Tyotseitˈmaaⁿˈñê nnˈaⁿ na cweˈ cwantindyo ndoˈ tjeiiⁿˈeⁿ nnˈaⁿ na waa najnda̱ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ. 	 Viņš varenos gāza no troņiem un paaugstināja pazemīgos.


Chaˈtso nmeiⁿˈ jnda̱ tsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nluii cha calˈaˈyoˈ cwenta. 	 Bet to jūs ievērojiet! Lūk, es esmu jums to visu iepriekš pateicis.


Jnda̱ chii jluiˈ Jesús tsjoom Betsaida ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Tyˈena njoom nchˈu ndyuaa tsjoom Cesarea Filipo. Ndoˈ xcwe na ñjomndyena nato, taxˈeeⁿ nda̱a̱na, tsoom: —¿ˈÑeeⁿ cwilue nnˈaⁿ na cwiluiindyo̱? 	 Un Jēzus un Viņa mācekļi aizgāja uz Filipa Cesarijas miestiem; un Viņš ceļā jautāja saviem mācekļiem, tiem sacīdams: Ko ļaudis saka? Kas es esmu?


Chaˈna teiljeii ñˈoom na tso Isaías: “¿ˈÑeeⁿ cwii jaa nmeiiⁿñe nnda̱a̱ nntseino̱ⁿˈ chiuu mˈaaⁿˈ tsˈom nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom? ¿Aa mˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu na jeeⁿcheⁿ jndo̱ˈ tsˈom cha na nnda̱a̱ nntseijndo̱ˈ tsˈoom? 	 Jo kas gan ir izpratis Dieva prātu, vai kas bijis Viņa padomdevējs?


Ee Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñê na matyˈiomyanaˈ, meiⁿ xocatsuuˈ tsˈoom na jnda nquiuˈyoˈ jom na ñeteijndeiˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿñê ndoˈ ndicwaⁿ cwilˈaˈyoˈ na ljoˈ. 	 Jo Dievs nav netaisnīgs. Viņš neaizmirsīs jūsu darbus un mīlestību, ko jūs parādījāt Viņa vārdā, kalpojuši un kalpodami svētajiem.


Joˈ chii meiⁿcwiindyoˈ ˈo tincˈomˈyoˈ na tilaˈñˈoomˈndyoˈ jom. Ñequio na xcweeˈ nˈomˈyoˈ cateijndeiˈyoˈ jom cha quia nlueeⁿˈeⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ quia joˈ nndyolcweeⁿˈeⁿ ñequio na neiiⁿˈeⁿ. Meiⁿndo̱ˈa jom ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 Neviens lai viņu nenievā, bet pavadiet viņu mierā, lai viņš nāk pie manis, jo es gaidu viņu kopā ar brāļiem.


Quia na jnda̱ tyˈelcweeˈ nnˈaⁿ na jñom capeitaⁿ, jliuna na jnda̱ nˈmaⁿ moso na wiiˈ. 	 Un tie, kas bija sūtīti, atgriezušies mājās, atrada slimo kalpu veselu.


Cwiicheⁿ xuee quia na jnda̱ tquiocuena sjo̱ˈñeeⁿ, tjacatjomñe cwii tmaaⁿˈ tˈmaⁿ nnˈaⁿ joona. 	 Bet notika nākošajā dienā, kad viņi nokāpa no kalna, ka daudz ļaužu satika viņus.


Ee ñequiiˈcheⁿ mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na ˈo ndoˈ jâ cwiljooˈndyo̱tya̱a̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo ndoˈ jnda̱ tqueeⁿ na cwiluiindyo̱ na ljuˈ nˈo̱o̱ⁿya. 	 Bet tas, kas stiprina mūs un jūs Kristū un kas mūs svaidīja, ir Dievs.


Waa ljeii na tjacantyja na matsa̱ˈntjomnaˈ. Luaa matsonaˈ: “Cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ xˈiaˈ chaˈxjeⁿ na jnda ntyjiˈ ñequio nncuˈ.” Xeⁿ na mayuuˈcheⁿ cwilaˈcanda̱ˈyoˈ ljeiiˈñeeⁿ, quia joˈ ya cwilˈaˈyoˈ. 	 Bet ja jūs pildāt Rakstu ķēnišķo likumu: Mīli savu tuvāko kā sevi pašu, tad jūs labi darāt.


Ndoˈ Judas, jnda̱ na toˈñoom taⁿˈ tyooˈñeeⁿ, mana tuo̱ Satanás quiiˈ tsˈoom. Ndoˈ tso Jesús nnoom: —Queⁿndyuˈ tsˈiaaⁿ na nntsaˈ. 	 Un pēc šī kumosa sātans iegāja viņā. Tad Jēzus sacīja viņam: Ko darīsi, dari drīzāk!


Ee naquiiˈ libroˈñeeⁿ teiljeii: “Tintjaaˈndyoˈ bosa ndyuee quiooˈndyo yocheⁿ na cwilˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ.” Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ teiljeii, nchii macanda̱ maˈmo̱ⁿnaˈ na cweˈ cantyja ˈnaaⁿ quiooˈndyo ñjom tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo Mozus likums saka: Neaizsien purnu kūlējam vērsim. (5.Moz.25,4) Vai Dievam rūp vērši?


Ndoˈ xeⁿ nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nntˈmo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ ñˈoom na nnteijndeiinaˈ na nntseiquieeñenaˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, maxjeⁿ nlˈaayâ. 	 Arī to mēs darīsim, ja tikai Dievs atļaus.


Laˈxmaⁿ naⁿmˈaⁿˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tsuundye ee jnda̱ ˈndyena nato na yuu. Joona cwilaˈjomndyena ñˈoom na tyoñequiaa profeta Balaam jnda Beor na tyoqueⁿ tsˈoom na nncwantjoom sˈom cantyja ˈnaaⁿˈ natia na nntsˈaaⁿ. 	 Viņi maldījās, atstādami taisno ceļu, un sekoja Balaama, Bosora dēla, ceļam, kas mīlēja netaisnības algu,


Ndoˈ Cornelio quia na jnda̱ tja ángel na seineiⁿ ñˈeⁿñê tcwaaⁿ we mosoomˈm ndoˈ cwii sondaro. Sondaroˈñeeⁿ matseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mandiˈntjoom nnom Cornelio. 	 Kad eņģelis, kas viņam to teica, aizgāja, viņš pasauca savus divus kalpus un vienu dievbijīgu kareivi no tiem, kas bija pie viņa;


Tsaˈyoˈ na ñencjoˈyoˈ xueewaaˈ, ja tjo̱o̱cheⁿ na nncjo̱ xuee. Ee tjo̱o̱cheⁿ na nntseicaˈmo̱ⁿndyo̱ na cwiluiindyo̱ nquii na macwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ. 	 Jūs ejiet šajos svētkos, bet es vēl neeju šajos svētkos, jo mans laiks vēl nav piepildījies.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, lˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na caliuˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nawiˈ na tyotseijaaˈñenaˈ nacjooyâ xjeⁿ na tyomˈaaⁿyâ ndyuaa Asia. Sˈaanaˈ na jeeⁿ jaaˈ juunaˈ hasta na ntycwii na mˈaaⁿˈ nˈo̱o̱ⁿyâ na nluiˈnˈmaaⁿndyô̱ naquiiˈ nawiˈñeeⁿ, ndoˈ na ljoˈ jlaˈtiuuyâ maxjeⁿ nntseicwjetonaˈ jâ. 	 Jo mēs negribam jūs, brāļi, atstāt neziņā par mūsu bēdām, kas mūs piemeklēja Āzijā. Pārmērīgi un pāri spēkiem mēs bijām apspiesti, tā ka pat dzīvot apnika.


Ndoˈ quiiˈntaaⁿ chaˈtso nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ cˈoom na matseitjo̱o̱naˈ juu ee nnˈaⁿ na niom ndyuaa ndoˈ niom lˈaa tyonda̱a̱na joonaˈ ndoˈ cantyjati sˈom na toˈñoomna na nda̱a̱na joonaˈ tquioñˈomna. 	 Un neviena trūcīga nebija viņu starpā, jo tie, kam bija tīrumi un nami, pārdeva tos un atnesa maksu par pārdoto,


Ndoˈ na ljoˈ njñomnnaaⁿˈaⁿ Jesucristo, tsaⁿ na nncwjiˈnˈmaaⁿñe ˈo, ee teiyo seijndaaˈñê na luaaˈ nntsˈaaⁿ. 	 Un lai Kungs dotu atspirgšanas laikus, lai sūtītu To, ko Viņš jums priekšsludinājis, Jēzu Kristu.


Sa̱a̱ meiⁿ chjoowiˈ tîcatueˈndyo̱cja̱a̱yâ̱ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ ee tilˈue nˈo̱o̱ⁿyâ na nnchuiiˈ juu ñˈoom na xcweti maˈmo̱ⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na nluiˈnˈmaaⁿñe tsˈaⁿ. 	 Mēs ne brīdi viņiem nepadevāmies un nepiekāpāmies, lai tikai evaņģēlija patiesība paliktu pie jums.


Ñˈoom na mayuuˈ, juu ñˈoom wantyˈiuuˈ mˈaaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱, jeeⁿ tˈmaⁿ tseixmaⁿnaˈ, matsonaˈ: Teitquiooˈñe Cristo tsjoomnancue na tsˈaⁿ jom, cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu teijndaaˈ na tjaa jnaⁿ tseixmaaⁿ, ntyˈiaa ángeles jom. Nda̱a̱ nnˈaⁿ jndye njoomnancue tyoñequia nnˈaⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, nnˈaⁿ chaˈwaa tsjoomnancue tyolaˈyuˈna ñˈeⁿñê, cañoomˈluee toˈñom Tyˈo̱o̱tsˈom jom. 	 Un patiesi liels ir dievbijības noslēpums. Tas ir parādījies miesīgi, apliecināts garā, eņģeļi to skatījuši, tautām tas sludināts, pasaulē ticēts, godībā uzņemts.


Meiⁿquia tsˈaⁿ na matseiljo cwii profeta na mañequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, juu naya na macandaaˈ cwii profeta, majoˈti nndaaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ meiⁿquia tsˈaⁿ na matseiljo cwii tsˈaⁿ na mˈaaⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ, ncˈe na mantyˈiaaⁿˈaⁿ na ya machˈee tsaⁿˈñeeⁿ, mañejuu naya na macandaaˈ tsˈaⁿ na ya machˈee, majoˈti nndaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Kas uzņem pravieti pravieša vārdā, saņems pravieša algu; un kas uzņem taisnīgo taisnīgā vārdā, saņems taisnīgā algu.


Ndoˈ cwintyˈuetyeⁿnquiona ˈnaaⁿ yolcu na jnda̱ ljondye na tja̱ noom. Juu xjeⁿ na cwilˈana na ljoˈ, jeeⁿ teincoo ñˈoom cwilaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha tino̱o̱ⁿ na ljoˈ cwilaˈxmaⁿna. Tˈmaⁿti lcoˈwiˈnaˈ naⁿˈñeeⁿ nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kas, izlikdamies garas lūgšanas skaitām, aprij atraitņu mājas! Šie saņems lielāku sodu.


Quia joˈ to̱ˈna na tyotaˈxˈeendyena nda̱a̱na, ˈñeeⁿ cwiindye joona na nntsˈaa na ljoˈ. 	 Un visi sāka apjautāties savstarpēji, kurš gan tas no viņiem būtu, kas to darīs?


Matsoom: —Ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee maxjeⁿ tseixmaⁿya na jndye nawiˈ catjo̱ⁿ. Nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye, ñequio ntyee na cwiluiitquiendye, ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés nncˈomna na ticueeˈ nˈomna ja. Nlaˈcueeˈna ja, sa̱a̱ xuee jnda̱ ndyee nncwaˈndo̱ˈxco̱. 	 Sacīdams: Cilvēka Dēlam vajadzēs daudz ciest, un vecākie, un augstie priesteri, un rakstu mācītāji Viņu atmetīs un nogalinās, bet trešajā dienā Viņš celsies augšām.


Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ jeeⁿ mˈaaⁿˈ nˈomna chiuu cwii ˈoomˈaⁿtina. Maquiuˈnnˈaⁿnaˈ joona na ñeˈcwityandyena, ndoˈ jeeⁿ cwilaˈqueeⁿ nˈomna na ñeˈcaleiˈchona chaˈtso nnom ˈnaⁿ. Chaˈtso nmeiⁿˈ matseicatsuunaˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈomna. Joˈ chii tileicanaⁿjndeiinaˈ na nlˈana yuu na cjaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet pasaules rūpes un bagātības, viltus un citas kārības, ieejot tanī, nomāc vārdu, un tas paliek neauglīgs.


Ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na nntandoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, ¿aa tijoom ñejlaˈnaⁿˈyoˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom? Luaa matsoom: 	 Bet vai jūs neesat lasījuši par miroņu augšāmcelšanos, ko Dievs teicis, kas jums saka:


Ee ntyjiiyaya quia na nncua̱ya na mˈaⁿˈyoˈ, jeeⁿ ya nntioˈnaaⁿñe Cristo ˈo na nñequiaya ñˈoomˈm nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Un es zinu, ka, nākdams pie jums, es nākšu Kristus evaņģēlija svētības pilnībā.


Luaa tuii, jndeii jlaˈxuaana, jluena: —¿Ljoˈ nntsaˈ ñˈeⁿndyô̱, ˈu Jesús, Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom? ¿Aa jnda̱ jndyoˈ na nlcoˈwiˈ jâ, meiiⁿ tyooweˈntyjo̱ xjeⁿ na nntuˈxeⁿndyô̱? 	 Un, lūk, viņi kliedza, sacīdami: Kas mums ar Tevi, Jēzu, Dieva Dēls? Vai Tu atnāci šeit, lai mūs pirms laika mocītu?


Tacatseixmaⁿya na nntsuˈ na jndaˈ ja. Catsaˈ cweˈ chaˈna cwii mosoˈ ja.” 	 Es vairs neesmu cienīgs saukties par tavu dēlu; pieņem mani kā vienu no saviem algādžiem!


Wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo ncˈe ñˈoom na mayuuˈ na waanaˈ quiiˈ nˈo̱o̱ⁿya na ñequiiˈcheⁿ nncˈoomnaˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 Patiesības dēļ, kas paliek mūsos un būs ar mums mūžīgi.


Tˈo̱o̱yâ nnoom lˈuuyâ: —Mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilue na ˈu Juan, tsˈaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ. Ndoˈ ntˈom cwilue Elías ˈu, ntˈom cwilue na Jeremías oo cwiicheⁿ profeta. 	 Bet viņi atbildēja: Vieni par Jāni Kristītāju, citi par Eliju, bet citi par Jeremiju vai vienu no praviešiem.


Ndoˈ mati waa cwiicheⁿ ñˈoom na matseineiⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ: Jom matseijomnaˈ chaˈcwijom cwii tsjo̱ˈ tyˈa, cwii tsjo̱ˈ na matseiquiaanaˈ nnˈaⁿ. Tquiaandyena ee tilañˈoomˈndyena ñˈoom cantyja naaⁿˈaⁿ ee luaaˈ teijnoomna. 	 Un piedauzības akmens, un apgrēcības klints tiem, kuriem vārds ir piedauzība, un tie netic. Tas viņiem arī lemts.


Tajnaⁿˈaⁿ na jndyeeˈ Pedro, joˈ na tquiaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿˈeⁿ. Meiⁿ na nntseicanaaⁿñê ˈndyootsˈa tîcatseicanaaⁿñê. Seityuaaˈtoom tjaaⁿ naquiiˈ wˈaa tjatseicañeeⁿ nnˈaⁿ cwa Pedro luaaˈ jnda̱ tyjeeˈ, macjo̱ˈ ˈndyootsˈa. 	 Un viņa, Pētera balsi pazinusi, priekā neatvēra durvis, bet ieskrēja iekšā, lai paziņotu, ka Pēteris stāv aiz durvīm.


Sa̱a̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa, tˈmo̱o̱ⁿ na jeeⁿ ya machˈeeⁿ ndoˈ na candyaˈ tsˈoom nnˈaⁿ, 	 Bet kad parādījās Dieva, mūsu Pestītāja, labsirdība un cilvēkmīlestība,


Tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na candyaˈ tsˈoom jaa ee Jnaaⁿ na ñecwiiñe jñoom juu tsjoomnancue cha nnda̱a̱ nntando̱o̱ˈa cantyja ˈnaaⁿˈ. 	 Tanī atklājas Dieva mīlestība mūsos, ka Dievs atsūtīja savu vienpiedzimušo Dēlu pasaulē, lai mēs dzīvotu caur Viņu.


Mati cwilue nnˈaⁿ: “Juu nantquie tseixmaⁿnaˈ cwentaaˈ tsiaaˈ tsˈaⁿ, ndoˈ tsiaaˈ tsˈaⁿ tseixmaⁿnaˈ cwentaa nantquie.” Ñˈoom na mayuuˈ joˈ, sa̱a̱ we nnom nmeiⁿˈ nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nndyuenaˈ. Sa̱a̱ nchii tqueeⁿ seiiˈ tsˈaⁿ na cweˈ luaaˈ nncˈoom ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, tqueeⁿ seiiˈa na laxmaⁿnaˈ cwentaaˈ nqueⁿ na matsa̱ˈntjoom, ndoˈ jom mˈaaⁿ cwentaaˈ seiiˈa. 	 Barība vēderam, un vēders barībai; bet Dievs kā vienu, tā otru iznīcinās. Miesa nav netiklībai, bet Kungam, un Kungs miesai.


Tyootsuuˈ nˈo̱o̱ⁿyâ ˈo jo nnom nquii Tsotya̱a̱ya na jeeⁿ xcweeˈ nˈomˈyoˈ na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ. Joˈ chii jndye tsˈiaaⁿ na ya cwileitquiooˈ na cwilˈaˈyoˈ. Ndoˈ jeeⁿ cwiqueⁿya nˈomˈyoˈ na cwiteiˈjndeiˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ ncˈe na wiˈ nˈomˈyoˈ joona. Ndoˈ tîcaˈndyeˈncˈuaaˈndyoˈ na wiˈ na cwitjomˈyoˈ ncˈe na ntyjaaˈ nˈomˈyoˈ Ta Jesucristo. 	 Mēs atminamies jūsu ticības darbu un pūles, un mīlestību, un izturību cerībā uz mūsu Kungu Jēzu Kristu Dieva un mūsu Tēva priekšā.


Matso Pablo: “ˈO re nnˈaⁿya, ticaljeiiya na jom tyee na cwiluiitquieñe. Ee mayuuˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na maxjeⁿ waa na jnda̱ teiljeiinaˈ matsonaˈ na tintseineiⁿ tsˈaⁿ ñˈoom na matseijnaaⁿˈnaˈ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjomˈm.” 	 Bet Pāvils sacīja: Es nezināju, ka viņš ir augstais priesteris, jo ir rakstīts: Savas tautas priekšnieku tev nebūs zaimot.


Jnda̱ chii tjañˈoom tsaⁿjndii jom xqueⁿ cwii sjo̱ nandye. Ndoˈ mantyjacheⁿ tˈmo̱ⁿ nnoom chaˈtsoti nˈiaaⁿ ntˈmaⁿ na mˈaⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue. 	 Tad velns uzveda Viņu augstā kalnā un vienā acumirklī rādīja Viņam visas pasaules valstis,


Cˈomˈyoˈ na jndo̱ˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ calˈaˈyoˈ cwenta, ee mˈaaⁿ tsaⁿjndii na jnoomˈm ˈo. Matseijomnaˈ jom chaˈcwijom catsiaⁿ liom na manom manomyoˈ na malˈueyoˈ quiooˈ na nlquiiyoˈ. 	 Esiet skaidrā prāta un nomodā, jo jūsu pretinieks velns staigā apkārt kā rūcošs lauva, meklēdams, ko aprīt.


Sa̱a̱ jeˈ matsjo̱o̱ cˈomˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ ee meiⁿcwiindyo̱ xocwja̱a̱ya macanda̱ nquii wˈaandaa nntsuunaˈ. 	 Tagad es jums atgādinu: nezaudējiet drosmi, jo neviens no jums bojā neies, tikai kuģis.


Quiiˈntaaⁿ yolcuˈñeeⁿ ñˈeⁿ tsˈaⁿ na jndyu Lidia. Jom tsˈaⁿ na jnaⁿ tsjoom Tiatira na majnda̱a̱ liaa ya, liaa colo catsiooˈ. Jom tsˈaⁿ na matseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom. Sˈaa Ta Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ tsˈoom na ya tqueeⁿ cwenta ñˈoom na tyoñeeⁿ na seineiⁿ Pablo. 	 Klausījās arī kāda sieviete, vārdā Līdija, kas godināja Dievu un bija purpura pārdevēja Tiatiras pilsētā. Kungs atvēra viņas sirdi, lai ievērotu to, ko runāja Pāvils.


ˈO manquiuˈyoˈ naquiiˈ watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos waa tio yuu na cwindyeˈntjom ntyee. Cwicwaˈna cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ, sa̱a̱ jaa xuiiˈ, cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ cantyja na jñoom Cristo tsˈoomˈnaaⁿ, juunaˈ tseixmaⁿnaˈ tio cwentaaya, ndoˈ nquiee ntyeeˈñeeⁿ, tilaˈxmaⁿna na nlcwaˈna cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Mums ir altāris; no tā ēst nav tiesības tiem, kas kalpo teltij.


Catseilcwiiˈndyuˈ nda̱a̱na na catueeˈndyecjena nnom gobiernom ñequio ntˈomcheⁿ naⁿmanˈiaaⁿ, calacanda̱a̱ˈndyena ndoˈ cˈomcˈeendyena na nlˈana yuu naya. 	 Atgādini viņiem, lai tie būtu padevīgi valdniekiem un varām, lai izpilda pavēles un būtu gatavi katram labam darbam.


Quia joˈ Jesús tyˈoom na wiˈ tsˈoom joona. Tyeⁿnquioomˈm luaˈnda̱a̱na. Mañoomˈ teitquioona. Tyˈentyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ. 	 Bet Jēzum kļuva to žēl. Viņš pieskārās to acīm; un tūdaļ tie redzēja un sekoja Viņam.


ˈO nchii taⁿˈyoˈ na nndyaañe nquii na cwiluiiñe na ljuˈ tsˈom ndoˈ na tyochˈee yuu na matyˈiomyanaˈ. ˈO taⁿˈyoˈyoˈ na nndyaañe tsˈaⁿ na ñeseicwjee nnˈaⁿ. 	 Svēto un Taisnīgo jūs noliedzāt un lūdzāt, lai jums dod slepkavu.


Cwitana cwii luantsa xco jo nnom tio na wacatyeeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ jo nda̱a̱ ñequiee naⁿ na tandoˈ, ndoˈ jo nda̱a̱ ntquiuu nchooˈ ñequiee nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye. Ndoˈ tjaa ˈñeeⁿ juu na nnda̱a̱ nntseiˈnaaⁿˈ luantsaˈñeeⁿ, macanda̱ nquiee nnˈaⁿ na cwii siaⁿnto waljooˈ wenˈaaⁿ nchooˈ ñequiee meiⁿndye. Ee quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue, macanda̱ joona na jnda̱ tjeiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un tie dziedāja it kā jaunu dziesmu troņa priekšā un četru dzīvnieku, un sentēvu priekšā; un neviens nevarēja to dziesmu dziedāt, kā vien tie simts četrdesmit tūkstoši, kas no zemes atpirkti.


Jnda̱ wjaawindyooˈ na nntuˈxeⁿndyoˈ. Ee ˈo laˈxmaⁿˈyoˈ chaˈcwijom lqueeⁿ na ndicwaⁿ cwajndii. Luaa tsˈiaaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ lqueeⁿ. Matseicueeñe tsˈaⁿ lqueeⁿ trigo, cha ya ya nljuˈnaˈ. Quia na jnda̱ ljuˈya lqueeⁿˈñeeⁿ, mana nntseiweeⁿ joonaˈ tsˈom tsa̱ˈ. Sa̱a̱ lqueeⁿ lueˈ ñˈeⁿ toˈ njñoom chom joˈ. Maluaaˈ matseijomnaˈ na machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom. Nnˈaⁿ na ya cwilˈa macoˈñoom joona sa̱a̱ nnˈaⁿ na tisˈa cwilˈa, nntseicoom joona ñequio chom na tijoom canduuˈ. 	 Tā vēteklis ir Viņa rokā; un Viņš iztīrīs savu klonu, un kviešus Viņš sakrās savā klētī, bet pelavas sadedzinās neizdzēšamā ugunī.


Cweˈ ncˈe ñˈoomwaaˈ, jlue nnˈaⁿ judíos: —¿Aa nntsˈaacheⁿnaˈ na nntseicueeˈñe cheⁿnqueⁿ, na matsoom yuu na mawjaⁿ jaa xocanda̱a̱ nntsquieˈcaño̱o̱ⁿya? 	 Tad jūdi teica: Vai Viņš sevi nonāvēs, ka Viņš sacīja: Kur es eju, tur jūs nevarat nākt?


Jnda̱ chii tjañˈoom tsaⁿjndii Jesús cwii sjo̱ nandye. Joˈ joˈ tˈmo̱o̱ⁿ nnom chaˈtsoti nˈiaaⁿ tˈmaⁿ na mˈaⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue, ñequio na tˈmaⁿ matseitˈmaaⁿˈñenaˈ joo. 	 Atkal velns ņēma Viņu līdz ļoti augstā kalnā un rādīja Viņam visas pasaules valstis un to godību,


’Quia na nncˈoocho nnˈaⁿ ˈo jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwituˈxeⁿ ñˈoom naquiiˈ lanˈom nchˈu, oo jo nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ, xjeⁿˈñeeⁿ tincˈomˈyoˈ ñˈomtiuu cwaaⁿ ñˈoom nlaˈlcweˈyoˈ 	 Bet kad viņi vedīs jūs sinagogās un iestāžu, un valdības priekšā, nerūpējieties par to, ko jūs atbildēsiet vai ko teiksiet!


Sa̱a̱ Pedro yacheⁿ jndeiiˈ ñˈoom tˈo̱o̱ⁿ: —Meiiⁿ cˈio̱ ñˈeⁿndyuˈ, sa̱a̱ tijoom cwjiˈndyo̱ cantyja ˈnaⁿˈ. Ndoˈ chaˈtso ncˈiaaⁿˈaⁿ majoˈti jluena. 	 Bet viņš runāja tālāk: Un ja man būtu līdz ar Tevi jāmirst, es Tevi nenoliegšu. Tāpat arī visi runāja.


Ndoˈ manquiityeeⁿ tquiaaⁿ na ntˈom nnˈaⁿ cwiluiindye apóstoles. Ntˈom cwiluiindye nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ cha calaˈyuˈ nnˈaⁿ. Ntˈom cwiluiindye na cwiñeˈquia ñˈoom xco na ya cantyja na nluiˈnˈmaaⁿñe tsˈaⁿ, ndoˈ ntˈom cwiluiindye na cwiteiˈxˈee ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ndoˈ ntˈomcheⁿ cwitoˈñoom na ˈnaaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ ncˈiaa. 	 Un Viņš iecēla citus par apustuļiem, citus par praviešiem, citus par evaņģēlistiem, bet citus par ganiem un mācītājiem,


’Joˈ chii cantyja na jndo̱ˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ na tsoom: “Quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ njño̱o̱ⁿya profetas ñequio apóstoles. Ntˈomndye joona nlaˈcwjee nnˈaⁿ, ndoˈ ntˈomcheⁿ nleiˈntyjo̱na.” 	 Tāpēc arī Dieva gudrība sacīja: Es sūtīšu viņiem praviešus un apustuļus; un no tiem viņi dažus nogalinās un vajās,


Sa̱a̱ joo naya ˈnaⁿˈyoˈ na quitˈmaⁿ nˈomˈyoˈ calatjomˈyoˈ joonaˈ jo nandye cañoomˈluee yuu na xocwaˈ cantyˈua, meiⁿ na nlquii chˈmeiⁿ ndoˈ meiⁿ na nncˈooquieˈ naⁿcantyˈue na nntjeiiˈ joonaˈ. 	 Bet krājiet mantu debesīs, kur nedz rūsa, nedz kodes bojā un kur zagļi neizrok un nezog!


Chaˈtsoti na cwilˈaˈyoˈ, caluiinaˈ ñequio na xcweeˈya nˈomˈyoˈ, chaˈcwijom nnom nquii Ta Jesús cwindyeˈntjomˈyoˈ, nchii cweˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Visu, ko jūs darāt, dariet no sirds it kā Dievam, bet ne cilvēkiem,


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. Juu maná na tquiaa Moisés nchii cwiluiiñenaˈ tyooˈ na jnaⁿ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ nquii Tsotya̱ya mañequiaaⁿ juu na mayuuˈ na jnaⁿ na mˈaaⁿ cañoomˈluee na matseijomnaˈ juu chaˈna tyooˈ. 	 Tad Jēzus tiem sacīja: Patiesi, patiesi es jums saku: ne Mozus jums deva maizi no debesīm, bet mans Tēvs dod jums patieso debessmaizi.


ñˈeⁿ Mateo ñequio Tomás, ñˈeⁿ Jacobo jnda Alfeo, ndoˈ ñˈeⁿ Simón na cwiluena cananista, 	 Mateju un Tomu, Jēkabu, Alfeja dēlu, un Sīmani, kas saukts Centīgais,


Cweˈ ncˈe joˈ tyolˈuee nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ na catˈuiinaˈ Jesús. Tyojooˈ nˈomna na nlaˈcueeˈna jom, ee tyochˈeeⁿ tsˈiaaⁿmeiⁿˈ meiiⁿ xuee na cwitaˈjndyeena. 	 Tāpēc jūdi vajāja Jēzu, ka Viņš to darīja sabatā.


Ee mantyjiiya na ñequiiˈcheⁿ mandiˈ ñˈoom na matseina̱ⁿya njomˈ. Sa̱a̱ cweˈ ncˈe nnˈaⁿ na jndyendye na mˈaⁿna na cañomya joˈ chii tsjo̱o̱ya ñˈoomwaaˈ cha calaˈyuˈna na ˈu jñomˈ ja. 	 Es gan zināju, ka Tu mani vienmēr uzklausi; bet apkārtstāvošās tautas dēļ es sacīju, lai viņi ticētu, ka Tu mani esi sūtījis.


Sa̱a̱ teijndeii Ta Jesús ja, tquiaaⁿ najndo̱ cha na jo nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ jnda̱ tquiaya ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom añmaaⁿ nnˈaⁿ. Laaˈtiˈ waa na seicandyaañe Ta Jesús ja nawiˈ na mawaa xjeⁿna nntˈuiityeⁿnaˈ ja, 	 Bet Kungs stāvēja man klāt un stiprināja mani, lai mana sludināšana būtu pilnīga, lai visas tautas to dzirdētu. Un es tiktu atbrīvots no lauvas rīkles.


Nmeiⁿˈ matseijomnaˈ chaˈna machˈee cwii tsˈaⁿ na wjaa cwii ndyuaa na tquia. Cwii tjo̱o̱cheⁿ na nnaaⁿ waⁿˈaⁿ, nntyˈioom tsˈiaaⁿ mosoomˈm, cwii cwii nnom tsˈiaaⁿ na cwii cwiindyena. Ndoˈ nntsa̱ˈntjoom tsˈaⁿ na machˈee cwenta ˈndyootsˈa na ñeˈquiiˈcheⁿ catsˈaa cwenta. 	 Tas ir tā: cilvēks, aizceļodams tālumā, atstāja savu namu un deva saviem kalpiem varu pār katru darbu, un durvju sargam pavēlēja būt nomodā.


Cweˈ ncˈe joˈ yati xeⁿ ˈu seiweˈ sˈom ˈnaⁿya wˈaa banco yuu na cwileiweya sˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ, quia joˈ toˈño̱ⁿ sˈom ˈnaⁿya ñequio tsˈiaaⁿnnomnaˈ quia na tyja̱.” 	 Taču tev vajadzēja dot manu naudu naudas mainītājiem, lai es pārnācis saņemtu savu mantu ar augļiem.


Ndoˈ majoˈti quia na cwintyˈiaˈyoˈ na cwiluii chaˈtso nmeiⁿˈ na jnda̱ tsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, quia joˈ calaˈno̱ⁿˈyoˈ na jnda̱ teindyooˈ mˈaaⁿnaˈ. Manncwja̱caño̱o̱ⁿnndaˈa. 	 Tā arī jūs: kad visu to redzēsiet, ziniet: Viņš ir tuvu durvīs!


Quia joˈ Simón Pedro tjeiˈñoomñê xjo na maleiñˈoom. Seiquieeˈñê tsˈaⁿ na jndyu Malco. Tyjeeⁿ tsuaˈqui tsaⁿˈñeeⁿ ntyjaya. Juu tsaⁿˈñeeⁿ mosooˈ tyee na cwiluiitquieñe. 	 Tad Sīmanis Pēteris, kam bija zobens, izvilka to un cirta augstā priestera kalpam, un nocirta viņam labo ausi. Bet kalpa vārds bija Malhuss.


Tjoomˈ cˈomˈyoˈ ñˈeⁿ ncˈiaaˈyoˈ. Tincˈomˈyoˈ na sˈandyoˈ ndoˈ lcundyoˈ. Catsañˈoomndyoˈ ñequio nnˈaⁿ na ntyˈiaandye, tintsˈaanaˈ nquiuˈyoˈ na cweˈ ˈo jndo̱ˈti nˈomˈyoˈ. 	 Esiet savstarpēji vienprātīgi! Neesiet augstprātīgi, bet pazemojieties ar pazemīgajiem! Neesiet pārgudri paši sevī!


Sa̱a̱ tsˈaⁿ na ˈnaaⁿˈ tyuaa jñomnnaaⁿˈaⁿ cwiicheⁿ mosoomˈm, tsaⁿˈñeeⁿ jlaˈcueeˈna jom. Ndoˈ malaaˈtiˈ lˈana ñequio jndye ntˈomcheⁿ mosoomˈm na jñoom. Tjaaˈna ntˈom naⁿˈñeeⁿ ndoˈ ntˈom jlaˈcwjeena. 	 Un viņš atkal sūtīja citu; un tie to nonāvēja, un vēl citus, no kuriem dažus sita, bet citus nogalināja.


Ndoˈ quia xcwe na matseiˈneiⁿˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom xeⁿ waa na machˈeenaˈ ˈu ñˈeⁿ xˈiaˈ, catseitˈmaⁿ tsˈomˈ jom, cha mati Tsotyeˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee, nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈoom ˈu jnaⁿˈ na waa. 	 Un piedodiet, kad jūs stāvat, Dievu lūgdami, ja jums kas ir pret citu, lai arī jūsu Tēvs, kas ir debesīs, piedotu jums jūsu grēkus.


Sa̱a̱ ticalaˈtiuuˈyoˈ na mannco̱tya̱ nntsjo̱o̱ jnaⁿˈyoˈ nnom Tsotya̱. Mˈaaⁿ cwiicheⁿ na mañequiaa jnaⁿˈyoˈ, manquiiti Moisés, tsaⁿ na jeeⁿ cwicantyjaaˈ nˈomˈyoˈ. 	 Nedomājiet, ka es jūs apsūdzēšu Tēvam. Ir kas jūs apsūdz - Mozus, uz ko jūs cerat.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, xeⁿ cwilaˈtjo̱o̱ndyena meiⁿ tiñeˈcaˈndyena na ljoˈ cwilˈana, catseitiaˈ joona jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ chaˈ catseicatyˈuenaˈ joona. 	 Tos, kas grēko, norāj visu klātbūtnē, lai arī citi bītos!


Macuˈxeeⁿ nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ na matyˈiomyanaˈ ndoˈ ñequio ñˈoom na mayuuˈ. Ee jnda̱ tuˈxeeⁿ juu sculjaaˈ na jndye ñˈoom niom cantyja ˈnaaⁿˈ, tsaⁿ na seiˈndaaˈ nnˈaⁿ tsjoomnancue na cweˈ tyomˈaⁿyana ñˈeⁿñe. Ee jnaaⁿˈ juu na tja̱ nnˈaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyondyeˈntjom nnoom, joˈ chii sˈaaⁿ na tioomñe tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Jo patiesas un taisnīgas ir Viņa tiesas, kas notiesāja lielo netikli, kura samaitāja zemi savā netiklībā. Un Viņš atrieba savu kalpu asinis, kas bija pie tās rokām.


Ñˈoom na mayuuˈ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, jndye yolcu na jnda̱ ljondye tyomˈaⁿ ndyuaa Israel joo ncuee na ñetˈoom Elías. Ncueeˈñeeⁿ ndyee chu waljooˈ xcwe tîcuaˈ, ndoˈ teijndoˈ chaˈwaa ndyuaaˈñeeⁿ. 	 Es jums saku patiesību: daudz atraitņu bija Izraēlī Elija laikā, kad debesis bija slēgtas trīs gadus un sešus mēnešus, tā ka visā zemē valdīja liels bads,


’Quia na jnda̱ teinom wenˈaaⁿ ntyu na mˈaaⁿ joˈ joˈ seijomnaˈ na mˈaaⁿ cwii joo quiiˈ jnda̱a̱ na nndyooˈ sjo̱ Sinaí ndoˈ teitquiooˈñe cwii ángel nnoom naquiiˈ ntsaachom na cwico tsaˈ tsˈo̱o̱ nˈioom. 	 Kad četrdesmit gadu bija pagājis, Sinaja kalna tuksnesī viņam parādījās eņģelis degošā ērkšķu krūma liesmā.


Sa̱a̱ meiiⁿ na luaaˈ, manquiuu jndaaˈndyo̱ na tjaaˈnaⁿ tsˈaⁿ na nlqueⁿnaˈ jom na tjaa jnaⁿ cotseixmaaⁿ ncˈe na matseicaña̱a̱ⁿ ñˈoom na matsa̱ˈntjomnaˈ na tqueⁿ Moisés, ñequiiˈcheⁿ ncˈe na matseiyuˈ ñˈeⁿ Cristo, joˈ na nluiˈnˈmaaⁿñe. Ee cha na nlqueⁿnaˈ tsˈaⁿ na mˈaaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, macaⁿnaˈ na catseiyuˈya tsˈom, ee tjaa meiiⁿcwii tsˈaⁿ na nlqueⁿnaˈ jom na tjaa jnaⁿ cotseixmaaⁿ ncˈe na matseicaña̱a̱ⁿ chiuu tˈmaⁿ ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ na tqueⁿ Moisés. 	 Un mēs zinām, ka likuma darbi cilvēku neattaisno, ja viņš netic uz Jēzu Kristu, bet mēs ticam uz Kristu Jēzu, lai ticībā uz Kristu mēs kļūtu taisnīgi, bet ne no likuma darbiem, jo likuma darbu dēļ neviens cilvēks nekļūst taisnīgs.


Ee tsjom jeˈ naquiiˈ tsjoomˈ David tuiiñe cwii tsˈaⁿ na nncwjiˈnˈmaaⁿñe ˈo. Majuu Cristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom. 	 Jo jums šodien Dāvida pilsētā piedzimis Pestītājs, kas ir Kristus Kungs.


ˈO ntseindaaya, matseiljeiya ñˈoomwaañe nda̱a̱ˈyoˈ ncˈe jnda̱ seitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaⁿˈyoˈ cweˈ ee Jesucristo. 	 Es rakstu jums, bērniņi, jo grēki jums viņa vārda dēļ tiek piedoti.


jom matseisˈaañê sa̱a̱ meiⁿchjoo ticatseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ, cweˈ jndyeto matseineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na nquiu nnˈaⁿ judíos ndoˈ matseintjaˈñê ñˈeⁿ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿ nˈoomˈñeeⁿ. Joˈ na cwinaⁿnaˈ na cwilaˈta̱a̱ˈ nˈom nnˈaⁿ ncˈiaana, ndoˈ mˈaⁿna na jndoondye ntyjeena, cwilaˈjnaaⁿˈndyena, ndoˈ tiya mˈaaⁿˈ nˈomna cantyja ˈnaaⁿ ncˈiaana, 	 Tas ir uzpūtīgs, nekā nezina, bet sirgst ar prātošanas un ķildošanās sērgu, no kā ceļas skaudība, ķildas, zaimi, ļaunas aizdomas.


Jnda̱ joˈ toˈñoom cwii waso, jnda̱ chii tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tsoom nda̱a̱na: —Catoˈñoomˈyoˈ wasowaa, caluiˈ cjaanaˈ cwii ndoˈ cwiindyoˈ, cweˈyoˈ. 	 Un Viņš, biķeri paņēmis, pateicās un sacīja: Ņemiet un daliet savā starpā!


ee na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ, nnˈaⁿ na tyoolaˈyuˈ nlaˈtˈmaaⁿˈndyena ˈo meiⁿ xotseitjo̱o̱naˈ ˈnaⁿ na nleilˈueeˈndyoˈ. 	 Izturieties godīgi arī pret tiem, kas ārpusē un neiekārojiet nekā sveša!


Toˈñoom ndoˈ tcwaaⁿˈaⁿ ñequio na jndooˈna. 	 Un kad Viņš to klātbūtnē bija ēdis, paņēmis atlikušo, viņš deva tiem.


Cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ, catseiˈno̱ⁿˈ na tjaaˈnaⁿ yuu cowañoomˈnaˈ ˈu, ntsˈo̱o̱naˈ ˈñeeⁿ cwiluiindyuˈ, macoˈwiˈndyuˈ cheⁿnncuˈ quia na jeeⁿ matsuˈ na ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ jeeⁿ tiannˈaⁿndye ndoˈ majoˈto ljoˈ na cwilˈana macheˈ ˈu. 	 Tāpēc neviens cilvēks, kas tiesā, nepaliek bez vainas, jo, citu tiesādams, tu notiesā pats sevi, jo tu dari to, ko tu nosodi.


’Nntyˈiaˈyoˈ na nndyocwjeˈcañoom ntiaˈ ndoˈ nleicˈuaa ñˈoom na cwiluii ntiaˈ cwiicheⁿ ntyja, sa̱a̱ tiñeˈquiandyoˈ na nlacatyuendyoˈ, ee maxjeⁿ jndeiˈnaˈ na nmeiⁿˈ nncwinomjndyee. Sa̱a̱ tyooweˈntyjo̱ xjeⁿ na nntycwiiñˈeⁿ. 	 Bet kad jūs dzirdēsiet par kariem un karu nostāstus, nebīstieties, jo tam ir jānotiek, bet vēl nav gals.


Jnaⁿnaˈ tuaˈ, tyjeeˈ jndaa, tioo jndye jndeii, teicaljoonaˈ wˈaaˈñeeⁿ, sa̱a̱ tiquioonaˈ ee na tˈuiityeⁿnaˈ nacjooˈ tsjo̱ˈñeeⁿ. 	 Un lija lietus, un nāca plūdi, un pūta vēji, un gāzās pār šo māju, bet tā nesagruva, jo tā bija celta uz klints.


’ˈO nnˈaⁿ na cwiweˈjndoˈyoˈ jeˈ, mañequiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ ee quia nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈcwijom na jnda̱ tjacjoˈyoˈ. ’ˈO nnˈaⁿ na cwityueeˈyoˈ jeˈ, mañequiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ ee macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na chjooˈ nˈomˈyoˈ. 	 Svētīgi, kas tagad ciešat izsalkumu, jo jūs tiksiet paēdināti. Svētīgi, kas tagad raudat, jo jūs smiesieties.


Quia na tyˈequieˈna joˈ joˈ, taticaliuna seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ Ta Jesús. 	 Un viņas gāja iekšā, bet Kunga Jēzus miesas neatrada.


ˈO nnˈaⁿya, tintioˈñˈoomˈyoˈ ntyjeeˈyoˈ. Ee tsˈaⁿ na nntioˈñˈoom oo matseijndaaˈñe jnaaⁿˈ xˈiaaˈ, wjaⁿ nacjooˈ ljoˈ na maˈmo̱ⁿ ljeii, ndoˈ matseijndaaˈñe ljoˈ tisˈa matseixmaⁿ ljeii. Ee xeⁿ na ˈu matseijndaaˈndyuˈ na tijoˈndyo ljoˈ matso ljeii quia joˈ machˈeenaˈ na ˈu cwiluiindyuˈ tsˈaⁿ na matseijndaaˈñe ljoˈ tijoˈndyo matseineiⁿ ljeii, nchii cwiluiindyuˈ tsˈaⁿ na matseicanda̱a̱ˈñe ljoˈ na matsonaˈ. 	 Neaprunājiet, brāļi, cits citu! Kas savu brāli aprunā vai savu brāli tiesā, tas aprunā likumu un tiesā likumu. Bet ja tu likumu tiesā, tad tu neesi likuma pildītājs, bet tiesātājs.


Ndoˈ Pedro, jeeⁿ seijaaˈñe tsaⁿtsjom nacjoomˈm ñequio nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê sa̱a̱ jnda̱a̱ lˈana na tîcandana. Joˈ chii ntyˈiaana nacaxuee na matseixmaⁿ Jesús ndoˈ ntyˈiaa nda̱a̱na we naⁿnomˈñeeⁿ na teitquiooˈndye ñˈeⁿñê. 	 Bet Pēteris un tie, kas atradās pie Viņa, bija miega nomākti; un uzmodušies tie redzēja Viņa godību un divus vīrus, stāvot pie Viņa.


Ncˈe na luaaˈ, quia na nncua̱caño̱o̱ⁿya ˈo, quia joˈ ncwaⁿya jom na machˈeeⁿ na luaaˈ na matseineiiⁿ ñˈoom cantu nacjooyâ. Ndoˈ nchii macanda̱ nmeiⁿˈ machˈeeⁿ, mati nnˈaⁿ na cwiˈoonquia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, tiñeˈcoñoom joona, ndoˈ nnˈaⁿ na ñeˈcalaˈljo naⁿˈñeeⁿ, macwjeeⁿˈeⁿ joona quiiˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Tāpēc, ja es nākšu, atgādināšu viņa darbus, kādus viņš dara, ļaunprātīgi mūs aprunādams; un ar to viņam vēl nepietiek: viņš pats neuzņem brāļus un aizliedz to darīt tiem, kas tos grib uzņemt, un izstumj tos no draudzes.


Jndye tyˈoo tyolˈana nda̱a̱yâ na nntaˈncueeyâ na nlaˈjomndyena na nnteijndeiina nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ Jerusalén. 	 Mūs pierunādami, viņi ļoti lūdza mūsu atļauju piedalīties svēto pabalstīšanā.


Nioom tcondye nnˈaⁿ ncˈe na jeeⁿ jmeiⁿˈ ñeˈquioomˈ. Sa̱a̱ tîcalcweˈ nˈomna, meiⁿ tîcalaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Yacheⁿ tyotjeiiˈna ñˈoom ntjeiⁿ na wiˈnaˈ nacjooˈ xueeˈ nqueⁿ na waa najneiⁿ na tjoomˈm chaˈtso nawiˈñeeⁿ nacjoona. 	 Un cilvēki dega lielā karstumā; un tie zaimoja Dieva vārdu, kam vara pār šīm mocībām, bet negandarīja, lai dotu Viņam godu.


Ee tsˈaⁿ na ticˈoomˈ tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ nnˈaaⁿˈ na tjawitquio̱o̱ˈ, majndeiiticheⁿ nnˈaaⁿˈ nquii, tsaⁿˈñeeⁿ macwjiˈñê na matseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na ljoˈ machˈeeⁿ wiˈñetyeeⁿ nchiiti tsˈaⁿ na tyootseiyuˈ. 	 Bet ja kāds nerūpējas par savējiem, sevišķi par mājiniekiem, tas noliedz ticību un ir ļaunāks par neticīgo.


Matsoom: —ˈO ta ñequio ˈo re nnˈaⁿya, candyeˈyoˈ nntseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 Brāļi un tēvi, uzklausiet tagad aizstāvēšanos, kādu es jums teikšu!


Ñˈoom na tqueⁿ Moisés jndye nnom tyoqueⁿnaˈ xjeⁿ nnˈaⁿ. Sa̱a̱ cantyja na tueˈ Cristo seintycwiinaˈ najndeii na tyotseixmaⁿ ñˈoomˈñeeⁿ. Sˈaaⁿ na ntycwii joˈ cha we ntmaaⁿˈndyo̱ nncwilˈueeˈñê na nntsˈaaⁿ cwii tmaaⁿˈ xco na tjoomˈ mˈaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Laaˈtiˈ waa na seintycweeⁿ na ticueeˈ nˈom nnˈaⁿ cwii cwii tmaaⁿˈ ncˈiaana. 	 Viņš nodibināja mieru, atceldams likumu ar saviem priekšrakstiem un nosacījumiem, pārveidodams sevī divus vienā jaunā cilvēkā.


Tjaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ watsˈom ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tcaaⁿ tyooˈ nnom Abiatar tyee na cwiluiitquieñe. Jnaaⁿˈaⁿ ntyooˈñeeⁿ. Tcwaaⁿˈaⁿ joonaˈ ndoˈ mati tquiaaⁿ na tcwaˈ nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê. Ndoˈ ntyooˈñeeⁿ na jnda̱ tquia nnˈaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ticwanaaⁿ na nlcwaˈ meiⁿnquia tsˈaⁿ, macanda̱ ntyee wanaaⁿ na nlcwaˈna juunaˈ. 	 Kā viņš augstā priestera Abiatara laikā iegāja dievnamā un ēda upura maizi, kuru nevienam nenācās ēst, kā vien priesteriem; un viņš deva tiem, kas ar viņu bija.


Cwee yuscuˈñeeⁿ liaa colo catsiooˈ ñˈeⁿ colo wee, ndoˈ tycwiˈñê ñequio sˈomcajaⁿ, ñequio jndye nnom ljo̱ˈ ñˈeⁿ ta̱ˈ na jeeⁿ jnda. Ndiiˈ waso na tuii ñˈeⁿ sˈomcajaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ. Wasoˈñeeⁿ tooˈcheⁿ ñjom na cwajndii na matseijomnaˈ natia na machˈeeⁿ na matseintjeiiⁿ nnˈaⁿ. 	 Un sieviete bij tērpta purpurā un sarkanās drēbēs, greznojusies zeltā, dārgiem akmeņiem un pērlēm, un tai rokā bija zelta kauss, pilns negantību un viņas netiklības netīrumu.


Jnda̱ chii tˈmaaⁿ joona na mawjaⁿ. Tsoom nda̱a̱na: —Jndeiˈnaˈ na jo̱ Jerusalén na manndyooˈ na nncueeˈ xuee sa̱a̱ xeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom lˈue tsˈoom nndyo̱nndaˈa na mˈaⁿˈyoˈ. Jnda̱ joˈ jlueeⁿˈeⁿ Éfeso ñˈeⁿ wˈaandaa. 	 Bet atvadīdamies viņš teica: Ja tāds būs Dieva prāts, es atkal atgriezīšos pie jums. Tad viņš aizgāja no Efezas.


’Joˈ chii cˈomˈcˈeendyoˈ ndoˈ queⁿˈyoˈ cwenta. Ndoˈ calaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ee ticaliuˈyoˈ cwaaⁿ nncueˈntyjo̱ tiempoˈñeeⁿ. 	 Skatieties, esiet modri un lūdziet Dievu, jo jūs nezināt, kad tas laiks būs.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, queⁿˈyoˈ cwenta na maˈmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo meiⁿ tijndyendyoˈ cwitjeiiˈ nnˈaⁿ cwenta na laˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom, tijndyendyoˈ cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na tˈmaⁿ cwiluiindye, tijndyendyoˈ tuiindyoˈ nda nnˈaⁿ na tyandye. 	 Skatiet, brāļi, savus aicinātos! Tur nav daudz miesīgi gudro, nav daudz vareno, nav daudz dižciltīgo;


Joˈ chii meiiⁿ na jndye nnom na ñeˈcatseicˈo̱o̱ˈnaˈ jâ, sa̱a̱ cwinaⁿndyô̱, meiiⁿ niom na ñeˈcanchjenaˈ jâ, sa̱a̱ ndicwaⁿ mˈaaⁿyâ na quitˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿyâ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 No visurienes mēs ciešam apspiešanu, bet neesam nomākti; esam trūkumā, bet neesam izmisuši.


Sa̱a̱ jeeⁿ wandyo̱ˈ waa cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ. Ee mañˈeeⁿˈ yuu na ñjoomˈñe tsˈaⁿ na cwitjeiiˈa cwenta na ndooˈ nquiuuya na meiⁿ ticaⁿnaˈ joonaˈ. Sa̱a̱ jeeⁿ lˈuenaˈ. 	 Bet jo vairāk tie ķermeņa locekļi, kuri šķietami ir tie vājākie, ir nepieciešamāki;


Jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ljooñe, jluena na jeeⁿ wiˈ tsˈomˈ joona. Cwii nayaˈñeeⁿ cateijndeiˈ joona ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ cha nnda̱a̱ ncˈootina tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ee jeeⁿ cjaweeˈ ntyjeeⁿ na macheˈ naljoˈ. 	 Tie devuši liecību par tavu mīlestību draudzes priekšā. Viņus tu, labi darīdams, novadīsi, kā tas cienīgi Dieva priekšā.


Quia na jnda̱ tooˈ tsquiˈ na ñjomndye calcaa, ˈoocantyjaandye nnˈaⁿ juunaˈ tyuaatcwii. Meindyuaandyena, cwitjeiiˈndyena calcaa na yati. Cwitioomna jooyoˈ nˈom lquiee sa̱a̱ calcaa na cwantindyo cwityeⁿˈquieeˈna jooyoˈ. 	 Un viņi, kad tas bija pilns, izvilkuši un krastā sēdēdami, labās savāca traukos, bet sliktās izmeta ārā.


Chaˈtso nnˈaⁿ tsjoom Jope jndyena na luaaˈ tuii, ndoˈ jndyendyena tyolayuˈna ñequio Ta Jesús. 	 Tas kļuva zināms visā Jopē, un daudzi ticēja uz Kungu.


Matseilcwa̱ˈa jom na mˈaaⁿˈ. Jeˈ coñomˈnndaˈ jom chaˈcwijom ntyjiˈ na nncoˈñomˈ nnco̱. 	 Es viņu aizsūtīju tev atpakaļ, bet tu viņu uzņem it kā manu sirdi!


’Ncuee quia na jnda̱ teinom nawiˈ tˈmaⁿˈñeeⁿ, quia joˈ nleijaaⁿñe ñeˈquioomˈ, ndoˈ taxocwixueeñe chiˈ. 	 Bet tanīs dienās pēc tām apspiešanām saule aptumšosies, un mēness nedos vairs savu spīdumu,


Nnom cwii cwii tsˈaⁿ na waa na matseixmaⁿ na nntseitˈmaaⁿˈndyuˈ juu, catsaˈ naljoˈ ñˈeⁿñe. Quia macaⁿnaˈ na nntiomˈyoˈ nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ, catiomˈyoˈ, chaˈna tsˈiaaⁿ nnom tyuaa. Calaˈcanda̱ˈyoˈ nnom ljeii na cwiqueⁿ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ, ndoˈ calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ chaˈtsondye joona na matsonaˈ na calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ. 	 Tātad atdodiet katram, kas kam pienākas: nodokli, kam pienākas nodoklis; muitu, kam pienākas muita; bijību, kam nākas bijība; godu, kam nākas gods!


Quia joˈ tyoluena nnoom: —Jeeⁿ ˈu Ta, ñenquiiˈcheⁿ quiaaˈ tyooˈmeiⁿˈ nda̱a̱yâ. 	 Tad tie Viņam sacīja: Kungs, dod mums vienmēr šo maizi!


Ndoˈ quia na jnda̱ macwilaˈcanda̱a̱ˈndyoˈñˈeⁿˈyoˈ, mˈaⁿcˈa̱a̱yâ na nntaˈwiiˈa meiⁿquia nnˈaⁿ na cwilaˈwendye nacjooyâ. 	 Un esam gatavi nosodīt katru nepaklausību, tiklīdz jūsu paklausība būs pilnīga.


Mati tsˈaⁿ na machˈee winom tijoom nntioom juunaˈ tjaⁿ na jnda̱ teijndyo. Ee xeⁿ na ljoˈ nntsˈaa tsˈaⁿ nntˈiooˈ tjaⁿˈñeeⁿ, mana cwiwiˈndaaˈnaˈ, ndoˈ mati nlcweˈ winom. Joˈ chii matyˈiomnaˈ na tsˈom tjaⁿ xco nncˈoocuenaˈ. 	 Un neviens nelej jaunu vīnu vecos ādas maisos: citādi vīns pārplēš maisus, un vīns izlīst, un maisi iet bojā. Bet jauno vīnu vajag liet jaunajos maisos.


Jnda̱ na jndye nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ na luaaˈ ñˈoom tso Jesús, jlaˈxcwiinndaˈna ljo̱ˈ na nntueeˈna nacjoomˈm. 	 Tad jūdi pacēla akmeņus, lai nomētātu Viņu.


Sa̱a̱ seiwe tsaⁿˈñeeⁿ jom. Matso nnoom: —Quicantyjaˈ sa, ee matsˈaⁿ ja chaˈna ˈu. 	 Bet Pēteris pacēla viņu, sacīdams: Celies, arī es esmu cilvēks.


Tyomˈaⁿ ntˈom nnˈaⁿ naquiiˈ tsjoomˈñeeⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ epicúreos ndoˈ tyomˈaⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilajomndye ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ estoicos. To̱ˈ naⁿˈñeeⁿ na cwilaˈneiⁿna ñˈeⁿ Pablo. Ntˈomndye joona jluena: —¿Ljoˈ ñˈoom matseineiⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ na jeeⁿ jndye ñˈoom ntyjeeⁿ? Ndoˈ ntˈomndyena jluena: —Ndooˈ ntyjii matseineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿ ntyˈo̱o̱tsˈom xcondye. Luaaˈ jluena ee tyotseineiⁿ Pablo nda̱a̱na cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús ndoˈ cantyja na nncwandoˈxco tsˈaⁿ xeⁿ jnda̱ tueˈ. 	 Tad daži epikūriešu un stoiķu filozofi strīdējās ar viņu; bet daži sacīja: Ko šis pļāpa grib teikt? Bet citi: Šķiet, viņš ir jaunu dievu sludinātājs, jo viņš tiem sludināja Jēzu un augšāmcelšanos.


Cˈomˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ chaˈxjeⁿ ñeⁿnquii tsˈaⁿ ntseinda ˈo, ñequiiˈcheⁿ calˈaˈyoˈ na joona tˈmaⁿti caluiindye, ñecuaa meiiⁿ ˈo tjaa ˈñeeⁿ catseitˈmaaⁿˈñe. 	 Brāļu mīlestībā mīliet viens otru, godbijībā pārsteidziet cits citu!


Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom seijndaaˈñê na ljoˈ ndoˈ jeeⁿ cwijaaweeˈ nˈo̱o̱ⁿya na cwintyˈiaaya na luaaˈ tuii. 	 To Kungs ir darījis; un mūsu acīs tas ir apbrīnošanas cienīgs.


Mancˈe joˈ, xjeⁿ na jndya̱a̱yâ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, ñecwii tco cwilana̱a̱ⁿyâ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaˈyoˈ. Cwitaaⁿyâ nnoom na mˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ chiuu lˈue tsˈoom ñˈeⁿndyoˈ ndoˈ na nñequiaaⁿ na jndo̱ˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ lˈue tsˈom Espíritu Santo. 	 Tāpēc arī mēs kopš tās dienas, kad to dzirdējām, nebeidzam, Dievu piesauktdami, par jums lūgt, lai jūs tiktu piepildīti ar Viņa prāta atzīšanu visā garīgajā gudrībā un saprašanā,


Mati taˈxˈee sondaro nnoom: —Ndoˈ jâ jeˈ, ¿chiuu macaⁿnaˈ na calˈaayâ? Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na: —Talacatyˈueˈyoˈ nnˈaⁿ, ndoˈ talaco̱ˈyoˈ cantu joona cweˈ cha na nnda̱a̱ nntjeiˈyoˈ sˈom ˈnaaⁿna. Caljoya nˈomˈyoˈ cwanti na cwitantjomˈyoˈ. 	 Bet jautāja viņam arī kareivji, sacīdami: Ko mums būs darīt? Un viņš tiem sacīja: Nedariet nevienam pārestību un netaisnību un esiet mierā ar savu algu!


Jnda̱ chii ˈndyena jom na cueeⁿˈeⁿ sa̱a̱ majuuto yuscu jnda tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿˈñeeⁿ ljeii jom. Sˈaa chaˈna jnda jom. 	 Bet kad tas bija izlikts, faraona meita paņēma to un audzināja viņu sev par dēlu.


Matioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom juu tsˈaⁿ na matseiˈnaaⁿˈ ñˈoommeiiⁿ cantyja chiuu cwii nndyonaˈ, ndoˈ mati joo nnˈaⁿ na cwindye ndoˈ cwilaˈwe joonaˈ naquiiˈ nˈom. Ee jnda̱ mawaa xjeⁿ na nluii chaˈxjeⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoommeiiⁿ. 	 Svētīgs tas, kas lasa un klausās šī pravietojuma vārdos, un glabā to, kas tanī rakstīts, jo laiks ir tuvu.


Teiˈnomna yuu mˈaaⁿ sondaro najndyee. Jnda̱ chii yuu mˈaaⁿ sondaro na jnda̱ we. Mana tquiena ˈndyootsˈa xjo yuu na nluiˈ tsˈaⁿ na nncuo̱o̱ⁿ nataa quiiˈ tsjoom. ˈNdyootsˈaˈñeeⁿ jnaaⁿ cheⁿnquiinaˈ. Joˈ chii teiˈnomna. Tyˈena cwii nataa, mana ˈndii ángel jom na ñeⁿnqueⁿ. 	 Bet viņi, pagājuši garām pirmajai un otrajai sardzei, nonāca pie dzelzs vārtiem, kas veda pilsētā. Tie atvērās paši no sevis. Un izgājuši viņi nogāja vienu ielu, un eņģelis tūdaļ aizgāja no viņa.


Juu tsjoomˈñeeⁿ ljoˈyu xjeⁿ nquinaˈ, ñeˈcwii xjeⁿ cantyja na tmeiⁿnaˈ ndoˈ cantyja na tconaˈ. Quia joˈ tjeiiⁿˈeⁿ xjeⁿ cwii ntyjaaˈ tsjoomˈñeeⁿ ñequio tsˈoomxjeⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Tueˈntyjo̱ chaˈna we meiⁿ waljooˈ we siaⁿnto kilómetros na tco juunaˈ. Ñeˈcwii xjeⁿ cantyja na tconaˈ ñequio na tmeiⁿnaˈ ñequio na ndyenaˈ. 	 Un pilsēta celta četrstūrī, un tās garums tāds pat kā platums. Un viņš mērīja pilsētu ar zelta niedri, un tur bija divpadsmit tūkstoši stadiju. Un garums, un platums, un augstums bija vienlīdzīgi.


Meiⁿnquia wˈaa na nntsquieˈyoˈ, canduˈjndyeeˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ wˈaaˈñeeⁿ: “Quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na ya mˈaⁿˈyoˈ ñˈeⁿ ntyjeeˈyoˈ.” 	 Un kur jūs kādā namā ieiesiet, vispirms sakiet: miers šim namam!


Ndoˈ jeˈ, cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom. Jom waa najneiⁿ na nntsˈaaⁿ na nncˈomˈjnda̱ˈtiˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom naya na mañequiaya na cwiluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ ndoˈ ncˈe ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo. Ndoˈ na luaaˈ waa, matseijomnaˈ ñequio juu na cweˈ wantyˈiuuˈ tyomˈaaⁿnaˈ xjeⁿ cwitjo̱o̱cheⁿ na ncuaa tsjoomnancue. 	 Bet Viņam, kas spējīgs jūs stiprināt sakaņā ar manu evaņģēliju un Jēzus Kristus vēstījumu, saskaņā ar noslēpumu atklāšanu, kas no mūžības bija noslēpts,


Quia joˈ ja ñequio Pedro saayâ, squia̱a̱yâ yuu waa tseiˈtsuaa. 	 Tad Pēteris un otrs māceklis izgāja un atnāca pie kapa.


Quia tueeˈ na tmaaⁿ, cwii tsaⁿtya na jndyu José na jnaⁿ tsjoom Arimatea, cwiluiiñe tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈoom na tˈmo̱ⁿ Jesús, 	 Bet vakaram iestājoties, nāca kāds bagāts cilvēks no Arimatejas, vārdā Jāzeps, kas arī bija Jēzus māceklis.


Quia joˈ, ¿aa ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Jesucristo joˈ chii machˈeenaˈ na tjaa yuu cwilˈue ljeii na tqueⁿ Moisés? Meiⁿchjoo nchii joˈ, ee mañequio na cwilaˈyuˈya cwii nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Jesucristo cwitjeiˈyuuˈndyo̱ na lˈue ljeiiˈñeeⁿ. 	 Tātad mēs ar ticību atceļam bauslību? Nekādā ziņā, bet mēs apstiprinām bauslību.


Tsoom nda̱a̱na: —Meiⁿcwii tjaa ljoˈ catsaañˈomˈyoˈ na nleilˈueeˈndyoˈ nato, meiⁿ tsˈoomlˈeii, meiⁿ ˈnaⁿ na cwicañjom sˈom, meiⁿ nantquie, meiⁿ tsjo̱ˈñjeeⁿ, manda̱ liaa na cweeˈyoˈ. 	 Un Viņš tiem sacīja: Neņemiet nekā līdz ceļā: ne spieķi, ne somu, ne maizi, ne naudu, arī divus svārkus neņemiet līdz!


tyoocjo̱meiⁿntyja̱a̱ˈa na mañequiaya na quianlˈuaaⁿˈaⁿ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ quia na matseina̱ⁿya nnoom. 	 Es nemitējos pateikties par jums, pieminēdams jūs savās lūgšanās.


ˈIo ndii ˈio tyomˈaaⁿya quiiˈntaaⁿˈyoˈ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ meiⁿ tîcatˈueˈyoˈ ja. Sa̱a̱ jeˈ jeˈ jnda̱ tueˈntyjo̱ na juu na jaaⁿñe maqueⁿnaˈ xjeⁿ. 	 Kad es ik dienas ar jums biju svētnīcā, jūs nepacēlāt savas rokas pret mani; bet šī ir jūsu stunda un tumsības vara.


Ndoˈ ncˈe na cwilaˈjomndyo̱ ñˈeⁿ Cristo na tueeⁿˈeⁿ, mati cwilaˈyuuˈa na nntando̱o̱ˈa ñˈeⁿñê. 	 Bet ja mēs esam miruši līdz ar Kristu, tad mēs ticam, ka mēs arī dzīvosim kopā ar Kristu,


Joˈ chii ñˈoom na teijndaaˈjndyee na tyotsa̱ˈntjomnaˈ, ˈndiinaˈ, ncˈe na tijndeiinaˈ na nluiˈnˈmaaⁿñe tsˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, ticwilˈuenaˈ. 	 Tā iekšējais likums tik atcelts tā nespēka un nederības dēļ.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, tsoom: —ˈO quiaˈyoˈ na nlcwaˈna. Quia joˈ jluena nnoom: —¿Cwaaⁿ nnda̱a̱ nleijndeii meiiⁿ nntsalajndaayâ chaˈna we siaⁿnto sˈom denario tyooˈ na nñeˈquiaayâ na nlcwaˈ naⁿmˈaⁿˈ? 	 Bet Viņš atbildēja tiem un sacīja: Dodiet jūs viņiem ēst! Un tie sacīja Viņam: Mēs iesim un nopirksim par divi simts dēnārijiem maizi un dosim viņiem ēst.


Joˈ chii ˈo nnˈaaⁿya, catjeiiˈndyoˈ ntquieeˈ tsaⁿsˈa quiiˈntaaⁿˈyoˈ na waa ñˈoom ya cantyja ˈnaaⁿna, na tooˈ mˈaaⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈomna, ndoˈ na jndo̱ˈ nˈomna. Joona nntˈio̱o̱ⁿya tsˈiaaⁿ na njndooˈna cantyja ˈnaaⁿˈ nantquie na nntoˈñoom yolcu na jnda̱ tja̱ noom. 	 Tāpēc, brāļi, izraugiet no sava vidus septiņus goda vīrus, Svētā Gara un gudrības pilnus, kurus tad mēs iecelsim šinī darbā,


Ee luaa sa̱ˈntjom Ta Tyˈo̱o̱tsˈom jâ, tsoom: Ja jnda̱ tqua̱a̱ⁿya ˈo na nlaxmaⁿˈyoˈ chaˈcwijom chom na nntseixueeñenaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos. Hasta chaˈwaa nnom tsjoomnancue nñequiaˈyoˈ ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ cantyja na nluiˈnˈmaaⁿndyena. 	 Jo tā Kungs mums pavēlējis: Es Tevi nolikšu pagāniem par gaismu, lai Tu būtu pestīšana līdz pasaules galam. (Is.49,6)


Quia joˈ tja Jesús ndaatyuaa tsjoom Cesarea Filipo. Jnda̱ squia̱a̱yâ joˈ joˈ taxˈeeⁿ nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê, tsoom: —Ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee ¿ˈñeeⁿ cwilue nnˈaⁿ na cwiluiindyo̱? 	 Bet Jēzus nonāca Filipa Cesarijas robežās un jautāja saviem mācekļiem, sacīdams: Par ko ļaudis uzskata Cilvēka Dēlu?


Quia joˈ tcoˈnaˈ no̱o̱ⁿ na ntyˈiaya cantyja na tˈmo̱ⁿ Espíritu Santo. Tjañˈoom ángelˈñeeⁿ ja yuu waa cwii sjo̱ tˈmaⁿ na ndye. Joˈ joˈ tˈmo̱ⁿ no̱o̱ⁿ tsjoom tˈmaⁿ Jerusalén, tsjoom na ljuˈ cwiluiiñenaˈ. Jnaⁿnaˈ cañoomˈluee na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, jndyocuenaˈ. 	 Un viņš mani aiznesa garā lielā, augstā kalnā un rādīja man svēto pilsētu Jeruzalemi, nokāpjam no debesīm, no Dieva.


Ee liaa ñequio payom ˈnaaⁿ nnˈaⁿwii, jnda̱ na tyˈioom nnˈaⁿ joonaˈ Pablo, nˈmaaⁿ naⁿwiiˈñeeⁿ. Mati nnˈaⁿ na mˈaⁿ jndyetia naquiiˈ nˈom tjeiˈnaˈ jndyetiaˈñeeⁿ. 	 Tā ka pat sviedrautus un priekšautus no viņa miesas uzlika neveselajiem, un slimības tos atstāja, un ļaunie gari izgāja no tiem.


Tsˈaⁿ na matseiyuˈya tsˈom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, majndaaˈya ntyjii na nloˈñom ljoˈ na macantyjaaˈ tsˈom jo nnoom. Ndoˈ mati maniom ˈnaⁿ meiiⁿ na tyoontyˈiaa nda̱a̱ya. 	 Ticība ir paļāvība tam, uz ko cer, un pārliecība par to, ko neredz.


Cwii xuee chaˈna na ndyee na matmaaⁿ tcoˈnaˈ ángel cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom. Ndoˈyaaⁿ na jndyoquieeˈ ángelˈñeeⁿ na mˈaaⁿ. Matso nnoom: —Aa ndiˈ, Cornelio. 	 Ap devīto dienas stundu viņš parādībā skaidri redzēja Dieva eņģeli, kas ienāca pie viņa un sacīja: Kornēlij!


Joˈ chii mati ˈo, cˈoomˈya nˈomˈyoˈ na mayuuˈcheⁿ na jnda̱ tja̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ jnaⁿ, ndoˈ na tandoˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ee na matseitjoomˈnaˈ ˈo ñequio Cristo Jesús na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 Tā arī jūs esiet pārliecināti, ka jūs, miruši grēkam, dzīvojat Dievam mūsu Kungā Jēzū Kristū.


Jâ jnda̱ ntyˈianda̱a̱yâ jom ndoˈ cwitjeiˈyuuˈndyô̱ nda̱a̱ˈyoˈ na nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ jñoom Jnaaⁿ tsjoomnancue na nncwjiˈnˈmaaⁿñe añmaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Arī mēs redzējām un apliecinām, ka Tēvs ir sūtījis savu Dēlu, pasaules Pestītāju.


Cantyja na cwilaˈneiⁿna ñˈoom cwajndii, matseijomnaˈ joona chaˈcwijom cwii tseiˈtsuaa na ticata̱ˈ na majuˈnaˈ jndye cˈee. Jeeⁿ yo̱o̱ˈ ndyueena ñˈeⁿ cantu. Ñˈoom wiˈ na cwilaˈneiⁿna matseijomnaˈ chaˈcwijom ndaa ndyuee canduu na wjeenaˈ. 	 Viņu rīkle ir atvērts kaps, ar savām mēlēm viņi runā viltību, odžu inde ir aiz viņu lūpām;


Sa̱a̱ cwjiˈndyuˈ cantyja ˈnaaⁿ ñˈoom na cwilaˈñˈeeⁿˈ ndyuee nnˈaⁿ, ñˈoom na cwilaneiⁿna cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na ñetˈom teiyo, ñˈoom na cañˈeeⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cwilaˈntjaˈndyena, ee nmeiⁿˈ jeeⁿ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo, ticateijndeiinaˈ nnˈaⁿ. 	 Bet izvairies no neprātīgajiem strīdiem un cilts jautājumiem, un ķildām, un bauslības kariem, jo tie ir nederīgi un tukši.


Mati quia na cwintyˈiaˈyoˈ na cwiluii chaˈtso nmeiⁿˈ, calaˈno̱ⁿˈyoˈ na jnda̱ teindyooˈ mˈaaⁿnaˈ na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tāpat arī jūs, redzot to notiekam, ziniet, ka Dieva valstība tuvu.


Ee quia cwicwaˈyoˈ cwii cwiindyoˈ matseityuaaˈti na nlcwaˈ na jndyoñˈoom, meiⁿ tinquiaaⁿ na nntseijomñe cwiicheⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ na matseiyuˈ, ndoˈ na ljoˈ ntˈom joona maˈndiinaˈ na ñeˈjndoˈ ndoˈ ntˈom jnda̱ jndyee. 	 Jo katrs steidzas paņemt ēšanai savu ēdienu, un tā dažs paliek izsalcis, bet dažs piedzeras.


Ja Juan ntyˈiaya chaˈtso nmeiⁿˈ ndoˈ jndiiya cantyja ˈnaaⁿnaˈ. Ndoˈ quia na jnda̱ ntyˈiaya ndoˈ jnda̱ jndiiya ñˈoommeiⁿˈ, quia joˈ tco̱o̱ˈa xtya̱ jo nnom ángelˈñeeⁿ na nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ jom na tˈmo̱o̱ⁿ nmeiⁿˈ no̱o̱ⁿ. 	 Un es, Jānis, to visu dzirdēju un redzēju. Un kad es to biju dzirdējis un redzējis, kritu pie kājām eņģelim, kas man to rādīja, lai viņu pielūgtu.


Nnˈaⁿ na jñom Jesús tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ tjomndyenndaˈna na mˈaaⁿ. Tyoluena nnoom chaˈtso tsˈiaaⁿ na jnda̱ ñelˈana ndoˈ chaˈtso ñˈoom na jnda̱ ñetˈmo̱o̱ⁿna. 	 Un apustuļi, sapulcējušies pie Jēzus, pastāstīja Viņam visu, ko tie bija darījuši un mācījuši.


Ndoˈ joo ntquiuu nchooˈ ñequiee nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye na meindyuaandye ntio ndiocheⁿ nacañoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, tyˈetaˈnquiona, tyeⁿnquiuuna nomtyuaa na tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. 	 Un tie divdesmit četri sentēvi, kas sēž Dieva priekšā savos troņos, krita uz saviem vaigiem un pielūdza Dievu, sacīdami:


Ndoˈ mati seicanda̱a̱ñê niomˈñeeⁿ watsˈomliaa ñequio chaˈtso ˈnaⁿ na cwiwilˈue joˈ joˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Arī telti un visus dievkalpojuma traukus viņš tāpat apslacīja asinīm.


Ee quia na matseiwˈii tsˈaⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ, tyoochˈeeⁿ yuu na matyˈiomyanaˈ na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom na calˈaaya. 	 Jo cilvēka dusmas nesagādā Dieva taisnību.


Jeˈ matsjo̱o̱ya ñˈoomwaaˈ nda̱a̱ˈyoˈ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nluii na ljoˈ, cha quia na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ nlayuˈyoˈ na ja cwiluiindyo̱ manquiiti na jnda̱ tsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Jau tagad es jums saku: pirms tas noticis, lai jūs, kad piepildīsies, ticētu, ka es tas esmu.


Ndoˈ juu tsˈaⁿ fariseo na tqueeⁿˈñê Jesús na catseijomñe ñˈeⁿñê, ntyˈiaaⁿˈaⁿ na luaaˈ. Quia joˈ seitioom naquiiˈ tsˈoom: “Tsaⁿmˈaaⁿ, xeⁿ mayuuˈ cwiluiiñê profeta, jnda̱ seiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ˈñeeⁿ yuscumˈaaⁿˈ na manquiuˈ jom, ndoˈ ljoˈ mayaaⁿˈ. Ee tsaⁿmˈaaⁿˈ, tsˈaⁿ na cweˈ luaaˈ mˈaaⁿ ñˈeⁿ naⁿnom.” 	 Bet farizejs, kas Viņu bija aicinājis, domāja sevī, sacīdams: Ja Tas būtu pravietis, tad gan zinātu, kas un kāda ir šī sieviete, kas Viņam pieskaras, jo tā ir grēciniece.


’ˈO cwiluiindyoˈ chom na cwiwixuee jo nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomnancue. Cwii tsjoom na wacatyeeⁿ xqueⁿ ta, xocanda̱a̱ nncwantyˈiu juunaˈ. 	 Jūs esat pasaules gaisma. Pilsēta, kas celta kalnā, nav paslēpjama.


Meiⁿchjoo tiˈmaaⁿˈ tsˈoom na tyoñequiaaⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesús. Tyotseineiiⁿ ñˈeⁿ nnˈaⁿ judíos na cwilaˈneiⁿ ñˈoom griego, sa̱a̱ joona tyolˈueena chiuu ya nlˈana na nlacueeˈna jom. 	 Un viņš runāja ar pagāniem un pārrunāja ar grieķiem, bet tie meklēja viņu nonāvēt.


Cantyja ˈnaaⁿˈ na waa quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ judíos, nnˈaⁿ na cwitoˈñoom diezmo, joona nnˈaⁿ na cwiwje, sa̱a̱ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda̱ teiljeii matseineiⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Melquisedec na chaˈcwijom na ndicwaⁿ wanoomˈm. 	 Jo šeit desmito daļu saņem mirstīgi cilvēki, bet tur tas, par kuru liecina, ka viņš dzīvs.


Quia joˈ jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê tyontyˈiaa ntyja̱a̱yâ nda̱a̱yâ. Ee ticalaˈno̱o̱ⁿˈâ ˈñeeⁿ cwiindyo̱ jâ na matsoom na luaaˈ nntsˈaa. 	 Tad mācekļi uzlūkoja viens otru neziņā, par kuru Viņš runā.


Sa̱a̱ ˈo cwiluiindyoˈ tmaaⁿ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, cwii tmaaⁿˈ ntyee na cwindyeˈntjomˈyoˈ nnom nqueⁿ na tjacantyja cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom, cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ cwii tsjoomnancue na ljuˈ tsˈom, cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿˈyoˈ cwentaaⁿˈaⁿ, nmeiiⁿˈ laxmaⁿˈyoˈ cha nntjeiˈyuuˈndyoˈ na jeeⁿ tˈmaⁿ tsˈiaaⁿ machˈeeⁿ ñˈeⁿndyoˈ, nqueⁿ na tˈmaaⁿ ˈo na caluiˈyoˈ naquiiˈ najaaⁿ ndoˈ na nlajomndyoˈ ñequio na neiⁿncooˈ naxuee na cwiluiiñê. 	 Bet jūs esat izredzētā cilts, ķēnišķīgā priesterība, svētā tauta, iegūtie ļaudis, lai paustu Tā varenos darbus, kas jūs aicinājis no tumsas savā brīnišķīgajā gaismā.


’Ja nlcaaⁿˈa nnom Tsotya̱ na cajñoom Espíritu na cwiluiiñe na mayuuˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Quia na jnda̱ tyjeeⁿˈeⁿ nncwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaⁿya. 	 Bet kad atnāks Iepriecinātājs, ko es sūtīšu no Tēva, patiesības Gars, kas no Tēva iziet, Viņš dos jums liecību par mani.


’Na cwii macanda̱ jñoom jnda nqueⁿ ee seitioom naquiiˈ tsˈoom: “Tiˈjndaaya luaa, nlaˈtˈmaaⁿˈndyena juu.” 	 Bet beidzot viņš sūtīja pie tiem savu dēlu un sacīja: No mana dēla viņi kaunēsies.


Joˈ chii caˈndyeˈyoˈ naⁿmˈaⁿˈ. Ee matseijomnaˈ joona chaˈna naⁿnchjaaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿna nato nda̱a̱ ntyjenchjaaⁿna. Ndoˈ manquiuˈyoˈ tsaⁿnchjaaⁿˈ quia na wjaañˈoom tyjenchjaaⁿˈaⁿ, wendyena nntiomnaˈ tsueˈtsjoom. 	 Atstājiet tos! Viņi ir akli un aklo vadoņi. Bet kad aklais aklo vada, abi iekrīt bedrē.


Ñˈoomwaa ñeˈcwaxˈa̱, ¿aa jnda̱ tyeⁿnquieˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ Israel? Tyoochˈeeⁿ na ljoˈ, ee mati ja luaañe cwii joona. Tuiindyo̱ na jndyowicantyjooˈ tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ Abraham ñˈeⁿ jndacantyjoom Benjamín. 	 Tātad es jautāju: Vai Dievs savu tautu ir atmetis? - Nekādā ziņā; jo arī es esmu izraēlietis, Ābrahama pēcnācējs, no Benjamīna cilts.


Ndoˈ juu xjeⁿˈñeeⁿ, nntaⁿˈyoˈ nnoom ñequio xueya cha catseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja. Ndoˈ quia ljoˈcheⁿ meiⁿ taxocaⁿnaˈ na nntseityˈoondyo̱ nnom jom na nñequiaaⁿ ñˈoom na cwitaⁿˈyoˈ, 	 Tanī dienā jūs lūgsiet manā vārdā, un es nesaku jums, ka es lūgšu Tēvu par jums,


Ee tyjeeˈcañoom Juan quiiˈntaaⁿˈyoˈ na tyoñequiaaⁿ ñˈoom cantyja na matyˈiomyanaˈ sa̱a̱ ˈo maxjeⁿ tîcalaˈyuˈyoˈ ñˈoom na tyoñequiaaⁿ. Nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom ñequio lculjaaˈ, joona jlaˈyuˈna ñˈoom na tyoñequiaaⁿ. ˈO tqueⁿˈyoˈ cwenta na ljoˈ sa̱a̱ chaaˈ lˈuu lcweˈ nˈomˈyoˈ na nlayuˈyoˈ ñˈoom na tjeiˈyuuˈñê. 	 Jo Jānis nāca pie jums pa taisnības ceļu, bet jūs viņam neticējāt; bet muitnieki un netikles ticēja viņam. Jūs to redzējāt, bet arī vēlāk jūs neatgriezāties un neticējāt viņam.


Sa̱a̱ xeⁿ mˈaaⁿ tsˈaⁿ na sˈaa na chjooˈ nˈom nnˈaⁿ, nchii cweˈ tomti ja na tquiaaⁿ na chjooˈ tsˈo̱o̱ⁿ, sˈaaⁿ na ljoˈ ñˈeⁿ chaˈtsondyoˈ ˈo, meiⁿ nchii cweˈ na mawino̱ⁿˈa na matsjo̱o̱ na ljoˈ. 	 Ja kāds apbēdināja, tad ne mani vien, bet, lai neapvainotu visus, pa daļai arī jūs.


’Ticalaˈtiuuˈyoˈ na jndyo̱o̱ tsjoomnancue na ya nncˈom nnˈaⁿ ñˈeⁿ ncˈiaana. Ee ja nchii na jndyo̱o̱ na caljoya nˈom nnˈaⁿ ñequio ncˈiaana. Ee cantyja ˈnaⁿya nncˈom nnˈaⁿ na jndoondye ntyjeena. 	 Nedomājiet, ka es atnācu nest mieru virs zemes! Es neatnācu nest mieru, bet šķēpu.


Ee nnˈaⁿ na wiˈndye ndoˈ nnˈaⁿ na cwinquioˈnnˈaⁿ, yacheⁿ cwajndiiti nñequioˈnnˈaⁿndye ntyjeena. 	 Bet ļaunie cilvēki un krāpnieki grims dziļāk savā ļaunumā, paši maldīdamies un citus maldinādami.


Jlaˈtiuuna na njñoomna Pablo ndyuaa Italia. Joˈ chii tioona cwenta jom ñequio ntˈomcheⁿ pra̱so lˈo̱ capeitaⁿ na jndyu Julio, tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom cwii tmaaⁿˈ sondaro na jndyunaˈ Augusto. Ndoˈ ja Lucas, tjo̱ñˈa̱ⁿ ñˈeⁿ Pablo. 	 Kad bija nolemts, ka Pāvilam jāpārceļas uz Itāliju, viņu kopā ar citiem cietumniekiem nodeva ķeizara karaspēka vienības simtniekam, vārdā Jūlijam.


Tiñeˈquiandyoˈ na nnquiuˈnnˈaⁿnaˈ ˈo, tjaa ˈñeeⁿ juu na nda̱a̱ ntioñˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom, ee meiⁿljoˈcheⁿ na nnomˈ tsˈaⁿ, majoˈ joˈ nncueˈ. 	 Nepievilieties, Dievs neļauj sevi izsmiet.


Sa̱a̱ chaˈtso cantyja na cwitjomndyoˈ, caluiinaˈ chaˈxjeⁿ na matsonaˈ ndoˈ ñequio na xcweya mˈaaⁿnaˈ. 	 Bet visam jānotiek pieklājīgi un kārtīgi.


Ndoˈ juu ángel na ntyˈiaya na meintyjeeˈ nnom ndaaluee ndoˈ nnom tyuaatcwii, seiweeⁿ tsˈo̱o̱ⁿ ntyjaya jo cañoomˈluee. 	 Un eņģelis, ko es redzēju stāvam virs jūras un virs zemes, pacēla savu roku pret debesīm


Ee jeeⁿ ya cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ quia mañequiaañe na ñecuaa na ticatyˈiomyanaˈ ljoˈ matjoom ee ntyjeeⁿ xcwe mˈaaⁿ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo tā ir žēlastība, ja kāds, apzinādamies Dievu, panes bēdas, netaisnīgi ciezdams.


Quia joˈ matso Agripa nnom Pablo: —Wanaaⁿ na catseineiⁿˈ cantyja ˈnaⁿˈ. Seintyja Pablo tsˈo̱o̱ⁿ. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyotseineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Agripa sacīja Pāvilam: Tev atļauts runāt par sevi. Tad Pāvils izstiepa roku un iesāka aizstāvēšanos.


Tsoom: —Ñˈoom na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeiinaˈ na cwileiñˈo̱o̱ⁿya, manquiuuya na matsonaˈ na ticatyˈiomyanaˈ na nntuˈxa̱a̱ⁿya cwii tsˈaⁿ cwii tjo̱o̱cheⁿ na nndya̱a̱ya jnaaⁿˈ, ndoˈ na nliuuya ljoˈ sˈaa. 	 Vai mūsu likums tiesā cilvēku, ja iepriekš neuzklausa viņu pašu un neuzzina, ko viņš darījis?


Ñˈoom na matsjo̱o̱, nchii ñˈoom na sa̱ˈntjom Ta Jesús na catsjo̱o̱ya. Cweˈ na matsjo̱o̱ nnco̱ ee matˈuiinaˈ cantyja na macwjiˈsˈandyo̱. 	 Ko es saku šinī dižošanās lietā, to es nesaku pēc Dieva prāta, bet it kā neprātā.


Xeⁿ na luaaˈ waa quia joˈ chiuu ticalˈaayaaya natia cha cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ catsˈaanaˈ yuu na ya, chaˈxjeⁿ cantu na cwilaˈneiⁿ ntˈom nnˈaⁿ na cwilue na ljoˈ cwilˈuuyâ. Maxjeⁿ matyˈiomyanaˈ na catˈuiityeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom naⁿˈñeeⁿ na nmeiiⁿˈ cwiluena. 	 Un vai nevajadzētu darīt ļaunu, ja tam ir labas sekas (kā daži zaimodami saka, ka mēs tā mācot)? Tādu pazudināšana ir taisnīga.


Ndoˈ tso Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê: —Cweˈ joˈ na matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, tancˈomˈyoˈ na jeeⁿ jndye mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ ˈo tsjoomnancue, yuu nluiˈ na nlcwaˈyoˈ ndoˈ na nlcweeˈyoˈ. 	 Un Viņš sacīja saviem mācekļiem: Tāpēc es jums saku: nebaidieties par savu dzīvību, ko jūs ēdīsiet, nedz arī par savu miesu, ar ko jūs ģērbsieties.


’Juu xueeˈñeeⁿ, taxocaⁿnaˈ na nntaˈxeˈtiˈyoˈ ñˈoom no̱o̱ⁿ. Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, chaˈtso na ntaⁿˈyoˈ nnom Tsotya̱ya cha catseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja, joˈ nñequiaaⁿ na nndaˈyoˈ. 	 Un tanī dienā jūs man vairs neko nejautāsiet. Patiesi, patiesi es jums saku: ja jūs ko lūgsiet no Tēva manā vārdā, to Viņš jums dos.


Ndoˈ cwiindyô̱ jâ na ñˈa̱a̱ⁿyâ ñˈeⁿ Jesús, tjeiˈñoomñe xjooˈ. Tyjee tsuaˈqui mosooˈ tyee na cwiluiitquieñe. 	 Lūk, viens no tiem, kas bija ar Jēzu, izstiepa roku, izvilka savu zobenu, cirta augstā priestera kalpam un nocirta tam ausi.


Weloo welooˈyoˈ tcwaˈna maná jo ndyuaa yuu na tjaa nnˈaⁿ cˈom, ndoˈ tja̱na. 	 Jūsu tēvi ēda mannu tuksnesī un nomira.


quiaaⁿ chaˈtso na macaⁿnaˈ ˈo cha nlaˈxmaⁿˈyoˈ na canda̱a̱ˈndyoˈ jo nnoom na nlˈaˈyoˈ yuu na lˈue tsˈoom. Catsˈaaⁿ ñequiondyô̱ yuu na lˈue tsˈoom ncˈe Jesucristo. Ñequiiˈcheⁿ catseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom. Caluii na ljoˈ. 	 Lai stiprina jūs katrā labā darbā, ka jūs izpildītu Viņa gribu; lai Viņš jūsos padara to, kas Viņam patīk caur Jēzu Kristu, kam lai gods mūžīgi mūžos! Amen.


Quia joˈ taˈxˈee Pilato nnoom, tso: —¿Aa ˈu cwiluiindyuˈ rey na catsa̱ˈntjom nnˈaⁿ judíos? Tˈo̱ Jesús nnom: —Maxjeⁿ joˈ ja, chaˈxjeⁿ na matsuˈ. 	 Un Pilāts jautāja Viņam, sacīdams: Vai Tu esi jūdu ķēniņš? Bet Viņš atbildēja un sacīja: Tu to saki.


Ee chaˈtsoñˈeⁿ niom ncˈe jom, ndoˈ tseixmaⁿñˈeeⁿ joˈ. Joˈ chii macanda̱ jom caluiitˈmaⁿñê chaˈwaati xuee. Amén. 	 Jo no Viņa un caur Viņu, un Viņā ir viss. Viņam lai gods mūžīgi! Amen.


Jnda̱ joˈ tyˈeñˈom sondaroˈñeeⁿ Jesús naquiiˈcheⁿ watsˈiaaⁿ. Joˈ joˈ jlaˈtjomndye chaˈtso ntmaaⁿˈ sondaro nacañomˈm. 	 Tad pārvaldnieka kareivji ņēma Jēzu tiesas namā un sapulcināja pie Viņa visu pulku.


Ticaˈndiindyuˈ na wjaañˈoomnaˈ ˈu ñˈeⁿ natia na cwilaˈqueeⁿ nˈom nnˈaⁿ na cje mˈaⁿ. Catseijomndyuˈ ñequio nnˈaⁿ na ˈoomˈaⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ, ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ñequio nnˈaⁿ na mˈaⁿ na wiˈ nˈom ntyjee, ñequio nnˈaⁿ na ya mˈaⁿ ñˈeⁿ ntˈomcheⁿ tjaaˈnaⁿ ndiaˈ cachona. 	 Bēdz no jaunekļu kārībām, bet centies pēc taisnības, ticības, cerības, mīlestības un miera ar tiem, kas Kungu piesauc skaidrā sirdī!


Sa̱a̱ matso Jesús: —Caˈndiiˈ yuscumˈaaⁿˈ na luaaˈ machˈeeⁿ. Matseijndaaˈñê cantyja ˈnaaⁿˈ xuee na nncjaantyˈiuuˈndyo̱. 	 Tad Jēzus sacīja: Atstājiet viņu, lai viņa to uzglabā manai apbedīšanas dienai!


Quia joˈ tyˈe naⁿˈñeeⁿ. Tyˈelaˈcuˈtyeⁿna tseiˈtsuaa. Tyˈioomna sa̱yo yuu na ntjom ˈndyoo tsueˈtsjo̱ˈ quio tsjo̱ˈ tˈmaⁿ cha nno̱o̱ⁿ xeⁿ nntseicanaaⁿñe tsˈaⁿ. Jnda̱ chii ˈndyena sondaro na nlˈa cwenta tseiˈtsuaa. 	 Un viņi aizgāja, pielika kapam sardzi un apzīmogoja akmeni.


Quiiˈntaaⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na titˈmaⁿ cwiluiindye, cantyja ˈnaⁿya, ja titˈmaⁿndyo̱tya̱, nchiiti joona. Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, no̱o̱ⁿ ja tquiaaⁿ tsˈiaaⁿ na catseicandiiya nnˈaⁿ na nchii judíos na chaˈtso na matseixmaⁿ Cristo jeeⁿ cajndanaˈ meiⁿ xocanda̱a̱ nntseiˈno̱ⁿˈ tsˈaⁿ. 	 Man, no visiem svētajiem vismazākajam, ir dota šī žēlastība pasludināt pagāniem neizdibināmo Kristus bagātību,


Queⁿˈyoˈ cwenta, ja na cwiluiindyo̱ tsaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nntsjo̱o̱ juu ñˈoom na nquiuˈ ˈo na jndeiˈtinaˈ. Quia joˈ quia na jnda̱ tcoˈyanaˈ tsaⁿmˈaaⁿ nlaˈno̱ⁿˈyoˈ na majndeiiticheⁿ ja waa najndo̱ nnom tsjoomnancue na nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya jnaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Bet lai jūs zinātu, ka Cilvēka Dēlam ir vara virs zemes grēkus piedot, Viņš sacīja triekas slimajam:


Ndoˈ waa cwiicheⁿ ñˈoom na teiljeii na tsoom: Ñequiiˈcheⁿ nntseicantyjaaˈtyeⁿ tsˈo̱o̱ⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ mati waa cwiicheⁿ ñˈoom na tsoom: Luaa ja ñequio ntseindaaya na jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom lˈo̱o̱. 	 Un atkal: Es Viņam uzticos. Un atkal: Lūk, es un mani bērni, kurus Dievs man devis. (Is 8,17-18)


machˈeeⁿ na cje cwilˈaaya jo nda̱a̱ nnˈaⁿ, ndoˈ na cwiqueⁿndyo̱ cheⁿncjo̱o̱ya xjeⁿ joo na lˈue tsˈom seiiˈa na calˈaaya. Quia cwilˈaaya nmeiⁿˈ juu ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ xocatˈuiinaˈ jaa. 	 Lēnprātība, uzticība, pieklājība, atturība, šķīstība. Tādiem likums nepretojas.


Ndoˈ ntˈomndyo̱ jaa jnaaⁿya ndyuaa Frigia ñˈeⁿ Panfilia, Egipto ñˈeⁿ ntˈomcheⁿ lˈo̱ndaa África na manndyooˈ Cirene. Ndoˈ ntˈomndyo̱ jnaaⁿya tsjoom Roma, na tuiindyo̱ nnˈaⁿ judíos ndoˈ mati ñˈeⁿ nnˈaⁿ meiⁿ nchii tuiindyena nnˈaⁿ tsjaaⁿ jaa, sa̱a̱ macwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ na jaa nnˈaⁿ judíos cwilatˈmaaⁿˈndyo̱ jom. 	 Frīģijā un Pamfīlijā, Ēģiptē un Lībijas daļā ap Kirēni un ienācēji no Romas,


Juu ñˈoomtyeⁿ na nntseijndaaˈndyo̱ ñequio nnˈaⁿ Israel quia na nncueˈntyjo̱ xjeⁿ, luaa nntseixmaⁿnaˈ matso nquii na matsa̱ˈntjom: Ñˈoom ˈnaⁿya na matsa̱ˈntjomnaˈ, nncwjaaˈndyo̱ joonaˈ naquiiˈ nqueⁿna, ndoˈ nntseiljeiya joonaˈ naquiiˈ nˈomna. Ja nntseixmaⁿya Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaana ndoˈ joona nlaˈxmaⁿna nnˈaⁿya. 	 Bet šī ir derība, ko es nodibināšu ar Izraēļa namu pēc šīm dienām, saka Kungs: Es likšu savus likumus viņu prātā un ierakstīšu tos viņu sirdīs, un es būšu viņiem Dievs, un viņi būs mana tauta.


Tincˈomˈyoˈ na candyeˈyoˈ, ee na luaaˈ nlˈaˈyoˈ wjaachunaˈ ˈo na nntsuundyoˈ, ˈo cˈomˈyoˈ na tooˈndyoˈ ñˈeⁿ Espíritu Santo. 	 Neapreibinieties ar vīnu, jo tanī slēpjas izvirtība, bet pildiet sevi ar Svēto Garu!


Mati teiljeii ñˈoom naquiiˈ cwiicheⁿ salmo na ndooˈ matseineiⁿ nquii Jesús. Matsonaˈ: “ˈU xonquiaaˈ na nnto̱ˈndyo̱ ee na cwiluiindyo̱ tiˈjndaˈ na ljuˈ tsˈo̱o̱ⁿya jo njomˈ.” 	 Tāpat Viņš arī citur saka: Tu nedosi savam Svētajam redzēt satrūdēšanu. (Ps.15,10)


Sa̱a̱ tixocanda̱a̱ nntsˈaa tsˈaⁿ tsˈiaaⁿ natsjom. Xeⁿ nntsˈaaⁿ na ljoˈ nncwityˈueeⁿ, ee tjaaˈnaⁿ naxuee cˈoom ñˈeⁿñê. 	 Bet ja kāds staigā naktī, tas apdauzās, jo gaismas tam nav.


Juu naxuee na matseixmaaⁿ, matseicano̱o̱ⁿnaˈ chaˈtso na cwiˈoo nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ chaˈtso joo joˈ tîcanda̱a̱ nlqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈnaaⁿnaˈ jom. 	 Un gaisma spīd tumsībā, bet tumsība to neuzņēma.


ˈU neiⁿˈ na cwilˈa nnˈaⁿ yuu na ya, ndoˈ jeeⁿ jndoˈ natia na cwilˈana, Ncˈe na ljoˈ, nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na matseitˈmaaⁿˈndyuˈ, jnda̱ tjeiiⁿˈeⁿˈ ˈU, ndoˈ mañequiaaⁿ na neiⁿˈtiˈcheⁿ ˈu, nchiiti ncˈiaˈ. 	 Tu mīlēji taisnību un ienīdi netaisnību; tāpēc Dievs, Tavs Dievs Tevi svaidīja ar prieka eļļu vairāk par Taviem līdzdalībniekiem. (Ps 44,6-7)


Quia na saacaluiiˈâ naquiiˈ tsjoom Jericó, tquiontyjo̱ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ naxeⁿˈ Jesús. 	 Un kad tie izgāja no Jērikas, daudz ļaužu sekoja viņiem.


Ndoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na jndyendye quia tyondyena ñˈoommeiⁿˈ, tyoluena: —Mayuuˈcheⁿ tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ cwiluiiñê nquii tsˈaⁿ na waa ñˈoom na nncwjeˈcañoom tsjoomnancue na nñequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ya. 	 Kad daži no ļaudīm dzirdēja Viņa runu, tie sacīja: Patiesi Viņš ir pravietis.


Mati seinˈmaaⁿ nnˈaⁿ na jeeⁿ cwajndii tyoleichuu jndyetia. 	 Kas bija nākuši, lai Viņu klausītos un lai tiktu izdziedināti no savām kaitēm. Arī tie, kurus mocīja nešķīstie gari, tika izdziedināti,


Catueˈndyoˈ cjeˈyoˈ nda̱a̱ ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈyuˈ ncˈe na tˈmaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nquiuˈyoˈ. 	 Kristus bijībā esiet viens otram padevīgi!


Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na mañequiaañe na catjom ljoˈ na nntjom ncˈe na mˈaaⁿ cantyja ˈnaⁿya, nluiˈnˈmaaⁿñe tsaⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na malˈueeˈñe cheⁿnquii chiuu nluiˈnˈmaaⁿñê, majoˈto joˈ nntsuuñê. 	 Kas savu dzīvību iegūst, pazaudē to; bet kas savu dzīvību pazaudēs manis dēļ, atradīs to.


Ndoˈ ncˈe na ljoˈ, quia matseijaaˈñenaˈ nawiˈ na cwiwino̱o̱ⁿyâ, luaaˈ waa cha nntseiñjoomˈnaˈ ˈo ndoˈ na nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ ee quia matseiñjoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jâ, machˈeeⁿ na ljoˈ cha mati nntseiñjoomˈnaˈ ˈo nawiˈ na cwiwinomˈyoˈ ndoˈ na nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ ndoˈ ncˈe joˈ ñequio na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ nnda̱a̱ nlaˈquii nˈomˈyoˈ na cwitjomˈyoˈ nawiˈ chaˈxjeⁿ cwiwino̱o̱ⁿyâ. 	 Bet ja mēs ciešam bēdas, tad tas jūsu pamācīšanai un pestīšanai; kad tiekam iepriecināti, tad tas jūsu iepriecināšanai; ja mēs tiekam pamudināti, tad tas jūsu pamudināšanai un glābšanai. Tas dara to, ka jūs panesat tās pašas ciešanas, kuras mēs ciešam,


Sa̱a̱ Cristo na cwiluiiñê jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, matseicana̱a̱ⁿ quiiˈ waaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Jaa laxmaaⁿya wˈaaˈñeeⁿ xeⁿ ticaˈndya̱a̱ ncˈuaaˈndyo̱o̱ na mˈaaⁿya na jom quitˈmaⁿ nˈo̱o̱ⁿ ndoˈ na cwicantyjaaˈtyeⁿ nˈo̱o̱ⁿya jom. 	 Bet Kristus ir kā dēls savā namā. Mēs esam šis nams, ja līdz galam uzglabāsim nesatricinātu uzticību un cerības godību.


Joˈ chii luaa waa na maljeiya cantyja ˈnaⁿya. Quia na matseijndo̱ na nntsˈaa yuu na ya na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ, yacheⁿ maljeiya na mˈaaⁿ natia naquiiˈ tsˈo̱o̱ⁿ. 	 Tātad es atrodu likumu, kas tad, kad gribu labu darīt, tuvojas man ar ļaunu:


Quia ljoˈcheⁿ jlaˈno̱o̱ⁿˈâ na nchii cantyja ˈnaaⁿˈ ndaaljoˈ na cwiluii tyooˈ na calˈaayâ cwenta, sa̱a̱ tañeˈquiandyô̱ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ saduceos. 	 Tad tie saprata, ka Viņš nebija licis sargāties no maizes rauga, bet no farizeju un saduceju mācības.


Ee ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee tîcandyo̱o̱ na nncwjiiˈa na cwitaˈndoˈ nnˈaⁿ. Ja jndyo̱o̱ na nncwjiˈnˈmaaⁿndyo̱ joona. Mana tyˈetyˈetina cwiicheⁿ tsjoom chjoo. 	 Cilvēka Dēls nenāca dvēseles pazudināt, bet pestīt. Un viņi aizgāja uz citu pilsētu.


’ˈO cwiluiindyoˈ tsjaaⁿˈchjeⁿˈ, sa̱a̱ xeⁿ na jnda̱ jluiˈ na chjeⁿˈnaˈ, ¿ljoˈ ñˈeⁿ cwii nleichjeⁿˈnndaˈnaˈ? Meiⁿchjoo tjaa yuu cwii nleilˈuenaˈ, joˈ chii cweˈ cwityeⁿnquieeˈ nnˈaⁿ ndoˈ cwicandyuena joonaˈ. 	 Jūs esat zemes sāls. Bet ja sāls zaudē savas spējas, ar ko tad sālīs? Tā neder vairs nekam, tikai izmešanai ārā, lai cilvēki to samītu.


Ee xeⁿ ˈu tiñeˈcatseitˈmaⁿ tsˈomˈ xˈiaˈ, mati Tsotyeˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee xocatseitˈmaⁿ tsˈoom ˈu juu na matseiˈtjo̱o̱ndyuˈ. 	 Bet ja jūs nepiedosiet, arī jūsu Tēvs, kas ir debesīs, nepiedos jums jūsu grēkus. (Mt.6,14-15)


Xuee quia na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ quiaaⁿ na nncˈoom na wiˈ tsˈoom juu. ˈU ntyjiˈ na jeeⁿ tˈmaⁿ teijneiⁿ jâ tsjoom Éfeso. 	 Lai Kungs dod viņam atrast žēlastību no Kunga viņa dienā! Un cik daudz viņš man Efezā kalpoja, to tu labāk zini.


Quia ljoˈcheⁿ nntyˈiaana ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee na macwja̱caño̱o̱ⁿnndaˈa tsjoomnancue. Nndyo̱o̱ naquiiˈ nchquiu ñequio najndeii na matseixmaⁿya ndoˈ ñequio na neiⁿncooˈ nacaxuee na cwiluiitˈmaⁿndyo̱. 	 Un tad redzēs Cilvēka Dēlu nākam padebesī lielā varā un godībā.


Yocheⁿ na luaaˈ, tîcjaameiⁿntyjeeˈ Pedro na macjo̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ˈndyootsˈa hasta quia na jlacanaaⁿndyena. Ndoˈ quia ntyˈiaana jom jeeⁿ seicatyˈueneiiⁿˈnaˈ joona. 	 Pēteris tomēr turpināja klaudzināt. Kad atvēra, tie viņu redzēja un brīnījās.


Quia joˈ tsondyeyoom nda̱a̱yâ: —Jnda̱ tueˈ Lázaro. 	 Tad Jēzus viņiem pateica atklāti: Lācars ir nomiris.


Ndoˈ na luaaˈ cwinduˈyoˈ cwitjeiˈyuuˈndyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ ñˈoom nacjoˈyoˈ na ˈo cwiluiindyoˈ tsjaaⁿ ˈnaaⁿ nquiee nnˈaⁿ na tyolaˈcwjee profetas. 	 Tātad jūs liecināt par sevi, ka jūs esat to bērni, kas nogalināja praviešus.


cˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ na macaⁿnaˈ cha meiⁿcwii ñomtiuu tacandiiˈ nquiuˈyoˈ cha joo nnˈaⁿ na tia cwilaneiⁿna cantyja chiuu cwitsaamˈaⁿˈyoˈ na cwilayuˈyoˈ ñˈeⁿ Cristo, ncˈomna na jnaaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na cwilaneiⁿna. 	 Tomēr lēnprātībā un bijībā, lai jums būtu laba sirdsapziņa, lai kaunas tie, kas jums ceļ neslavu, nopeļot jūsu labo dzīvi Kristū.


Ndoˈ jnda̱ na jluiˈ jndyetia ñˈeⁿ naⁿjndii naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ, tyˈequieˈna naquiiˈ nˈom calcu. Ndoˈ tmaaⁿˈ calcuˈñeeⁿ jleiˈnomyoˈ, teiˈtyuˈyoˈ yuu na ntyˈa ˈndyoo ndaalueeˈñeeⁿ, mana nchjeeñenaˈ jooyoˈ quiiˈ ndaa. 	 Tad ļaunie gari, izgājuši no cilvēka, iegāja cūkās; un ganāmais pulks no kraujas strauji metās ezerā un noslīka.


quia joˈ ¿chiuu waayuu na cwindya̱a̱ya na ya cwilaˈneiⁿna cwii cwii nnom ñˈoom na cwilana̱a̱ⁿya xjeⁿ na tquiowijnda̱a̱ya? 	 Un kā mēs ikviens dzirdējām savu valodu, kurā mēs dzimuši?


Meiⁿ ticalasˈandyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ na nnduˈyoˈ: “Jaa tjaa na teincuuˈ nacjooya ee Abraham cwiluiiñê weloo welooya.” Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiiⁿ cweˈ ljo̱ˈmeiiⁿ nnda̱a̱ nntseicwaqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na nluiindyenaˈ tsjaaⁿ Abraham na jndyowicantyjooˈ, quia joˈ nˈndiinaˈ ˈo. 	 Un nesakiet: Ābrahams ir mūsu tēvs, jo es jums saku, ka Dieva varā ir no šiem akmeņiem radīt Ābrahama dēlus;


Ee tsoom na tijoom cantycwii na wiˈ tsˈoom chaˈtsondye nnˈaⁿ tsjaaⁿ Israel, majuu Abraham ñequio nnˈaⁿ na tuiindye tsjaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Kā Viņš runājis mūsu tēviem, Ābrahamam un viņa pēctečiem mūžīgi.


Quia jnda̱ seitjom Jesús canchooˈwe nnˈaⁿ na cwilajomndye ñˈeⁿñê, tquiaaⁿ na calaˈxmaⁿna najneiⁿ cha nnda̱a̱ nntjeiiˈna naⁿjndii, ndoˈ na nnda̱a̱ nlaˈnˈmaⁿna nnˈaⁿ wii. 	 Bet Viņš, saaicinājis divpadsmit apustuļus, deva tiem spēku un varu pār visiem ļaunajiem gariem un slimību ārstēšanai.


Joˈ chii xeⁿ ntyjiˈ na tjoomˈ cwilayuuˈa, coˈñomˈ jom chaˈxjeⁿ ntyjiˈ macoˈñomˈ ja. 	 Ja tevi saista draudzība ar mani, tad pieņem viņu tāpat kā mani,


Sa̱a̱ cantyja ˈnaⁿya, tijoom cwjiˈsˈandyo̱. Manda̱ macwjiiˈsˈaya cantyja ˈnaaⁿˈ juu na tueˈ nquii Ta Jesucristo nacjooˈ tsˈoomˈnaaⁿ, ee cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈoomˈnaaⁿ, juu na matseixmaⁿ tsjoomnancue, maqueⁿnaˈ tsˈoo cantyja ˈnaⁿya ndoˈ mati cwiluiindyo̱ tsˈoo cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ. 	 Bet es negribu ne ar ko lepoties, tik vien ar mūsu Kunga Jēzus Kristus krustu, ar ko man pasaule krustā sista un es pasaulei.


Matso Simón Pedro nnoom: —Xeⁿ luaaˈwaa Ta, nchii macanda̱ ncˈa̱. Mati camaⁿˈ lˈo̱o̱ya ñequio xqua̱a̱ⁿya. 	 Sīmanis Pēteris sacīja Viņam: Kungs, ne vien manas kājas, bet arī rokas un galvu.


Ndoˈ joˈ sa̱ˈntjom Félix capeitaⁿ na calˈana cwenta Pablo na cweˈ nncˈoomjnaⁿyaaⁿ ndoˈ nchii na nlaˈcuˈna na nnquiocajndooˈ ncˈiaaⁿˈaⁿ jom. 	 Un viņš pavēlēja virsniekam to apsargāt, dot viņam mieru un neliegt nevienam no savējiem sniegt viņam pakalpojumus.


Ja tyootseiqueeⁿ tsˈo̱o̱ⁿ meiⁿ sˈom xuee, meiⁿ sˈom cajaⁿ, meiⁿ liaaˈ tsˈaⁿ. 	 Sudrabu un zeltu vai drēbes ne no viena neesmu iekārojis.


Ee jom xuee jeˈ matseitioom cwii nnom, sa̱a̱ ˈio jnda̱ xuiiˈ na mˈaaⁿˈ tsˈoom, joˈ chii tiñeˈcwii nnom na wjaamˈaaⁿ. 	 Vīrs, kam dalīta dvēsele, ir nepastāvīgs visos savos ceļos.


Ee ˈo wiˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na mˈaⁿ tsˈo̱ndaa Macedonia. Sa̱a̱ cwitaaⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ na cˈomˈyoˈ na matˈmaⁿti na wiˈ nˈomˈyoˈ joona. 	 To jūs arī darāt ar visiem brāļiem visā Maķedonijā. Bet, brāļi, mēs jūs lūdzam, lai jūs būtu vēl centīgāki.


Quia na ntyˈiaaˈ Pedro na chaˈtsondye nnˈaⁿ jnda̱ jlaˈcandyooˈndyena, matsoom nda̱a̱na: —ˈO re nnˈaⁿya Israel, ¿chiuu na jeeⁿ matseitsaⁿˈnaˈ ˈo? ¿Chiuu na jeeⁿ cwintyˈiaˈyoˈ nda̱a̱yâ na chacwijom cwilaˈtiuuˈyoˈ na cweˈ na jnda̱a̱ ncjo̱o̱yâ oo cweˈ ncˈe na jeeⁿ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyô̱ Tyˈo̱o̱tsˈom joˈ na majaacaa tsaⁿmˈaaⁿˈ? Meiⁿchjoo nchiijoˈ. 	 To redzēdams, Pēteris sacīja tautai: Izraēliešu vīri, ko jūs brīnāties par to, vai ko skatāties uz mums it kā mēs ar savu spēku un varu būtu padarījuši to, ka šis staigā?


Matseiljeiya ñˈoomwaa cwentaaˈ ˈo ta na ncjoˈtquieˈyoˈ ncˈe jnda̱ macwilaˈjomndyoˈ ñequio Cristo na mˈaaⁿ xjeⁿ na jnaⁿjndyeecheⁿ chaˈtso. ˈO na titquiendyoˈ matseiljeiya ñˈoomwaa ncˈe jnda̱ macwinaⁿndyoˈ nacjooˈ tsaⁿjndii. ˈO ntseindaaya, matseiljeiya ñˈoomwaa ncˈe macwitaˈjnaⁿˈyoˈ nqueⁿ na cwiluiiñê Tsotya̱a̱ya. 	 Es rakstu jums, tēvi, jo jūs pazināt Viņu, kas ir no sākuma. Es rakstu jums, jaunekļi, jo jūs uzvarējāt ļauno.


Ndoˈ meiⁿnquia na cwilˈaˈyoˈ oo na cwilaneiⁿˈyoˈ, calˈaˈyoˈ chaˈtso joˈ ñequio xueeˈ Ta Jesús na cwiñequiaˈyoˈ na quianlˈuaaˈ Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe jom. 	 Un visu, ko jūs darāt vārdos vai darbos, to visu dariet Kunga Jēzus Kristus vārdā, pateikdamies Dievam un Tēvam caur Viņu!


Ndoˈ na luaaˈ waa, jnda̱ seicanda̱a̱ˈndyo̱ na mañequia ñˈoom naya na macwjiˈnˈmaaⁿñe Cristo nnˈaⁿ, tyotsˈaa na ljoˈ Jerusalén ñequio chaˈtso ntyja hasta tueˈñoomnaˈ ndyuaa Ilírico. 	 Varenām zīmēm un brīnumiem, Svētā Gara spēkā, tā kā es, sākot ar Jeruzalemi, visā apkārtnē līdz Illīrijai pasludināju Kristus evaņģēliju.


Tˈo̱ tsaⁿˈñeeⁿ nda̱a̱na: “Mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ ticwajnaⁿˈa ˈo.” 	 Bet viņš atbildēja un sacīja: Patiesi es jums saku: es jūs nepazīstu.


Ndoˈ jndii Pedro na teicˈuaa, seineiⁿ, matso: —Quicantyjaˈ Pedro. Catseicueˈ quiooˈ na nlquiˈ. 	 Un balss vēstīja viņam: Pēteri, celies, nokauj un ēd!


Ee ja matseixmaⁿya cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mandiˈntjo̱ⁿya nnoom. Tsjom teincoo jeˈ jñoom cwii ángel cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaaⁿya. 	 Jo šinī naktī man piestājās Dieva eņģelis, kam es piederu un kam kalpoju,


Pablo ñeˈcjaaqueⁿˈeⁿ wˈaaˈñeeⁿ sa̱a̱ tinquia nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na nncjaⁿ. 	 Kad Pāvils gribēja iet pie tautas, mācekļi to nepieļāva.


Tyowaa xjeⁿ na tîcaljeii chiuu matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés, xjeⁿˈñeeⁿ tîcatseiˈndaaˈnaˈ ntyjiiya na ñeseitjo̱o̱ndyo̱ nnomnaˈ, sa̱a̱ quia na seiˈno̱ⁿˈa chiuu matsa̱ˈntjomnaˈ, quia joˈ ljeiya na wandoˈ jnaⁿ, na wjaañˈoomnaˈ ja na ntsuundyo̱. 	 Es gan kādreiz dzīvoju bez likuma, bet, kad nāca likums, grēks atdzīvojās;


Ndoˈ jeˈ na jnda̱ seicandyaañê ˈo nnom jnaⁿ, joˈ chii cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomtyeⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ. 	 No grēka atbrīvoti, jūs kļuvāt taisnības kalpi.


Juu fariseo teintyjeeⁿˈeⁿ, luaa waa ñˈoom na tsoom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom: “ˈU Ta Tyˈo̱o̱tsˈom, mañequiaya na quianlˈuaˈ na ticatseixmaⁿya chaˈna ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ, chaˈna nnˈaⁿ na cantyˈuendye, nnˈaⁿ na quilˈa yuu na ticatyˈiomyanaˈ, nnˈaⁿ na cweˈ mˈaⁿya ñˈeⁿ ncˈiaa, mati meiiⁿ nchii chaˈ tsaⁿmˈaaⁿˈ, tsaⁿquiñom sˈom. 	 Farizejs nostājies sevī tā lūdza: Es tev pateicos, Dievs, ka es neesmu tāds, kā citi cilvēki: laupītāji, netaisnīgi, laulības pārkāpēji vai arī kā šis muitnieks!


Jeeⁿ lˈue tsˈoom na nntyˈiaaˈnnaaⁿˈaⁿ chaˈtsondyoˈ ˈo ee matseiˈndaaˈnaˈ ntyjeeⁿ na jnda̱ jndyeˈyoˈ na ñeteiweeⁿˈeⁿ. 	 Tāpēc ka viņš ļoti ilgojās pēc jums visiem un bija nobēdājies par to, ka jūs dzirdējuši par viņa slimību.


Ntyˈiaaⁿˈaⁿ na jnaaⁿ cañoomˈluee. Jndyocue cwii ˈnaⁿ chaˈcwijom cwii liaa tscaˈndyuˈ tmeiⁿ na chuˈtyeⁿ ñequiee nquinaˈ. Tioonaˈ xjeⁿ yuu na mˈaaⁿcheⁿ. 	 Un viņš redzēja atvērtas debesis un kādu trauku nolaižamies, it kā lielu palagu aiz četriem stūriem no debesīm nolaistu zemē;


Nquii Tsotya̱ya na jñoom ja quiiˈntaaⁿˈyoˈ, jom wanoomˈm ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ mati wando̱ˈa. Maluaaˈ matseijomnaˈ ñˈeⁿ tsˈaⁿ na maquii seiiˈa, nncwandoˈ añmaaⁿˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 Kas manu Miesu bauda un manas Asinis dzer, tas paliek manī un es viņā.


Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, jom mantyja nntseiñˈoomˈñê. Sa̱a̱ quia na nndyo̱o̱nndaˈa, ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, ¿aa ndyaˈ cwii nljei na mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Es jums saku, ka Viņš drīz tiem spriedīs taisnīgu tiesu. Tomēr, kā rādās, vai Cilvēka Dēls atnācis atradīs ticību virs zemes?


Tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ ñˈoom na toˈño̱ⁿya na tˈmaⁿti tseixmaⁿnaˈ, na tueˈ Cristo cwentaaˈ jnaaⁿya chaˈxjeⁿ cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii, 	 Jo vispirms es jums mācīju to, ko arī pats saņēmu, ka saskaņā ar Rakstiem Kristus ir miris par mūsu grēkiem,


Ndoˈ tsoom: —Catiomˈyoˈ tsˈiaaⁿnda̱a̱ˈyoˈ nnom César yuu na tseixmaⁿnaˈ cwentaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ mati quiaˈyoˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom yuu na tseixmaⁿnaˈ cwentaaˈ nqueⁿ. Tjaweeˈ nˈomna ñˈoom na tˈo̱o̱ⁿ sa̱a̱ tiya nquiuna na ticatˈuiinaˈ jom. 	 Bet Jēzus atbildēja tiem un sacīja: Tad atdodiet ķeizaram, kas ir ķeizara, un Dievam, kas ir Dieva! Un tie brīnījās par Viņu. (Rom 13,7)


Maja Pablo ñequio Timoteo cwiluiindyô̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomtyeⁿ nnom Jesucristo, cwilaljeiiyâ cartawaañe, cwilacwano̱o̱ⁿyâ juunaˈ na mˈaⁿˈ ˈo na cwilaˈyuˈyoˈ tsjoom Filipos na cwilaˈjomndyoˈ ñˈeⁿ Cristo Jesús, ñequiondyoˈ ˈo na cwijndoˈyoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio ˈo na cwindyeˈntjomˈyoˈ nda̱a̱ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Pāvils un Timotejs, Jēzus Kristus kalpi, visiem Jēzus Kristus svētajiem, kas dzīvo Filipos, arī bīskapiem un diakoniem.


Ndoˈ xeⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tjaaˈnaⁿ tsˈaⁿ na nnda̱a̱ ntseiteincooˈ ñˈoomˈñeeⁿ, yati na tintseineiⁿ ñˈoom na tjachuiiˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Cweˈ naquiiˈ tsˈom nquii catseineiⁿ ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet ja izskaidrotāja nav, tad lai viņš draudzē klusē un lai runā tikai sev un Dievam!


Jesús cwiluiiñê tyee cwentaaya na tjacantyja na cwiluiitˈmaⁿñê na matsa̱ˈntjoom nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un tā kā mums ir augstais priesteris pār Dieva namu,


Jnda̱ joˈ juu ángel na jnda̱ ñequiee tjacuˈnquioom nawiˈ na ñjom waso ˈnaaⁿˈaⁿ nacjooˈ ñeˈquioomˈ. Ndoˈ tquiaanaˈ najndeii ñeˈquioomˈ na nntseiconaˈ nnˈaⁿ. 	 Un ceturtais eņģelis izlēja savu kausu uz sauli, un tai bija dots spēks dedzināt cilvēkus karstumā un ugunī.


Ee ncˈe na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Jesucristo, cwitoˈñoomˈyoˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom añmaⁿ ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Kad jūs sasniegsiet savas ticības gala mērķi dvēseļu pestīšanu.


Quia na jnda̱ teincoo chaˈtso ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈ tsjoom nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos ñeˈcwii jlaˈtjoomˈna ñˈoom na tˈmaⁿna cueˈ Jesús. 	 Bet rīta agrumā visi augstie priesteri un tautas vecākie apspriedās par Jēzu, lai Viņu nodotu nāvei.


Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na cweˈ mandii ñˈoom na matsjo̱o̱ ndoˈ titseicanda̱ joonaˈ, tsaⁿˈñeeⁿ matseijomnaˈ chaˈcwijom cwii tsˈaⁿ na tijndo̱ˈ tsˈom na sˈaa waaˈ na cweˈ jnaⁿtonaˈ nomtyuaa. Tjaaˈnaⁿ niaⁿljo̱ˈ tuii. Quia na tyjeeˈ jndaa ndoˈ jndeii tyocjaacameiiⁿˈñenaˈ wˈaaˈñeeⁿ, mantyja tmeiⁿˈnaˈ juunaˈ. Ndoˈ tˈmaaⁿˈ tsuu cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Bet kas dzird un nedara, tas līdzīgs cilvēkam, kas savu namu ceļ uz zemes bez pamatiem; pret to gāzās straume, un tūdaļ tā sagruva; un šī nama sabrukšana bija liela.


ˈO na niom nˈomnda̱a̱ˈyoˈ, ¿aa maxjeⁿ ticajndoˈyoˈ? Ndoˈ ˈo na niom lueˈ nˈom luaˈquiˈyoˈ, ¿aa maxjeⁿ ticandyeˈyoˈ? ¿Aa tacjaanjoomˈ nˈomˈyoˈ ljoˈ sˈaaya quia na seitjo̱o̱naˈ na nlcwaˈ nnˈaⁿ? 	 Jums ir acis, bet jūs neredzat; jums ir ausis, bet jūs nedzirdat? Un jūs neatminaties,


Tso Jesús nda̱a̱na: —Jeˈ jeˈ nnduˈyoˈ no̱o̱ⁿ ñˈoomwaañe na cweˈ wjaañoomˈ na matsonaˈ: “ˈU tsˈaⁿ na machˈee nasei, catseinˈmaⁿndyuˈ cheⁿnncuˈ.” Ndoˈ cwaaⁿti nnduˈyoˈ no̱o̱ⁿ: “Tsˈiaaⁿ na cwindya̱a̱yâ na ñesaˈ tsjoom Capernaum, mati catsaˈ joonaˈ ñjaaⁿñe ndyuaa tsjomˈ.” 	 Un Viņš tiem sacīja: Jūs katrā ziņā man sacīsiet sakāmvārdu: ārst, izdziedini pats sevi! Mēs dzirdējām lielas lietas notiekam Kafarnaumā; dari to arī šeit, savā tēvijā!


Tˈo̱ ángel nnoom, tso: —Ja jndyuya Gabriel na mandiˈntjo̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Jom jñoom ja na catseicandiiya ˈu ñˈoom nayameiiⁿ. 	 Un eņģelis viņam atbildēja un sacīja: Es esmu Gabriels, kas stāv Dieva priekšā, un es esmu sūtīts, lai tev to sacītu un tev pasludinātu šo prieka vēsti.


Sa̱a̱ jeˈ nnco̱ matsjo̱o̱ nndyeˈyoˈ: Tilˈueendyuˈ na nnjoom quia na macoˈwiˈ tsˈaⁿ ˈu. Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na mmeiⁿˈ ndaˈ ntsmaⁿˈ ntyjaya, mati ntyjatymaaⁿˈ quiaaˈ na mmeiiⁿˈeⁿ ndaˈ. 	 Bet es jums saku: nepretojieties ļaunumam, bet ja kāds tev sit labajā vaigā, pagriez viņam arī kreiso!


Macanda̱ tsˈaⁿ na matseiyuˈya tsˈom na nquii Jesús cwiluiiñe Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom nnda̱a̱ nnaⁿñê ñequio na matseixmaⁿ tsjoomnancue. 	 Kas ir tas, kas pasauli uzvar, ja ne tas, kas tic, ka Jēzus ir Dieva Dēls?


Quia joˈ tja Jacob ndyuaa Egipto. Joˈ joˈ mˈaaⁿ ndoˈ tueeⁿˈeⁿ ndoˈ mati joˈ joˈ tja̱ ntseinaaⁿ, joo welooya na ñetˈom teiyo. 	 Un Jēkabs pārgāja uz Ēģipti, un nomira viņš un mūsu tēvi.


Ndoˈ jnda̱ na tueⁿˈeⁿ na waa wˈaa, meiⁿcwii tsˈaⁿ tînquiaaⁿ na nncjaaquieeˈ ñˈeⁿñê, macanda̱ Pedro ñequio Juan ñequio Jacobo, ndoˈ tsotye yuscuchjoo ñˈeⁿ tsondyee. 	 Un Viņš, namā ieejot, neatļāva nevienam līdzi nākt, kā vien Pēterim un Jēkabam, un Jānim, un meitiņas tēvam, un mātei.


Ee macwilaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu naya na matseixmaⁿ Ta Jesucristo. Ee meiiⁿ ñetˈoom na tjacantyja na tyañê cañoomˈluee, sa̱a̱ ncˈe na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom ˈo sˈaañe cheⁿnqueⁿ na ntyˈiaaˈñeñˈeeⁿ. Ndoˈ na ljoˈ sˈaaⁿ maqueeⁿ ˈo na cwiluiindyoˈ na tyandyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo jūs zināt mūsu Kunga Jēzus Kristus žēlastību, ka Viņš, būdams bagāts, jūsu dēļ kļuvis nabags, lai Viņa nabadzībā jūs kļūtu bagāti.


Tyomaˈno̱o̱ⁿya yuu na ticataˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ ja sa̱a̱ tîcatoˈñoomˈyoˈ ja. Tyomˈaaⁿya na ntsaandyo̱ sa̱a̱ tîcalaˈtsaaⁿˈndyoˈ ja. Tyomˈaaⁿya na wiiˈa sa̱a̱ tîcatsajndoˈyoˈ ja. Tyomˈaaⁿya na pra̱so sa̱a̱ tîcatsantyjaˈyoˈ ja.” 	 Es biju svešinieks, un jūs mani nepieņēmāt; biju kails, un jūs mani neapģērbāt; es biju slims un biju cietumā, bet jūs mani neapmeklējāt.


Cwiwitquiooˈ na cwiluiiñe tsˈaⁿ cwii judío quia na mˈaaⁿ na xcweeˈ tsˈom jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Juu ˈnaaⁿ na cwiluii tjaaⁿˈ tsˈaⁿ matseicanda̱a̱ˈñenaˈ quia nquii Espíritu Santo maqueⁿ xcoom naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ. Tsˈaⁿ na luaaˈ matseixmaⁿ, malˈueeⁿ yuu na nncjaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿñê, tintsˈaa meiiⁿ nnˈaⁿ ticjaaweeˈ nquiuna ñˈeⁿñê. 	 Bet jūds ir tas, kas tāds ir slepenībā, un sirds apgraizīšana ir garā, bet ne burtā; tādam gods ir nevis no cilvēkiem, bet no Dieva.


Ndoˈ ˈo jeˈ, na mˈaⁿ ndaˈyoˈ tilˈaˈyoˈ cwii nnom na nlaˈliooˈndyena, ˈo calaˈquieˈyoˈ joona ñequio ñˈoom na matseijndo̱ˈnaˈ nˈomna chiuu nncˈomna ndoˈ catˈmo̱ⁿˈyoˈ nda̱a̱na na candyaˈ tsˈom Ta Jesucristo joona. 	 Arī jūs, tēvi, nekaitiniet savus bērnus, bet audziniet viņus Kunga kārtībā un mācībā!


Sa̱a̱ quia na jndii tsaⁿˈñeeⁿ na luaaˈ, seichjooˈnaˈ tsˈoom ee jeeⁿ tyañê. 	 To dzirdēdams, viņš noskuma, jo bija ļoti bagāts.


’Tajndye cwimatseina̱ⁿtya̱ya ñˈeⁿndyoˈ, ee mandyo nquii na cwiluiitquieñe quiiˈ nˈom nnˈaⁿ tsjoomnancuewaañe. Sa̱a̱ tjaa meiⁿcwii na matseixmaⁿya na juu joˈ nnda̱a̱ nleilˈueeˈñe na catˈuiinaˈ ja. 	 Es daudz ar jums vairs nerunāšu, jo nāk šīs pasaules valdnieks, bet tam nav nekā ar mani.


Cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena ja ee cwitˈmo̱o̱ⁿna ñˈoom na cweˈ cwiqueⁿ nnˈaⁿ, tachii ñˈoomya. 	 Velti viņi mani cienī, mācot cilvēku mācības un likumus. (Is.29,13)


Xocjaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿ tsˈaⁿ xeⁿ ticatseiyuˈya tsˈom ñˈeⁿñê, ee cha na nntseicandyooˈñenaˈ tsˈaⁿ ñˈeⁿñê, macaⁿnaˈ na catseiyuˈ na mˈaaⁿ ndoˈ na tˈmaⁿ naya nntsˈaaⁿ juu na xcweti malˈue jom. 	 Bet bez ticības nav iespējams Dievam patikt. Jo tam, kas Dievam tuvojas, jātic, ka Viņš ir, un ka Viņš atalgos tos, kas Viņu meklē.


Ndooˈ nquiuˈyoˈ na jeeⁿ jndo̱ˈ nˈomˈyoˈ ee na cwindyeˈyoˈ ñˈoom na cwiñequia naⁿntjeiⁿmˈaⁿˈ. 	 Jo jūs, paši prātīgi būdami, labprāt ciešat neprātīgos.


Teincoo cwiicheⁿ xuee ndicwaⁿ jndeii maquiˈcaljoo jndye wˈaandaa. Joˈ chii to̱ˈna tyotjeiiˈna canchuu tsˈomnaˈ. Tyotueeˈna joonaˈ tsˈom ndaaluee cha na nntseixjeeⁿˈñenaˈ na jaaˈ wˈaandaa. 	 Kad mūs vētra ļoti svaidīja, otrā dienā viņi nometa daļu kravas.


Ncˈe na luaaˈ, meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na titseicanda̱ cwii ñˈoommeiiⁿ na cachjoonaˈ, ndoˈ maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ ncˈiaaⁿˈaⁿ ya meiiⁿ tilaˈcanda̱na juunaˈ, tjaa yuu lˈueñê cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ ˈñeeⁿ juu na matseicanda̱ ñˈoommeiiⁿ ndoˈ naljoˈ maˈmo̱ⁿ na calˈa ncˈiaaˈ, juu matseijndaaˈñenaˈ na tˈmaⁿ lˈueñe cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kas vienu no šiem vismazākajiem baušļiem atmet un tā mācīs cilvēkus, tas debesvalstībā sauksies par mazāko; bet kas pildīs un mācīs, tas tiks saukts liels debesvalstībā.


Tjalcweˈ Jesús na ñetˈoom joˈ joˈ. Tjawinoom ndyuaa Tiro, ndoˈ ndyuaa Sidón ñequio ndyuaa jo ndoˈ njoom Decápolis. Tueⁿˈeⁿ ndaaluee chjoo tsˈo̱ndaa Galilea. 	 Un atkal Viņš, izgājis no Tiras robežām, nāca caur Sidonu pie Galilejas jūras desmit pilsētu robežās.


Ncuee na ñejndyowaanaˈ ñeˈndiitoom na calˈa chaˈtso nnˈaⁿ meiⁿljoˈcheⁿ na lˈue nˈomna. 	 Viņš neatstāja sevi bez apliecinājuma, darīdams labi no debesīm, dodams lietu un auglīgus laukus, pildīdams mūs ar barību, bet mūsu sirdis ar prieku.


Chaˈxjeⁿ nquii tquie tsˈaⁿ matseineiⁿ nda̱a̱ ntseinda, matsˈaa tyˈoo nda̱a̱ˈyoˈ, cˈomˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ ja chaˈxjeⁿ jnda ntyjiiya ˈo. 	 Tā kā jūs saņemat to pašu algu, es kā bērniem jums saku: kļūstiet arī jūs atvērtāki!


Jndye nnom maniom na tjachuiiˈ na cwiwilˈue cha cwicanda̱a̱ cwilˈaaya tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ nqueⁿ ñeˈcwii cwiluiiñê na mateijneiⁿ cwii cwiindyo̱ na cwilˈaaya joonaˈ. 	 Un ir dažāda darbība, bet tas pats Dievs, kas visos visu dara.


Ñequiiˈcheⁿ ñˈoom tjañoomˈ seineiⁿ Jesús na tyoˈmo̱o̱ⁿ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Meiⁿcwii ñˈoom tîcatseineiiⁿ nda̱a̱na na nchii ñˈoom tjañoomˈ. 	 Šo visu Jēzus runāja ļaudīm līdzībās; un bez līdzībām Viņš tiem nerunāja nekā,


Quia joˈ tyee na cwiluiitquieñe, tsaⁿ na jndyu Ananías, sa̱ˈntjoom nnˈaⁿ na meintyjeeˈ nacañoomˈ Pablo na catmeiiⁿˈna ndaˈ ˈndyoo tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Te augstais priesteris Ananija pavēlēja tiem, kas ap to stāvēja, sist viņam pa muti.


Joˈ chii, nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na chojnaⁿna nioom chaˈtso profetas na tyolaˈcwjee nnˈaⁿ xjeⁿ na jnaⁿcheⁿ tsjoomnancue. 	 Lai visu praviešu asinis, kas izlietas no pasaules radīšanas, tiktu pieprasītas no šīs cilts,


’¿Ljoˈ ñˈoom na nntseijo̱o̱ⁿˈa cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ tiempomeiiⁿ? Joona matseijomnaˈ chaˈna yocanchˈu na cwinquiooˈ naquiiˈ tsjoom. 	 Bet kam lai es pielīdzinu šo cilti? Viņa līdzīga bērniem, kas tirgus laukumā sēd un, kliegdami sev līdzīgajiem,


Maja Pablo, matseiljeiya xueeya, ja nndio̱o̱ⁿ, meiⁿ na ticatsjo̱o̱ya njomˈ na chujnaⁿˈ no̱o̱ⁿ na cwiluiindyuˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Es, Pāvils, uzrakstīju to ar savu roku, es atlīdzināšu, lai neteiktu tev, ka tu pats sevi esi man parādā.


’ˈÑeeⁿ juu na ticˈoomñe cantyja ˈnaⁿya, maxjeⁿ mˈaaⁿ nacjoya. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu na ticatseitjom nnˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱, jom machˈeeⁿ na matseilcweˈnaˈ nnˈaⁿ na ticalaˈyuˈna ñˈeⁿndyo̱. 	 Kas nav ar mani, tas ir pret mani; kas ar mani nesakrāj, tas izšķiež.


Ndoˈ tjantyjaaˈ cwii tsˈaⁿ na maˈmo̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Matso nnoom: —Maestro, nncjo̱ntyjo̱ naxeⁿˈ meiⁿyuucheⁿ na wjaˈ. 	 Un kāds rakstu mācītājs pienācis sacīja Viņam: Mācītāj, es sekošu Tev, kurp vien tu iesi.


Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ cweˈ tyonco, tyolue: —Naⁿmˈaⁿˈ jnda̱ jndyeena. 	 Bet citi izsmiedami sacīja: Tie ir salda vīna pilni.


Tsˈaⁿ na luaaˈ mandiˈntjom nnom Cristo, cwijaaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿñê, ndoˈ mati neiiⁿ nnˈaⁿ jom. 	 Jo kas šinīs lietās kalpo Kristum, tas ir patīkams Dievam un pieņemams cilvēkiem.


Tso Jesús nda̱a̱na: —Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ ñˈoom na mayuuˈcheⁿ. Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na maˈndii waaˈ, oo tiˈnquio oo ndyencjo, oo tsotye, oo tsondyee, oo scuuˈ oo ntseinda, oo ndyuaaˈ ncˈe na matseijomñe ñˈoom na mañequia na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, 	 Jēzus atbildēdams sacīja: Patiesi es jums saku: nav neviena, kas manis un evaņģēlija dēļ būtu atstājis namu vai brāļus, vai māsas, vai tēvu, vai māti, vai bērnus, vai tīrumus,


Jndye ñˈoom niom na matsonaˈ na catsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na matseixmaⁿ tyeeˈñeeⁿ sa̱a̱ machˈeenaˈ na jndeiˈnaˈ na nntseiteinco̱o̱ˈa juunaˈ nda̱a̱ˈyoˈ ee ˈo jeeⁿ ncˈuaaˈ cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ. 	 Par to mums būtu daudz kas sakāms, bet grūti izskaidrot, jo jūs esat kļuvuši kūtri klausīties.


Matso Jesús nnom: —¿Aa nchii jnda̱ tsjo̱o̱ njomˈ, xeⁿ nntseiyuˈ nntyˈiaˈnjomˈ na nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Jēzus sacīja viņai: Vai es tev neteicu: ja tu ticēsi, tad redzēsi Dieva godību?


Joˈ chii tincˈomˈyoˈ na jeeⁿ jndye mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ˈnaⁿ na nlcaⁿnaˈ ˈo xuee na cwii wjaanaˈ. Ee xuee ˈio waanquia ñˈomtiuu cwentaaˈnaˈ. Xuee jeˈ maleiˈtyeⁿ nawiˈ na chuunaˈ cwentaˈyoˈ. 	 Tāpēc neraizējieties par rītdienu! Rītdiena rūpēsies pati par sevi. Katrai dienai pietiek savu rūpju.


Joˈ joˈ tyomˈaaⁿ cwii ndyee xuee na tileicantyˈiaaⁿˈaⁿ, ndoˈ tîcwaaⁿˈaⁿ meiⁿ na nncˈom ndaa tjaaˈnaⁿ. 	 Un viņš tur bija trīs dienas nekā neredzēdams, neēdis un nedzēris.


Ndoˈ jo ndyeyu tsˈom xqueeⁿ tyˈioomna ljeii ñˈoom griego, latyeⁿ, ñˈeⁿ hebreo. Matsonaˈ: “Luaañe Rey cwentaa nnˈaⁿ judíos.” 	 Un bija arī virs Viņa uzraksts, rakstīts grieķu un latīņu, un ebreju valodā: Šis ir jūdu Ķēniņš.


Tjaa chiuu xuiiˈ chaˈna matso Isaías: “Na Tyˈo̱o̱tsˈom tquiaaⁿ na tjoomna, sˈaanaˈ chaˈna tsˈaⁿ na ñeˈcatsoo cha meiiⁿ na niom nˈom nda̱a̱na sa̱a̱ titquioona, ndoˈ meiiⁿ na niom luaˈquina sa̱a̱ ticandyena ndoˈ luaaˈ cwitjoomna hasta xjeⁿ jeˈcheⁿ.” 	 Kā rakstīts: Dievs deva viņiem truluma garu: acis, lai neredzētu, un ausis, lai nedzirdētu līdz pat šai dienai.


Mati tsoom nda̱a̱na: —Meiⁿyuucheⁿ waaˈ tsˈaⁿ na nntsquieˈyoˈ, caljooˈndyoˈ joˈ joˈ hasta xjeⁿ na nluiˈyoˈ tsjoomˈñeeⁿ. 	 Un Viņš tiem sacīja: Kur jūs kādā mājā ieiesiet, tur palieciet, kamēr no turienes iziesiet.


Tiempoˈñeeⁿ jnaⁿ Jesús tsjoom Nazaret, tsˈo̱ndaa Galilea. Tyjeˈcañoom Juan ndyuaa yuu na tjaa nnˈaⁿ cˈom. Ndoˈ seitsˈoomñe Juan jom tsˈom jndaa Jordán. 	 Un notika, ka tanīs dienās Jēzus no Nācaretes ienāca Galilejā; un Jānis Viņu kristīja Jordānā.


Ee jnda̱ tqueⁿna cwenta chiuu cwilˈa nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê na cwicwaˈ na tyootjeiˈljuuˈndyena chaˈxjeⁿ costumbre na waa ee tyoondyuuˈna chaˈxjeⁿ nquiu naⁿˈñeeⁿ na macaⁿnaˈ. Joˈ chii tyolaˈncjooˈndye naⁿˈñeeⁿ nacjoona. 	 Un tie, redzēdami dažus no Viņa mācekļiem netīrām, tas ir, nemazgātām rokām maizi ēdam, ņēma to ļaunā.


Nchii cweˈ waa na jnda̱ sˈaa tsˈaⁿ joˈ na cwiluiˈnˈmaaⁿñê, cha nntseicuˈnaˈ na nntseisˈañe cheⁿnqueⁿ. 	 Ne darbu dēļ, lai neviens nelielītos.


Ndoˈ Maríaˈñeeⁿ tjatseicañeeⁿ nquiee nnˈaⁿ na tyocañˈeeⁿ ñˈeⁿ Jesús. Xjeⁿˈñeeⁿ jeeⁿ xcwe na mˈaⁿna na chjooˈ nˈomna ndoˈ cwityueena. 	 Viņa nogājusi pasludināja tiem, kas ar Viņu bija, kas bija noskumuši un raudāja.


Cˈomˈyoˈ na ndyaandyoˈ cha mˈmo̱ⁿnaˈ na mayuuˈcheⁿ cwilcweˈ nˈomˈyoˈ. Ndoˈ ticalaˈsˈandyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ na nnduˈyoˈ: “Jaa cwiluiindyo̱ tsjaaⁿ Abraham.” Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiiⁿ cweˈ ljo̱ˈmeiiⁿ nnda̱a̱ nntseicwaqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na nluiindyenaˈ tsjaaⁿ Abraham, quia joˈ nˈndiinaˈ ˈo. 	 Tāpēc nesiet grēku nožēlošanas cienīgus augļus un nesāciet sacīt: Mums Ābrahams ir tēvs. Jo es jums saku, ka Dievs spējīgs no šiem akmeņiem radīt Ābrahamam bērnus.


ˈU cwiluiindyuˈ sondaro ˈnaaⁿˈ Jesucristo. Joˈ chii catseiquii tsˈomˈ nawiˈ na mawiˈnoomˈ ee na mandiˈntjom nnoom. 	 Strādā kā labs Jēzus Kristus kareivis!


Quia na jliu nnˈaⁿ na ljoˈ, tyˈentyjo̱na naxeeⁿˈeⁿ. Toˈñoom joona ndoˈ tyotseineiiⁿ nda̱a̱na cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ seinˈmaaⁿ nnˈaⁿ wii. 	 Daudzi ļaudis, to uzzinājuši, sekoja Viņam; un Viņš, pieņēmis tos, runāja viņiem Dieva valstību, un tos, kam vajadzēja dziedināšanas, izdziedināja.


Queⁿˈyoˈ cwenta juu na tyomˈaⁿˈyoˈ na chjooˈ nˈomˈyoˈ teilˈueeˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom. Juunaˈ sˈaanaˈ na tqueⁿndyoˈ na jlaˈjndaaˈndyoˈ. Sˈaanaˈ na jlaˈliooˈndyoˈ na luaaˈ sˈaa tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ tˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ xeⁿ chiuu nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyoˈ. Mati sˈaanaˈ na ñeˈcantyˈiaˈyoˈ ja ndoˈ tqueⁿˈtyeⁿˈyoˈ na cjameintyjeeⁿˈeⁿ natia na sˈaaⁿ. 	 Jo, lūk, tās pašas Dievam patīkamās skumjas, ar kādām es jūs apbēdināju, kādu rūpību tās jūsos radījušas, arī aizstāvēšanos, arī īgnumu, arī bailes, arī ilgas, arī centību, arī nosodīšanu! Katrā ziņā jūs pierādījāt, ka jūs šinī lietā neesat vainojami.


Ñˈoommeiⁿˈ jeeⁿ xcwe cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ, joˈ chii chaˈtsondye nnˈaⁿ macaⁿnaˈ na catoˈñoomna joonaˈ. 	 Tas ir patiess un atzīšanas cienīgs vārds.


Jeeⁿ ñeˈcatsaayâ na mˈaⁿˈyoˈ, majndeiiticheⁿ ja Pablo jndye ndiiˈ sˈaanaˈ na ñeˈcjo̱ sa̱a̱ seitsaaⁿˈñe Satanás na nlˈaayâ na ljoˈ. 	 Jo mēs, sevišķi es, Pāvils, gribējām vienreiz un otrreiz apmeklēt jūs, bet sātans mūs aizkavēja.


Joˈ chii ñˈoom tjañoomˈ matseina̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ. Ee meiiⁿ ñequiiˈcheⁿ cwintyˈiaana tsˈiaaⁿ na matsˈaa sa̱a̱ maxjeⁿ tixoqueⁿna cwenta. Ndoˈ meiiⁿ cwindyena ñˈoom na mañequia sa̱a̱ mˈaⁿna chaˈcwijom na tyoondyena, meiⁿ ticalaˈno̱ⁿˈna ljoˈ cwindyena. 	 Tāpēc es runāju viņiem līdzībās, jo tie redzēdami neredz, dzirdēdami nedzird un arī nesaprot.


Ñˈoom na jnda̱ tso nnoom: “Cantyja ˈnaaⁿˈ Isaac jeeⁿ ndyaˈ jndyendye nda ntseindacantyjoˈ nncˈom.” 	 Jo viņam tika sacīts: No Īzāka tev būs pēcnācēji. (1.Moz.21,12)


Cˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom nawiˈ tsˈoom nnˈaaⁿˈ Onesíforo ee jndye ndiiˈ teijneiⁿ ja ndoˈ meiⁿ tîcˈoom na jnaaⁿˈaⁿ na mˈaaⁿya pra̱so. 	 Kungs lai parāda žēlsirdību Onezifora namam, jo viņš bieži mani atspirdzināja un nekaunējās manu važu,


Joona tˈo̱o̱na nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ chaˈxjeⁿ na jnda̱ tso Jesús na caluena. Quia joˈ ˈndye naⁿˈñeeⁿ na cˈoona. 	 Viņi tiem sacīja, kā Jēzus bija pavēlējis; un tie viņus atlaida.


Quia joˈ jndeii seineiiⁿ, matsoom: —Quintyjaˈ, cwintyjeˈ. Quia joˈ mañoomˈ teintyjeeˈ, to̱ˈ tjacaa. 	 Bet ļaudis, redzēdami to, ko darīja Pāvils, pacēla savas balsis un likaoniski sacīja: Dievi kļuvuši līdzīgi cilvēkiem un nonākuši pie mums.


Tjatjatyeeⁿ chjoowiˈ ˈndyoo ndaaluee. Tueeˈcañoom Jacobo ñˈeⁿ tyjee tsaⁿˈñeeⁿ na jndyu Juan. Joona ntseinda Zebedeo. Mˈaⁿna tsˈom wˈaandaa, cwilaˈyo̱na lquiˈtsaⁿ ˈnaaⁿna. 	 Un pagājis nedaudz tālāk, Viņš redzēja Jēkabu, Zebedeja dēlu, un tā brāli Jāni, kas laivā lāpīja tīklus.


Quia joˈ patromˈñeeⁿ tqueeⁿˈñê mosoomˈm, tsoom nnom: “Cwa jeeⁿ ndyaˈ wiˈndyuˈ, ˈu mosoya. Ja jnda̱ seitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya chaˈtso na chujnaⁿˈ ee na jeeⁿ seintyˈiaaˈndyuˈ no̱o̱ⁿ. 	 Tad viņa kungs to pasauca un sacīja: Tu nekrietnais kalps! Es visu parādu tev atlaidu, jo tu mani lūdzi.


Ee tsˈaⁿ na maˈuu winom tquie, meiⁿchjoo ticaˈnaⁿ ntyjii winomxco. Ee matsoom na joo winom tquie, joˈ caˈnaⁿti. 	 Un neviens, kas dzēris veco, negribēs jauno, jo viņš sacīs: vecais ir labāks.


Joˈ chii jluena na Bernabé tyˈo̱o̱ Júpiter jom, ndoˈ Pablo jeˈ jluena na jom tyˈo̱o̱ Mercurio ee jom mañequiaaⁿ ñˈoom nda̱a̱na. 	 Bet Jupitera priesteris, kas atradās ārpus pilsētas, atvedis vēršus un vainagus pie vārtiem, gribēja kopā ar ļaudīm upurēt.


Esteban tˈmaⁿ najndeii Tyˈo̱o̱tsˈom tyotseixmaaⁿ. Jndye ˈnaaⁿ sˈaaⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ ñequio tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na xocanda̱a̱ nluii na cweˈ najndeii nquii tsˈaⁿ. 	 Bet Stefans, būdams žēlastības un spēka pilns, darīja lielus brīnumus un zīmes tautā.


Quia joˈ chaˈtso nnˈaⁿ na tyoolayuˈ na nchii judíos tˈuena Sóstenes, tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Tyotjaaˈna jom tachˈeⁿ watsˈiaaⁿ. Sa̱a̱ Galión tîcatseiñˈoomˈñê naⁿˈñeeⁿ. 	 Tad visi, notvēruši sinagogas priekšnieku Sostenu, sita to tribunāla priekšā, bet Gallions neraizējās par viņiem.


Tso Jesús nda̱a̱na: —Quiolajomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱ ndoˈ ja nntsˈaa na nlaˈtjomˈyoˈ nnˈaⁿ tachii cweˈ calcaa. 	 Un Viņš tiem sacīja: Sekojiet man, un es jūs padarīšu par cilvēku zvejniekiem.


Tˈmaⁿ seitsaⁿˈnaˈ jom na ntyˈiaaⁿˈaⁿ na ljoˈ. Ndoˈ seicandyooˈñê na nntyˈiaaˈyaaⁿ ndoˈ jñeeⁿ na matseineiⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 To redzēdams, Mozus brīnījās par šo parādību. Un kad viņš piegāja to apskatīt, Kunga balss atskanēja uz viņu, sacīdama:


Ndoˈ natia na cwilˈana nntseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ ndoˈ xocañjomti tsˈo̱o̱ⁿya jnaaⁿna. 	 Jo es būšu žēlīgs viņu netaisnībām un viņu grēkus vairs nepieminēšu.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ ñequio Ta Jesucristo, jom tjacantyja na cwiluiitˈmaⁿñê. Lˈue tsˈoom na tilˈaˈyoˈ na cweˈ jndaaˈ nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ. 	 Mani brāļi, mūsu godības Kunga Jēzus Kristus ticību nevērtējiet pēc personas stāvokļa!


Chaˈtso na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na ntyjaaˈ nˈomna meiⁿˈndooˈntyˈiaandye xuee quia na mˈmo̱o̱ⁿ ˈñeeⁿ joo cwiluiindye na nntseinaaⁿ. 	 Jo arī radība ilgodamās gaida Dieva bērnu parādīšanos.


Quia joˈ ncˈe na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya nnˈaⁿ, calana̱a̱ⁿya ñˈoom na mayuuˈ, matsonaˈ na catsanajnda̱a̱ya cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso nnom chiuu waa na mˈaaⁿya ncˈe na matseitjoomˈnaˈ jaa ñˈeⁿ Cristo na cwiluiiñê xqueⁿ tmaaⁿˈ jaa na laxmaaⁿya seiiⁿˈeⁿ. 	 Bet, mīlestībā sekodami patiesībai, mēs visumā pieaugsim Viņā, kas ir galva, Kristus,


ˈU re nnˈaⁿya na jeeⁿ jnda ntyjiiya, jeeⁿ xcwe macheˈ na mateixeˈ nnˈaaⁿya na cweˈ cwiquieya na mˈaaⁿˈ, meiiⁿ joona nnˈaⁿ na ticwajnaⁿˈ. 	 Vismīļais, visu, ko tu dari brāļiem, tu dari uzticīgi, tāpat arī svešiniekiem;


Jnda̱ teinom ndyee chiˈ na squia̱a̱yâ ndyuaaxeⁿncweˈñeeⁿ ndoˈ saacuo̱o̱yâ wˈaandaaˈñeeⁿ. Juunaˈ jnaⁿnaˈ tsjoom Alejandría, sa̱a̱ tjameintyjeeˈyanaˈ ndyuaaxeⁿncweˈñeeⁿ chaˈwaa ncueesuaˈ. Juunaˈ ñoom ˈndyoonnom Cástor ñequio Pólux. 	 Pēc trim mēnešiem mēs aizbraucām Aleksandrijas kuģī, kas pārziemoja salā un kam bija Kastora zīme.


Jnda̱ na tjeiiˈndyena naⁿˈñeeⁿ chii tquiochona joo na mˈaⁿ apóstoles. Ndoˈ joona jlaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. Jnda̱ chii tioona lueena nacjoo naⁿˈñeeⁿ na cwitoˈñoom tsˈiaaⁿ. 	 Šos viņi stādīja apustuļiem priekšā; un tie, Dievu pielūgdami, uzlika viņiem rokas.


Tsoticheⁿ Jesús no̱o̱ⁿ: —Catseiljeiˈtiˈ ñˈoommeiiⁿ, catseicwanomˈ joonaˈ namˈaaⁿ ángel na machˈee cwenta tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoom Filadelfia. Catsuˈ: “Ja cwiluiindyo̱ na ljuˈ tsˈo̱o̱ⁿ ndoˈ cwiluiindyo̱ ñˈoom na mayuuˈ. Chaˈxjeⁿ David tyowaa najneiⁿ na tyotsa̱ˈntjoom chaˈwaa ndyuaaⁿˈaⁿ, mati ja matseixmaⁿya juu najndeii na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee ja tseixmaⁿya na nñequiaya na wanaaⁿ na nncjaaquieeˈ tsˈaⁿ cañoomˈluee oo na ticwanaaⁿ. Nnco̱ matseicanaaⁿndyo̱ ndoˈ tjaa ˈñeeⁿ juu nnda̱a̱ nntseicuˈtyeⁿ. Oo matseicuˈtya̱ⁿya ndoˈ tjaa ˈñeeⁿ juu nnda̱a̱ nntseicanaaⁿñe. Luaa waa na matsjo̱o̱ nnco̱: 	 Un Filadelfijas baznīcas eņģelim raksti: To saka Svētais un Patiesīgais, kam ir Dāvida atslēga, kas atver un neviens neizslēdz, kas aizslēdz un neviens neatver.


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na maniom na maleichuu, nloˈñomti. Sa̱a̱ tsˈaⁿ na tjaaˈnaⁿ na cuaa lˈo̱, nluiˈñˈeⁿ cwanti na maleiñˈoom. 	 Bet es jums saku: katram, kam ir, tiks dots, lai viņam būtu pārpilnība; bet no tā, kam nav, tiks ņemts arī tas, kas viņam ir. (Mt.13,12; 25,29; Mk.4,25)


Sa̱a̱ jnda̱ jndyo Cristo na cwiluiiñê tyee na tjacantyja cantyja ˈnaaⁿˈ chaˈtso naya na maniom. Juu watsˈom yuu na mandiˈntjoom, yati ndoˈ canda̱a̱ˈti tseixmaⁿnaˈ, meiⁿ nchii nnˈaⁿ lˈa juunaˈ ee nchii tseixmaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue. 	 Bet Kristus, nākamo labumu augstais priesteris, atnāca caur augstāko un pilnīgāko telti, ne rokām darināto, tas ir, ne no šīs pasaules.


Ndoˈ quia na jnda̱ jlaˈwe nnˈaⁿ ja na nlaˈcueeˈna ja, quia joˈ nntsˈaa na nntseitjomnaˈ nnˈaⁿ cantyja ˈnaⁿya. 	 Un kad es tikšu no šīs zemes pacelts, es visus vilkšu pie sevis.


ˈU Tsotya̱ya, quiaaˈ na catseitˈmaaⁿˈñenaˈ ˈu. Xjeⁿˈñeeⁿ teicˈuaa jndyeeˈ Tsotyeeⁿ cañoomˈluee. Tˈo̱: —Jnda̱ tquia na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja ndoˈ wjaatseitˈmaaⁿˈñetinaˈ ja. 	 Tēvs, pagodini savu vārdu! Tad nāca balss no debesīm: Es to pagodināju un vēl pagodināšu!


Quia joˈ taxˈeeñê nda̱a̱yâ: —ˈO tyja̱no̱ⁿ, ¿aa jnda̱ tjeiˈyoˈ calcaa? Tˈo̱o̱yâ nnoom: —Tjaaˈnaⁿ. 	 Tad Jēzus viņiem sacīja: Bērni, vai jums ir kas ēdams? Tie atbildēja Viņam: Nav!


Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ñeˈcatsˈaa cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, juu nntseiˈno̱ⁿˈ aa Tyˈo̱o̱tsˈom seijndaaˈñe ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿya, oo aa cweˈ ñˈoom na seitiuu nnco̱ na mañequiaya. 	 Ja kāds vēlas Viņa gribu pildīt, tas no mācības sapratīs, vai tā no Dieva, vai es runāju pats no sevis.


Jndye nnˈaⁿ ñetˈom tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ ndyuaa Egipto. Ndoˈ tueeˈntyjo̱ na tjaquieeˈ cwii tsˈaⁿ tsˈiaaⁿˈñeeⁿ na ticaljeii cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈoo José. 	 Iekams Ēģiptē necēlās cits ķēniņš, kas Jāzepu nepazina.


Mati joo ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ maqueⁿljuˈnaˈ nˈomˈyoˈ cha ya nlˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya. 	 Jūs jau esat tīri to vārdu dēļ, ko jums teicu.


Sa̱a̱ juu Melquisedec, meiⁿ nchii cwiluiiñê tsjaaⁿ Leví jom, toˈñoom cwenta diezmo lˈo̱ Abraham, tsaⁿ na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnom chiuu nntsˈaaⁿ. Ndoˈ tcaⁿ Melquisedec na catioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom Abraham. 	 Tā tas, kas neskaitās pie viņu cilts, ir ņēmis desmito daļu no Ābrahama un svētīja to, kam bija apsolījumi.


Tˈo̱ Jesús cwii ñˈoom na cweˈ tjañoomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ. Tsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye na macoco tsˈaⁿ ¿aa matyˈiomnaˈ na nlaˈcwejndoˈndyena yocheⁿ na ndii ñˈeⁿ tsaⁿsˈaˈñeeⁿ ñˈeⁿndyena? Cantyjati xuee na mˈaaⁿ ñˈeⁿndye naⁿˈñeeⁿ na cwiwitˈmaaⁿˈ na tocoom, ticatsonaˈ na nlaˈcwejndoˈndyena. 	 Un Jēzus sacīja viņiem: Vai kāzu viesi var gavēt, kamēr līgavainis pie viņiem? Tik ilgi, kamēr līgavainis pie viņiem, tie nevar gavēt.


Taˈxˈeena nnoom: —¿Yuu lˈue tsˈomˈ na nlajndaaˈndyô̱? 	 Bet viņi sacīja: Kur Tu vēlies, lai mēs tās sataisītu?


Catˈmo̱ⁿˈyoˈ cwii tsjo̱ˈñjeeⁿ no̱o̱ⁿ. ¿ˈÑeeⁿ ˈndyoonnom luaa ndoˈ ˈñeeⁿ xueeˈ ljeiiwaa? Jlue naⁿˈñeeⁿ: —Nquii César, tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma. 	 Parādiet man denāriju! Kā attēls un virsraksts uz tā? Tie atbildēja Viņam, sacīdami: Ķeizara!


Quicantyjaˈyoˈ. Cjaaya. Luaaˈ mandyocwjeeˈcañoom juu tsˈaⁿ na tjacatio cwenta ja luee nnˈaⁿ. 	 Celieties, iesim! Lūk, kas mani nodos, jau ir tuvu klāt!


Ndoˈ tueˈcañoom cwiicheⁿ ángel. Tjameintyjeeⁿˈeⁿ ndyeyu nomtsˈom na tuiinaˈ ñˈeⁿ sˈom cajaⁿ. Maleiñˈoom xo̱ˈ cwentaaˈ tsioomsuu na tuiinaˈ ñˈeⁿ sˈom cajaⁿ. Ndoˈ toˈñoom cwenta jndye suu na nntseicoom nacjooˈ nomtsˈom na meintyjeeˈ jo nnom tio yuu na wacatyeeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Seitjoom suuˈñeeⁿ ñequio ñˈoom na cwilaˈneiⁿ chaˈtso nnˈaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, majoo nnˈaⁿ na cwiluiindyena cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Tad nāca kāds cits eņģelis un nostājās altāra priekšā, turēdams zelta kvēpināmo trauku; viņam deva nedaudz kvēpināmā, lai noliktu ar visu svēto lūgšanām uz zelta altāra, kas ir Dieva troņa priekšā.


Ndoˈ jluiˈnom cwiicheⁿ caso wee. Ndoˈ juu tsˈaⁿ na waˈljoo, toˈñoom najneiⁿ na nncwjaaˈñê tiaˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ cha cantycwii na ya mˈaⁿna ñˈeⁿ ncˈiaana tsjoomnancue, cha yacheⁿ calaˈcwjeendyena. Ndoˈ toˈñoom cwii xjo espada na jeeⁿ tˈmaⁿ. 	 Un izgāja cits ugunssārts zirgs: un tam, kas sēdēja tanī, bija ļauts atņemt zemei mieru, lai cilvēki nonāvētu viens otru. Viņam tika dots liels zobens.


Ndoˈ nnˈaaⁿˈaⁿ ñequio nnˈaⁿ na mˈaⁿ nndyooˈ jndyena na jeeⁿ wiˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jom. Joˈ chii tˈomna na neiiⁿna ñˈeⁿñê. 	 Un viņas kaimiņi un radi, izdzirduši, ka Kungs viņai parādījis savu žēlastību, priecājās līdz ar viņu.


Jom tyoluiiñê profeta, ndoˈ ntyjiiyaaⁿ na tso Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoomtyeⁿ nnoom na nluiiñe Cristo quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ na nndyowicantyjooˈ ndoˈ juu tsaⁿˈñeeⁿ nncjaacjoo ntio na ñetacatyeeⁿ. 	 Viņš bija pravietis un zināja, ka Dievs viņam zvērēdams apsolīja sēdināt viņa tronī vienu no tā miesas atvasēm. (Ps.131,11)


Chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ tcwaˈtjacjoona. Ndoˈ jlaˈcato̱o̱ˈâ ntquieeˈ tsquiee ñequio ntaⁿˈ ntyooˈ ñequio calcaa na ˈndiicheⁿnaˈ. 	 Un visi ēda un paēda. Un viņi savāca septiņus grozus, pilnus ar pārpalikušajām druskām.


¿Aa ñeˈcatseicueˈ ja, chaˈna seicueˈ tsˈaⁿ Egipto wja?” 	 Vai tu gribi nonāvēt tāpat, kā tu vakar nonāvēji ēģiptieti?


Tyˈeñˈomjndyeena jom na mˈaaⁿ Anás, xeeⁿˈ tyee na jndyu Caifás na cwiluiitquieñe chuˈñeeⁿ. 	 Un tie aizveda Viņu vispirms pie Annas, jo tas bija tā gada augstā priestera Kaifas sievastēvs.


’Nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo nnˈaⁿ na jeˈ jndye nnˈaⁿ cwitjeiiˈyana ˈo. Ee maluaaˈ ñelˈa weloo naⁿˈñeeⁿ. Tyoluena ñˈoom ya cantyja ˈnaaⁿ joo profetas na cweˈ tyonquioˈnnˈaⁿ joona. 	 Bēdas jums, ja jūs ļaudis lielīs, jo to pašu viņu tēvi darīja viltus praviešiem!


Luaa waa ñˈoom na matsa̱ˈntjomnaˈ na mañequiaaⁿ nda̱a̱ya na cˈo̱o̱ⁿya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ. 	 Un mums no Dieva šis bauslis: kas mīl Dievu, tas lai mīl arī savu brāli!


Chaˈtsondyo̱ jndye nnom niom na ticjaacanjoomˈ na cwilˈaaya, sa̱a̱ xeⁿ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na maqueⁿñe xjeⁿ chaˈtso na matseineiⁿ, tsaⁿˈñeeⁿ matseixmaaⁿ tsˈaⁿ na yañe jom, ee maqueⁿñe cheⁿnqueⁿ xjeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Jo mēs visi daudz grēkojam. Kas vārdā neapgrēkojas, tas ir pilnīgs vīrs, jo viņš ir spējīgs savaldīt arī visu miesu.