⁿˈñenaˈ tsˈomˈ juu ñˈoom na matsjo̱o̱ya: “Maxjeⁿ jndeiˈnaˈ na caluiindyoˈxcoˈyoˈ.” 	 Nebrīnies par to, ka es tev sacīju: jums vajag no jauna atdzimt.


Tyonda̱a̱na ndyuaana ñequio ntˈomcheⁿ ˈnaaⁿna na waa. Ndoˈ sˈom na tyotoˈñoomna tyoto̱ⁿˈna joonaˈ, tyoñequiana nda̱a̱ nnˈaⁿ na tyotseitjo̱o̱naˈ joo. 	 Viņi pārdeva savus īpašumus un mantu un izdalīja visiem, kā kuram vajadzēja.


Ndoˈ na luaaˈ, tyolaxmaⁿˈyoˈ cwii na maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ tsˈo̱ndaa Macedonia ñequio Acaya chiuu na nncˈoomˈaⁿna. 	 Un tā jūs esat priekšzīme visiem ticīgajiem Maķedonijā un Ahajā.


Ndoˈ jndye nnˈaⁿ na tcwaˈ ntyooˈ na tyotˈoom naⁿˈñeeⁿ. Tueˈntyjo̱ chaˈna ˈom meiⁿ na cweˈ naⁿnom. 	 Bet to, kas ēda, bija pieci tūkstoši vīru.


Quia na jnda̱ teindyoona ˈndyootsˈa tatiom nnom tsjoom, jliuna na cwicaluiˈ nnˈaⁿ na ˈoocatyˈiuu tsˈoo, tsaⁿsˈa jnda cwii yuscu na jnda̱ ljoñe. Tsaⁿsˈaˈñeeⁿ macanda̱ ñenquii tuiiñe. Jndye nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ tyˈelaˈjomndye ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ. 	 Un kad viņš tuvojās pilsētas vārtiem, lūk, te iznesa mironi, kas bija savas mātes vienīgais dēls, un viņa bija atraitne; un liels pulks pilsētnieku bija ar viņu.


ˈO cwiluiindyoˈ chaˈcwijom wˈaa na jnaⁿnaˈ nacjooˈ tsˈiaⁿtsjo̱ˈ, na tacatyeeⁿ nacjooˈ ñˈoom na tyoñequia apóstoles ñequio profetas. Manquiiti Jesucristo cwiluiiñê tsjo̱ˈ nqui wˈaaˈñeeⁿ. 	 Kas uzcelti uz apustuļu un praviešu pamata, bet galvenais stūrakmens ir Kristus Jēzus.


Quiaˈyoˈ na xmaⁿndyoˈ ntyjeeˈyoˈ ñequio na xcweeˈ nˈomˈyoˈ na cwitaⁿˈyoˈ lueeˈyoˈ. Ticwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ñˈeⁿ Cristo ndyuaameiiⁿ cwilaˈcwanomna na xmaⁿndyoˈ. 	 Sveiciniet viens otru ar svētu skūpstu! Jūs sveicina visas Kristus draudzes.


ˈÑeeⁿ joo na jnda̱a̱ jnaⁿndye ñequio natia, nntseicwa̱ya liaa canchiiˈ naⁿˈñeeⁿ. Meiⁿ tijoom catseicanduuˈa ncueena nacjooˈ libro na chuunaˈ ncuee nnˈaⁿ na ticantycwii na cwitaˈndoˈ. Ndoˈ nncwjiˈyuuˈndyo̱ na cwiluiindyena cwentaya jo nnom Tsotya̱ya ndoˈ mati jo nda̱a̱ ángeles cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Kas uzvarēs, tas tiks tērpts baltās drānās; un es viņa vārdu neizdzēsīšu dzīvības grāmatā, bet gan apliecināšu viņa vārdu sava Tēva un Viņa eņģeļu priekšā.


Yati xeⁿ cwityeⁿ cwii tsjo̱ˈsuu xtyoˈ tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ catueeˈ nnˈaⁿ jom tsˈom ndaaluee nchiiti na nntseiquioonaˈ cwii joo nnˈaⁿ na tyoowijnda̱ya cantyja na cwilaˈyuˈ. 	 Labāk tādam būtu, ja viņam uzkārtu kaklā dzirnakmeni un iemestu jūrā, nekā viņš apgrēcina vienu no šiem mazajiem.


Ndoˈ na luaaˈ cwilˈaˈyoˈ, cwiluiˈyuuˈ na cwilajomndyoˈ na luaaˈ lˈana. Ee joona jlaˈcwjeena naⁿˈñeeⁿ ndoˈ ˈo jeˈ cwilˈaˈxcoˈyoˈ ndeiˈluaa naⁿˈñeeⁿ. 	 Patiesi jūs apliecināt, ka jūs piekrītat savu tēvu darbiem, jo tie viņus nogalināja, bet jūs ceļat tiem pieminekļus.


Tjaaˈnaⁿ cwii na cweˈ wantyˈiuuˈ waa na xocano̱o̱ⁿ ndoˈ tjaaˈnaⁿ meiⁿcwii na cweˈ ntyˈiu na xocaliu nnˈaⁿ. 	 Jo nekas nav apslēpts, kas netiks atklāts, un nekas nezināms, kas nenāks zināms.


Yocheⁿ na meindooˈ Pablo joona tsjoom Atenas seiliooˈñê na ntyˈiaaⁿˈaⁿ na chaˈwaa quiiˈ tsjoomˈñeeⁿ tooˈ ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ lˈa. 	 Kamēr Pāvils Atēnās tos gaidīja, tā gars viņā iedegās, redzēdams elkdievībai atdotu pilsētu.


Teiˈnomna chaˈwaa ndyuaaxeⁿncweˈñeeⁿ. Tquiena hasta tsjoom Pafos. Joˈ joˈ jliuna cwii tsaⁿcaluaˈ, tsˈaⁿ judío na tyochˈee na profeta juu sa̱a̱ tiyuuˈ ñˈoom tyoñequiaa. Jndyu tsaⁿˈñeeⁿ Barjesús. 	 Un tie, pārstaigājuši visu salu līdz Pafai, atrada kādu jūdu vīru, vārdā Barjēzu, burvi, viltus pravieti.


Nluena: “¿Yuu waa na maˈmo̱ⁿnaˈ na matseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na seineiⁿ Ta Jesús na nncwjeeˈnnaaⁿˈaⁿ? Ee cantyjati xjeⁿ na tja̱ nnˈaaⁿya na tyolayuˈjndyee, ñecwiixjeⁿ mˈaⁿ chaˈtsoñˈeⁿ chaˈxjeⁿ quia na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom joo joˈ.” 	 Sacīdami: Kur ir Viņa solījums un atnākšana? Jo no tā laika, kad tēvi nomira, viss paliek tā, kā bija no radīšanas sākuma.


Joo naⁿˈñeeⁿ na cwilaˈjnda̱na na quiandyoˈ na caluii ˈnaaⁿ ntjaaⁿˈyoˈ cwilˈana na luaaˈ ee lˈue nˈomna na ljoyaandye nnˈaⁿ judíos ñˈeⁿndyena sa̱a̱ xeⁿ nlaˈjomndyena cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈoomˈnaaⁿ na tueˈ Cristo, nntyjo̱ naⁿˈñeeⁿ joona. 	 Tie, kas grib patikt miesai, uzspiež jums apgraizīšanu, lai tikai netiktu vajāti Kristus krusta dēļ.


Tyenquioomˈm tsˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ mañoomˈ tjameintyjeeˈ na matseiconaˈ juu. Teicantyja, to̱ˈ na mandiˈntjom nda̱a̱na. 	 Un Viņš pieskārās tās rokai, un drudzis atstāja to; un tā uzcēlās un kalpoja viņiem.


Nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê jluena nnoom: —Jeeⁿ ˈu Ta, jeeⁿ tyeeⁿ mˈaⁿ nnˈaⁿ nacañomˈ. Ndoˈ na mawaxeˈ nda̱a̱yâ, xocanda̱a̱ nlˈuuyâ ˈñeeⁿ tyenquiuuˈ liaˈ. 	 Un Viņa mācekļi sacīja Viņam: Tu redzi, ka ļaudis spiežas pie Tevis, un Tu saki: kas man pieskārās?


ˈU Timoteo, cateixeˈ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda̱ toˈñomˈ. Tintseiñˈoomˈndyuˈ ñˈoom na cwilue nnˈaⁿ na cweˈ cwilaˈñˈeeⁿˈto ndyuee, na tileicwijndaaˈ. Meiⁿ tintseiñˈoomˈndyuˈ ñˈoom na wjaanaˈ nacjooˈ ñˈoom na mayuuˈ na cwilue nnˈaⁿ na tjacantyja na yanaˈ meiiⁿ na tiyuuˈ juunaˈ 	 Timotej, sargi tev uzticēto, izvairies no pasaulīgām, tukšām sarunām un pretrunīgajām mācībām, kas nepareizi nosauktas par zinātni!


Teincoo cwiicheⁿ xuee teiˈnomnndaˈna xˈee tsˈoom higueraˈñeeⁿ. Ntyˈiaana na jnda̱ tcaaⁿñˈeⁿnaˈ xjeⁿ quiiˈ nchˈiooˈnaˈ. 	 Un no rīta, garām iedami, tie redzēja vīģes koku nokaltušu līdz saknēm.


Nnom nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na ñecwiiñê, na tjacantyja na jndo̱ˈ tsˈoom, ñecwiitco caluiitˈmaⁿñê ncˈe Jesucristo. Amén. 	 Vienīgajam visugudrajam Dievam caur Jēzu Kristu lai ir gods un slava mūžīgi mūžos! Amen.


Ndoˈ ntˈomndyô̱ jâ tquio̱ntyjo̱o̱yâ chaˈna wenˈaaⁿ nchooˈ nqui ncˈaa ñˈeⁿ wˈaandaa chjoo, chii squia̱a̱yâ tyuaatcwii. Ndoˈ saantyjaandyô̱ tsquiˈ na tooˈ ñjom calcaa. 	 Bet citi mācekļi brauca laivā, vilkdami tīklu ar zivīm (jo tie nebija tālu no krasta, bet tikai apmēram divsimt olekšu).


Ndoˈ mañejuu xjeⁿˈñeeⁿ tyjeeˈcañoom cwii tsˈaⁿ, seicandii joona, matso: —Nnˈaⁿ na tiomˈyoˈ wˈaancjo, naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ meintyjeeˈna jeˈ. Cwitˈmo̱o̱ⁿna nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Bet kāds atnācis paziņoja viņiem: Lūk, vīri, ko jūs iemetāt cietumā, stāv dievnamā un māca ļaudis.


Yocheⁿ na mˈaaⁿya quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ, cwiluiindyo̱ chom na mañequiaa naxuee jo nda̱a̱na. 	 Kamēr es esmu pasaulē, es esmu pasaules gaisma.


Joˈ chii xeⁿ tilco tsˈiaaⁿ na tyochˈee tsˈaⁿ, waa naya na nloˈñoom cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na jnda̱ ñesˈaaⁿ. 	 Ja kāda darbs, ko tas cēlis, pastāvēs, tas saņems algu.


Tso Jesús nnom: —ˈU Simón, jnda Jonás, tˈmaⁿ waa na matioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom ˈu na luaaˈ matseiˈno̱ⁿˈ. Ee nchii cweˈ tsˈaⁿ na tˈmo̱ⁿ ñˈoommeiⁿˈ njomˈ. Nquii Tsotya̱ya na mˈaaⁿ cañoomˈluee tquiaaⁿ na matseiˈno̱ⁿˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 Bet Jēzus atbildēja un sacīja viņam: Svētīgs tu esi, Sīmani, Jonas dēls, jo miesa un asins tev to neatklāja, bet mans Tēvs, kas debesīs.


’Tjaaˈnaⁿ tsˈaⁿ na nnda̱a̱ na cweˈ nncjaaquieeˈto waaˈ tsˈaⁿ na jeeⁿ jndeii na nncwjiˈ ˈnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ xeⁿ nntseityeⁿjñeeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ quia ljoˈcheⁿ nnda̱a̱ nncwjiˈñˈeeⁿ ˈnaaⁿˈ. Maluaaˈ matseijomnaˈ ñˈeⁿndyo̱ ja quia macwjiiˈa naⁿjndii ñˈeⁿ jndyetia naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. 	 Neviens nespēj, spēcīgā namā iegājis, tā rīkus laupīt, pirms nebūs stiprais saistīts; un tad viņš tā namu izlaupīs.


Ñˈoom na mayuuˈ na tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom, cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ matseixmaⁿ cwii na jndati nchiiti na nleityañe tsˈaⁿ tsjoomnancue. Sa̱a̱ macaⁿnaˈ na caljoya tsˈoom ñequio chaˈtso na jnda̱ jnaaⁿˈaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tiešām, dievbijība kopā ar pieticību ir liels ieguvums.


Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱na: —ˈO nnˈaⁿ na tileicalaˈno̱ⁿˈyoˈ maxjeⁿ tiqueⁿˈyoˈ cwenta ndoˈ ticjooˈ nˈomˈyoˈ na nlayuˈyoˈ chaˈtso ñˈoom na tyolue profetas. 	 Tad Viņš tiem sacīja: Jūs, neprašas un sirdskūtrie, lai ticētu visam tam, ko pravieši runājuši!


’Sa̱a̱ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nluii chaˈtso nmeiⁿˈ, nntˈue nnˈaⁿ ˈo nawiˈ ndoˈ nleiˈntyjo̱na ˈo ndoˈ mati nñeˈquiana cwenta ˈo nda̱a̱ nnˈaⁿ naquiiˈ lanˈom nchˈu ndoˈ nntioomna ˈo lˈaancjo. Ndoˈ nncˈoochona ˈo jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom ñequio naⁿmaⁿnˈiaaⁿ tˈmaⁿ, cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ xueya. 	 Bet pirms visa tā viņi pacels pret jums savas rokas un vajās jūs, nododot sinagogām un cietumiem, un vedīs jūs ķēniņu un valdnieku priekšā mana vārda dēļ.


Catseitˈmaⁿ tsˈomˈ jâ natia na jnda̱ lˈaayâ chaˈxjeⁿ jâ cwilatˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿyâ nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nda̱a̱yâ. 	 Un piedod mums mūsu parādus, kā arī mēs piedodam saviem parādniekiem!


Queⁿˈyoˈ cwenta, maˈndii Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo. Taxocˈoomñê watsˈom tˈmaⁿ ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Lūk, jūsu māja tiek jums atstāta postā!


Nmeiiⁿ ncuee canchooˈwendyô̱ apóstoles na jñoom tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Najndyee Simón, na mati jndyu Pedro, jnda̱ we tyjeeⁿ Andrés, jnda̱ joˈ Jacobo ñequio tyjeeⁿ Juan ntseinda Zebedeo, 	 Bet divpadsmit apustuļu vārdi ir sekojoši: pirmais ir Sīmanis, saukts Pēteris, un viņa brālis Andrejs;


Ee meiⁿquia tsˈaⁿ na macwjiˈyuuˈñe na Jesús cwiluiiñê Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom quiiˈ tsˈom ndoˈ tseixmaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Kas apliecina, ka Jēzus ir Dieva Dēls, tanī paliek Dievs un viņš Dievā.


Ee quia na tquiaa Abraham diezmo nnom Melquisedec xjeⁿ na tjacatjomñe tsaⁿˈñeⁿ jom, meiiⁿ na tyooluiiñe Leví sa̱a̱ cantyja na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwenta, ncˈe nquii Abraham, joˈ matyˈiomnaˈ na tquiaa Leví diezmo. 	 Jo viņš vēl atradās tēva gurnos, kad Melhizedeks to satika.


Manquiiti Tyˈo̱o̱tsˈom, nqueⁿ na mañequiaaⁿ na tjaa ñomtiuu mˈaaⁿ tsˈaⁿ jo nnoom, jom queⁿño̱o̱ⁿ ˈo na canda̱a̱ˈndyoˈ. Cwañomˈm chaˈwaa espíritu ˈnaⁿˈyoˈ, ñequio añmaaⁿˈyoˈ ndoˈ seiiˈyoˈ cha caljooˈ joonaˈ na meiⁿcwii jnaⁿ tilaxmaⁿnaˈ hasta xjeⁿ na nncwjeeˈnndaˈ Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 Bet pats miera Dievs lai jūs svētī vispilnīgāk, lai jūsu gars, dvēsele un miesa pilnīgi bez vainas tiktu uzglabāti mūsu Kunga Jēzus Kristus atnākšanai!


Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ na matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseiñˈoomˈñe ñˈoom ˈnaⁿya, tijoom nntsuuñe. 	 Patiesi, patiesi es jums saku: Ja kas manus vārdus izpildīs, tas nāves mūžam neredzēs.


Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ nda̱a̱na: —Nquii tsˈaⁿ na seinˈmaⁿ ja matso no̱o̱ⁿ na catseilcwiindyo̱ tsuee ˈnaⁿya ndoˈ cjo̱ñˈo̱ⁿya juunaˈ. 	 Viņš tiem atbildēja: Kas mani izdziedināja, tas teica man: ņem savu gultu un staigā!


Ncˈe naljoˈ maˈmo̱ⁿxco Tyˈo̱o̱tsˈom cwiicheⁿ xuee na matseicajndyunaˈ xuee jeˈ. Tjacaa jndye ndyu quia joˈ ñequio ˈndyoo David seineiiⁿ ñˈoomˈm na jnda̱ teiljeii: Xuee jeˈ xeⁿ nndyeˈyoˈ jñeeⁿˈeⁿ, tilaquieˈ nˈomˈyoˈ. 	 Viņš atkal nozīmē vienu dienu, šodien, pēc tik ilga laika caur Dāvidu runādams, kā jau iepriekš sacīts: Šodien, ja jūs Viņa balsi dzirdēsiet, nenocietiniet savas sirdis!


’Cwii tsaⁿjndii quia na jnda̱ tjeiˈnaˈ jom naquiiˈ tsˈom cwii tsˈaⁿ, cweˈ manomtoom yuu na tjaaˈnaⁿ ndaa, malˈueeⁿ yuu nncwajñeeⁿ. Ndoˈ na tîcaljeiiⁿ joˈ, seitioom: “Jo̱nlcwa̱ˈnndaˈa naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ yuu na jluiiˈa.” 	 Kad nešķīstais gars atstāj cilvēku, tad tas staigā pa tuksnešainām vietām, meklēdams mieru, bet, neatradis to, tas saka: Es atgriezīšos savā mājoklī, no kura izgāju.


Ndoˈ joˈ joˈ waa cwii xuaa na cwicañjom winom na ta̱. Quia joˈ nchjeendye sondaroˈñeeⁿ cwii ˈnaⁿ na ya mawˈanaˈ winomˈñeeⁿ. Chii tioona juunaˈ nnom cwii tsˈoom hisopo, jnda̱ chii tyˈioomna juunaˈ ˈndyoo Jesús. 	 Tur bija nolikts trauks, pilns etiķa. Tad kareivji etiķī piesūcināja sūkli, uzsprauda izapa stiebrā un pacēla pie Viņa mutes.


Ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nncwja̱caño̱o̱ⁿnndaˈa tsjoomnancue ñequio ángeles cwentaaˈ Tsotya̱ya. Quia ljoˈ nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja chaˈxjeⁿ na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ nquii Tsotya̱ya. Ndoˈ nntsˈaa na nncoˈñom ticwii cwii tsˈaⁿ cantyjati na ñesˈaa, aa na ya, aa na tisˈa. 	 Jo Cilvēka Dēls nāks ar saviem eņģeļiem sava Tēva godībā, un tad Viņš atdos ikvienam pēc tā darbiem.


ˈO macwindyeˈyoˈ ñˈoom ntjeiⁿ na matseineiiⁿ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. ¿Chiuu cwilatiuuˈyoˈ ñˈeⁿñê? Ndoˈ chaˈtsondyena ñeˈcwii jlaˈjomndyena na waa jnaaⁿˈaⁿ ndoˈ tseixmaaⁿ na cueeⁿˈeⁿ. 	 Jūs dzirdējāt zaimus! Kā jums šķiet? Un tie visi Viņu notiesāja, ka Viņš esot pelnījis nāvi.


Matso Jesucristo: —Queⁿˈyoˈ cwenta, matyuaaˈ nncua̱ˈcaño̱o̱ⁿya na mˈaⁿˈyoˈ. Neiiⁿˈ tsˈaⁿ na matseicanda̱ ñˈoom na chuu librowaa cantyja chiuu cwindyonaˈ. 	 Un, lūk, es nāku drīz! Svētīgs tas, kas ievēro šīs pravietojumu grāmatas vārdus.


Na mˈaaⁿ jâ tyjeeⁿˈeⁿ. Seityeeⁿ ncˈeeⁿ lˈo̱o̱ⁿ ñequio ˈnaⁿ na chuˈtyeⁿ tsiaaˈ Pablo. Matsoom: —Luaa matso Espíritu Santo na nlˈa nnˈaⁿ judíos na mˈaⁿ Jerusalén. Malaaˈtiˈ nlaˈtyeⁿna tsˈaⁿ na ˈnaaⁿˈ ˈnaⁿwaa ndoˈ nntioona jom luee nnˈaⁿ na nchii nnˈaⁿ judíos. 	 Tas, ieradies pie mums, paņēma Pāvila jostu un, saistījis sev kājas un rokas, sacīja: To saka Svētais Gars: tā jūdi Jeruzalemē saistīs vīru, kam šī josta pieder, un nodos pagānu rokās.


cha nncua̱caño̱o̱ⁿya yuu na jnda̱ tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom no̱o̱ⁿ ndoˈ na nntoˈño̱o̱ⁿya naya na nñequiaa nqueⁿ na maˈmaaⁿ jaa cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús. 	 Es steidzos pretim mērķim Dieva augstā aicinājuma godalgai Kristū Jēzū.


Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱na: —Majndye nnˈaⁿ mˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye profeta. Sa̱a̱ macanda̱ nnˈaⁿ ndyuaaⁿˈaⁿ ñequio nnˈaaⁿˈaⁿ ñequio nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ tixocalaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. 	 Un Jēzus sacīja viņiem: Nekur pravietis nav bez cieņas, izņemot savu dzimteni, savu māju un savus radus.


Ee juu jnaⁿ teilˈueeˈñenaˈ ljeiiˈñeeⁿ na tquiuˈnnˈaⁿnaˈ ja ndoˈ tqueⁿnaˈ na nntsuundyo̱. 	 Jo grēks, izmantojot izdevību, caur likumu mani pievīla un tā nonāvēja mani.


Lqueeⁿ na tquiaa tsˈom nato, joˈ joˈ nnˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Mantyja ndyo tsaⁿjndii, macwjeeⁿˈeⁿ ñˈoomˈñeeⁿ naquiiˈ nˈomna cha tilaˈyuˈna, tiluiˈyana. 	 Bet kas ceļmalā, ir tie, kas dzird; pēc tam nāk velns un aiznes vārdu no viņu sirdīm, lai tie neticētu un netiktu pestīti.


Quia joˈ ntˈom nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ jlaˈyuˈna, jlaˈjomndyena ñequio Pablo ñˈeⁿ Silas. Mati nnˈaⁿ na nchii judíos na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye Tyˈo̱o̱tsˈom jndyendyena jlaˈyuˈna. Mati jndye yolcu na cwiluiitquiendye jlaˈyuˈna. 	 Un daži no tiem ticēja un piebiedrojās Pāvilam un Sīlam un arī liels daudzums dievbijīgo un pagānu, kā arī ne mazums dižciltīgo sieviešu.


Tîcanda̱a̱ nlˈaayâ nlalcwa̱a̱ˈâ jom na wjaⁿ Jerusalén. Joˈ chii ˈndya̱a̱to̱o̱yâ, ndoˈ lˈuuyâ: —Catsˈaa Ta Tyˈo̱o̱tsˈom yuu na lˈue tsˈoom ñˈeⁿ Pablo. 	 Nespēdami viņu pierunāt, mēs nomierinājāmies, sacīdami: Lai notiek Kunga prāts!


Cwajndii nntseiseiˈ patrom jom, jnda̱ nncjuˈ tsaⁿˈñeeⁿ jom yuu na mˈaⁿ nnˈaⁿ na cweˈ cwilˈaya na ya nnˈaⁿndye. Joˈ joˈ nntyˈioom ndoˈ nneiⁿnqueeⁿ ndeiˈnˈoom. 	 Un viņš to satrieks un dos tam kopalgu ar liekuļiem: tur būs raudāšana un zobu griešana.


Quia joˈ xuee na cwiwityeⁿ ncuee na cwicwaˈ nnˈaⁿ judíos tyooˈ na tjaa ndaaljoˈ tjaquieeˈ, mañejuu xuee na cwilaˈcwjeena canmaⁿ nchˈu, nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús taˈxˈeena nnoom, jluena: —¿Yuu lˈue tsˈomˈ na nntsaalajndaaˈndyô̱ cantyja ˈnaaⁿˈ xuee pascua, na nleiñˈoomˈ na nlquiˈ catsmaⁿ chjoo? 	 Bet pirmā neraudzētās maizes dienā, kad upurēja Lieldienu jēru, Viņa mācekļi sacīja Viņam: Kur tu vēlies, lai mēs ejam un sagatavojam Tev Lieldienu maltīti?


Chaˈna tjaqueⁿˈeⁿ cwii tsjoom chjoo, jluiˈnom qui nnˈaⁿ na cho tycu lepra, tquia tyˈemeiˈntyjeeˈna. 	 Un kādā miestā ieejot, Viņam pretim nāca desmit spitālīgi vīrieši, kas apstājās notālēm.


Mati seineiⁿ Isaías cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ Israel, tsoom: “Nnˈaⁿ na wjaawicantyjooˈ nnˈaⁿ Israel, meiiⁿ na nleijndyendyena chaˈna jndye teiˈ ˈndyoo ndaaluee, sa̱a̱ cweˈ cwantindye joona nluiˈnˈmaaⁿndyena.” 	 Bet Isajs izsaucas par Izraēli: Ja Izraēļa bērnu skaits būtu kā jūras smiltis, tad tikai atliekas tiks izglābtas.


Ndoˈ ee na manquiuuyâ na Judas maleiñˈoom tjaⁿche na ñjom sˈom na cwiwilˈueeˈndyô̱, joˈ chii ntˈomndyo̱ jâ jlaˈtiuuyâ na ñeˈcatso Jesús nnoom na catseijnaaⁿ ljoˈtindyo na macaⁿnaˈ na nleilˈueeˈndyô̱ na waa xuee, oo quiaaⁿ cwantindyo nda̱a̱ ndyeñeeⁿˈ. 	 Jo daži domāja, ka Jēzus viņam sacījis: Iepērc svētku dienām to, ko mums vajag, vai lai viņš dod kaut ko nabagiem, jo pie Jūdasa bija naudas maks.


Ndoˈ mati waa cwiicheⁿ ñˈoom na teiljeii na matsonaˈ: “Juu tsˈaⁿ na jndooˈ ˈu, xeⁿ na ñejnoomˈm, quiaaˈ na nlcwaaⁿˈaⁿ. Xeⁿ na ñecˈom ndaa, quiaaˈ ndaa na nncˈom ee na nntsaˈ na luaaˈ, nntsˈaanaˈ na jnaaⁿˈaⁿ chiuu waa na machˈeeⁿ ñˈeⁿndyuˈ.” 	 Bet ja tavs ienaidnieks ir izsalcis, paēdini viņu, ja viņš cieš slāpes, dod viņam dzert! To darīdams, tu sakrāsi uz viņa galvas kvēlojošas ogles.


Jnda̱ na seineiⁿ Jesús chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ na tyondye nnˈaⁿ, quia joˈ tjaaⁿ tsjoom Capernaum. 	 Bet Viņš, pabeidzis visus savus vārdus tautas pamācībai, iegāja Kafarnaumā.


cha xeⁿ na nntseitsaaⁿˈñenaˈ na nncjo̱, quia joˈ mantyjiˈjndaaˈndyuˈ chiuu matsa̱ˈntjomnaˈ na nncˈoomˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na laˈxmaⁿna tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ, na juu joˈ cwiluiiñenaˈ taxˈee wˈaa ñˈoom na mayuuˈ. 	 Bet ja es aizkavējos, lai tu zinātu, kā jāizturas Dieva namā, kas ir dzīvā Dieva Baznīca, patiesības balsts un pamats.


ˈO nnˈaⁿya, xeⁿ maˈndii cwiindyoˈ ˈo ñˈoom na mayuuˈ, ndoˈ cwii xˈiaaⁿˈaⁿ machˈee na calcweˈnnaaⁿˈaⁿ, 	 Mani brāļi, ja kāds no jums nomaldīsies no patiesības, un kāds viņu atgriež,


Ñecwii Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ ndoˈ ñeˈcwii mˈaaⁿ na matseiljoyaañe jom ñˈeⁿ nnˈaⁿ, manquii Jesucristo na tsˈaⁿ jom. 	 Jo viens ir Dievs un viens ir vidutājs starp Dievu un cilvēkiem, - cilvēks Jēzus Kristus,


Joˈ chii tyotseiˈnaⁿˈaⁿ chaˈtso na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ ndyuaa Egipto. Tˈoom na jndo̱ˈ tsˈoom na tyotseineiiⁿ ndoˈ na tyochˈeeⁿ. 	 Un Mozu mācīja visās ēģiptiešu gudrībās, un tas bija varens savos vārdos un darbos.


’Jeˈ taxocˈo̱o̱ⁿtya̱ tsjoomnancue, sa̱a̱ joo naⁿmˈaⁿˈ cwiljooˈndyena juunaˈ, ee ja jo̱nlcwa̱ˈa na mˈaaⁿˈ. ˈU Tsotya̱ya na ljuˈ cwiluiindyuˈ, catsaˈ cwenta naⁿmˈaⁿ na jnda̱ tquiaaˈ lˈo̱o̱ ñequio juu najndeii na matseiˈxmaⁿˈ cha nntsˈaanaˈ ñeˈcwii nlaˈxmaⁿna chaˈxjeⁿ jaa ñeˈcwii cwilaxmaaⁿya. 	 Es vairs neesmu pasaulē, bet viņi ir pasaulē, un es eju pie Tevis. Svētais Tēvs, pasargi savā vārdā viņus, kurus Tu man devi, lai viņi būtu vienoti kā mēs!


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —¿Aa maxjeⁿ mati ˈo tilaˈno̱ⁿˈyoˈ? ¿Aa tiqueⁿˈyoˈ cwenta na tjaaˈnaⁿ cwii nnom nantquie na cwicwaˈ nnˈaⁿ na juunaˈ nntsˈaanaˈ na tilˈueñe tsˈaⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Un Viņš tiem sacīja: Tā arī jūs vēl esat neprašas? Vai jūs nesaprotat, ka viss, kas no ārienes ieiet cilvēkā, nevar to apgānīt?


Ntˈomcheⁿ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tquiana sˈom na tcaⁿnaˈ ja. Sˈomˈñeeⁿ teilˈueeˈndyo̱ cha nnda̱a̱ ndiˈntjo̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Citas draudzes es esmu izmantojis, saņemdams no tām pabalstu, lai kalpotu jums.


Ndoˈ na luaaˈ waa maˈmo̱ⁿnaˈ na mayuuˈ ñˈoom na tjañoomˈ. Matso ñˈoomˈñeeⁿ: “Juu catsueˈ wjaacwaˈnnaaⁿˈaⁿ ˈnaⁿ na jnda̱ to̱o̱ⁿ. Ndoˈ catscu na jnda̱ seicanda̱a̱ˈ tsˈaⁿ, wjaalcweˈyoˈ, nntseicantyeeⁿñenndaˈyoˈ quiiˈ tsooˈ.” 	 Bet viņiem noticis, kā saka patiess sakāmvārds: Suns atgriežas pie sava vēmekļa, un mazgāta cūka atkal vārtās dubļos.


Ja ntyˈia na ljoˈ tuii, ndoˈ macwjiˈyuuˈndyo̱. Calaˈno̱ⁿˈyoˈ na mayuˈa ñˈoom matseina̱ⁿ cha mati nnda̱a̱ nlaˈyuˈyoˈ. 	 Un tas, kas to redzēja, deva liecību, un viņa liecība patiesa. Un viņš zina, ka runā patiesību, lai arī jūs ticētu.


Ee ja na jnaaⁿya caáoomˈluee nchii na jndyo̱o̱ na catsˈaa ljoˈ na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ. Sa̱a̱ jndyo̱o̱ na catsˈaaya yuu na lˈue tsˈom nqueⁿ na jñoom ja. 	 Jo es esmu nācis no debesīm ne tādēļ, lai izpildītu savu gribu, bet Tā gribu, kas mani sūtījis.


Ee naquiiˈ libro na chuu Salmos, maquiiti David tsoom: Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom tsoom nnom juu Ta na matsa̱ˈntjom ja: “Cajmaⁿˈ ntyjaaˈa ntyjaya yuu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ˈu, 	 Un pats Dāvids psalmu grāmatā saka: Kungs sacīja manam Kungam: sēdies pie manas labās rokas,


Jesús ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, ñjomndyena nato na cwiˈoona Jerusalén. Jom wjaajñeeⁿ jo nda̱a̱na. Jeeⁿ matseiñˈeeⁿˈnaˈ joona ndoˈ cwicatyuena na cwiˈoontyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ. Quia joˈ tjeiˈño̱o̱ⁿ nnˈaⁿ na canchooˈwendye, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matseineiiⁿ nda̱a̱na chiuu waa na nntjom nqueⁿ. 	 Bet viņi bija ceļā, iedami uz Jeruzalemi; un Jēzus gāja viņiem pa priekšu; un tie, iztrūkušies un baidīdamies, sekoja. Un Viņš atkal, pieaicinājis tos divpadsmit, sāka tiem runāt par to, kas Viņam notiks. (Mt.20,17; Lk.18,31)


Ee jaa nnˈaⁿ na cwilaˈyuuˈa cwilaˈjnda̱a̱ya tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ cwiñeˈquiandyo̱ na wiˈ cwitjo̱o̱ⁿya ee na mˈaaⁿya na ntyjaaˈtyeⁿ nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ nqueⁿ na wanoomˈm. Chaˈtsondye nnˈaⁿ nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿndye cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ndoˈ majndeiiticheⁿ cwiluiˈnˈmaaⁿndye joo nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿñê. 	 Jo tāpēc mēs arī pūlamies un tiekam pulgoti, ka ceram uz dzīvo Dievu, kas ir visu cilvēku, bet sevišķi ticīgo Pestītājs.


Luaa waa ñˈoomwaaˈ. Majndyendyeti nnˈaⁿ Israel tîcatoˈñoomna naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyolˈueena, macanda̱ ntˈomndye joona na tjeiiˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom toˈñoomna joˈ. Sa̱a̱ ntˈomndye joona sˈaanaˈ na quieˈ nˈomna. 	 Kā tad ir? - Pēc kā tiecās Izraēlis, to viņš nav sasniedzis, tikai izredzētie to sasniedza, bet pārējie palika apstulbināti,


Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na neiiⁿˈ cwii yuchjoo chaˈna tyochjoomˈaaⁿ, maja neiiⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Un kas uzņem tādu bērnu manā vārdā, tas uzņem mani.


Quia joˈ policíaˈñeeⁿ tyˈelacandiina naⁿmaⁿnˈiaaⁿˈñeeⁿ ñˈoommeiⁿˈ. Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ quia jndyena na Pablo ñequio Silas cwilaxmaⁿna nnˈaⁿ romanos, jeeⁿ tyuena. 	 Un paši mūs izved! Tad tiesas kalpotāji paziņoja šos vārdus pilsētas pārvaldniekiem. Un tie nobijās, dzirdēdami, ka viņi romieši.


Nnˈaⁿ na ˈoojndyee jlaˈtiaˈna jom, jluena catseicheeⁿ, sa̱a̱ jom yacheⁿ jndeii seixuaⁿ: —ˈU na cwiluiindyuˈ tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ David na jndyowicantyjooˈ, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ja. 	 Bet tie, kas gāja priekšā, norāja viņu, lai viņš ciestu klusu. Bet viņš vēl skaļāk sauca: Dāvida Dēls, apžēlojies par mani!


Ee ntyjaaˈya cwii tsˈo̱o̱ⁿ na tixonquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaa cwii na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nluiˈjnaaⁿˈndyo̱, xeⁿ nchii ñequio na tˈmaⁿya tsˈo̱o̱ⁿ nnda̱a̱ nntseina̱ⁿ nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ ndoˈ na majeˈ ndoˈ ˈiocha luaaˈ nleitquiooˈ cantyja ˈnaⁿya na tjacantyja na tˈmaⁿ cwiluiiñe Cristo, meiiⁿ na nncwando̱ˈtya̱ oo meiiⁿ na nntseicueeˈtonaˈ ja. 	 Es gaidu un ceru, ka es nekad kaunā nepalikšu, bet visā paļāvībā kā vienmēr, ta arī tagad Kristus tiks pagodināts manā miesā, vai nu man dzīvojot, vai mirstot.


Cwiicheⁿ xuee quia na mawjaⁿ, tjeiiⁿˈeⁿ we tsjo̱ˈñjeeⁿ sˈom denarios, tquiaaⁿ joonaˈ nnom tsˈaⁿ na waaˈ wˈaaˈñeeⁿ. Tsoom nnom: “Cateixˈeeˈ jom ndoˈ xeⁿ nlcaⁿtinaˈ sˈom, quia nndyo̱lcwa̱ˈa, ntseicanda̱a̱ˈndyo̱.” 	 Bet otrā dienā viņš, izvilcis divus denārijus, deva tos mājas saimniekam, sacīdams: Gādā par viņu, un, ko tu vairāk izdosi, es, kad atgriezīšos, atdošu tev.


Cantyja ˈnaaⁿ we nnom ñˈoommeiiⁿñe na xocwijndyoonaˈ meiⁿ xonquiuˈnnˈaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ, jaa cwitoˈño̱o̱ⁿya cwii na mañequiaanaˈ na tˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿya na xotseichuiiˈnaˈ ncˈe cwilaˈquitˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿya juu na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya jom. 	 Lai šinīs divās negrozāmajās lietās, kurās Dievs maldināt nevar, būtu stiprs iepriecinājums mums, kas steidzamies saņemt piedāvāto cerību.


Ee juu ñˈoom na cwilue nnˈaⁿ na cwii tsˈaⁿ manomˈ sa̱a̱ cwiicheⁿ tsˈaⁿ matyjeeñe, ñˈoom na mayuuˈ joˈ. 	 Jo še piepildās vārds, ka cits ir, kas sēj, un cits, kas pļauj.


Matsonaˈ: “Ja Claudio Lisias matseicwano̱ⁿ na xmaⁿndyuˈ ˈu ta gobiernom Félix. 	 Viņš rakstīja šāda satura vēstuli: Klaudijs Lizijs sveicina viscienīgāko zemes pārvaldnieku Fēliksu.


Jnda̱ joˈ seijndaaˈñe María, seityuaaⁿˈaⁿ tjaaⁿ. Tjaaⁿ cwii tsjoom naquiiˈ ntsjo̱ tsˈo̱ndaa Judá. 	 Bet Marija, tanīs dienās cēlusies, steigšus aizgāja kalnos, jūdu pilsētā.


Joˈ chii matsonaˈ na calajomndyo̱ xuee Pascua ñequio na xcweeˈ nˈo̱o̱ⁿya ndoˈ na mayuuˈa, na joo joˈ laˈxmaⁿnaˈ chaˈcwijom tyooˈ na tjaa ndaaljoˈ tjaquieeˈ. Nchii nlajomndyo̱ xuee Pascuaˈñeeⁿ ñequio ndaaljoˈ tquie na tseixmaⁿnaˈ na quieˈ nˈo̱o̱ⁿya ndoˈ natia na cwilˈaaya. 	 Tāpēc svinēsim svētkus ne ar veco raugu, ne ar ļaunuma un negoda raugu, bet ar skaidrības un patiesības neraudzētajām maizēm!


Sa̱a̱ tsaa tsˈaⁿ meiⁿcwii tsˈaⁿ xocanda̱a̱ nntseixiomˈ juunaˈ, ee juunaˈ matseixmaⁿnaˈ cwii natia na xonda̱a̱ ntsˈaa tsˈaⁿ xjeⁿ. 	 Bet mēli neviens cilvēks savaldīt nevar: tā ir nemitīgs ļaunums, pilna nāvīgas indes.


Tsoticheⁿ Jesús no̱o̱ⁿ: —Catseiljeiˈtiˈ ñˈoommeiiⁿ, catseicwanomˈ joonaˈ na mˈaaⁿ ángel na machˈee cwenta tmaaⁿˈ nnˈaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaⁿ tsjoom Tiatira. Catsuˈ: “Luaa ñˈoom na matseina̱ⁿ nnco̱ na cwiluiindyo̱ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. Nˈomno̱o̱ⁿ jeeⁿ xueenaˈ chaˈcwijom chom, ndoˈ ncˈa̱ caxueenaˈ chaˈcwijom sˈom wee na jnda̱ seiljuˈya tsˈaⁿ. 	 Un Tiatiras baznīcas eņģelim raksti: Tā saka Dieva Dēls, kam acis kā uguns liesma un kājas kā zelta rūda:


Juu na teitquiooˈ nda̱a̱na, jeeⁿ cwajndii seicatyˈuenaˈ hasta tso nquii Moisés: “Cwiteindyo̱ na jeeⁿ macatyˈua̱.” 	 Jā, parādība bija tik baismīga, ka Mozus izsaucās: Es esmu baiļu pārņemts un drebu! (5.Moz.9,19)


Chaˈtso nawiˈmeiⁿˈ cweˈ weˈyandyo laˈxmaⁿnaˈ. Quia nlquieˈntyjo̱ ntˈomcheⁿ nawiˈ na jaaˈti. 	 Bet tas viss tikai ciešanu sākums.


Sa̱a̱ tsaⁿˈñeeⁿ na ñeˈcwjiˈyañe cheⁿnqueⁿ taxˈeennaaⁿˈaⁿ ˈndyoo Jesús, tsoom: —¿ˈÑeeⁿ juu cwiluiiñe xˈiaya? 	 Bet viņš, gribēdams sevi attaisnot, sacīja Jēzum: Un kas tad ir mans tuvākais?


yocheⁿ na cwimeiⁿndo̱o̱ˈa na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na jnda̱ tsoom na nntsˈaaⁿ na nncwjeeˈnndaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom Jesucristo nquii na tjacantyja tˈmaⁿ cwiluiiñe na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa. 	 Gaidīdami svētīgo cerību un lielā Dieva un mūsu Pestītāja Jēzus Kristus godības atnākšanu.


Ja mˈaaⁿya cwitjo̱o̱cheⁿ na nluii chaˈtso, ndoˈ maxjeⁿ nncˈo̱o̱ⁿya quia na jnda̱ ntycwii chaˈtso. Ja mˈaaⁿya najndyee ndoˈ mˈaaⁿya na macanda̱. Cwiluiindyo̱ xˈee chaˈtso ndoˈ mati ntyjii chiuu cwintycwiinaˈ. 	 Es esmu alfa un omega, pirmais un pēdējais, sākums un beigas.


Nnˈaaⁿya na ntyˈiaaˈñe macaⁿnaˈ na cˈoom na neiiⁿˈeⁿ na matseiwendye Tyˈo̱o̱tsˈom jom. 	 Bet lai pazemīgais brālis lepojas savā paaugstināšanā,


Ndoˈ jo nnom tioˈñeeⁿ waa cwii ndaaluee na jeeⁿ caxuee chaˈna tsioo. Ndoˈ ndiocheⁿ tioˈñeeⁿ mˈaⁿ ñequiee naⁿ na taˈndoˈ na niom nˈom nda̱a̱na jo nanqueⁿˈna ndoˈ jo nda̱a̱na. 	 Un troņa priekšā it kā kristālam līdzīga stikla jūra. Troņa vidū un tronim apkārt četri dzīvnieki, pilni acīm no priekšpuses un mugurpuses.


Sa̱a̱ jom taqueeⁿ, seitiaaⁿˈaⁿ joona, tsoom: —ˈO ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ cwii nnom cwilaxmaⁿˈyoˈ. 	 Un Viņš pagriezies norāja tos, sacīdams: Jūs nezināt, kāda gara jūs esat.


Catsˈaandyuˈ cwenta cantyja ˈnaⁿˈ ndoˈ cantyja ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿˈ. Ticwinchqueⁿˈ na macheˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee xeⁿ luaaˈ nlqueⁿndyuˈ nchii macanda̱ nncuˈ nluiˈnˈmaaⁿndyuˈ mati nnˈaⁿ na cwindye ñˈoom na mañequiaaˈ. 	 Esi nomodā par sevi un par mācību, turies pie tās! Jo tu, tā darīdams, izglābsi pats sevi un tos, kas tevi klausās.


Ndoˈ mayuuˈ na tco̱o̱ˈwiˈa nnˈaⁿ naquiiˈ tsjoom Jerusalén. Jndye nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tio̱o̱ⁿya wˈaancjo ñˈoom ndyuee ntyee na cwiluiitquiendye. Ndoˈ mati seijomndyo̱ na tja̱ naⁿˈñeeⁿ. 	 To es arī darīju Jeruzalemē. Saņēmis pilnvaras no augstajiem priesteriem, es daudzus no svētajiem ieslēdzu cietumos un viņu nonāvēšanai devu savu piekrišanu.


Ñˈoomwaa calaˈno̱ⁿˈyoˈ: Xeⁿ ntyjii tsˈaⁿ cwaaⁿ nlquie naⁿcantyˈue waⁿˈaⁿ, tixocatsom meiⁿ xonquiaaⁿ na nncˈooquieˈna na nntjeiiˈna ˈnaⁿ. 	 Bet tas jums jāzina: ja nama tēvs zinātu, kurā stundā zaglis nāks, tad viņš paliktu nomodā un neļautu ielauzties savā mājā.


Profeta Elías tyotseixmaaⁿ chaˈxjeⁿ jaa nmeiiⁿ, sa̱a̱ quia na seineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na seicantyjaaˈya tsˈoom na tcaaⁿ na ticuaˈ, ndyee chu waljooˈ xcwe taticuaˈ. 	 Elijs bija mums līdzīgs cilvēks, padots ciešanām. Tas sirsnīgi lūdza Dievu, lai lietus nelītu, un nelija virs zemes trīs gadus un sešus mēnešus.


Ee ntyjii quia na tacˈo̱o̱ⁿndyo̱ ñˈeⁿndyoˈ, nlquie nnˈaⁿ naquiiˈ ntaaⁿˈyoˈ na nlaˈndaaˈna nˈomˈyoˈ na cwilayuˈyoˈ chaˈna cwitjoom canmaⁿ. Ee quia na cwiquie lowo quiiˈntaaⁿyoˈ cwilaˈcwjee lowoˈñeeⁿ jooyoˈ. 	 Es zinu, ka pēc manas aiziešanas pie jums iebruks plēsīgi vilki, kas nesaudzēs ganāmo pulku.


Jnda̱ seichuiiˈxcoˈnaˈ oˈ cantyja na tsamˈaⁿˈyoˈ, cwii na laxmaⁿˈyoˈ ncˈe na tuiindyoˈxcoˈyoˈ, cha nluiiˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom, nqueⁿ na sˈaaⁿ jaa, cha na ya ndoˈ canda̱a̱ˈ nlaˈno̱o̱ⁿˈa cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Un apģērbiet jauno, kas atjaunojas atziņā saskaņā ar viņa Radītāja attēlu,


Ndoˈ xeⁿ laaˈtiˈ matseichjoomñe Tyˈo̱o̱tsˈom ljaaˈ quiiˈ jnda̱a̱ na niomnaˈ xuee jeˈ ndoˈ ˈio cha nlconaˈ, majndeiiticheⁿ ntyjeeⁿ chiuu nlcweeˈyoˈ liaa, ˈo nnˈaⁿ na ticalaˈyuˈya nˈomˈyoˈ. 	 Ja nu lauka zāli, kas šodien ir, bet rīt to krāsnī met, Dievs tā ģērbj, cik daudz vairāk jūs, jūs mazticīgie?


Taxocˈomna na ñeˈjndoˈtina, meiⁿ na ñeˈcwetina ndaa. Taxocantyˈiaaˈti ñeˈquioomˈ nacjoona, meiⁿ na nntseicooñetinaˈ joona. 	 Tie vairs neizsalks un neizslāps; ne saule, ne cits kāds karstums tos nenomāks,


Waa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na luaa matsonaˈ: “Ja cajndati ntyjii na nncˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ nchiiti na cwiñeˈquiaˈyoˈ quiooˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ ja.” Tsoti Jesús: —Catsaˈyoˈ ndoˈ calaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ ñeˈcaˈmo̱ⁿ ñˈoomwaaˈ. Ee ja nchii na jndyo̱o̱ na nncwaⁿya nnˈaⁿ na cwilˈa na matyˈiomyanaˈ, sa̱a̱ jndyo̱o̱ na nncwaⁿya nnˈaⁿjnaⁿ na calcweˈ nˈomna. 	 Ejiet un mācieties saprast, ko tas nozīmē: Es vēlos žēlsirdību, bet ne upuri! Es neesmu nācis aicināt taisnīgos, bet gan grēciniekus.


Chaˈwaañê caxueeñê chaˈcwijom chomtsuee. Ndoˈ canchiiˈ liaⁿˈaⁿ chaˈna canchiiˈ tsaaⁿ. 	 Un viņa skats bija kā zibens un viņa drēbes baltas kā sniegs.


Tyomanom Jesús chaˈwaa tsˈo̱ndaa Galilea. Tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ naquiiˈ lanˈom ˈnaaⁿna. Tyoñequiaaⁿ ñˈoom naya cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ tyotseinˈmaaⁿ nnˈaⁿ chaˈtso nnom ntycu na wiina. 	 Un Jēzus gāja pa visu Galileju, mācīdams viņu sinagogās un sludinādams valstības evaņģēliju, un dziedinādams tautu no visām slimībām un visām sērgām.


Jeeⁿ tjaweeˈ tsˈom Jesús quia na jñeeⁿ ñˈoom ˈndyoo tsaⁿˈñeeⁿ. Tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwiˈoontyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ: —Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ Israel tyooljei cwii tsˈaⁿ na matseiyuˈya tsˈom chaˈna tsaⁿmˈaaⁿˈ. 	 To dzirdēdams, Jēzus brīnījās un sacīja tiem, kas Viņam sekoja: Patiesi es jums saku: tādu ticību Izraēlī es neesmu atradis!


Mati ¿cwaaⁿ cwiindyoˈ ˈo nnda̱a̱ nntsˈaa na nleitcooñeti cweˈ na jeeⁿ jndye matseitiuu? 	 Bet kas no jums var pie sava auguma pielikt vienu olekti?


Jnda̱ jaachˈee xuee tacocwaaˈâ. Joˈ chii teintyjeeˈ Pablo quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ. Matsoom: —ˈO re, yati xeⁿ cweˈ jndyeˈyoˈ ñˈoom na tsjo̱o̱ xjeⁿ na mˈaaⁿya Creta na tinquio̱o̱ya. Quia joˈ xocatjo̱o̱ⁿya na nmeiiⁿˈ, ndoˈ meiiⁿ canchuu xocatsuunaˈ. 	 Tā kā viņi ilgi nebija ēduši, Pāvils nostājās viņu vidū un sacīja: Vīri, jums vajadzēja mani paklausīt un neatstāt Krētu. Tad jūs izsargātos no šīm grūtībām un zaudējumiem.


Zorobabel tsotye Abiud, Abiud tsotye Eliaquim, Eliaquim tsotye Azor. 	 Zorobabels dzemdināja Abiudu; Abiuds dzemdināja Eliakimu; Eliakims dzemdināja Azoru;


Jnda̱ na tquieˈcañom nnˈaⁿ samaritanosˈñeeⁿ yuu na mˈaaⁿ Jesús, tyotaⁿna nnoom na caljooˈñê ñˈeⁿndyena, ndoˈ ljooˈñê tsjoomna we xuee. 	 Kad samarieši atnāca pie Viņa, tie lūdza Viņu palikt pie tiem, un Viņš palika tur divas dienas.


Sa̱a̱ teijndeii tyuaa yuscuˈñeeⁿ ee seintquiooñenaˈ ˈndyoonaˈ ndoˈ tˈuunaˈ jndaaˈñeeⁿ na tjuˈ catsoomjndii ñequio ˈñom. 	 Tad pūķis sadusmojās uz sievieti un izgāja cīnīties ar pārējiem viņas pēcnācējiem, kas pilda Dieva baušļus un kam ir Jēzus Kristus liecība.


Nnˈaⁿ tsjoomnancue cwilaˈjndoona ˈu, sa̱a̱ jeˈ jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na matseiˈwˈiiˈ joona. Jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nncuˈxeⁿˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, ndoˈ na nñequiaaˈ juu na cwitaˈntjom nnˈaⁿ na tyondyeˈntjom njomˈ na tyoñequia ñˈomˈ. Ndoˈ mati nñequiaaˈ na cwitaˈntjom chaˈtso ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ cwentaˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye xueˈ, meiiⁿ nnˈaⁿ na tˈmaⁿ laˈxmaⁿ, ndoˈ meiiⁿ nnˈaⁿ na titˈmaⁿ laˈxmaⁿ. Ndoˈ na nntseicanduˈ nquiee nnˈaⁿ na cwilaˈndaaˈ nˈom nnˈaⁿ na chaˈwaa tsjoomnancue. 	 Un tautas iedegās dusmās: un nāca Tava bardzība un laiks tiesāt mirušos un dot algu Taviem kalpiem, praviešiem un svētajiem, un tiem, kas Tavu vārdu bīstas, mazajiem un lielajiem, un iznīcināt tos, kas zemi veda postā.


Ndoˈ na luaaˈ seijndaaˈndyo̱, ¿aa machˈeenaˈ nquiuˈyoˈ na cweˈ na sˈaato̱ na seijndaaˈndyo̱ na luaaˈ? ¿Aa cwitjeiˈyoˈ cwenta na matsˈaa chaˈna machˈee tsˈaⁿ na mˈaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue quia matsjo̱o̱ “majoˈndyo” cwii ñˈoom sa̱a̱ nda̱nquia cwiwitquiooˈ na maˈmo̱ⁿnaˈ na “nchii joˈ”, ndoˈ xeⁿ matsjo̱o̱ na nchii joˈ cwii ñˈoom, sa̱a̱ nda̱nquia maˈmo̱ⁿnaˈ na majoˈndyo juunaˈ? 	 Bet kad es tā lēmu, vai es to darīju vieglprātīgi? Vai mani nodomi ir tikai miesīgi nodomi, tā ka pie manis ir drīz ‘jā’, drīz ‘nē’?


Tˈo̱ nnoom, matso: —Mayuuˈ Ta, meiⁿcwii tsˈaⁿ tjaljoˈ sˈaa. Matso Jesús nnom: —Meiⁿ ja ticatsˈaaya na catˈuiinaˈ ˈu. Cjaˈtoˈ, tantsaˈnndaˈ jnaⁿ. 	 Viņa sacīja: Neviens, Kungs! Tad Jēzus teica tai: Arī es tevi nepazudināšu. Ej un negrēko vairs!


Tsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê: —Tsaⁿmˈaaⁿ, maxjeⁿ Juan, tsˈaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ. Jnda̱ wandoˈxcoom joˈ chii cwiwitquiooˈ tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na machˈeeⁿ. 	 Un viņš sacīja saviem ļaudīm: Šis ir Jānis Kristītājs; viņš no miroņiem uzcēlies, un tāpēc viņā brīnumdarītāja spēks.


Ncˈe na luaaˈ waa na jnda̱ teijndaaˈ na nntyuiiˈ chaˈtso nmeiⁿˈ, matyˈiomnaˈ na cˈomˈyoˈ na ljuˈ nˈomˈyoˈ jo nnoom ndoˈ na xcweeˈ nˈomˈyoˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ jom. 	 Kad viss tas tā iznīks, kādiem tad jums jābūt svētā dzīvē un dievbijībā,


Jnda̱ na tjacjoo Jesús, tqueeⁿˈñê canchooˈwendye joona na cˈoontyjaaˈtina. Tsoom nda̱a̱na: —ˈÑeeⁿ juu tsˈaⁿ na maqueⁿ tsˈom na nlcoˈnnomnaˈ juu jo nda̱a̱ˈyoˈ, tsaⁿˈñeeⁿ matsonaˈ na cjuˈñecjeeⁿ ndoˈ candiˈntjoom nda̱a̱ chaˈtso ncˈiaaⁿˈaⁿ. 	 Un Viņš ņēma bērnu, novietoja to viņu vidū un, to apskāvis, sacīja tiem:


Quia joˈ jlacwejndoˈndyetina, ndoˈ tyolaˈneiⁿtina nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ chii tioona lueena nacjoo naⁿˈñeeⁿ ndoˈ jñoomna joo na cˈoo tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tad viņi gavēja un lūdza Dievu, un, tiem rokas uzlikuši, atlaida tos.


Tjo̱ joˈ ee jnda̱ tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom no̱o̱ⁿ na lˈue tsˈoom na cjo̱. Joˈ jlana̱a̱ⁿyâ na ñencjo̱o̱cha̱a̱ⁿyâ ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Tcuu tcuu tˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱na ñˈoom na mañequiaya nda̱a̱ nnˈaⁿ na chii judíos cha nda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿndyena. Sˈaa na ljoˈ ee ticalˈue tsˈo̱o̱ⁿ na juu tsˈiaaⁿ na jnda̱ ñesˈaa ñequio tsˈiaaⁿ na quia nntsˈaa, nleitquiooˈ na cweˈ tsiaaⁿˈndyo joonaˈ. 	 Bet es aizgāju, sekodams atklāsmei, un cēlu viņiem, bet sevišķi tiem, kas bija ievērojami, to evaņģēliju priekšā, ko es sludinu pagāniem, vai kādreiz mana skriešana nav vai nebūtu bijusi veltīga.


ˈÑeeⁿ joo na cwilatˈmaⁿ nˈomˈyoˈ jnaaⁿ, mati Tyˈo̱o̱tsˈom matseitˈmaⁿ tsˈoom jnaaⁿna. Sa̱a̱ ˈñeeⁿ joo na ticalacandyaandyoˈ cantyja ˈnaaⁿ jnaaⁿ, maxjeⁿ tyeⁿ jnda̱ tˈuii jnaaⁿna joona. 	 Kam jūs grēkus piedosiet, tiem tie būs piedoti, kam tos aizturēsiet, tiem tie būs aizturēti.


Tsoom: —Quia na maqueeⁿˈ tsˈaⁿ ˈu na catseijomndyuˈ na macoco jnaaⁿ, tincjaˈcajmaⁿˈ sula̱ nacañoomˈticheⁿ. Ee xeⁿ nntseijomnaˈ tqueeⁿˈñê cwiicheⁿ tsˈaⁿ na tˈmaⁿti cwiluiiñe, nchiiti ˈu, 	 Ja tevi kāds ieaicina kāzās, tad neieņem pirmo vietu, jo varbūt viņš ir aicinājis kādu cienīgāku par tevi,


Sa̱a̱ nntsˈaa chaˈtso na nnda̱a̱ nntsˈaa cha meiiⁿ na jnda̱ tyˈio̱ nncjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ñˈoommeiⁿˈ. 	 Bet es rūpēšos, lai jūs arī pēc manas nāves varētu bieži to pieminēt.


Sa̱a̱ ja mawajnaⁿˈa jom, ee jnaaⁿya jo nnoom, ndoˈ manquiityeeⁿ jñoom ja quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Es Viņu pazīstu, jo es esmu no Viņa, un Viņš mani sūtīja.


Tyotioona tsˈojnda̱a̱ nqueⁿna, tyotyueena na chjooˈ nˈomna. Tyolaˈxuaana, tyoluena: —Wiˈ, wiˈ matjom juu tsjoom tˈmaⁿ. Chaˈtsondyo̱ jaa na cwitaˈntjo̱o̱ⁿya ñequio lˈaandaa, juu na tyañe tsjoomˈñeeⁿ seityanaˈ jaa. Sa̱a̱ ñejomto tyuiiˈñˈeⁿnaˈ. 	 Tie kaisīja pelnus uz savām galvām un kliedza raudādami, un vaimanāja, sacīdami: Bēdas, bēdas, tā lielā pilsēta, kurā ar tās mantām kļuvuši bagāti visi tie, kam bija kuģi jūrā, jo vienā stundā tā tika izpostīta.


Mati tsoom no̱o̱ⁿ: —Joo ñˈoom na chuu librowaa cantyja chiuu cwindyonaˈ, tintseicuˈ joonaˈ na ticandye nnˈaⁿ ee ncˈe na jnda̱ teinndyooˈ xjeⁿ na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ joonaˈ. 	 Un viņš man saka: Neaizzīmogo šīs pravietojumu grāmatas vārdus, jo laiks ir tuvu!


Ee jaa nnˈaⁿ na laˈxmaaⁿya na ljuˈ nˈo̱o̱ⁿya ñecwii Tsotya̱a̱ya ñequio nquii na maqueⁿ jaa na ljuˈ nˈo̱o̱ⁿya. Ncˈe na ljoˈ tijnaaⁿˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom na nntseicajñoom jaa ntyjee nqueⁿ. 	 Jo visi ir no Viena: tas, kas svētdara un tie, kas tiek svētdarīti. Tāpēc arī Viņš nekaunējās tos saukt par brāļiem, sacīdams:


Candyo cantyja na matsa̱ˈntjomˈ. Caluii cantyja na lˈue tsˈomˈ nnom tsjoomnancue chaˈxjeⁿ na macwiluii cañoomˈluee. 	 Lai atnāk Tava valstība! Tavs prāts lai notiek kā debesīs, tā arī virs zemes!


Mañejuu xueeˈñeeⁿ tquieˈcañom nnˈaⁿ saduceos na mˈaaⁿ Jesús. Nnˈaⁿ saduceos cwilaˈyuˈtyeⁿna na xocatandoˈnndaˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. Joˈ chii jluena cwii ñˈoom nnoom: 	 Tanī dienā atnāca pie Viņa saduceji, kas māca, ka augšāmcelšanās neesot, un jautāja Viņam,


Ndoˈ juu tsaⁿsˈaˈñeeⁿ na maleiñˈoom jndyetia, tjuˈñê nacjoona. Jnaaⁿ joona. Cwajndii sˈaaⁿ hasta ˈñeeⁿ joona na ñecantseiˈndyena ndoˈ tquieeˈndyena. Jndeii jluiˈna naquiiˈ wˈaa na jleiˈnomna jom. 	 Un cilvēks, kurā bija ļaunais gars, uzbruka tiem, ņēma pār abiem virsroku un pieveica tos, tā ka tie kaili un ievainoti aizbēga no tās mājas.


Juu ñˈoom wantyˈiuuˈñeeⁿ maˈmo̱ⁿnaˈ na quia nncueˈntyjo̱ xjeⁿ nntseicanda̱a̱ˈñeñˈeⁿnaˈ, matseijndaaˈñê na chaˈtso na mˈaⁿ cañoomˈluee ñequio nnom tsjoomnancue ncˈom joo joˈ nacje ˈnaaⁿˈ Cristo. 	 Laikiem piepildoties, visu, kas debesīs un kas virs zemes, atjaunot Kristū.


Jeˈ yuuˈ nluiiˈa ljoo, nncjo̱lcwa̱ˈnndaˈa mˈaaⁿ tsotya̱ya, ndoˈ nntsjo̱o̱ nnoom: Ta, jnda̱ seitjo̱o̱ndyo̱ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ njomˈ ˈu. 	 Es celšos un iešu pie sava tēva un sacīšu viņam: tēvs, es esmu grēkojis pret debesīm un pret tevi.