Cweˈ joˈ na seiljeiya ñˈoomˈñeeⁿ na seicwano̱ⁿya na mˈaⁿˈyoˈ ee tiñeˈcjo̱ntyˈia ˈo na nlˈaˈyoˈ na chjooˈ tsˈo̱o̱ⁿ ee matsonaˈ na ˈo nñequiaˈyoˈ na neiⁿya. 	 Tāpēc es jums to rakstīju, lai, atnākot, man nebūtu bēdas uz bēdām par tiem, par kuriem man vajadzēja priecāties; es uzticos jums visiem, jo mans ir arī jūsu visu prieks.


ee tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ cwiluiiñenaˈ seiiˈ Cristo ndoˈ matseicanda̱a̱ˈñeñˈeⁿnaˈ jom ncˈe juu tmaaⁿˈñeeⁿ ndoˈ chaˈtso na niom, canda̱a̱ˈ laxmaⁿnaˈ ncˈe Cristo. 	 Kas ir Viņa miesa un Viņa pilnība, kas visu visumā piepilda.


joona manquiujndaaˈndyena na jnda̱ seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsuundye nnˈaⁿ na nmeiiⁿˈ cwilˈa, sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, wjaanaˈ na ˈoolˈana na ljoˈ, ndoˈ yacheⁿ ya nquiuna quia na cwintyˈiaana na majoˈti cwilˈa ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. 	 Lai gan viņi Dieva taisnību pazina, tie nenojauta, ka tie, kas tā dara, ir pelnījuši nāvi; un ne tikai tie, kas tā dara, bet arī tie, kas darītājiem piekrīt.


Ndoˈ juu xueeˈñeeⁿ, xuee na cwilajndaaˈndyo̱ jaa nnˈaⁿ judíos na nntquia̱a̱ya catsmaⁿ chjoo. Tuii na luaaˈ chaˈna quiajmeiⁿˈ. Quia joˈ matso Pilato nda̱a̱ nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ: —Cantyˈiaˈyoˈ, luaañe rey na tseixmaⁿ na nntsa̱ˈntjom ˈo. 	 Bija sagatavošanās diena pirms Lieldienām ap sesto stundu. Un viņš sacīja jūdiem: Lūk, jūsu ķēniņš!


Sa̱a̱ mayuuˈcheⁿ, nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, ntˈom nnˈaⁿ na mˈaⁿ ñjaaⁿ xocwjena hasta xeⁿ jnda̱ ntyˈiaanda̱a̱na cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Patiesi es jums saku: daži no šeit stāvošiem nāvi nebaudīs, iekams nebūs skatījuši Dieva valstību.


Ñˈoom na mayuuˈ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ntyjaañe Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈna ntyjaandye yocanchˈu ja, ndoˈ mañequiaañe na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom juu, tsaⁿˈñeeⁿ nnda̱a̱ nncjaaquieeˈñê cantyja na maTsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Patiesi, es jums saku: kas Dieva valstību nepieņem kā bērns, tas tanī neieies. (Mt.18,3)


Manquiuuya na tquiaa Espíritu ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ. Sa̱a̱ ncˈe na tsˈaⁿ ja matseijomnaˈ cantyja ˈnaⁿya na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na seijnda jnaⁿ, na tyeⁿ mandiˈntjo̱ⁿya nnomnaˈ. 	 Jo mēs zinām, ka likums ir garīgs, bet es, grēkam pārdots, esmu miesīgs.


Jnda̱ joˈ jñoom joona na cˈoona tsjoom Belén. Tsoom nda̱a̱na: —Catsaˈyoˈ, ndoˈ cataˈxˈeeˈjndaaˈndyoˈ yuu mˈaaⁿ tyochjooˈñeeⁿ. Ndoˈ quia na jnda̱ jliuˈyoˈ jom, quiolaˈcandiiˈyoˈ ja, cha mati ja nncjo̱, nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ jom. 	 Un, sūtīdams viņus uz Betlēmi, sacīja: Ejiet un rūpīgi iztaujājiet par Bērnu, un, kad jūs atradīsiet, ziņojiet man, lai arī es aizgājis pielūdzu Viņu!


Sa̱a̱ quia na nncwjeeˈcañoom juu Espíritu na cwiluiiñe na mayuuˈ, juu nncjaaˈmo̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ chaˈtso ñˈoom na mayuuˈ ee nchii nntseineiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ nquii, nntseineiⁿ ticwii cwii ñˈoom na mandii na matseineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ mˈmo̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ ˈnaⁿ na quia nluii. 	 Bet kad atnāks Viņš, Patiesības Gars, tad jums mācīs visu patiesību, jo Viņš nerunās no sevis, bet runās to, ko dzirdēs, vēstījot jums nākotni.


Ñequio na mateijndeii Espíritu Santo ˈo, calajnda̱ˈyoˈ na ñecwii nˈomˈyoˈ ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ncˈe na matseitjoomˈnaˈ ˈo na ya mˈaⁿˈyoˈ ñequiondye joona. 	 Cenzdamies uzturēt gara vienību miera saitēm.


Ee tyomˈaaⁿya na ñeˈjndo̱ˈa sa̱a̱ tînquiaˈyoˈ na nlcwaaˈa. Tyomˈaaⁿya na ñeˈcˈua ndaatioo sa̱a̱ tînquiaˈyoˈ na nncˈua. 	 Jo es biju izsalcis, un jūs mani nepaēdinājāt; es biju izslāpis, un jūs man nedevāt dzert.


Maluaaˈ matseijomnaˈ na cwilˈa nnˈaⁿ na mˈaⁿ tiempomeiiⁿ. Ee tyjeˈcañoom Juan quiiˈntaaⁿˈyoˈ, tˈoom chaˈcwijom tsˈaⁿ na chjooˈ tsˈom. Tîcwaaⁿˈaⁿ nantquie na ya, meiⁿ tîcˈom winom. Sa̱a̱ ˈo cwinduˈyoˈ tsaⁿjndii matseixmaaⁿ. 	 Jo atnāca Jānis: ne ēda, ne dzēra, bet tie saka, ka viņā ļaunais gars.


Luaaˈ tuii cha catseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na seineiⁿ profeta, luaa seiljeiⁿ: 	 Bet tas viss notika, lai piepildītos pravieša priekšsludinājums, kas saka:


Sa̱a̱ meiiⁿ na jndye nnom na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na tjacatˈuiiñe tsˈaⁿ, maxjeⁿ ñˈeⁿ joo joˈ canda̱a̱ˈ cwiluiiñe seiiˈ tsˈaⁿ. 	 Bet tagad gan ir daudz locekļu, bet viens ķermenis.


Wacatyeeⁿ nacañoomˈ meiⁿsa ndoˈ tueeˈcañoom cwii yuscu na maleiñˈoom cwii tsioo na tuiinaˈ ñˈeⁿ tsjo̱ˈ canchiiˈ na jndyu alabastro. Tsiooˈñeeⁿ ñjom ncheⁿˈ cachi na jeeⁿ jnda. Tuˈnquioom joonaˈ xqueⁿ Jesús. 	 Pie Viņa pienāca sieviete, kurai bija alabastra trauks ar dārgo svaidāmo eļļu; un viņa izlēja to uz Viņa galvas, Viņam pie galda esot.


Luaa waa ñˈoom na tyonda̱a̱yâ na tyoñequiaa Jesucristo na cwitˈmo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ, cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom na xueeñe meiⁿ tjaaˈnaⁿ na matseixmaaⁿ na jaaⁿ. 	 Šis ir vēstījums, kuru no Viņa dzirdējām un pasludinām jums, jo Dievs ir gaisma, un Viņā nav nekādas tumsības.


Ee lˈue tsˈoom na ñecwii xjeⁿ calaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ ja na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ, chaˈxjeⁿ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. Sa̱a̱ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na tiñeˈcatseitˈmaaⁿˈñe ja na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ meiⁿ Tsotya̱ya ticatseitˈmaaⁿˈñe tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Lai visi tāpat godātu Dēlu, kā godā Tēvu. Kas Dēlu negodina, tas negodina Tēvu, kas Viņu sūtījis.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ fariseos mantyja jluiˈna, tyoˈmaⁿna ñequio nnˈaⁿ ˈnaaⁿˈ Herodes chiuu nlˈayoona na nlaˈcueeˈna Jesús. 	 Un farizeji izgājuši tūlīt apspriedās ar herodiešiem pret Viņu, kā Viņu nonāvēt.


Jeeⁿ tˈmaⁿ nawiˈ nntseiquioom nacjoo chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilˈa natia ndoˈ tˈmaⁿ nntseiˈndaaˈnaˈ nquiuna. Najndyee nntjoom nnˈaⁿ judíos na ljoˈ, ndoˈ majoˈti nntjoom nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Bēdas un apspiešana ikvienai cilvēka dvēselei, kas dara ļaunu, vispirms jūdam un arī grieķim.


Ndoˈ na luaaˈ tuii seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom ˈndyoo profeta Jeremías, tsoom: “Nnˈaⁿ Israel jlaˈjndaaˈndyena na njomlˈuañe tsˈaⁿ ntquiuu nchooˈ nqui sˈom xuee. Jnda̱ chii toˈñoomlcweˈna sˈomˈñeeⁿ. 	 Tā piepildījās pravieša Jeremija sludinājums, kas saka: Un tie saņēma trīsdesmit sudraba gabalus, novērtētā maksu, kādu Izraēļa dēli bija noteikuši,


Ee tyomˈaaⁿya na ñejndo̱ˈa ndoˈ tquiaˈyoˈ na tcwaaˈa. Tyomˈaaⁿya na ñeˈcˈua ndaa ndoˈ tquiaˈyoˈ na tˈua. Tyomaˈno̱o̱ⁿya cwii cwii tsjomˈyoˈ yuu na ticataˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ ja ndoˈ toˈñoomˈyoˈ ja naquiiˈ lˈaˈyoˈ. 	 Jo es biju izsalcis, un jūs mani paēdinājāt; es biju izslāpis, un jūs man devāt dzert; es biju svešinieks un jūs mani pieņēmāt.


Ee candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, maxjeⁿ jndeiˈnaˈ na catseicanda̱a̱ˈñenaˈ ljeii na mawaa cantyja ˈnaⁿya na matsonaˈ: “Tjeiiˈna cwenta na ljoˈyu wiˈñê chaˈxjeⁿ nnˈaⁿ na wiˈndye.” 	 Jo es jums saku, ka vēl pie manis jāpiepildās tam, kas rakstīts: Un noziedzniekam Viņš pieskaitīts. jo tas, kas par mani rakstīts, piepildās.


Quia na ntyjaaˈ tsˈom tsˈaⁿ na calaˈyuˈ nnˈaⁿ na nntseicanda̱a̱ˈñê ñˈoom na jnda̱ tsoom nnom cwii xˈiaaⁿˈaⁿ na nntsˈaaⁿ, malcweeⁿˈeⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na queⁿya cwenta na nchii cantu matseineiiⁿ. Ndoˈ na ljoˈ machˈeeⁿ, meiⁿchjoo xonquiaanaˈ na nntseineiⁿti tsˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Jo cilvēki zvēr lielākam par sevi, un apstiprinājums ar zvērestu ir gals katrai viņu pretrunai.


Quia joˈ tsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Mati ˈo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo na cwilaˈjnda̱ˈyoˈ na calaˈcanda̱ nnˈaⁿ ñˈoom na jeeⁿ jndeiˈnaˈ chaˈcwijom na cwityˈiomˈyoˈ xuu nnˈaⁿ sa̱a̱ ncjoˈyoˈ, nchaaˈ lˈuu nntiiˈ lueeˈyoˈ. 	 Un Viņš tam sacīja: Arī jums, bauslības mācītāji, bēdas! Jūs apgrūtinat cilvēkus nastām, ko viņi nespēj nest, bet paši jūs pat ar vienu pirkstu nepieskaraties to saitēm.


Sala jnda Cainán, Cainán jnda Arfaxad, Arfaxad jnda Sem, Sem jnda Noé, Noé jnda Lamec, 	 Tas bija Kainana, tas Arfaksāda, tas Sēma, tas Noasa, tas Lameha dēls,


Ndoˈ xeⁿ jnda̱ ljeiiⁿ, nntseitjoom ncˈiaaⁿˈaⁿ ñequio nnˈaⁿ na mˈaⁿ nndyooˈ waⁿˈaⁿ ndoˈ nntsoom nda̱a̱na: “Cˈo̱o̱ⁿya na neiiⁿya, ee jnda̱ ljeiya tsjo̱ˈñjeeⁿ na tsuu.” 	 Un viņa, to atradusi, sasauc draudzenes un kaimiņienes, sacīdama: Priecājieties ar mani, jo es atradu drahmu, kuru biju pazaudējusi!


Ñeˈcatseiljeiiˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo ndoˈ na nntseixmaⁿya juu najndeii na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na sˈaa na tandoˈxcoom, ndoˈ na nntseijomndyo̱ ñequio joo nawiˈ na teinoom ndoˈ na nntseixmaⁿya chaˈxjeⁿ na seixmaaⁿ xjeⁿ na tueeⁿˈeⁿ, 	 Lai atzītu Viņu un Viņa augšāmcelšanās spēku, un Viņa ciešanu sadraudzību, es gribu būt līdzīgs Viņam nāvē,


Teijneiⁿ nnˈaⁿ na nquiu na tjo̱o̱ndye jom. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na nquiu na tjaa ljoˈ cotseitjo̱o̱naˈ joo, tîcateijneiⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 Izsalkušos viņš pildīja labumiem un bagātos atstāja tukšā.


Sa̱a̱ ntˈom lqueeⁿ tquiaanaˈ yuu na ya tsˈo, jeeⁿ ya tueˈnaˈ. Cwii taⁿˈ tjeiˈnaˈ ñequiee xuu lqueeⁿ trigo na cwii tsˈoom lqueeⁿ tjacjuˈ tsˈaⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ cwii taⁿˈ tjeiˈnaˈ we xuu waljooˈ xcwe na cwii tsˈoom lqueeⁿ tjacjoomˈm. Ndoˈ cwiicheⁿ cwii taⁿˈ tjeiˈnaˈ cwii xuu waljooˈ yom tsˈoom na cwii tsˈoom lqueeⁿ tjacjoomˈm. 	 Bet cita krita labā zemē un nesa augļus: cita simtkārtīgus, cita sešdesmitkārtīgus, cita trīsdesmitkārtīgus.


Josías tsotye Jeconías ñequio ntyjee tsaⁿˈñeeⁿ. Joona tuiindyena tiempo quia tyˈe nnˈaⁿ Israel na pra̱so ndyuaa Babilonia ncˈe na ticanaⁿndye nnˈaⁿ Israel ndiaˈ ñˈeⁿ nnˈaⁿ ndyuaaˈñeeⁿ. Tyˈecho naⁿˈñeeⁿ joona na tyondyeˈntjomtyeⁿna. 	 Josijs dzemdināja Jehoniju un viņa brāļus Babilonas verdzībā.


Ee matseijomnaˈ ja chaˈcwijom cwii tsˈaⁿ na tˈmaⁿ chujnaⁿ, tseixmaⁿya na ljoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈneiⁿ ñˈoom griego, ndoˈ mati nda̱a̱ meiⁿquia nnˈaⁿ na tjachuiiˈ ñˈoom na cwilaˈneiⁿ. Oo nda̱a̱ nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii, ndoˈ mati nda̱a̱ nnˈaⁿ na ticataˈjnaaⁿˈ ljeii. 	 Grieķiem un barbariem, mācītiem un nemācītiem es esmu parādnieks.


Xeⁿ cwitjeiˈyuuˈndyo̱ na laxmaaⁿya jnaⁿ, jom cwiluiiñê na mayoomˈm. Machˈeeⁿ na matyˈiomyanaˈ na matseitˈmaⁿ tsˈoom jnaaⁿya ndoˈ na matseiljoomˈm jaa chaˈtso na laxmaaⁿya na ticatyˈiomyanaˈ. 	 Ja atzīstamies savos grēkos, tad Viņš, būdams uzticīgs un taisnīgs, mums piedod mūsu grēkus un šķīstī mūs no katras netaisnības.


Cwii cwiindyoˈ cwicandaˈyoˈ cwii nnom na nnda̱a̱ nlˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Chaˈxjeⁿ machˈee cwii tsˈaⁿ na mato̱ⁿˈ tsˈiaaⁿ, joˈ cwilˈueeˈndyoˈyaˈyoˈ jndye nnom naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kā katrs dāvanu saņēmis, tā lai piešķir citam kā labi daždažādas Dieva žēlastības dalītāji!


Tso tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —Chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ matseicanda̱ xjeⁿ na cachjoondyo̱. 	 Tas sacīja: To visu esmu izpildījis kopš jaunības.


Ee nncwjiˈyuuˈndyuˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ. Nntsuˈ nda̱a̱na cantyja na jnda̱ ntyˈiaˈ jom ndoˈ na jnda̱ jndiˈ ñˈoom na seineiiⁿ njomˈ. 	 Jo tu visiem ļaudīm liecināsi par Viņu to, ko redzēji un dzirdēji.


Cantyja ˈnaⁿˈ ˈo, jo nnom nquii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom, quitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ na tixocalaˈtiuuˈyoˈ na waa cwiicheⁿ chiuu ya cha nlaˈxmaⁿˈyoˈ na tjaa jnaⁿˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee nqueⁿ nncuˈxeeⁿ tsˈaⁿ na matseiñˈeeⁿˈñe ˈo cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomwaaˈ, tjacwenta ˈñeeⁿ cwiluiiñe tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Es paļaujos uz jums Kungā, ka jūs citādāk nedomāsiet; bet tas, kas jūs maldina, saņems sodu, lai viņš būtu, kas būdams.


Quia na jñeeⁿ na mawinom Jesús tsˈaⁿ Nazaret, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matseixuaⁿ, tsoom: —ˈU Jesús, na cwiluiindyuˈ tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ja. 	 Viņš, izdzirdis, ka tas ir Jēzus no Nācaretes, sāka saukt un sacīja: Jēzu, Dāvida Dēls, apžēlojies par mani!


’ˈO jnda̱ jndyeˈyoˈ ñˈoom na tyolue nnˈaⁿ nda̱a̱ welooya na matsonaˈ: “Tintseicueˈ xˈiaˈ ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nntsˈaa na ljoˈ, maxjeⁿ nntˈuiityeⁿnaˈ juu.” 	 Jūs dzirdējāt, ka senčiem ir sacīts: Tev nebūs nokaut, bet kas nokauj, tiks nodots tiesai.


Quia joˈ jlaˈcjaa lueena Jesús. Tyeⁿ tˈuena jom. 	 Un tie pacēla pret Viņu rokas un saņēma Viņu.


Quia joˈ tintsˈaa aa ja oo aa joona. Ñˈoomwaˈ ñˈoom na cwiñequiayâ, ndoˈ juunaˈ ñˈoom na jnda̱ jlaˈyuˈyoˈ. 	 Vai tas es, vai viņi, tā mēs sludinām, un tā jūs kļuvāt ticīgi.


Ee jâ tijoom jndaa caˈndya̱a̱yâ na nlana̱a̱ⁿyâ ljoˈ na ñentyˈiaayâ na tyochˈee Jesús ndoˈ na tyondya̱a̱yâ na tyotseineiiⁿ. 	 Jo mēs nevaram nerunāt par to, ko esam redzējuši un dzirdējuši.


Sa̱a̱ tsoom: —Tintsaˈ na luaaˈ, ee tjom na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyuˈ, ñequio ncˈiaˈ na cwiñeˈquia ñˈoomˈm, ndoˈ ñequio joo nnˈaⁿ na cwilaˈcanda̱ ñˈoom na chuu librowaañe. Macanda̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom catseitˈmaaⁿˈndyuˈ. 	 Bet viņš man sacīja: Nedari to! Jo es esmu tāds pat kalps kā tu, kā tavi brāļi pravieši un visi tie, kas ievēro šīs grāmatas pravietojumu vārdus. Pielūdz Dievu!


Ee nqueⁿ mantyjeeⁿ chiuu cwilaˈxmaⁿ nnˈaⁿ naquiiˈ nˈom. Ndoˈ jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ na mati macoˈñoom nnˈaⁿ na nchii judíos laxmaⁿ ee tquiaaⁿ Espíritu Santo na nncˈoomñe naquiiˈ nˈomna chaˈxjeⁿ tquiaaⁿ juu na nncˈoomñe naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿ jaa. 	 Un Dievs, kas pazīst sirdis, apliecināja, dodams tiem Svēto Garu, tāpat kā mums;


Sa̱a̱ nquii tyee na tjacantyja cwentaaya, machˈeeⁿ tsˈiaaⁿ yuu na xcweti cwiwitˈmaaⁿˈ, matseitjoom nnˈaⁿ ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe cwii ñˈoomtyeⁿ na xcwetinaˈ, na cajndati ñˈoom chuunaˈ na tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntseicana̱a̱ⁿ. 	 Bet tagad Viņam piešķirtā kalpošana labāka tik, par cik labāka derība, kuras starpnieks Viņš ir, jo tā dibināta ar labākiem solījumiem.


Tso Jesús nda̱a̱na: —Mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na maˈndii waaˈ oo scuuˈ, ntyjee, tsotye, tsondyee, oo ntseinda ncˈe na matseijomñe cantyja ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 Viņš tiem teica: Patiesi es jums saku: nav neviena, kas atstājis māju vai vecākus, vai brāļus, vai sievu, vai bērnus Dieva valstības dēļ


Ndoˈ jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê, quia na ntyˈiaayâ na luaAˈ, jlaˈliooˈndyô̱, lˈuuyâ: —Jeeⁿcheⁿ ndyaaˈ cweˈchi tsuu ncheⁿˈ. 	 Kad mācekļi to redzēja, viņi saskaitās un sacīja: Kāpēc šī izšķērdība?


Mati ticwii cwii soonqueⁿˈyoˈ majndaaˈ ntyjeeⁿ ljoˈ joonaˈ. 	 Pat mati uz jūsu galvas visi saskaitīti.


Ndoˈ tsjo̱o̱ya: “¿Chiuu nntsˈaayo̱ Ta?” Quia joˈ matsoom no̱o̱ⁿ: “Quicantyjaˈ, cjaˈ quiiˈ tsjoom Damasco. Joˈ joˈ nndiˈ chaˈtso tsˈiaaⁿ na matsa̱ˈntjo̱ⁿya na nntsaˈ.” 	 Es sacīju: Kungs, kas man jādara? Bet Kungs sacīja man: Celies, ej uz Damasku, un tur tev pateiks visu, kas tev jādara.


Na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ nlaˈno̱ⁿˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na ˈo cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na cwilajomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱, xeⁿ mˈaⁿˈyoˈ na wiˈ nˈomˈ ncˈiaaˈyoˈ. 	 No tā visi pazīs, ka jūs esat mani mācekļi, ja jums būs mīlestība savā starpā.


Sa̱a̱ tsoom nda̱a̱na: —Mati macaⁿnaˈ na nñequiaya ñˈoom naya cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ ntˈomcheⁿ njoom. Ee maxjeⁿ joˈ tsˈiaaⁿ na jñoom ja. 	 Viņš tiem sacīja: Arī citām pilsētām man jāsludina Dieva valstība, jo tāpēc es esmu sūtīts.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱yâ, tsoom: —Calˈaˈyoˈ cwenta na tjaa ˈñeeⁿ nnquiuˈnnˈaⁿ ˈo cantyja ˈnaaⁿ ñˈoommeiⁿˈ. 	 Jēzus atbildēja un sacīja viņiem: Uzmanieties, lai neviens jūs nepieviltu!


Sa̱a̱ ˈu nchii joˈ ñeˈcatsaˈ, ˈu maxjeⁿ quieˈ tsˈomˈ, tiñeˈcalcweˈ tsˈomˈ. Matyˈiomnaˈ cantyja ˈnaⁿˈ na matseitˈueˈyaˈ na catˈuiinaˈ ˈu. Ee nncueˈntyjo̱ xuee na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ na matyˈiomyanaˈ. 	 Bet tavas stūrgalvības un negandarītājas sirds dēļ tu krāj dusmas Dieva dusmu un taisnīgās tiesas parādīšanās dienai.


Joˈ na ñejomto teicantyjaaⁿ. Teintyjeeⁿˈeⁿ ndoˈ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tjacaⁿ. Tjaqueⁿˈeⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ ñˈeⁿndyena. Tyojaacaⁿ ndoˈ tyowantyjaaⁿ ndoˈ tyotseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un tas uzlēcis nostājās un sāka iet, un kopā ar viņiem iegāja svētnīcā, un lēkāja, un godināja Dievu.


Ñˈoomwaaˈ tseixmaⁿnaˈ ñˈoom tjañoomˈ. Ee we yolcuˈñeeⁿ laˈxmaⁿna we ñˈoom na maxjeⁿ ntseicanda̱a̱ˈñenaˈ. Cwii ñˈoomˈñeeⁿ maˈmo̱ⁿnaˈ Sjo̱ Sinaí, ndoˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ nacjeˈnaaⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ cwiluiindyena nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomtyeⁿ. 	 Tas ir pateikts līdzībā. Šīs ir divas derības: viena Sinaja kalnā, kas dzemdē verdzībai, tā ir Agare.


ˈNaaⁿ na cwiluii ntjaaⁿ yoˈndaa naⁿnom nda nnˈaⁿ judíos jnda tseixmaⁿnaˈ xeⁿ matseicanda̱ˈ ljeii na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Moisés. Sa̱a̱ xeⁿ matseiˈtjo̱o̱ndyuˈ nnom ljeiiˈñeeⁿ matyˈiomnaˈ cantyja ˈnaⁿˈ chaˈcwijom na tîcaluii ˈnaaⁿˈñeeⁿ ˈu. 	 Apgraizīšanai ir nozīme, ja tu izpildi likumu, bet ja tu esi likuma pārkāpējs, tad tava apgraizīšana ir kļuvusi neapgraizīšana.


Cweˈ seiñˈeeⁿˈtonaˈ naⁿˈñeeⁿ, jluena: —¿ˈÑeeⁿ cwiluiiñe tsaⁿmˈaaⁿˈ na jeeⁿcheⁿ ndyaˈ waljooˈ? Jndaˈjom meiiⁿ jndye, meiiⁿ ndaaluee cwilaˈcanda̱naˈ ñˈoom na matsa̱ˈntjoom. 	 Tad ļaudis brīnījās, sacīdami: Kas Viņš ir, jo Viņam vētra un jūra paklausa?


Calaˈyuˈyoˈ na ljoˈyu cwiluiindyo̱ ñequio Tsotya̱, ndoˈ Tsotya̱ya ljoˈyu cwiluiiñê ñˈeⁿndyo̱ ja. Xeⁿ tileicalaˈyuˈyoˈ na ljoˈ, sa̱a̱ quiandyoˈ na nlaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ cantyja ˈnaaⁿ mañejoo tsˈiaaⁿmeiiⁿ na matsˈaa. 	 Vai jūs neticat, ka es Tēvā un Tēvs manī?


Macaⁿˈa nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na chaˈxjeⁿ matseijomndyuˈ na cwilaˈyuˈya cwii nˈo̱o̱ⁿya, na nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na canda̱a̱ˈ nntseino̱ⁿˈ chaˈtso na matioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom jaa ncˈe Cristo Jesús. 	 Lai tava ticības sadraudzība kļūst redzama katra laba darba atzīšanā, kas jūsos ir Jēzū Kristū!


Quia joˈ jeˈ jeˈ ¿chiuu na ñeˈcalˈaˈyoˈ xjeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom? ˈO cwilˈaˈyoˈ na jndeiˈnaˈ na joo nnˈaⁿ na cwilayuˈ na nchii judíos calacanda̱na ñˈoom na matsa̱ˈntjomnaˈ jaa nnˈaⁿ judíos na juunaˈ matseijomnaˈ cwii xuu, ndoˈ xuuˈñeeⁿ meiⁿ welooya na ñetˈom teiyo tîcanaⁿndyena meiⁿ jaa. 	 Bet ko jūs tagad Dievu kārdināt, likdami mācekļu kaklā jūgu, ko ne mūsu tēvi, ne mēs nespējam nest?


Tˈo̱ Jesús, tsoom: —Ndiˈ, tˈoom cwii tsaⁿsˈa. Jnaaⁿ Jerusalén na wjaacueeⁿ tsjoom Jericó ndoˈ tioondye naⁿcantyˈue cjoomˈm. Tjeiiˈna ˈnaaⁿˈaⁿ, jlaˈquieeˈndyena jom, ˈndyena jom na majaaweeⁿˈeⁿ. 	 Tad Jēzus iesāka un sacīja: Kāds cilvēks, iedams no Jeruzalemes uz Jēriku, iekrita slepkavu rokās. Tie viņu aplaupīja un ievainoja, un, atstājuši pusdzīvu, aizgāja.


Judasˈñeeⁿ tyocañˈeeⁿ ñˈeⁿndyô̱ jâ ndoˈ ñeseijomñê tsˈiaaⁿ na cwilaxmaaⁿyâ. 	 Tas bija pieskaitīts mums, un viņš piedalījās šinī kalpošanā.


Ndoˈ mati tjeiˈyuuˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ na sˈaaⁿ ˈnaaⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ, ñequio ntˈomcheⁿ nnom na jeeⁿ tyojaaweeˈ nˈomna, ñequio tsˈiaaⁿ na tixocaluiinaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ najndeii nquii tsˈaⁿ, ñequio cwii nnom tsˈiaaⁿ na cwicandaana na machˈee Espíritu Santo chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈoom. 	 Dievs to ir apliecinājis ar zīmēm un brīnumiem, un dažādiem vareniem darbiem, izdalot Svētā Gara dāvanas pēc sava prāta.


Tˈo̱ Felipe nnoom, matso: —Meiⁿ xeⁿ we siaⁿnto sˈom denarios na nlacatsuuya na nlaˈjndaaya ntyooˈ, sa̱a̱ maxjeⁿ xocwijndeii juunaˈ na nlcwaˈ cwii cwii joona meiiⁿ ñeˈchjoowiˈ. 	 Filips atbildēja Viņam: Par divi simts denārijiem nepietiek tiem maizes, lai katrs nedaudz saņemtu.


Ee nnˈaⁿ na cwiluiindye canmaⁿ ntsma̱a̱ⁿˈa cwindyena jndyeya, ndoˈ ja mawajnaⁿˈa joona, ndoˈ joona cwinquiontyjo̱na naxa̱ⁿˈa. 	 Manas avis klausa manu balsi, un es tās pazīstu, un viņas man seko


Sa̱a̱ seicandyaañê Lot na tyomˈaaⁿ tsjoomˈñeeⁿ ee tyotseixmaⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ. Tyotseiˈndaaˈnaˈ ntyjeeⁿ na tyontyˈiaaⁿˈaⁿ na cwajndii natia na tyolˈa naⁿˈñeeⁿ. 	 Viņš izglāba taisnīgo Latu, ko nomāca bezdievju varmācība un viņu netiklā dzīve,


Cwiñequiaayâ ñˈoom na tandoˈxcoom jnda̱ na tueeⁿˈeⁿ, quia joˈ ¿chiuu na ñˈeeⁿˈndyoˈ ˈo na cwinduˈyoˈ na taxocataˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱? 	 Ja tad par Kristu sludina, ka Viņš no miroņiem augšāmcēlies, kā tad daži no jums saka, ka augšāmcēlšanās no miroņiem neesot?


Ndoˈ nnˈaⁿ na tquio nacjoomˈm, joo ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwijndooˈ tsˈiaaⁿ cwentaaˈ watsˈom, ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsjoom, tsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Jndaˈjom ñequio ncjo espadas ndoˈ ñˈeⁿ nˈoom nchˈio na tquioˈyoˈ nacjoya. Ndooˈ na tquiocˈomˈyoˈ cwii tsaⁿcanchˈue. 	 Bet Jēzus augstajiem priesteriem un svētnīcas priekšniekiem, un vecākajiem, kas pret Viņu bija sanākuši, sacīja: Kā pret slepkavu jūs esat izgājuši ar zobeniem un milnām.


Tˈo̱o̱ naⁿˈñeeⁿ, jluena: “Ta, ¿chiuu ndoˈ mamaleiñˈoom qui ndiiˈ na laaˈtiˈ?” 	 Un tie sacīja viņam: Kungs, viņam jau desmit minas!


Mati seineiiⁿ ñˈoom na tjañoomˈ nda̱a̱na, tsoom: —Calaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈoom higuera ndoˈ chaˈtso ntˈomcheⁿ nˈoom. 	 Un Viņš tiem sacīja līdzību: Uzlūkojiet vīģes koku un visus kokus!


Sa̱a̱ ˈu jeˈ cˈomˈtyeⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ chaˈtso na jnda̱ seiˈnaⁿˈ ndoˈ na matseiˈno̱ⁿˈ na mayuuˈnaˈ, ee mawajnaⁿˈyaˈ ˈñeeⁿ joona na tˈmo̱o̱ⁿna juunaˈ njomˈ. 	 Tu tomēr paliec pie tā, ko esi mācījies un kas tev uzticēts, jo tu zini, no kā mācījies.


Juu tsˈiaaⁿ na mañequiaa tsˈaⁿ ñˈoom na maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ tsˈoom, matsonaˈ na joo nnˈaⁿ na cwiñequiaa ñˈoom cˈomna xjeⁿ ˈnaaⁿˈ xˈiaana na tjom cwiñequiana ñˈoom. 	 Arī praviešu gari praviešiem pakļauti,


Sa̱a̱ meiⁿcwii ˈndyoo ñˈoom tîcˈo̱o̱ⁿ cantyja ñˈoom na tueeˈna nacjoomˈm. Joˈ chii sˈaanaˈ na jeeⁿ tjaweeˈ tsˈom Pilato na tîcˈo̱ Jesús. 	 Un Viņš tam neatbildēja ne uz vienu vārdu, tā ka pārvaldnieks ļoti brīnījās.


Ndoˈ juu yuscuˈñeeⁿ, jeeⁿ cwiteiñê na macatyˈueeⁿ ee na ntyjiicheeⁿ na jom jnda̱ tcoˈyanaˈ. Seicandyooˈñê, tcoomˈm xtyeeⁿ jo nnom Jesús. Tjeiˈyuuˈñê na jom tyenquioomˈm. 	 Bet sieviete, nobijusies un trīcēdama, zinādama, kas ar viņu noticis, nāca un krita Viņa priekšā zemē un teica Viņam visu patiesību.


Jnda̱ na tjacjoona na tcwaˈna, quia joˈ tyotioomna canchuu lqueeⁿ trigo tsˈom ndaaluee cha nntseixjeeⁿˈñenaˈ na jaaˈ wˈaandaa. 	 Paēduši līdz sātam, viņi izmeta kviešus jūrā, lai atvieglotu kuģi.


Ñˈoommeiⁿˈ tsoyom cweˈ ncˈe na seiñˈeeⁿˈñˈeⁿnaˈ jom ee na jeeⁿ ndyaˈ cwicatyuena. 	 Un padebess tos apēnoja, un no padebess nāca balss, sacīdama: Šis ir mans vismīļais Dēls; klausiet Viņu!


Ñˈoomwaaˈ na tquia nnˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ wjaantyˈeenaˈ chaˈwaa tsjoomnancue ndoˈ mateijndeiinaˈ nnˈaⁿ. Ljoˈyu machˈeenaˈ chaˈna sˈaanaˈ quiiˈ nˈomˈyoˈ xjeⁿ na jndyeˈyoˈ na tyolaˈneiⁿ nnˈaⁿ cantyja na candyaˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ ndoˈ jlaˈno̱ⁿˈyoˈ na mayuuˈcheⁿ na ljoˈ tseixmaaⁿ. 	 Kas aizgāja līdz jums un tāpat visā pasaulē nes augļus, un aug līdzīgi kā pie jums kopš tās dienas, kad jūs dzirdējāt un pazināt Dieva žēlastību patiesībā,


’Sa̱a̱ jnaaⁿ tsaⁿtquiee, ticˈoomñe, jnda̱a̱ tja. Quia na jnda̱ tyjeeˈ ndyowindyooˈ na waa wˈaana, jndii na cwitjo̱ˈ ndoˈ camˈaaⁿ jnoom. 	 Bet viņa vecākais dēls bija tīrumā. Kad viņš nāca un tuvojās mājai, tas dzirdēja mūziku un līksmību.


Malaaˈtiˈ chaˈtso ntquieeˈndye naⁿnomˈñeeⁿ tuncona ñequio yuscuˈñeeⁿ ndoˈ majoˈti quia tja̱na, tjaaˈnaⁿ ndana ñˈeⁿñe. Ndoˈ na macanda̱ tueˈto yuscuˈñeeⁿ. 	 Līdzīgā kārtā viņu apprecēja visi septiņi, bet pēcnācējus neatstāja. Beidzot pēc visiem nomira arī sieva.


Sa̱a̱ jom teiño̱o̱ⁿ, tjaaⁿ jo yuu na ñenqueⁿ. Joˈ joˈ tyotseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet Viņš aizgāja tuksnesī un pielūdza Dievu.


Chaˈxjeⁿ juu Tsotya̱ya candyaˈ tsˈoom ja, mati ja candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo. Joˈ chii caljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ cantyja na mˈaaⁿya na candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo. 	 Kā Tēvs mani mīlējis, tā es jūs mīlu. Palieciet manā mīlestībā!


Ndoˈ ntˈom lqueeⁿ na tquiaa yuu na jeeⁿ ljo̱ˈ, mannˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ñequio na neiiⁿna cwitoˈñoomna juunaˈ. 	 Bet iesētais akmenājā ir tas, kas vārdu dzird un tūliņ to priekā pieņem.


Ee jeeⁿ wiˈ tsˈoom jaa nnˈaⁿ tsjaaⁿ Israel, ndoˈ sˈaaⁿ watsˈom ˈnaaⁿyâ. 	 Jo viņš mīl mūsu tautu, un viņš arī uzcēla mums sinagogu.


Sa̱a̱ waa na ntyjiiya ñˈeⁿndyoˈ: tacantyjaaˈ nˈomˈyoˈ ja chaˈxjeⁿ quia to̱ˈjndyeeˈyoˈ na jeeⁿ jnda nquiuˈyo ñˈeⁿndyo̱. 	 Bet man ir pret tevi tas, ka tu esi pazaudējis savu pirmo mīlestību.


Tˈo̱o̱ nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê, jluena: —Tsaⁿmˈaaⁿ jñoom Jesús. Cwiluiiñê profeta na jnaaⁿ tsjoom Nazaret tsˈo̱ndaa Galilea. 	 Bet ļaudis sacīja: Šis ir pravietis Jēzus no Galilejas Nācaretes.


Ndoˈ mantyjacheⁿ tjañˈoom Espíritu Santo Jesús cwiicheⁿ ntyja yuu tjaa nnˈaⁿ cˈom. 	 Un Gars Viņu tūdaļ aizveda tuksnesī.


Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, juu tsˈaⁿ na mˈaaⁿ moso ticaluiitˈmaⁿñe chaˈna nquii tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom juu. Mati tsˈaⁿ na mawjaa tsˈiaaⁿ na jñom tsˈaⁿ juu, ticaluiitˈmaⁿñeti chaˈxjeⁿ nquii tsˈaⁿ na jñom juu. 	 Patiesi, patiesi es jums saku: kalps nav lielāks par savu kungu, nedz sūtnis lielāks par tā sūtītāju.


Ndoˈ quia ljoˈ manndyooˈ nncueeˈ xuee pascua na jaa nnˈaⁿ judíos cwilacwja̱a̱ya canmaⁿ. 	 Tuvojās jau Lieldienas, jūdu svētki.


Ndoˈ Jesús matsotyeeⁿcheⁿ: —Ja jndyo̱o̱ tsjoomnancuewaañe na nnto̱ⁿˈa nnˈaⁿ. Nquiee nnˈaⁿ na ndooˈ nquiuna na cwilaˈno̱ⁿˈna chiuu waa cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nntsˈaa na nncˈomna chaˈcwijom tsˈaⁿ na nchjaaⁿˈ. Ndoˈ joo nnˈaⁿ na ndooˈ nquiuna na mˈaⁿna na nchjaaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, joona nñequiaya na canda̱a̱ˈya nlaˈno̱ⁿˈna cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Un Jēzus sacīja: Es atnācu šinī pasaulē uz tiesu, lai neredzīgie redzētu, bet redzīgie kļūtu akli.


Ndoˈ tso Espíritu no̱o̱ⁿ na cjo̱ ñˈeⁿndyena na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈo̱o̱ⁿ. Mati yom nnˈaaⁿya nmeiiⁿ na cwilayuˈ tyˈeñˈeeⁿna ñˈeⁿndyo̱. Chaˈtsondyô̱ saquia̱a̱ˈâ naquiiˈ waaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Un Gars man sacīja, lai es, nemaz nešaubīdamies, eju tiem līdz. Bet arī šie brāļi nāca kopā ar mani, un mēs iegājām tā vīra namā.


Tiñeˈquiaandyuˈ na joo na ticatsa̱ˈntjomnaˈ nnaⁿndyenaˈ ñˈeⁿndyuˈ. Catsaˈ yuu na ya cha canaⁿndyuˈ nacjooˈ joo na ticatsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Ļaunums nedrīkst tevi uzvarēt, bet tu uzvari ļaunumu ar labu!


Ee tsˈaⁿ na mañequiaa na xmaⁿñê, matseijomñe ñequio natia na matseixmaaⁿ. 	 Jo tas, kas viņu sveicina, piedalās tā ļaunajos darbos.


Ee xocanda̱a̱ nntsaayâ nacjooˈ ñˈoom na cwiluiiñenaˈ na mayuuˈ. Ñequiiˈcheⁿ cwilajomndyô̱ cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ. 	 Jo mēs nekā nespējam pret patiesību, bet par patiesību.


Chaˈna ñjeeⁿ na cwitsjoom tjaaⁿ xcwe quiiˈ tsjoom, joˈ joˈ ljeiiⁿ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cweˈ mandiˈ. 	 Un viņš, izgājis ap trešo stundu, redzēja citus tirgū bez darba stāvam.


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tsjoom Roma, quia na jndyena na mañjomndyô̱ nato, quia joˈ ntˈomndye joona tquiocatjomndyena jâ xjeⁿ tsjoom Foro de Apio ndoˈ ntˈomndye joona tquiocatjomndye jâ cwii joo na jndyu Tres Tabernas. Jnda̱ na ntyˈiaaˈ Pablo naⁿˈñeeⁿ tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tyˈoomtˈmaaⁿˈñê tsˈoom. 	 Turienes brāļi, to izdzirduši, steidzās mums pretim līdz pat Apija forumam un Trīs tavernām. Pāvils, tos ieraudzījis, pateicās Dievam, un viņam radās drosme.


Yocheⁿ na mˈaaⁿ Apolos tsjoom Corinto ndyuaa Acaya, Pablo tyomanoom njoom nchˈu quiiˈ ntsjo̱. Jnda̱ chii tueⁿˈeⁿ tsjoom Éfeso yuu na ljeiiⁿ cwanti nnˈaⁿ na jlaˈjomndye ñˈoom na tyoñequiaa Juan. 	 Bet notika, kamēr Apolls bija Korintā, ka Pāvils, pārstaigājis augstienes apgabalus, nonāca Efezā. Atradis dažus mācekļus,


Juu tsˈaⁿ na wiˈ tsˈom xˈiaaˈ na matseiyuˈ, matseijomñe cantyja ˈnaaⁿˈ naxuee ndoˈ tjaaˈnaⁿ na matseixmaaⁿ na nncjuˈcje jnaⁿ jom. 	 Kas savu brāli mīl, paliek gaismā, un viņā nav piedauzības.


Ndoˈ juu tsaⁿjndii na tquiuˈnnˈaⁿ joona, tjuˈnaˈ jom naquiiˈ ndaalueechom yuu na cwico ljo̱ˈ sufra̱. Joˈ joˈ mˈaaⁿ quiooˈjndii tquiee ñequio tsˈaⁿ na tyoñequiaa ñˈoom cantu. Naxuee natsjom ticantycwii na macoˈwiˈnaˈ joona joˈ joˈ. 	 Un viltus pravietis dienām un naktīm tiks mocīti mūžīgi mūžos.


Ee xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ quia sˈaa Jesús tsooˈ na sˈaaⁿ na ya mantyˈiaaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Bet bija sabats, kad Jēzus iztaisīja javu un atvēra viņa acis.


Seitsˈoomñê joona tsˈom jndaa Jordán jnda̱ na lcweˈ nˈomna jnaaⁿna. 	 Un viņi, atzinuši savus grēkus, pieņēma no viņa kristību Jordānā.


Luaaˈ ñˈoom tˈo̱o̱ joo nnˈaⁿ na nda jom, ee nquiaana nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaaⁿna. Ee jnda̱ jlaˈjomndyena xeⁿ na nncwjiˈyuuˈñe meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na Jesús cwiluiiñê Cristo, tixonquiana na wanaaⁿ na nntseijomñe tsaⁿˈñeeⁿ xjeⁿ na cwitjomndye nnˈaⁿ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tā viņa vecāki runāja tāpēc, ka baidījās no jūdiem, jo jūdi jau bija sazvērējušies, lai to, kas atzītu Viņu par Kristu, izslēgtu no sinagogas.


Tsoti Jesús no̱o̱ⁿ: —ˈU Juan, catseiljeiˈ ñˈoommeiiⁿ, catseicwanomˈ joonaˈ na mˈaaⁿ ángel na machˈee cwenta tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿ tsjoom Éfeso. Catsuˈ: “Nmeiiⁿ ñˈoom na matseina̱ⁿ nnco̱ na tooˈndye ntquieeˈ cancjuu tsˈo̱o̱ ntyjaya. Ja mˈaaⁿya quiiˈntaaⁿ ntquieeˈ xjo sˈom cajaⁿ na cwicañjoomˈ nlca: 	 Efezas baznīcas eņģelim raksti: Tā saka Tas, kas tur labajā rokā septiņas zvaigznes un kas staigā starp septiņiem zelta svečturiem:


’Tijndeiˈtinaˈ na nntsuu tsjo̱ˈluee ñequio tsjoomnancue, nchiiti na titseicanda̱a̱ˈñenaˈ meiiⁿ ñeˈcwii ljeii cachjoo na quio teiljeii ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Bet drīzāk debess un zeme zudīs, nekā viena zīme no bauslības atkritīs.


Na ñejndyowanaˈ, meiⁿto̱ⁿˈ ñetˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ wjeeˈyoˈ jom xjeⁿ naquiiˈ nˈomˈyoˈcheⁿ ncˈe natia na ñelˈaˈyoˈ, sa̱a̱ jeˈ jnda̱ tqueeⁿ ˈo na cwiljoya tsˈoom ñˈeⁿndyoˈ, 	 Arī jūs kādreiz bijāt atsvešinājušies un ar ļauniem darbiem naidīgi noskaņoti.


Tso Jesús nnoom: —Candyoˈ. Joˈ chii jluiˈ Pedro tsˈom wˈaandaa, to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na mawjaacaⁿ nnom ndaatioo na mawjaacatjomñê Jesús. 	 Un Viņš sacīja: Nāc! Un Pēteris, izkāpis no laivas, gāja pa ūdens virsu, lai ietu pie Jēzus.


Nchii joˈ lˈaˈyoˈ ee ñejleiñˈomˈyoˈ wˈaaliaa na ndiiˈ juu na tyolatˈmaaⁿˈndyoˈ na jndyu Moloc. Ndoˈ ñejleiñˈomˈyoˈ caxjuu cwentaaˈ juu na tyolatˈmaaⁿˈndyoˈ na jndyu Renfán. Ñequiiˈcheⁿ ˈnaⁿ na ñelˈaˈ ncjoˈyoˈ ñejlatˈmaaⁿˈndyoˈ. Joˈ chii jeˈ nncwjiiˈa ˈo ndyuaa tsjomˈyoˈ, nntsaˈyoˈ hasta cwiicheⁿ na ntyjaaˈ tsjoom Babilonia. 	 Jūs pieņēmāt Moloha telti un sava dieva Remfana zvaigzni, tēlus, ko darinājāt to pielūgšanai; un es jūs pārcelšu viņpus Babilonas. (Am.5,25-27)


Ncˈe na ljoˈ nquii Jacobo, Pedro ndoˈ Juan, na cwiluiitquiendye, jlaˈno̱ⁿˈna na jnda̱ tyˈiom Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈiaaⁿˈñeeⁿ ja, ndoˈ ñequio na neiiⁿna cwii cwiindyo̱ tyotˈua̱a̱ ntyja̱a̱ya lua̱a̱ya, joona ndoˈ jâ ñequio Bernabé. Na lˈana na ljoˈ tˈmo̱o̱ⁿna na cwilaˈjomndyena na nlˈaayâ tsˈiaaⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos yocheⁿ na cwilˈa joona tsˈiaaⁿ quiiˈntaaⁿ judíos. 	 Pārliecinājušies par to žēlastību, kas man dota, Jēkabs un Kēfa, un Jānis, kurus uzskatīja par balstiem, sniedza man un Barnabam savas labās rokas sadarbībai: mēs pie pagāniem, bet viņi pie apgraizītajiem.


Cwii tjo̱o̱cheⁿ na nnto̱ˈ Jesús tsˈiaaⁿ na tyˈiom Tyˈo̱o̱tsˈom jom tyomˈaaⁿ Juan, tyoñequiaaⁿ ñˈoom nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ Israel. Tyotsoom nda̱a̱na na calcweˈ nˈomna ndoˈ cwitsˈoomndyena. 	 Pirms Viņa atnākšanas Jānis sludināja visai Izraēļa tautai grēku nožēlošanas kristību.


Ee nnom Abraham ñequio tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ na jndyowicantyjooˈ tso Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom na nntsˈaaⁿ na nndaana tsjoomnancue. Nchii cweˈ ncˈe na seicanda̱a̱ˈñe Abraham ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ, joˈ na tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nntsˈaaⁿ na ljoˈ, sa̱a̱ ncˈe seiyuˈya tsˈom ñˈeⁿñê, joˈ na tqueⁿ jom na tjaa jnaⁿ tseixmaaⁿ. 	 Jo nevis pateicoties likumam Ābrahamam un viņa pēcnācējiem dots solījums iemantot pasauli, bet pateicoties attaisnojumam ticībā.


Ndoˈ mati tsoom: —Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, ¿ljoˈ ñˈeⁿ matseijomnaˈ? Ndoˈ ¿ljoˈ ñˈeⁿ nlajo̱o̱ⁿˈa na mˈmo̱ⁿnaˈ chiuu jaawitˈmaⁿ cantyja na matsa̱ˈntjoom? 	 Un Viņš sacīja: Kam mēs pielīdzināsim Dieva valstību? Vai kādā līdzībā mēs to attēlosim?


Matsoom: Cjaˈ na mˈaⁿ naⁿmˈaⁿˈ. Catsuˈ nda̱a̱na: Luaa matseicandii Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo: ˈO mayuuˈ nndyeˈyoˈ sa̱a̱ xocalaˈno̱ⁿˈyoˈ. Ndoˈ mayuuˈ na nntyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ sa̱a̱ xoqueⁿˈyoˈ cwenta. 	 Sacīdams: Ej pie šīs tautas un saki viņiem: ausīm jūs dzirdēsiet un nesapratīsiet, skatīdamies jūs skatīsieties un neredzēsiet.


Ndoˈ tsˈaⁿ na mˈaaⁿ jo jnda̱a̱, na machˈee tsˈiaaⁿ, ticjaalcweeⁿˈeⁿ na nncjaacachoom liaⁿˈaⁿ. 	 Un kas ir tīrumā, lai neatgriežas paņemt savus virssvārkus!


Ee cantyjati xuee najndyee hasta xjeⁿ jeˈcheⁿ, ñecwii cwilaˈjomndyô̱ naquiiˈ tsˈiaaⁿ na cwiñequiaayâ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Par jūsu līdzdalību Kristus evaņģēlijā no pirmās dienas līdz šim laikam.


Tˈo̱ Pedro nnom: —Ja re, meiⁿchjoo ticaljeii ñˈoom na matsuˈ. Ndicwaⁿ matseineiiⁿ ñˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ seixuaa caxtijndyo. 	 Bet Pēteris sacīja: Cilvēk, es nezinu, ko tu runā! Un tūdaļ, viņam vēl runājot, iedziedājās gailis.


Ndoˈ jom cweˈ ntyˈiaaˈtoom ángel na jeeⁿ nioom tyˈueeⁿ hasta seiqueeⁿñenaˈ jom. Jnda̱ chii matsoom: —¿Ljoˈ nntsaˈ Ta? Tˈo̱ ángel nnoom matso: —Mandii Tyˈo̱o̱tsˈom na matseiˈneiⁿˈ nnoom. Ndoˈ maqueeⁿ cwenta na mateijndeiˈ ndyeñeeⁿˈ ndoˈ macañjom tsˈoom ˈu. 	 Bet viņš, to uzlūkojis un baiļu pārņemts, sacīja: Kas ir, Kungs? Bet tas viņam sacīja: Tavas lūgšanas un tavas nabagu dāvanas pacēlušās Dieva priekšā, lai tevi pieminētu.


Ndoˈ quia na jnda̱ tmaⁿ lqueeⁿ, ˈoocatyje nnˈaⁿ joonaˈ ee na jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nno̱ⁿnaˈ. 	 Un kad augļi ienākušies, tad viņš tūdaļ lieto sirpi, jo pļaujamais laiks ir klāt.


Jnda̱ na teinom cwantindyo xuee, tueˈcañoomnndaˈ Jesús tsjoom Capernaum. Ndoˈ teicˈuaa ñˈoom na jnda̱ tyjeeⁿˈeⁿ, mˈaaⁿ waaˈ cwii tsˈaⁿ. 	 Un pēc dažām dienām Viņš atkal gāja uz Kafarnaumu;


Ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ nncˈomna na jndoona ˈo, ncˈe na cwilaxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya. Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na tyeⁿ cwiljooˈñe ñˈeⁿndyo̱ hasta na macanda̱, tsaⁿˈñeeⁿ nluiˈnˈmaaⁿñe. 	 Un visi jūs ienīdīs mana vārda dēļ, bet kas izturēs līdz galam, būs pestīts.


Ncˈe na ljoˈ, ñˈoom na teijndaaˈ najndyee mati tqueⁿtyeⁿnaˈ cweˈ ñˈeⁿ nioom quiooˈ. 	 Tāpēc arī pirmā (derība) netika iesvētīta bez asinīm.


Ee ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio ñˈoomwaa matseicanda̱a̱ˈñenaˈ: “Cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ tyje tsˈaⁿndyuˈ chaˈxjeⁿ na jnda ntyjiˈ nncuˈ.” 	 Jo viss likums izpildās vienā vārdā: Mīli savu tuvāko kā sevi pašu!


Mantyjiiya chiuu waa tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya na cwilˈaˈyoˈ, ndoˈ cantyja na cwilaˈjnda̱ˈyoˈ na ticaˈndyencˈuaaˈndyoˈ. Mantyjiiya na ticuaaya nquiuˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na tia nnˈaⁿndye. Ndoˈ jnda̱ jliuˈyoˈ chiuu laxmaⁿ nnˈaⁿ na cweˈ cwilˈaya na cwiluiindye apóstoles, jnda̱ jliuˈyoˈ na cantundye naⁿˈñeeⁿ. 	 Es zinu tavus darbus un pūles, un tavu pacietību, un ka tu nevari paciest ļaunos un pārbaudīji tos, kas saucas par apustuļiem, bet tādi nav, un esi atradis tos par meļiem.


Mantyjii chiuu nntsˈaa cha nntoˈñoom nnˈaⁿ ja lˈaana xeⁿ jnda̱ ˈndiinaˈ ja na mosotquiee.” 	 Es zinu, ko darīt, lai viņi mani uzņemtu savās mājās, kad būšu atcelts no pārvaldīšanas.


Tsotyeeⁿcheⁿ nda̱a̱na: —Sa̱a̱ jeˈ, ˈñeeⁿ juu na maleiñˈoom ˈnaⁿ na cwicañjom sˈom, cjaañˈoom juunaˈ ndoˈ mati chetsjaˈ. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu na tjaaˈnaⁿ xjo espada, cajnda̱a̱ liaatco ˈnaaⁿˈ, chii cˈoom xjooˈ. 	 Bet viņi atbildēja: Nekā! Bet es jums saku: tagad, kam naudas maks, lai ņem līdz arī somu, un kam nav, tas lai pārdod svārkus un pērk zobenu!


Ndoˈ cwiicheⁿ tso: “Cweˈ xcondyo na tmaⁿˈco̱, joˈ na xocanda̱a̱ nncjo̱.” 	 Un cits sacīja: Es apprecēju sievu. Tāpēc nevaru iet.


Ndoˈ quia na nncueⁿˈeⁿ waⁿˈaⁿ, nntseitjoom ncˈiaaⁿˈaⁿ ñequio nnˈaⁿ na mˈaⁿ nndyooˈ waⁿˈaⁿ. Nntsoom nda̱a̱na: “Cˈo̱o̱ⁿya na neiiⁿya, ee catsmaⁿ tsma̱a̱ⁿˈa na tsuuñe jnda̱ ljeinndaˈa juuyoˈ.” 	 Un viņš, mājās pārnācis, sasauc draugus un kaimiņus un saka viņiem: Priecājieties ar mani, jo es atradu savu avi, kas bija pazudusi!


Ntˈom lqueeⁿ na tquiaa tsˈom nato na tcwaˈ cantsaa, joˈ joˈ nnˈaⁿ na cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na mandii ñˈoom cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ ticatseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ, maxjeⁿ macwjeˈcañoom tsaⁿjndii na nncwjiˈ ñˈoom naya naquiiˈ tsˈoom. 	 Pie ikviena, kas vārdu par valstību dzird, bet to nesaprot, nāk ļaunais un izrauj to, kas bija iesēts viņa sirdī. Šis ir tas, kas ceļmalā bija iesēts.


Jnda̱ mamatseina̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿ ˈnaⁿ na niom tsjoomnancue cha calaˈno̱ⁿˈyoˈ, sa̱a̱ tiñeˈcalayuˈyoˈ ñˈoomˈñeeⁿ. Quia joˈ, ¿chiuu ya nntsˈaa cha na nlayuˈyoˈ ñˈoom na mañequia cantyja ˈnaaⁿˈ cañoomˈluee? 	 Ja jūs neticat, kad es jums runāju par zemes dzīvi, kā tad jūs ticēsiet, ja es jums stāstīšu par debess lietām?


Quia joˈ teicantyja Jesús, seitiaaⁿˈaⁿ jndye. Seineiiⁿ nnom ndaaluee, tsoom: —Cuacheeⁿ, cjameiⁿntyjeˈ. Quia joˈ teicheⁿ jndye ndoˈ su sˈaanaˈ nnom ndaaluee. 	 Un uzcēlies, Viņš piedraudēja vējam un sacīja jūrai: Paliec klusu, nomierinies! Un vējš nostājās, un iestājās liels klusums.


Sˈaa Espíritu Santo naquiiˈ tsˈoom na nncjaⁿ watsˈom tˈmaⁿ. Ndoˈ maxjeⁿˈñeeⁿ nnˈaⁿ na nda yuˈndaa Jesús tyˈeñˈomna juu joˈ joˈ na nluii ñˈeⁿñê chaˈxjeⁿ waa costumbre na matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Viņš, garā pamudināts, iegāja svētnīcā; un, kad vecāki ienesa Jēzus Bērniņu, lai pie Viņa izpildītu bauslības paražas,


Quia na jñeeⁿ na jndyendye nnˈaⁿ cawiˈnom, taxˈeeⁿ ljoˈ cwiluii. 	 Un, kad viņš dzirdēja ļaužu pulku garām ejam, tas jautāja, kas tas ir.


chaˈtsoti na tqueⁿˈ, tjuˈcjeˈ joonaˈ nacje ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ. Ndoˈ na tjuˈcjeeⁿ chaˈtsoti tjaaˈnaⁿ na ˈñeeⁿ na quia nncˈomnaˈ nacje ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ. Sa̱a̱ meiⁿ na luaaˈ tsoom, tyoontyˈiaaya chaˈtsoti na mˈaⁿnaˈ nacjee ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ. 	 Visu Tu noliki zem tā kājām. Jo, pakļāvis viņam visu, Viņš nekā nav atstājis tam nepakļauta; bet tagad vēl mēs neredzam, ka viss viņam pakļauts.


Quia joˈ sa̱ˈntjoom na cjaacano̱ⁿ xtyoˈ Juan naquiiˈ wˈaancjo. 	 Viņš sūtīja, lai Jānim cietumā nocērt galvu.


ˈO ntseindaaya, juu na mˈaaⁿya na jnda nquiuuya nnˈaⁿ, xocwitquiooˈ na ljoˈ cweˈ ñˈoom na cwilana̱a̱ⁿya, maˈmo̱ⁿnaˈ na ljoˈ ncˈe chiuu na cwilˈaaya. 	 Mani bērniņi, nemīlēsim vārdos, ne ar mēli, bet darbos un patiesībā!


Mati tsoom na calajndaaˈndyena quiooˈ na nncjaawaˈljoo Pablo, ndoˈ ya ya calˈana cwenta jom cha mati ya nncueⁿˈeⁿ na mˈaaⁿ Félix tsˈaⁿ na mˈaaⁿ gobiernom. 	 Un sakārtojiet jājamos lopus, lai Pāvilu uzsēdinātu un novestu viņu veselu pie zemes pārvaldnieka Fēliksa.


Cˈomˈyoˈ na nioomˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ yannˈaⁿndyoˈ, cˈomˈyoˈ na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ, canaⁿndyoˈ ñˈeⁿ ncˈiaaˈyoˈ ñequio na wiˈ nˈomˈntyjeeˈyoˈ. 	 Visā pazemībā un lēnprātībā, un pacietībā viens otru mīlestībā paciezdami,


Ndoˈ chaˈxjeⁿ cwilaˈyuuˈa na tueˈ Jesús ndoˈ na tandoˈxcoom, maluaaˈ cwilaˈyuuˈa na cantyja ˈnaaⁿˈ jom nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na joo nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱ na ñejlaˈyuˈ ñˈeⁿñê nntaˈndoˈxcona. 	 Jo, ja mēs ticam, ka Jēzus nomira un ir augšāmcēlies, tāpat kopā ar Viņu Dievs atvedīs tos, kas Jēzū aizmiguši.


Ndoˈ jâ nnˈaⁿ na tˈmaaⁿ na calaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê, xjeⁿˈñeeⁿ jnda̱ saayâ quiiˈ tsjoom. Saalajndaayâ na nlcwaaˈâ ñˈeⁿñê. 	 (Jo Viņa mācekļi bija aizgājuši uz pilsētu, lai iepirktu pārtiku.)


Tso Jesús nnoom: —ˈU yuscu, ¿chiuu na jeeⁿ matyˈiooˈ? ¿ˈÑeeⁿ juu malˈueˈ? Ndooˈ ntyjeeⁿ tsˈaⁿ na machˈee cwenta ntjomˈñeeⁿ juu Jesús. Joˈ chii matsoom nnom: —Aa ndiˈ ta, xeⁿ ˈu tjañˈoomˈ jom, catsuˈ no̱o̱ⁿ yuu tjaˈqueⁿˈ jom, quia joˈ nncjo̱cˈo̱ⁿya jom. 	 Jēzus sacīja viņai: Sieviet, ko raudi? Ko tu meklē? Tā, domādama, ka tas dārznieks, sacīja Viņam: Kungs, ja tu Viņu aiznesi, tad saki man, kur tu Viņu liki, un es Viņu paņemšu.


’Mati jnda̱ jndyeˈyoˈ ñˈoom na tyolue nnˈaⁿ teiyo nda̱a̱ welooya na matsonaˈ: “Tilqueⁿˈtyeⁿˈ ñˈoom na ntyjiˈyaˈ na xonda̱a̱ nntseicanda̱a̱ˈndyuˈ, sa̱a̱ ñˈoom na jnda̱ tqueⁿˈtyeⁿˈ, catseicanda̱a̱ˈndyuˈ juunaˈ nnom Ta Tyˈo̱o̱tsˈom.” 	 Vēl jūs esat dzirdējuši, ka senčiem sacīts: tev nebūs nepatiesi zvērēt, bet izpildīt to, ko Kungam esi zvērējis.


Quia tyondyeˈyoˈ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyoñequiaayâ nda̱a̱ˈyoˈ mana toˈñoomˈyoˈ juunaˈ. Joˈ na cwiñeˈquiaayâ na quianlˈuaaⁿˈaⁿ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. Ee jlaˈno̱ⁿˈyoˈ na ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom juunaˈ nchii ñˈoom na cweˈ cwilaˈtiuu nnˈaⁿ. Ndoˈ mayuuˈ na joˈ juunaˈ. Joˈ chii cwiwitquiooˈ tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ naquiiˈ nˈomˈ ˈo na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿñê. 	 Tāpēc mēs arī pateicamies Dievam bez mitēšanās, ka jūs Dieva vārdu, kuru no mums dzirdējāt, pieņēmāt ne kā cilvēku mācību, bet (kā tas patiesībā ir) kā Dieva vārdu, jo Viņš jūsos, kas esat ticīgi, darbojas,


seijndaaˈñê na ljeiya chiuu cwiluiiñe Jnaaⁿ cha nntseina̱ⁿya ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos chiuu ya na nluiˈnˈmaaⁿndyena. Ndoˈ quia tuii na ljoˈ, tîcwaxˈa̱ nnom meiⁿcwii tsˈaⁿ cha na caljeiya cwaaⁿ ñˈoom na nñequiaya. 	 Atklāt man savu Dēlu, lai es Viņu sludinātu pagāniem, tad es tūdaļ nepievērsos miesai un asinīm,


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, mati ˈo cwiluiindyoˈ lˈoo cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ na tqueⁿ Moisés ncˈe tsˈoomˈnaaⁿ tyˈioom nnˈaⁿ Cristo, cha na nnda̱a̱ nlaˈxmaⁿˈyoˈ cwentaaˈ cwiicheⁿ, manqueⁿ na wandoˈxcoom jnda̱ na tueeⁿˈeⁿ. Maluaaˈ waa cha nnda̱a̱ nleilˈueeˈñê ˈo. 	 Tātad, mani brāļi, Kristus miesa arī jūs ir nomērdējusi likumam, lai jūs piederētu Citam, Tam, kas no miroņiem uzcēlies, lai mēs nestu augļus Dievam.


Tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ juu na nnda̱a̱ nntseicueeˈ ja na nchii ñˈoomya. Mannco̱tya̱ mañequiaandyo̱ na ljoˈ catjo̱ⁿ. Waa najndo̱ na cwiluiindyo̱ na catsˈaa na ljoˈ, ndoˈ mati waa na jndo̱ na nncwando̱ˈxco̱. Luaaˈ ñˈoom na sa̱ˈntjom Tsotya̱ya na catseixmaⁿya. 	 Neviens neatņem to no manis, bet es to atdodu pats no sevis. Un man ir vara to atdot un ir vara to atkal ņemt. Šo bausli es saņēmu no sava Tēva.


Naxuee, natsjom ñequiiˈcheⁿ tyomanoom quiiˈntaaⁿ ndeiˈluaa ndoˈ quiiˈ jnda̱a̱. Matseixuaⁿ jndeii ndoˈ matseiquieeˈñe cheⁿnqueⁿ ñequio ljo̱ˈ. 	 Un vienmēr dienām un naktīm viņš mita kapos un kalnos, kliedza un sevi dauzīja akmeņiem.


Jndye ndiiˈ jnda̱ ñetsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, ndoˈ ñequio na matˈio̱o̱ya matsjo̱o̱nndaˈa, jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ na jndoo ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ na tueˈ Cristo nacjooˈ tsˈoomˈnaaⁿ, 	 Jo daudzi, par kuriem es jums bieži sacīju (bet tagad saku raudādams), dzīvo tā kā Kristus krusta ienaidnieki.


Jnda̱ti ndyee xuee na mamˈaaⁿ Festo tsˈiaaⁿ quia joˈ jlueeⁿˈeⁿ Cesarea tjaaⁿ Jerusalén. 	 Nonācis šinī apgabalā, Fēsts pēc trim dienām devās no Cēzarejas uz Jeruzalemi.


Ee ticatsonaˈ na nncweˈyoˈ na njom waso na cwiwe nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñequio Cristo, ndoˈ mati nncweˈyoˈ cwii na matseixmaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿ naⁿjndii. Meiⁿ ticatsonaˈ na nlcwaˈyoˈ na cwilaˈjomndyoˈ ñequio Cristo, ndoˈ mati nlcwaˈyoˈ cwii na matseixmaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿ naⁿjndii. 	 Jūs nevarat būt Kunga galda un ļauno garu galda dalībnieki.


Joˈ chii matsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Quiejndyee nnˈaⁿ na cwiqueⁿ ñˈoom cjoˈ quia joˈ nndiiya ñˈoom ˈndyoˈ ndoˈ nleijndaaˈya. Ndoˈ sa̱ˈntjoom na calˈa sondaro cwenta tsaⁿˈñeeⁿ naquiiˈ watsˈiaaⁿ na jndoˈ Herodes na tuii. 	 Viņš teica: Es tevi uzklausīšu, kad atnāks tavi apsūdzētāji; un viņš pavēlēja to apsargāt Heroda tiesas pilī.


xcwe catseineiⁿˈ cha xonquiaanaˈ na nlue nnˈaⁿ na tiyuuˈ ñˈoom na matseiˈneiⁿˈ. Ee naljoˈ nnˈaⁿ na ñeˈcˈoo nacjooya nntseijnaaⁿˈnaˈ joona, xocanda̱a̱ nliuna ñˈoomwiˈ na nluena nacjooya. 	 Taviem vārdiem jābūt patiesiem un nevainojamiem, lai pretinieks paliktu kaunā, nevarēdams neko ļaunu par mums pateikt.


Luaa mˈaaⁿ Agripa, tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom. Jom tcuu ntyjeeⁿ ñˈoommeiⁿˈ. Joˈ chii ja ñequio na tˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ matseina̱ⁿya jo nnoom ee ntyjiiya na jom chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ mantyjeeⁿ cantyja na jnda̱ tuii, ee nchii na tuii joˈ na cweˈ wantyˈiuuˈ. 	 Jo to visu zina arī ķēniņš, uz kuru es vaļsirdīgi runāju. Es domāju, ka nekas no tā viņam nav apslēpts, jo tas nav noticis kādā nebūt kaktā.


Joˈ na ñeˈcataˈxˈa̱a̱yâ njomˈ, Ta, quia na nntandoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, ¿cwaaⁿ cwii na ntquieeˈndye joona scuuˈ jom? Ee jom ñetˈoom scuu chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ. 	 Tad kuram no septiņiem šī sieva piederēs pēc augšāmcelšanās, jo viņa visiem piederējusi?


Ee lˈo̱ tsˈiaaⁿ na cwiwilˈueeˈndyô̱ cha catyuiiˈ tsˈiaaⁿtyeⁿ na matseijndaaˈñe tsaⁿjndii tilaˈxmaⁿnaˈ chaˈxjeⁿ joo na cwiwilˈueeˈndye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ. Juu najndeii na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom, tseixmaⁿnaˈ lˈo̱ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿyâ na nntseityuiiˈnaˈ najndeii na matseixmaⁿ tsaⁿjndii. 	 Mūsu cīņas ieroči nav miesīgi, bet ar Dievu tie ir spējīgi sagraut cietokšņus; mēs apgāžam lēmumus


Joˈ chii matseijndo̱ˈa nˈomˈyoˈ, caˈndyeˈyoˈ tiˈmˈaⁿˈ. Cajndooˈ nquieena, ee xeⁿ ñˈoommeiⁿˈ ñequio tsˈiaaⁿmeiⁿˈ cwilaˈxmaⁿnaˈ cweˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿ nnˈaⁿ quia joˈ nncjaandyue cheⁿnquieenaˈ. 	 Tāpēc es jums tagad saku: atkāpieties no šiem cilvēkiem un atstājiet tos, jo, ja šis ir cilvēku nodoms un darbs, tad tas neiznāks.


Apóstoles jluena nnom Ta Jesús: —Quiaaˈ na tˈmaⁿti nlayuˈya nˈo̱o̱ⁿya. 	 Un apustuļi sacīja Kungam: Vairo mūsu ticību!


Quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na macanda̱ Crispo ñˈeⁿ Gayo na seitsˈoomndyo̱, tjaaˈnaⁿ ntˈomndyoˈ ˈo na seitsˈoomndyo̱, 	 Es pateicos Dievam, ka es nevienu no jums nekristīju, kā tikai Krispu un Gaju,


Ndoˈ taˈxˈee nnˈaⁿ judíos nnoom, jluena: —¿Cwaaⁿ tsˈiaaⁿ nntsaˈ na tixocaluii juunaˈ na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa na mˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱yâ na waa najndeii na matseixmaⁿˈ na nmeiiⁿˈ macheˈ? 	 Bet jūdi atsaucās un sacīja Viņam: Kādu zīmi Tu mums rādi, tā darīdams.


Nntsˈaanaˈ na wjaaquieeˈ cwii tsˈaⁿ yuu na cwitjomndyoˈ na ndiiˈ tseixˈii sˈom cajaⁿ tsˈo̱ ndoˈ cwee liaa na ya. Ndoˈ mati wjaaquieeˈ cwii tsˈaⁿ na cwee liaa na cwantindyo, 	 Jo ja jūsu sanāksmē ienāktu tīrās drēbēs vīrs, kam zelta gredzens, bet ienāktu arī nabadzīgs netīrā tērpā,


Chaˈxjeⁿ tyowaa Adán na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom maluaaˈ cwimaaⁿˈa. Mati xjeⁿ na nntando̱o̱ˈxco̱o̱ya mmaaⁿˈa chaˈxjeⁿ waa Cristo na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 Tātad, kā mēs bijām tā attēls, kas no zemes, tā lai esam arī Tā attēls, kas no debesīm.


Seiiˈa nmeiiⁿ laˈxmaⁿnaˈ chaˈna tsˈaⁿ na tuiiñejndyee ñequio tsˈo. Sa̱a̱ seiiˈa na nlaxmaaⁿya quia na nntando̱o̱ˈxco̱o̱ya nlaxmaaⁿya chaˈna seiiˈ nqueⁿ na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 Kāds tas, kas no zemes, tādi arī laicīgie, un kāds Tas, kas no debesīm, tādi arī tie, kas no debesīm.


Quia joˈ matsoom nda̱a̱na: —ˈO nquiuˈyoˈ juu ljeii na cwileiñˈo̱o̱ⁿyâ matsonaˈ na ticatyˈiomyanaˈ na cwii tsˈaⁿ judío nncjaantyjaaˈ meiⁿnquia tsˈaⁿ na nchii tsˈaⁿ judío oo meiⁿ na nncjaaqueⁿˈeⁿ quiiˈ waaˈ. Sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ no̱o̱ⁿ na meiⁿcwii tsˈaⁿ tantsjo̱o̱ na cweˈ cwantindyo juu oo na tiljuˈ tseixmaⁿ. 	 Un viņš tiem sacīja: Jūs zināt, ka jūdu cilvēkiem nav atļauts biedroties un satikties ar svešinieku; bet man Dievs atklāja, ka nevienu cilvēku nevajag uzskatīt par nešķīstu vai netīru.


Ndoˈ Bernabé ñˈeⁿ Saulo, jnda̱ na jnda̱a̱ˈ tsˈiaaⁿ na tyˈena Jerusalén, quia joˈ tyˈelcweeˈna Antioquía. Tyˈeñˈomna Juan tsˈaⁿ na mati jndyu Marcos. 	 Savu uzdevumu izpildījuši, Barnaba un Sauls atgriezās no Jeruzalemes, ņemdami līdz Jāni, kas tika saukts Marks.


Quia na jndyocue Jesús ta na tjaaⁿ, jndyendye nnˈaⁿ tquiontyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ. 	 Kad Viņš nokāpa no kalna, Viņam sekoja daudz ļaužu.


Ndoˈ mantyja jleinom cwii tsˈaⁿ, tjacˈoom cwii ˈnaⁿ na ya mawˈanaˈ ndaa. Nchjeeñê juunaˈ naquiiˈ winom na ta̱, tioom juunaˈ nnom tsmaaⁿ cha nnda̱a̱ nncueˈcañoomnaˈ ˈndyoo Jesús na nncˈuu. 	 Un tūdaļ viens no tiem aizskrēja, paņēma sūkli, piesūcināja to etiķī, uzsprauda niedrē un deva Viņam dzert.


Sa̱a̱ xeⁿ cwilˈuuya na tyoolˈaaya jnaⁿ, cwilˈaaya na ndooˈ nquiuya cantuñe Tyˈo̱o̱tsˈom, meiⁿ tyooñequiaaya na nntsa̱ˈntjom ñˈoomˈm jaa. 	 Ja mēs sakām, ka neesam grēkojuši, tad darām Viņu par meli, un Viņa nav mūsos.


Ndoˈ Herodes, tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom, jñeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús ee chaˈwaa ndyuaaˈñeeⁿ jnda̱ tˈoomˈ ñˈoomˈñeeⁿ. Sa̱a̱ luaa seitioom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús, tsoom: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ ¿aa nchii juu Juan, tsˈaⁿ na tyotseitsˈoomñe nnˈaⁿ? ¿Aa nchii jom jnda̱ wandoˈxcoom na tueeⁿˈeⁿ, joˈ chii waa na matseixmaaⁿ na cwicanda̱a̱ machˈeeⁿ tsˈiaaⁿ tˈmaⁿmeiⁿˈ? 	 Ķēniņš Herods dzirdēja (jo Viņa vārds bija kļuvis zināms), un sacīja, ka Jānis Kristītājs uzcēlies no miroņiem, un tāpēc tādi brīnumspēki darbojas Viņā.


Ncˈe na tueˈ Cristo nacjooˈ tsˈoomˈnaaⁿ joˈ na seintycwiiñˈeeⁿ na mˈaⁿntiaaˈndye we ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ, sˈaaⁿ na ñecwii tmaaⁿˈ joona, ljoyaandyena ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Viņš caur krustu abus vienā miesā izlīdzināja ar Dievu, nonāvēdams ienaidu pats sevī.


Seicandyaañe Cristo jaa juu ñˈoomwiˈ na seijndaaˈñe ljeii na tqueⁿ Moisés na nntˈuiiwiˈnaˈ nnˈaⁿ, ee tˈuiiwiˈnaˈ jom cwentaaya ncˈe ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ: “Meiⁿquia tsˈaⁿ na cwilaˈntyja nnˈaⁿ cwii tsˈoom, mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ nacje ˈnaaⁿˈ ñˈoomwiˈ.” 	 Kristus mūs atpirka no likuma lāsta, pats mūsu dēļ palikdams par lāstu, jo rakstīts: Lai nolādēts katrs, kas pakārts pie koka,


Jndeiˈtinaˈ na nncjuˈñecje cwii tsaⁿtya na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom jom, nchiiti na nncwicandiiˈñe quiooˈ camello tsueˈ xˈe tseiˈnchquia. 	 Vieglāk kamielim iziet caur adatas aci nekā bagātam ieiet Dieva valstībā.


Hasta xjeⁿ jeˈcheⁿ tyoocaⁿnaˈ na canduˈyoˈ na catseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja joo ñˈoom na nntaⁿˈyoˈ nnoom. Sa̱a̱ jeˈ calˈaˈyoˈ na ljoˈ quia joˈ nntoˈñoomˈyoˈ ñˈoom na cwilatyˈoondyoˈ, cha nñequiaanaˈ na canda̱a̱ˈya na neiⁿˈyoˈ. 	 Līdz šim jūs neko neesat lūguši manā vārdā; lūdziet un jūs saņemsiet, lai jūsu prieks būtu pilnīgs.


Ndoˈ cateijndeiˈ Apolos ñˈeⁿ tiˈZenas, tsaⁿ na matseiˈno̱ⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés. Catsaˈ cwanti na nnda̱a̱ nntsaˈ na nnteijndeiˈ joona na nncˈoonquiana ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, cha meiⁿcwii ticatseitjo̱o̱naˈ joona. 	 Likuma pratēju Zēnasu un Apollu izsūti iepriekš un rūpējies, lai viņiem nekā netrūktu!


Tsoticheⁿ Jesús no̱o̱ⁿ: —Catseiljeiˈ ñˈoommeiiⁿ, catseicwanomˈ joonaˈ na mˈaaⁿ ángel na machˈee cwenta tmaaⁿˈ nnˈaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaⁿ tsjoom Pérgamo. Catsuˈ: “Luaa ñˈoom na matsjo̱o̱ nnco̱ na maleiñˈo̱ⁿya xjo na ta̱a̱ we ntyja: 	 Un Pergamas baznīcas eņģelim saki: Tā saka Tas, kam zobens abpusēji ass:


Ndoˈ tiooñê nomtyuaa ndoˈ jñeeⁿ na seineiⁿ tsˈaⁿ. Matso nnoom: —Aa ndiˈ, Saulo, ¿chiuu na jeeⁿ mantyjo̱ˈ ja? 	 Un viņš, zemē nokritis, dzirdēja balsi sakām viņam: Saul, Saul, kāpēc tu mani vajā?


Jnda̱ teinom wenˈaaⁿ xuee na seincuii María, tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nntjeiˈljuuˈndyena chaˈxjeⁿ na matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés. Quia joˈ tyˈena Jerusalén, tyˈeñˈomna Jesús na nlqueⁿna juu lˈo̱ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un tie, kad saskaņā ar Mozus likumu viņas šķīstīšanas dienas bija pagājušas, nesa Viņu uz Jeruzalemi, lai Viņu upurētu Kungam,


Tˈo̱ Pilato, matsoom: —Ja nchii tsˈaⁿ judío ja. Manquiee nnˈaⁿ ndyuaˈ ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee ˈnaⁿˈyoˈ, joona tquiana cwenta ˈu lˈo̱o̱ya. ¿Ljoˈ saˈ? 	 Pilāts atbildēja: Vai tad es esmu jūds? Tava tauta un augstie priesteri nodeva Tevi man. Ko Tu esi darījis?


Juu ángel najndyee tjo̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ntu ˈnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ jnaⁿnaˈ na tuaˈ tsaaⁿ, tuaˈ chom, na tjoomˈnaˈ niomˈ. Tquiaanaˈ tsjoomnancue. Ndoˈ tco manndyooˈ xcwe tsjoomnancue mati tco manndyooˈ xcwe nˈoom na meiⁿˈntyjeeˈ, ndoˈ tco chaˈtso jnda̱ ndeii. 	 Kad bazūnēja pirmais eņģelis, tad krusu un uguni, sajauktu ar asinīm, meta uz zemi. Un sadega trešā zemes daļa, un izdega visa zaļā zāle.


Tquiena xndyaaˈ ndaaluee, ndyuaa Gadara. 	 Un Viņi nonāca viņpus jūras geraziešu zemē.


Ndoˈ majoˈti jeˈ, ncˈe naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, maˈndiinaˈ cwii tmaaⁿˈ chjoo na macwjiiˈñê cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Tā arī šinī laikā izglābts ir atlikums saskaņā ar žēlastības izvēli.


Ndoˈ mati ncˈe Cristo lˈue tsˈoom na nncˈomyaandye ñˈeⁿñê chaˈtsoti na mˈaⁿ, meiiⁿ jaa nnˈaⁿ tsjoomnancue, ndoˈ mati joo na mˈaⁿ cañoomˈluee ncˈe na tueˈ Cristo nnom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Lai caur Viņu visu izlīdzinātu ar sevi, nodibinot ar savām krusta asinīm mieru gan to starpā, kas ir virs zemes, gan debesīs.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, ncˈe na manquiuˈtiˈyoˈ ñˈoommeiⁿˈ, calˈandyoˈ cwenta, tintsˈaanaˈ na joo ñˈoom na cwinquioˈnnˈaⁿ naⁿˈñeeⁿ na tia nnˈaⁿndye, nncˈoochonaˈ ˈo na nncjuˈtyaˈnaˈ ˈo na xcwe mˈaⁿˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tagad, brāļi, to jau zinādami, sargieties, ka nezaudējiet, neprātīgo maldu līdzaizrauti, savu stiprumu!


Jnda̱ joˈ matsoom nda̱a̱na: —Jeˈ catjeiˈyoˈ chjoowiˈ juunaˈ. Catsaañˈomˈyoˈ na mˈaaⁿ tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom nnˈaⁿ na cwilaˈñˈoomˈndye nantquie. Joˈ chii tyˈeñˈomna juunaˈ na mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Tad Jēzus sacīja viņiem: Tagad smeliet un nesiet galdzinim! Un viņi aiznesa.


Tintseiñˈoomˈndyuˈ ñˈoom na tiyuuˈnaˈ na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na ticjaaweeˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. Queⁿya tsˈomˈ na matseitˈmaaⁿˈndyuˈ jom. 	 Turpretim aplamas vecu sievu pasakas noraidi, bet pats vingrinies dievbijībā!


Sa̱a̱ mˈaⁿ nnˈaⁿ na majnda̱ majndaaˈya na laˈxmaⁿ na nntaˈndoˈxcona na jnda̱ tja̱. Ndoˈ laˈxmaⁿna na nncˈomna tiempo na nncuaaxco tsjoomnancue. Naⁿˈñeeⁿ taxocˈuncona, meiⁿ naⁿnom, ndoˈ meiⁿ naⁿlcu. 	 Bet tie, kas tiks atzīti augšāmcelšanās un tās dzīves cienīgi, ne precēsies, ne sievas ņems.


Ndoˈ tsotyeeⁿ nda̱a̱yâ: —Ja quia na jnda̱ mawando̱ˈxco̱ na jnda̱ tyˈio̱, nncjo̱jndya̱a̱ tsˈo̱ndaa Galilea, xeⁿ jnda̱ nntsantyjo̱ˈyoˈ. 	 Bet pēc manas augšāmcelšanās es pirms jums aiziešu uz Galileju.


caliuˈyoˈ, tsˈaⁿ na nntsˈaa na calcweˈ tsˈaⁿjnaⁿ nato na tijoˈndyoˈ, macwjiˈnˈmaaⁿñê tsaⁿˈñeeⁿ na nntsuuñe añmaaⁿˈ, ndoˈ machˈeeⁿ na jndye jnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ matseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Lai tas, kas atgriezis grēcinieku no viņa maldu ceļa, zina, ka izglābs tā dvēseli no nāves un segs daudz grēku.


Joo ncueeˈñeeⁿ tqueⁿ Augusto César ñˈoom na nleiljeii ncuee chaˈtso nnˈaⁿ na chaˈtso ndyuaa na matsa̱ˈntjoom. 	 Bet notika, ka tanī laikā ķeizars Augusts izdeva pavēli, lai tiktu sarakstīta visa valsts.


Jñomnnaaⁿˈaⁿ cwiicheⁿ moso na jnda̱ ndyee. Juu tsaⁿˈñeeⁿ jlaˈquieeˈndyena, jnda̱ chii tjeiiˈna juu naquiiˈ ntjomˈñeeⁿ. 	 Un viņš aizsūtīja vēl trešo, bet arī šo tie ievainoja un izmeta ārā.


Ndoˈ mati nnˈaⁿ fariseosˈñeeⁿ tyotaˈxˈeena nnoom. Tyoluena: —¿Chiuu tuiiyuu na ya mantyˈiaˈ? Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, tsoom: —Juu tsaⁿˈñeeⁿ tyˈoomñê tsooˈ luaˈno̱o̱ⁿ, jnda̱ chii tmaaⁿya luaˈno̱o̱ⁿ, ndoˈ jeˈ ya mantyˈiaya. 	 Tad farizeji viņam atkal jautāja, kā viņš kļuvis redzīgs. Bet tas tiem sacīja: Viņš uzlika uz manām acīm javu, es nomazgājos un redzu.


Ndoˈ chaˈxjeⁿ lˈa naⁿntjom cantsa̱a̱ˈ jnda̱ lqueeⁿ jnda̱a̱ na nlconaˈ quiiˈ chom, maluaaˈ matseijomnaˈ na nluii xuee quia na cwintycwii tsjoomnancue. 	 Kā nezāles savāc un ugunī sadedzina, tā tas notiks arī pasaules beigās.


Tyotseicana̱a̱ⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na tyˈiom tsˈiaaⁿ jom chaˈxjeⁿ tyotseicanda̱ Moisés quiiˈ waaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Kas ir uzticīgs Tam, kas Viņu iecēlis, tāpat kā Mozus bija visā Viņa namā.


Ndoˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, jnda̱ tyja̱caño̱o̱ⁿya ˈo. Ja matseijomndyo̱ ñˈeⁿ nnˈaⁿ, macwaˈa ndoˈ maˈua. Sa̱a̱ ˈo cwinduˈyoˈ na ja cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jeeⁿ cwaˈ, jeeⁿ ˈuu. Ndoˈ mati cwinduˈyoˈ na ja matseixˈiaaˈndyo̱ ñˈeⁿ nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom cwentaaˈ gobiernom ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Atnāca Cilvēka Dēls: Viņš ēd un dzer, un jūs sakāt: Lūk, cilvēks, kas ir rijējs un vīna dzērājs, muitnieku un grēcinieku draugs.


Matso Pablo nnoom: —Jeˈ mameintyja̱a̱ˈa jo njomˈ ˈu ta yuu na matyˈiomnaˈ na nntuˈxeⁿndyo̱ ee ˈu waa na matseiˈxmaⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma. Ee nnˈaⁿ judíos tjaa na cotseitjo̱o̱ndyo̱ nda̱a̱na ndoˈ mantyjiˈyaˈ na ljoˈ. 	 Bet Pāvils sacīja: Es stāvu ķeizara tiesas priekšā, tur pienākas mani tiesāt. Jūdiem neesmu ļaunu darījis, kā tu to vēl labāk zini.


Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na tyoluiitquieñe quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Tsaⁿˈñeeⁿ tyotseijomñê ñˈoom na quitˈmaⁿ nˈom nnˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseos. Jom jñoom Nicodemo. 	 Bet bija cilvēks no farizejiem, vārdā Nikodēms, jūdu priekšnieks.


Ñˈoomwaaˈ matsoom cha caˈmo̱ⁿnaˈ cwaaⁿ cwii nnom na nntjoom na nncueeⁿˈeⁿ. 	 Bet to Viņš sacīja, norādīdams, kādā nāvē Viņš mirs.


Ndoˈ joo nnˈaⁿ na cwiwilˈueeˈndye ˈnaⁿ na cwilaˈxmaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancuewaañe, matsonaˈ na cˈomna chaˈcwijom na ticajnda nquiuna ljoˈ laˈxmaⁿnaˈ, ee juu na matseixmaⁿ tsjoomnancuewaañe mawjaantycwiinaˈ. 	 Un kas šo pasauli izmanto, būtu kā tādi, kas to neizmanto, jo šīs pasaules veids iznīkst.


Matso Pedro nnom: —ˈU re Eneas, Jesucristo matseinˈmaaⁿ ˈu. Quicantyjaˈ. Tseijndaaˈndyuˈyaˈ jnduˈ. Quia joˈ mantyja teicantyja tsaⁿˈñeeⁿ. Jnda̱ na tcoˈyanaˈ jom. 	 Un Pēteris sacīja viņam: Ainej, Kungs Jēzus Kristus tevi dziedina; celies un apklāj savu gultu! Un tūdaļ viņš piecēlās.


Tˈo̱ Jesús nnom: —¿Chiuu na matsuˈ na ya tsˈaⁿndyo̱ ja? Tjaa ˈñeeⁿ cˈoom na jeeⁿ ya tsˈaⁿñe macanda̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ ˈu jeˈ, xeⁿ ñeˈcjaˈquieeˈndyuˈ cantyja na ticantycwii na wandoˈ macaⁿnaˈ na catseicanda̱ˈ chiuu tˈmaⁿ ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Viņš tam atbildēja: Ko tu man jautā par labo? Viens ir labs, - Dievs. Bet ja tu gribi ieiet dzīvībā, pildi baušļus.


sa̱a̱ jeˈ jeˈ tsacwintyjeˈyoˈ na cwilˈaˈyoˈ nmeiⁿˈ. Talawjeeˈyoˈ nnˈaⁿ, talaqueeⁿ nˈomˈyoˈ ntˈomcheⁿ, talata̱a̱ˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿ, talaˈjnaⁿˈyoˈ joona, talaneiⁿˈyoˈ ñˈoomwiˈ. 	 Bet tagad arī jūs atmetiet to visu: dusmas, sarūgtinājumu, ļaunprātību, zaimus un nekaunīgus vārdus no jūsu mutes!


Cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈ na mˈaⁿna wˈaancjo. Cˈoomˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿna na chaˈcwijom ncjoˈyoˈ mˈaⁿˈyoˈ joˈ joˈ ñˈeⁿndyena, mati cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na wiˈ cwiwinomna na chaˈcwijom nncjoˈyoˈ wiˈ cwiwinomˈyoˈ. 	 Atminieties cietumniekus, it kā jūs kopā ar viņiem būtu cietumnieki, un cietējus, jo arī jūs vēl miesā dzīvojat.


Quia na jndye nnˈaⁿ na nchii judíos ñˈoomwaaˈ tquiaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿˈ nˈomna. Tyolatˈmaaⁿˈndyena ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ jlayuˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na maxjeⁿ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom na nntoˈñoomna na ticantycwii na nntandoˈna. 	 Pagāni, to dzirdēdami, priecājās un godināja Kunga vārdu; un tie, kas mūžīgai dzīvei bija izredzēti, ticēja.


Joˈ chii macaⁿnaˈ na calˈandyoˈ cwenta ñˈoom na cwilaˈneiⁿˈyoˈ, ndoˈ ljoˈ na cwilˈaˈyoˈ, chaˈxjeⁿ cwilˈa nnˈaⁿ na maxjeⁿ nquiu na meiⁿchiuucheⁿ nleijndaaˈ ñˈoom ˈnaaⁿ nntsˈaa ljeii na matseicandyaañenaˈ jaa. 	 Tā runājiet un tā dariet, kā tie, ko tiesās brīvības likums,


Jesús tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, tsoom: —Naquiiˈ ljeii ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwileiñˈomˈyoˈ, manquiuˈyoˈ na nquii Tyˈo̱o̱tsˈom matsoom: “Nda̱a̱ˈ ˈo na cwiluiitquiendyoˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ matsjo̱o̱ na matseijomnaˈ ˈo chaˈna nnco̱.” 	 Jēzus viņiem atbildēja: Vai nav rakstīts jūsu bauslībā: Es sacīju, jūs esat dievi? (Ps.81,6)


Ee Cristo, nchii tjaqueⁿˈeⁿ watsˈom na ñelˈa nnˈaⁿ, cwii na cweˈ jluiˈtsjaaⁿˈnaˈ watsˈom na mayuuˈcheⁿ na waa cañoomˈluee. Jom tjaqueⁿˈeⁿ cañoomˈluee yuu na matioomˈñê ñˈoom ˈnaaⁿya jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo Jēzus iegāja ne rokām celtā svētnīcā, patiesās attēlā, bet pašās debesīs, lai tagad parādītos par mums Dieva vaiga priekšā,


Juu na ya na ñeˈcatsˈaa, ticatsˈaa joˈ, ñequiiˈcheⁿ natia na tiñeˈcatsˈaa, juu joˈ matsˈaa. 	 Jo es nedaru labo, ko vēlos, bet daru ļauno, ko nevēlos.


Ndoˈ tso tsaⁿˈñeeⁿ nda̱a̱yâ na ntyˈiaaⁿˈaⁿ cwii ángel na meintyjeeˈ quiiˈ waⁿˈaⁿ. Matso nnoom: “Cajñomˈ nnˈaⁿ na cˈoona Jope na nncˈoocˈomna Simón tsaⁿ na mati jndyu Pedro. 	 Bet tas mums stāstīja, ka viņš savā namā redzējis stāvam eņģeli un viņam sakām: Sūti uz Jopi un liec ataicināt Sīmani, kas tiek saukts Pēteris,


Quia joˈ taxˈee Jesús nda̱a̱na, tsoom: —Nquii tsˈaⁿ na ˈnaaⁿˈ tyuaaˈñeeⁿ, ¿chiuu nntsˈaaⁿ? Maxjeⁿ nñoom, nntseicwjeⁿ naⁿˈñeeⁿ ndoˈ nñequiaaⁿ tyuaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na nlˈa tsˈiaaⁿ. 	 Ko tad darīs vīna kalna kungs? Viņš nāks un nogalinās dārzniekus un savu vīna dārzu izdos citiem.


Jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿya cantyja ˈnaⁿˈ nda̱a̱na, ndoˈ mˈmo̱o̱ⁿtya̱ya joˈ nda̱a̱na. Luaaˈ nntsˈaa cha juu na mˈaaⁿˈ na candyaˈ tsˈomˈ ja, mati nlaxmaⁿna juunaˈ. Ndoˈ mati nncˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndye joona. 	 Un es viņiem atklāju Tavu vārdu un atklāšu, lai mīlestība, ar kādu Tu mani mīlēji, būtu viņos, un es viņos.


Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na tiqueⁿ cwenta ñˈoom na nntso tsaⁿˈñeeⁿ nncwjiˈndyo̱naˈ juu quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ Israel.” 	 Un notiks, ka ikviena dvēsele, kas šo pravieti neklausīs, tiks no tautas vidus izskausta. (5.Moz.18,19)


Quia joˈ taxˈeenndaˈ Pilato nnoom, tso: —¿Aa maxjeⁿ meiⁿcwii ñˈoom xocˈo̱ˈ? Queⁿˈ cwenta na jndye jnaⁿˈ cwiluena nacjoˈ. 	 Bet Pilāts atkal jautāja Viņam, sacīdams: Vai Tu nekā neatbildi? Lūk, cik smagi viņi Tevi apsūdz!


Cwilaˈcandyooˈndyoˈ na mˈaⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na cwiluiindyena cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda̱ teiljeii ncueena libro cañoomˈluee. ˈO cwilaˈcandyooˈndyoˈ na mˈaaⁿ nqueⁿ na cwiluiiñê na macuˈxeeⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ, cwilaˈcandyooˈndyoˈ na mˈaⁿ espíritu na laxmaⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tqueeⁿ na tjaa jnaⁿ laˈxmaⁿna. 	 Un debesīs pierakstīto pirmdzimušo draudzei, un Dievam, visu tiesātājam, un taisnīgajām, pilnību sasniegušajām dvēselēm,


Ndoˈ mati chaˈtsondyena tyocwaˈna maná na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na jnaⁿnaˈ cañoomˈluee, 	 Un visi ēda to pašu garīgo barību,


Quia na jnda̱ squia̱a̱yâ tsjoom Roma, capeitaⁿ tquiaaⁿ cwenta pra̱so lˈo̱ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe cantyja ˈnaaⁿ sondaro. Sa̱a̱ Pablo tquiana na wandyo̱ˈ nncˈoom ñequio cwii sondaro na nntsˈaa cwenta jom. 	 Kad nonācām Romā, Pāvilam tika atļauts palikt savrup ar kareivi, kas viņu apsargāja.


Meiⁿ Herodes tîcaljeii jnaaⁿˈaⁿ, joˈ na seicwanomnndaˈ tsaⁿˈñeeⁿ jom na mˈaaⁿya. Queⁿˈyoˈ cwenta, meiⁿcwii tyootseitjo̱o̱ñê na matsa̱ˈntjomnaˈ na cueeⁿˈeⁿ. 	 Un Herods arī ne, jo es jūs aizsūtīju pie viņa un, lūk, nekas nav darīts, ar ko Viņš nāvi būtu pelnījis.


Juu na cwilaˈntjaˈndyoˈ ñequio ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈyuˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na tˈmaⁿ waa na cwilaˈtjo̱o̱ndyoˈ. Yati caljoya nˈomˈyoˈ nawiˈ na cwilˈana ˈo, meiiⁿ na cwintyˈueena ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Jau vispār ir kļūda, ka jūs tiesājaties savā starpā. Kāpēc jūs labāk nepaciešat netaisnību? Kāpēc nepaciešat zaudējumu?


Teinom wenˈaaⁿ tsˈaⁿ na tqueⁿtyeⁿ ñˈoomwaaˈ cjooˈ. 	 Bet to, kas tā sazvērējušies, bija vairāk nekā kā četrdesmit vīru.


Macweˈ joˈ quia jndyo Cristo tsjoomnancue, tsoom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom: Tileiquiaanaˈ na nljoya ntyjiˈ na cweˈ quiooˈ cwilaˈcwjee nnˈaⁿ, ñequio ˈnaⁿ na cwiñeˈquiana na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena ˈu. Joˈ chii tquiaaˈ na tsˈaⁿ ja cha nncˈio̱ cwentaa nnˈaⁿ cha nntseitˈmaⁿ tsˈomˈ jnaⁿ na laˈxmaⁿna. 	 Tāpēc, pasaulē ienākdams, Viņš saka: Upurus un dāvanas Tu negribēji, bet miesu Tu man sagatavoji;


Cwa quiandyoˈ na nntseitjoomˈnndaˈnaˈ jâ ñˈeⁿndyoˈ. Jâ meiⁿjom ndiiˈ tyoolˈaayâ nawiˈndyô̱ ñˈeⁿndyoˈ. Meiⁿ tyoolaˈtjo̱o̱ndyô̱ nnom meiⁿcwiindyoˈ ˈo, meiⁿ na nñeˈnquio̱ˈnnˈaaⁿyâ ˈo. 	 Pieņemiet mūs! Mēs nevienam neesam netaisnību nodarījuši, nevienu notiesājuši, nevienu apgājuši.


Quia joˈ joo nnˈaⁿ judíos jlue: —Queⁿˈyoˈ cwenta na jeeⁿ wiˈ tsˈoom tiˈtsˈoo. 	 Tad jūdi sacīja: Lūk, kā Viņš to mīlējis.


Teincoo cwiicheⁿ xuee sondaro na cwiˈoocaˈ ncˈeeˈ tyˈelcweeˈna wˈaa yuu cwicˈeeⁿna. Ndoˈ sondaro na ntyjondye catso tyˈecaˈndyena Pablo. 	 Nākošajā dienā, atlaiduši jātniekus iet ar viņu tālāk, paši atgriezās karaspēka mītnē.


’Ndoˈ jeˈ jeˈ cantyˈiaˈyoˈ, chaˈtsondyoˈ na tyoñequiaya ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, ntyjii na taxocantyˈiaˈnndaˈyoˈ ja. 	 Un, lūk, tagad es zinu, ka jūs visi, kuru vidū esmu staigājis, sludinādams Dieva valstību, manu vaigu vairs neredzēsiet.


Tquiena na mˈaaⁿ Jesús. Jliuna tsˈaⁿ na jeeⁿ cwajndii ñetjom, jnda̱ macweⁿ liaa ndoˈ jnda̱ tcoˈyañˈeⁿnaˈ jom. Jeeⁿ ndyaˈ seicatyˈuenaˈ joona. 	 Un viņi nāca pie Jēzus un redzēja to, kas tika ļaunā gara mocīts, sēžam apģērbtu un pilnā prātā; un tie ļoti nobijās.


Ndoˈ tsˈaⁿ na quichˈee chaˈxjeⁿ matsa̱ˈntjom ljeiiˈñeeⁿ meiiⁿ tyooluii ˈnaaⁿˈñeeⁿ juu, naljoˈ machˈee tsaⁿˈñeeⁿ matseijndaaˈñenaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ na chaˈcwijom jnda̱ tuii ˈnaaⁿˈñeeⁿ juu meiiⁿ tîcaluii. 	 Bet ja neapgraizītais izpildītu likuma prasības, vai tad viņa neapgraizīšana neskaitīsies apgraizīšana?


Quia joˈ tquiana ljeii lˈo̱o̱ⁿ na seiljeii profeta Isaías, seicano̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ljeiiˈñeeⁿ ndoˈ tueˈcañoom yuu na matsonaˈ: 	 Un Viņam pasniedza pravieša Isaja grāmatu. Un Viņš, grāmatu atverot, atrada vietu, kur bija rakstīts:


Juu ñˈoomˈñeeⁿ tsoom na nntsˈaaⁿ nnom welooya Abraham na ñetˈoom teiyoticheⁿ. 	 Zvērestu, ko Viņš zvērējis mūsu tēvam Ābrahamam un dod mums,


Ee luaa waa na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyoˈ na calaxmaⁿˈyoˈ na ljuˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ meiⁿ tancˈomˈyaˈyoˈ ñequio nnˈaⁿ na cweˈ luaaˈ, 	 Jo tāda ir Dieva griba, lai jūs kļūtu svēti. Atturieties no netiklības!


Mati catseicanaaⁿñê naquiiˈ nqueⁿˈyoˈ cha na nnda̱a̱ nlaˈno̱ⁿˈyoˈ ljoˈ tseixmaⁿ ñˈoom na cwicantyjaaˈ nˈomˈyoˈ na cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ maqueeⁿˈñê ˈo, ndoˈ juu na mañequiaaⁿ na cwicandaa nnˈaⁿ na laxmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ, jeeⁿ cajndanaˈ ndoˈ jeeⁿ tˈmaⁿ tseixmaⁿnaˈ, 	 Apgaismotu jūsu sirds acis, lai jūs zinātu, kāda ir Viņa aicinājuma cerība un cik bagāta Viņa mantojuma godība starp svētajiem.


Ee chaˈtso ñˈoom na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom na catsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ jnda̱ tsjo̱o̱. Meiⁿcwii ñˈoom tîcatˈiuuˈndyo̱ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Jo es neesmu atturējies sludināt jums visu Dieva prātu.


Ndoˈ ntyjiiya ñˈoom na matsa̱ˈntjoom mañequiaanaˈ na nntseixmaⁿ tsˈaⁿ na ticantycwii na wandoˈ. Joˈ chii matseina̱ⁿya chaˈxjeⁿ ñˈoom na jnda̱ tsoom no̱o̱ⁿ. 	 Un es zinu, ka Viņa bauslis ir mūžīgā dzīve. Tāpēc visu, ko runāju, es saku tā, kā to man teica Tēvs.


Ndoˈ cwiindye joona na jndyu Cleofas tˈo̱ nnoom, tso: —¿Aa ˈu cwii tsˈaⁿ na cweˈ tyjeˈya Jerusalén, joˈ chii ticaljeiˈ chiuu waa na tuii wja mawenaˈ? 	 Tad viens, kam vārds Kleofass, atbildēja Viņam, sacīdams: Vai Tu viens pats esi tāds svešinieks Jeruzalemē, kas nezina, kas tur šinīs dienās noticis?


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, jndye nnˈaⁿ na nchii nnˈaⁿ Israel nnaⁿ naⁿˈñeeⁿ jo ntyja na macaluiˈ ñeˈquioomˈ ñequio ntyja na mawjaacue ñeˈquioomˈ. Ndoˈ yuu na mˈaⁿ Abraham ñˈeⁿ Isaac ñˈeⁿ Jacob yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, ñequio na neiiⁿna nncwindyuaandyena na nlcwaˈna ñˈeⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 Bet es jums saku, ka daudzi nāks no austrumiem un rietumiem un novietosies ar Ābrahamu un Īzāku, un Jēkabu debesu valstībā.


Jom tueeⁿˈeⁿ cwentaaya cha tjoomˈ na nntando̱o̱ˈa ñˈeⁿñê quia na nndyonnaaⁿˈaⁿ, meiiⁿ na ndicwaⁿ tando̱o̱ˈa ndoˈ meiiⁿ na aa jnda̱ tja̱a̱ya. 	 Kas mūsu dēļ nomira, lai mēs, vai nu esam nomodā, vai aizmiguši, dzīvotu vienībā ar Viņu.


Sa̱a̱ quia cwiñeˈquiandyoˈ na wjaaˈmo̱ⁿ Espíritu nda̱a̱ˈyoˈ chiuu waa na calˈaˈyoˈ, quia joˈ cwindyaandyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Un ja gars jūs vada, tad neesat vairs padoti likumam.


quia joˈ jom na tqueeⁿˈñê ˈo, nncjaantyjaaⁿˈaⁿ ˈu, nntsoom njomˈ: “ˈU quiaaˈ na tsaⁿmˈaaⁿ nncjom yuu na wacatyeⁿˈ.” Quia joˈ nluiˈjnaaⁿˈndyuˈ na nncjaˈcajmaⁿˈ sula̱ na macanda̱. 	 Un atnācis tas, kas tevi un viņu ielūdzis, nesaka tev: Dod šim vietu, un tad ar kaunu tev būs jāieņem pēdējā vieta.


Ndoˈ naljoˈ nnda̱a̱ nncˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ matsonaˈ na cˈom nnˈaⁿ na laxmaⁿnaˈ cwentaaˈ Ta Jesús, na ñequiiˈcheⁿ cwilˈaˈyoˈ yuu na cjaaweeˈ ntyjeeⁿ, na chaˈtso nnom tsˈiaaⁿ na ya nleitquiooˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ na chaˈcwijom cwiweˈ ntjom, na nncjaachuuñetinaˈ ˈo na yati nntaˈjnaⁿˈyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Lai jūsu dzīve būtu Dieva cienīga un Viņam visumā patīkama, jo jūs nesīsiet augļus visos labos darbos un pieaugsiet Dieva apziņā,


Quia joˈ ˈñeeⁿ joona, tjannaaⁿˈaⁿ na seineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda̱ ndyee ndiiˈ. Mañejooti ñˈoom tyotseityˈooñê. 	 Un Viņš, atstājis tos, aizgāja atkal un trešo reizi lūdza Dievu, sacīdams tos pašus vārdus.


Joˈ chii jlaˈjndaaˈndyena cwaaⁿ cwii xuee na nntjomndyenndaˈna. Quia na tueˈntyjo̱ xueeˈñeeⁿ jndyendye nnˈaⁿ tjomndye yuu macˈeⁿ Pablo. Cwitsjoom to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ tyotseineiiⁿ nda̱a̱na hasta xjeⁿ na tmaaⁿcheⁿ. Tyotseineiiⁿ cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Lˈue tsˈoom na nlaˈno̱ⁿˈna cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Joˈ chii tjacˈoomnaˈ na seineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na tyolaˈljeii profetas. 	 Tad daudzi, noteikuši viņam dienu, ieradās viņa mājoklī. Viņš tiem no agra rīta līdz vakaram izskaidroja, apliecinādams Dieva valstību un pārliecinādams par Jēzu, sākot ar Mozus bauslību un praviešiem.


Mañejuu xjeⁿˈñeeⁿ tquieˈcañom ntˈom naⁿnom na chona tsuee na ndiiˈ tsˈaⁿ na jnda̱ teintjeiⁿ ncˈee na teiˈcaljoo tycutqueeⁿ. Tyolˈueeˈndyena chiuu ya na nncˈooñˈomna tsaⁿˈñeeⁿ naquiiˈ wˈaa na nlqueⁿna jom jo nnom Jesús. 	 Un, lūk, vīri nesa gultā cilvēku, kas bija triekas skarts; un tie lūkoja to ienest un nolikt Viņa priekšā.


Ndoˈ yocheⁿ na tsacoˈndiiˈndyoˈ, quiaˈyoˈ ñˈoom, canduˈyoˈ na jnda̱ tueˈntyjo̱ na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. 	 Ejiet un sludiniet, sacīdami: Debesvalstība ir tuvu klāt.


Lqueeⁿˈ mostaza jeeⁿ cajnda̱a̱naˈ sa̱a̱ xeⁿ jnda̱ teijndeii tsˈoom, nleindyenaˈ, nncwinomˈnaˈ ntˈom nˈoom ntjom na tiquiwindye. Juunaˈ nleitˈmaⁿtinaˈ hasta nnda̱a̱ nnaⁿ lˈo̱ tsˈoomˈñeeⁿ cantquiaa cantsaa. 	 Šī gan ir mazākā no visām sēklām, bet kad tā izaug, tā lielāka par visiem dārza stādiem un kļūst koks, tā ka debess putni nāk un dzīvo tā zaros.


Matseina̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ nquii na cwiluiiñe tyooˈ na jnaⁿ cañoomˈluee. Tyooˈwaa titseixmaⁿnaˈ chaˈna maná na tcwaˈ weloo weloˈyoˈ ndoˈ tja̱na. Sa̱a̱ ticatseijomnaˈ cantyja ˈnaⁿya chaˈna manáˈñeeⁿ. Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nlcwaˈ tyooˈ na matseixmaⁿya, tijoom nncueˈ, mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿ na wandoˈ. 	 Kā mani sūtījis dzīvais Tēvs un es dzīvoju Tēva labad, tā tie, kas mani bauda, dzīvos manis labad.


Eliaquim jnda Melea, Melea jnda Mainán, Mainán jnda Matata, Matata jnda Natán, 	 Tas bija Melejas, tas Mennas, tas Matata, tas Natana, tas Dāvida dēls,


¿Ljoˈ ñeˈcaˈmo̱ⁿnaˈ na matsonaˈ na tjawaaⁿ? Matsonaˈ naljoˈ ee najndyee jndyocueeⁿ nnom tsjoomnancuewaañe. 	 Bet uzgāja, vai tas nenozīmē to, ka Viņš pirmāk nonācis pasaules zemajās vietās?


Ndoˈ na cwitsaayâ joˈ joˈ majndaaˈ na nncwino̱o̱ⁿyâ tsˈo̱ndaa Samaria. 	 Bet Viņam bija jāiet caur Samariju.


Ndoˈ jâ na maxjeⁿ ñjomndyô̱ tsˈom wˈaandaaˈñeeⁿ taaˈâ cantya̱a̱yâ, jlaˈtˈmaaⁿˈndyô̱ jom. Lˈuuyâ nnoom: —ˈU mayuuˈcheⁿ cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet tie, kas bija laivā, nāca un pielūdza Viņu, sacīdami: Patiesi, Tu esi Dieva Dēls!


Tˈo̱o̱ⁿ no̱o̱ⁿ, tsoom: —Majuu tsˈaⁿ na nnom nñequiaya cwii taⁿˈ tyooˈ xjeⁿ na jnda̱ seicandaˈa juunaˈ. Ndoˈ quia na jnda̱ seicanaⁿˈaⁿ tyooˈñeeⁿ tquiaaⁿ juunaˈ nnom Judas Iscariote, jnda Simón. 	 Jēzus atbildēja: Tas, kuram es, maizi iemērcis, pasniegšu. Un Viņš, maizi iemērcis, deva to Jūdasam, Sīmaņa Iskariota dēlam.


Ndoˈ chaˈxjeⁿ naⁿcaluaˈ Janes ñequio Jambres jlaˈwendyena nacjooˈ Moisés, mati naⁿmˈaⁿˈ cwilawendyena nacjooˈ ñˈoom na mayuuˈ, laˈxmaⁿna nnˈaⁿ na ntjeiⁿ nqueⁿ, ndoˈ joona cantyja na matseiyuˈya tsˈom tsˈaⁿ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, macwjiˈndyo̱naˈ joona. 	 Bet kā Janness un Jambress pretojās Mozum, tā šie cilvēki, samaitāti savā prātā un nepastāvīgi ticībā, pretojas patiesībai.


Eliud tsotye Eleazar, Eleazar tsotye Matán, Matán tsotye Jacob. 	 Un Eliuds dzemdināja Eleazaru; un Eleazars dzemdināja Matanu; un Matans dzemdināja Jēkabu;


Tiñeˈquiandyoˈ na nntseiñˈeeⁿˈñenaˈ nˈomˈyoˈ. Calaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ mati calaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ ja. 	 Lai jūsu sirdis nebīstas! Ticiet Dievam un ticiet man!


Ee sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na chaˈtsondyo̱ laˈxmaaⁿya na tyoolaˈcanda̱a̱ˈndyo̱ jo nnoom, cha na chaˈtsondyo̱ nncˈoom na wiˈ tsˈoom. 	 Jo Dievs visu ieslēdzis neticībā, lai visus apžēlotu.


Cantyja na cwilˈa naⁿmˈaⁿˈ laˈxmaⁿna chaˈna nmo̱ⁿ tˈmaⁿ ndaaluee na mandyontquienaˈ chomˈ na tjoomˈ na cwajndii ntˈa, laˈxmaⁿna chaˈna cancjuu na tijndaaˈ cwaaⁿ ntyja cwiˈoonaˈ. Majndaaˈ na ticantycwii na nljooˈndyetyeⁿ naⁿmˈaⁿˈ yuu na ntomñˈeⁿ najaaⁿ. 	 Trakojošas jūras bangas, kas izgāž putās savu kaunu, nomaldījušās zvaigznes, kam mūžīgi paredzēta tumsības vētra.


Ndoˈ meiⁿ cweˈ ticaliuˈtoˈyoˈ aa cwintandoˈyoˈ ˈiochati. ˈO matseijomnaˈ chaˈna nchquiutsˈo na chjoowiˈtaⁿˈndyo na cwiwitquiooˈnaˈ xeⁿ jnda̱ mana cwitsunaˈ. 	 Jūs neziniet, kas būs rīt.


Ndoˈ mati tsoom nda̱a̱na: —Queⁿˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿ ñˈoommeiⁿˈ na cwindyeˈyoˈ. Ee chaˈxjeⁿ na cwiqueⁿndyoˈ na cwindyeˈyoˈ, malaaˈtiˈ nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ. Ndoˈ nntsˈaaⁿ na nntsaalaˈno̱ⁿˈtiˈyoˈ ncˈe na cwiqueⁿˈyoˈ cwenta. 	 Un Viņš tiem sacīja: Lieciet vērā, ko jūs dzirdat! Ar kādu mēru jūs mērīsiet, ar tādu jums atmērīs un vēl klāt pieliks.


Jeˈ mˈaaⁿya ljoo na nntuˈxeⁿndyo̱ cweˈ ee ntyjiiyaya naquiiˈ tsˈo̱o̱ⁿya na nntaˈndoˈnndaˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. Ee luaaˈ ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ welooyâ na ñetˈom teiyo na nntsˈaaⁿ. Ja ntyjaaˈya tsˈo̱o̱ⁿya na nncueˈntyjo̱ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Un tagad es stāvu tiesas priekšā par cerību uz apsolījumu, ko Dievs devis mūsu tēviem;


Ja nñequiaandyo̱ na nncˈio̱ xeⁿ waa ljoˈ sˈaa na matyˈiomnaˈ na cˈio̱ na nntio̱o̱ⁿya jnaⁿya. Sa̱a̱ tiyuuˈ ñˈoom na cwiqueⁿ naⁿmˈaⁿ nacjoya. Joˈ chii ticwanaaⁿ na nñequiaa tsˈaⁿ ja lueena. Ja macaⁿˈa na nquii tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma nncuˈxeⁿ ja. 	 Ja es esmu darījis netaisnību vai kaut ko tādu, par ko būtu nāvi pelnījis, tad es neatsakos mirt. Bet ja nekā tāda nav, par ko viņi mani apsūdz, neviens nevar mani tiem nodot. Es pārsūdzu ķeizaram.


Xeⁿ tisˈa cwilˈa nnˈaⁿ ˈo, calˈandyoˈ cwenta na tinlˈaˈyoˈ wiˈ joona. ˈO xuiiˈ calˈaˈyoˈ, ˈo ñequiiˈcheⁿ calˈaˈyoˈ yuu na ya ñˈeⁿ nnˈaⁿ, meiiⁿ mancjoˈtiˈyoˈ oo meiiⁿ ñˈeⁿ meiⁿquia tsˈaⁿ. 	 Pielūkojiet, lai kāds neatmaksātu otram ļaunu ar ļaunu, bet vienmēr centieties cits citam un visiem darīt labu!


Quia joˈ seilioom tsˈo̱o̱ⁿ, tˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, tsoom: —Naⁿmˈaⁿ cwiluiindyena tsondyo̱ ñequio ndyentyjo̱. 	 Un Viņš, izstiepis roku pār saviem mācekļiem, sacīja: Lūk, mana māte un mani brāļi!


Mati tso Jesús nda̱a̱na: —Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, mˈaⁿ nnˈaⁿ ñjaaⁿ na xocwjena hasta xeⁿ jnda̱ ntyˈiaanda̱a̱na na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio chaˈtso najnda̱ na matseixmaaⁿ. 	 Un pēc sešām dienām Jēzus ņēma līdz Pēteri un Jēkabu, un Jāni un veda viņus vienus savrup augstā kalnā, un tika apskaidrots viņu priekšā.


Quia joˈ tjalcweeⁿˈeⁿ ñˈeⁿndyena tsjoom Nazaret. Ndoˈ tyomˈaaⁿñê na ndyaañê nda̱a̱na. Jeeⁿ tyocañjom tsˈom tsoñeeⁿ chaˈtso na tuii. 	 Un Viņš gāja tiem līdz. Un viņi nonāca Nācaretē; un Viņš bija tiem paklausīgs. Un Viņa māte glabāja visus šos vārdus savā sirdī.


Jnda̱ na toˈñoom ˈom taⁿˈ tyooˈ ñequio we catscaa, quia joˈ jlunda̱a̱ñê cañoomˈluee. Tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tsotyeeⁿ. Jnda̱ joˈ tyjeeⁿ tyooˈñeeⁿ, tquiaaⁿ joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê cha joona nntˈoomna joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na meindyuaandye. Majoˈti sˈaaⁿ ñˈeⁿ we catscaa. 	 Un Viņš, paņēmis piecas maizes un divas zivis, pacēla acis pret debesīm, svētīja un lauza maizi, un deva saviem mācekļiem, lai tie viņiem liek priekšā; arī divas zivis Viņš sadalīja visiem.


Tso Jesús nnoom: —Xuee jeˈ juu na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, jnda̱ tyjeeˈnaˈ wˈaawaa. Ee mati tsaⁿmˈaaⁿ cwiluiiñê tsˈaⁿ tsjaaⁿ Abraham. 	 Jēzus sacīja viņam: Šodien šim namam notikusi pestīšana, jo arī šis ir Ābrahama dēls.


Tsoticheⁿ Esteban: —Moisésˈñeeⁿ, ñelˈa nnˈaⁿ Israel na ticueeˈ nˈomna jom. Jluena nnoom: “¿ˈÑeeⁿ tqueⁿ ˈu na nntsa̱ˈntjomˈ jâ ndoˈ na nncuˈxeⁿˈ jâ?” Sa̱a̱ majuutoom tyˈiom Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈiaaⁿ jom na catsa̱ˈntjoom joona ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na nndyaandyena nawiˈ na tyomˈaⁿna. Luaaˈ sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom xjeⁿ na teitquiooˈñe ángel nnoom naquiiˈ tsaˈ tsˈo̱o̱ nioom na cwico. 	 Šo Mozu, ko tie noliedza, sacīdami: Kas tevi iecēlis mums par priekšnieku un tiesnesi? Šo Dievs sūtīja par priekšnieku un atbrīvotāju ar eņģeļa roku, kas viņam parādījās ērkšķu krūmā.


Xeⁿ juu na jlaˈtjo̱o̱ndye nnˈaⁿ judíos mañequiaanaˈ na nluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ tsjoomnancue ndoˈ juu na ticjaacañjoomˈ na lˈana seijndaaˈñenaˈ na waa naya ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na nchii tsjaaⁿ joona, quia joˈ juu xjeⁿ na nncˈooquieˈnndaˈna cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, cwanti tˈmaⁿti naya nntseixmaⁿnaˈ. 	 Bet ja viņu grēks ir pasaulei bagātība, un viņu mazais skaits pagāniem ieguvums, tad jo vairāk viņu pilnskaits.


ndoˈ calˈa cheⁿnquieena xjeⁿ cantyja ˈnaaⁿna, na ljuˈ mˈaⁿna jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ya cwiteiˈxˈeena lˈaana, ya nnˈaⁿndyena ñequio chaˈtso, na cwilaˈcanda̱a̱ˈndyena jo nda̱a̱ sˈaana, cha cantyja ˈnaaⁿna talaˈneiⁿ nnˈaⁿ ñˈoomwiˈ nacjooˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Būt saprātīgām, tikumīgām, atturīgām, labām nama mātēm, laipnām, paklausīgām saviem vīriem, lai Dieva vārds netiktu zaimots.


Macwjiˈyuuˈndyo̱ cantyja ˈnaaⁿna ee tquiana ñequio na xcweeˈ nˈomna, ndoˈ meiⁿ titomndyo tquiana ee maxjeⁿ ljoˈ lˈue nˈomna. 	 Es apliecinu par viņiem, ka tie attiecīgi savām spējām un pat pāri spējām bijuši labvēlīgi.


Meiiⁿ tˈmaⁿ na caxuee tyotseixmaⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, sa̱a̱ juu ñˈoom na maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jaa na tjaa jnaⁿ laxmaaⁿya, tˈmaⁿticheⁿ nacaxuee na tseixmaⁿnaˈ. 	 Toreizējā godība vairs nav godība šīs pārlieku lielās godības dēļ.


Quia joˈ tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na: —¿Ljoˈ tuii? Joona tˈo̱o̱na nnoom: —Aa, waa na tuii cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús, tsˈaⁿ tsjoom Nazaret na tyotseixmaⁿ profeta. Tˈmaⁿ najneiⁿ tsˈiaaⁿ na tyochˈeeⁿ ñequio ñˈoom na tyotseineiiⁿ jo nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ ndoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un Viņš tiem sacīja: Kas tad? Un viņi teica: Par Jēzu no Nācaretes, kas bija pravietis, varens darbos un vārdos Dieva un visas tautas priekšā,


Joˈ chii ñequiiˈcheⁿ laˈxmaaⁿya na calaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo, cwii na jeeⁿ cjaaweeˈ ntyjeeⁿ na nlˈuuya: Caluiitˈmaⁿndyuˈ. 	 Upurēsim tad caur Viņu Dievam vienmēr slavas upuri, tas ir, mūsu lūpu augļus, kas godina Viņa vārdu.


Tsˈo̱o̱ⁿ ntyjaya tooˈndye ntquieeˈ cancjuu ndoˈ quiiˈ ˈñom macaluiˈnom cwii xjo na we ntyja ta̱a̱. Ndoˈ jeeⁿ caxuee nnoom chaˈna xueeñe ñeˈquioomˈ na quiajmeiⁿˈ. 	 Viņam bija labajā rokā septiņas zvaigznes; no Viņa mutes izgāja abpusēji ass zobens un Viņa vaigs kā saule, kas staro savā spēkā.


Ee ˈu na nchii tsˈaⁿ judío cwiluiindyuˈ, xeⁿ na matseijomnaˈ ˈu chaˈna tsˈoom olivo jnda̱a̱, sa̱a̱ jnda̱ ñjoomˈndyuˈ tsˈoom olivo xiomˈ, meiiⁿ na tiquiluii na ljoˈ, majndeiiticheⁿ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos, tijndeiˈnaˈ na nñjoomˈndyenndaˈna manquiiti tsˈoom olivo xiomˈ na laˈxmaⁿna. 	 Jo ja tu esi nocirsts no meža olīvkoka, kam pēc dabas piederi, un pret dabu uzpotēts labajam olīvkokam, tad jo vairāk tie, kas attiecīgi savai dabai tiek uzpotēti savam olīvkokam.


Ee nnco̱ jeeⁿ neiⁿncooˈ ntyjii ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tquiaaⁿ nnom Moisés, 	 Jo iekšējais cilvēks priecājas par Dieva likumu,


Ee cantyja ˈnaaⁿˈ jom mˈaⁿ ntyˈiu chaˈtso na jndo̱ˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom na jeeⁿ jnda laxmaⁿnaˈ ñequio joo na mantyjiicheⁿ. 	 Viņā ir apslēpti visi gudrības un zinību krājumi.


—Jeeⁿ ya ñetjeiˈnˈmaaⁿñê ntˈomcheⁿ sa̱a̱ tileicanda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñe cheⁿnqueⁿ. Xeⁿ mayuuˈ na cwiluiiñê Rey cwentaa jaa nnˈaⁿ Israel, cwa candyocueeⁿ na nñoom tsˈoomˈnaaⁿ quia joˈ nlayuuˈa ñˈeⁿñê. 	 Citiem Viņš palīdzēja, pats sev nevar palīdzēt. Ja Viņš ir Izraēļa ķēniņš, lai nokāpj tagad no krusta, un mēs ticēsim Viņam.


ˈÑeeⁿ juu na niom lueˈ nˈom luaˈqui na nndii, candii. 	 Kam ir ausis dzirdēšanai, lai dzird!


Quia joˈ tqueeⁿˈñê cwii ndoˈ cwii nnˈaⁿ na choˈjnaⁿ nnom patrom ˈnaaⁿˈaⁿ. Taxˈeeⁿ nnom tsˈaⁿ najndyee: “¿Cwanti tˈmaaⁿˈ chujnaⁿˈ nnom patrom ˈnaⁿya?” 	 Un viņš, ataicinājis pa vienam sava kunga parādniekus, sacīja pirmajam: Cik tu esi manam kungam parādā?


Cateijndeiˈ na ticjaachuunaˈ jâ na nlˈaayâ yuu na ticatsa̱ˈntjomnaˈ. Ndoˈ catseicandyaandyuˈ jâ cantyja ˈnaaⁿˈ juu natia. Ee chaˈwaa na yo na cwii wjaanaˈ ˈu cwiluiindyuˈ na matsa̱ˈntjomˈ, ndoˈ cwiluiindyuˈ najnduˈ, ndoˈ tseixmaⁿˈ na catseitˈmaaⁿˈñenaˈ ˈu. Amén. 	 Un neieved mūs kārdināšanā, bet atpestī mūs no ļauna! Amen.


Majuu tmaaⁿˈñeeⁿ jnda̱ na tjacue ñeˈquioomˈ, tquieˈcho nnˈaⁿ nnˈaⁿwii ñˈeⁿ nnˈaⁿ na maleichuu jndyetia na mˈaaⁿ Jesús. 	 Bet pie Viņa, vakaram iestājoties, kad saule bija norietējusi, atnesa visus slimniekus un ļaunā gara apsēstos.


Xuee na jnda̱ ndyee, ndoˈ jliuna jom naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. Wacatyeeⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom na cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoom na tqueⁿ Moisés. Maqueeⁿ cwenta ñˈoom na cwilaˈneiⁿ naⁿˈñeeⁿ ndoˈ mawaxˈeeⁿ nda̱a̱na. 	 Un notika, ka pēc trim dienām tie Viņu atrada sēžam dievnamā starp rakstu mācītājiem, tos uzklausot un tiem jautājot.


Jlue ntˈom nnˈaⁿ na meintyjeeˈ joˈ joˈ: —¿Ljoˈ cwilˈaˈyoˈ? ¿Chiuu na cwilacanaⁿˈyoˈ snom xcoomˈaaⁿˈ? 	 Un daži, kas tur stāvēja, sacīja viņiem: Ko jūs darāt, atraisīdami kumeļu?


Joˈ joˈ chjooti matquio̱o̱ˈti mˈaⁿ cwii tmaaⁿˈ tˈmaⁿ calcu na cwicwaˈ. 	 Bet netālu no viņiem ganījās liels cūku bars.


Joo ncueeˈñeeⁿ mˈaaⁿ Arquelao tsˈiaaⁿ tsˈo̱ndaa Judea yuu na tyotsa̱ˈntjom tsotyeeⁿ Herodes. Sa̱a̱ quia na jndii José na ljoˈ, tˈoom na nquiaⁿˈaⁿ na nncjaⁿ Judea. Mati sˈaanndaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tsoomˈm ndaa na tancjaⁿ joˈ joˈ. Joˈ chii tjaaⁿ cwiicheⁿ ntyja, tsˈo̱ndaa Galilea. 	 Bet izdzirdis, ka Arhelaus valda Jūdejā, sava tēva Heroda vietā, viņš baidījās tur iet un, sapnī pamācīts, aizgāja Galilejas daļā.


Ndicwaⁿ matseineiⁿ Pedro ndoˈ jndyoquioo cwii nchquiu na jeeⁿ canchiiˈ caxuee juunaˈ. Seicata̱ˈnaˈ joona ndoˈ teicˈuaa na seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nchquiuˈñeeⁿ, tsoom: —Luaañe tiˈJndaaya na jeeⁿ candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya. Cantyja ˈnaaⁿˈ jom ñequiiˈcheⁿ mañequiaanaˈ na neiⁿya. Candyeˈyoˈ ñˈoom na matseineiiⁿ. 	 Viņam vēl runājot, lūk, spoža padebess tos apēnoja. Un, lūk, balss padebesī sacīja: Šis ir mans mīļais Dēls, kas man labpatīk. Viņu jūs klausiet!


ndoˈ xeⁿ tîcwandoˈxcoom cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo juu na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê. Ndicwaⁿ choˈ nqueⁿˈyoˈ jnaⁿˈyoˈ. 	 Un ja Kristus nav augšāmcēlies, tad veltīga ir jūsu ticība, jo jūs vēl esat savos grēkos.


Ndoˈ tsoom nda̱a̱ ntˈom mosoomˈm: “Jnda̱ teijndaaˈya chaˈtso cantyja na nleitˈmaaⁿˈ na nncoco tiˈjndaaya sa̱a̱ nnˈaⁿ na jnda̱ tqua̱a̱ⁿˈa na nlaˈjomndye ñˈeⁿndyo̱, tacatsonaˈ na cwii nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ joona. 	 Tad viņš sacīja saviem kalpiem: Kāzas gan sarīkotas, bet tie, kas bija aicināti, nebija cienīgi.


Joˈ chii yati calˈuuya nda̱a̱ naⁿmˈaⁿˈ ñequio na jndeiˈnaˈ meiⁿcwii nnom tsˈaⁿ talaˈneiⁿtina ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús, cha tantˈomti ñˈoommeiⁿˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Bet lai tas tālāk tautā neizpaustos, mēs viņiem piedraudēsim, lai tie Viņa vārdā vairs nevienam cilvēkam nekā nerunā.


Jnda̱ jnda̱ seineiⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ, quia joˈ jlueeⁿˈeⁿ tsˈo̱ndaa Galilea, tjaaⁿ tsˈo̱ndaa Judea, xndyaaˈ jndaa Jordán. 	 Un notika, kad Jēzus šos vārdus bija beidzis runāt, ka Viņš aizgāja no Galilejas un nonāca pāri Jordānai Jūdejas robežās.


Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, mayuuˈcheⁿ na chaˈtso ˈnaⁿ na matseixmaⁿ patromˈñeeⁿ, nntioom cwenta lˈo̱ mosoomˈm. 	 Patiesi es jums saku: Viņš to iecels pār visiem saviem īpašumiem.


Sa̱a̱ majndaaˈ na nluii na ljoˈ: najndyee tandoˈxco Cristo, nda̱ joˈ quia na nncwjeeˈnnaaⁿˈaⁿ, nntaˈndoˈxco nquiee nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Bet katrs pēc savas kārtas: Kristus kā pirmais, pēc tam tie, kas Kristum pieder, kas ticējuši uz Viņa atnākšanu.


Pablo tquiaaⁿ na xmaⁿndye naⁿˈñeeⁿ. Jnda̱ chii tcuu tcuu tyotseineiiⁿ chaˈtso na tyoteijndeii Tyˈo̱o̱tsˈom jom tsˈiaaⁿ na tyochˈeeⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Tos apsveicis, viņš pēc kārtas izstāstīja, ko Dievs ar viņa kalpošanu darījis pagāniem.


Quia joˈ tioondyo̱ nomtyuaa ndoˈ jndiiya na matseineiⁿ tsˈaⁿ no̱o̱ⁿ, matso: “Aa ndiˈ Saulo, ¿chiuu na macoˈwiˈ ja?” 	 Un es nokritu zemē un dzirdēju balsi man sakām: Saul, Saul, kāpēc tu mani vajā?


Ndoˈ sˈaanaˈ jeeⁿ ja ndaatiooˈñeeⁿ chaˈcwijom tsco tjacanoom. Joˈ chii caxjuuˈñeeⁿ seicajndyunaˈ tsco tjacanoom. Ndoˈ jndye nnˈaⁿ na teilˈueeˈndye ndaaˈñeeⁿ, tja̱na ee jeeⁿ janaˈ. 	 Un tā zvaigzne saucās vērmele: un trešā daļa ūdens pārvērtās vērmelēs; un daudz ļaužu nomira no ūdens, jo tas bija rūgts.


Ee manquiuuya nnˈaⁿ na jnda nquiu Tyˈo̱o̱tsˈom, chaˈtso nnom na cwiwiˈnomna cwiteiˈjndeiinaˈ joona, nquiee nnˈaⁿ na maqueeⁿˈñê chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈom nqueⁿ. 	 Un mēs zinām, ka tiem, kas mīl Dievu, viss nāk par labu, tiem, kas saskaņā ar lēmumu ir aicināti kļūt par svētajiem.


ˈO nnˈaaⁿya, Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom ˈo, ndoˈ manquiuuyaayâ na jnda̱ tjeiiˈñê ˈo cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Mēs zinām, Dieva mīlētie brāļi, ka jūs esat izredzēti,


Ndoˈ sondaro na cwilˈa cwenta tseiˈtsuaa, quia na ntyˈiaana ángelˈñeeⁿ tyoteindyena, tquiaandyena nomtyuaa, chaˈcwijom lˈoo joona. 	 Bet sargi bailēs drebēja un bijās no viņa, un kļuva kā miruši.


Ee meiiⁿ na mayuuˈ najndyee sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿscu ee tsaⁿsˈa, sa̱a̱ mati na mayuuˈ na mˈaaⁿ tsaⁿsˈa ee tsaⁿscu, ndoˈ chaˈtsoñˈeⁿ cwinaⁿ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo kā sieviete no vīrieša, tā arī vīrietis no sievietes, bet viss no Dieva.


tintjeiⁿñe ñˈeⁿ ncˈiaaˈ, nchii ñequiiˈcheⁿ na mˈaaⁿˈ tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ nquii, nchii ntyja ntyja matseiwˈii. 	 Tā nav godkārīga, nedzenas pēc sava, tā nedusmojas, tā nedomā ļaunu.


Ndoˈ seicano̱o̱ⁿnaˈ na nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ jlaˈcwjeena profetas ñequio nnˈaⁿ na jnda̱ tqueⁿljoomˈm nˈom. Mati waa jnaaⁿna na tcweˈ nioom chaˈtso nnˈaⁿ tsjoomnancue na jnda̱ tja̱ ncˈe na cwilaˈyuˈ. 	 Un tanī atrastas praviešu un svēto, un visu to asinis, kas noslepkavoti virs zemes.


Joˈ chii lˈuuyâ nnoom: —ˈU ta na maˈmo̱o̱ⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱yâ, tyoowijndye xuee na jlaˈjndaaˈndye nnˈaⁿ judíos na njñomna ljo̱ˈ ˈu, ndoˈ ¿aa joˈ wjaˈnndaˈ? 	 Mācekļi sacīja Viņam: Rabbi, nupat jūdi meklēja nomētāt Tevi akmeņiem, un Tu atkal ej uz turieni?


Matseineiiⁿˈñe patrom mosoomˈm quia na nncwjeˈcañoom na nljeiiⁿ na ya cwenta cwilˈana. Mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, nntseijndaaˈñê na nntseiñˈoomˈñê ljoˈ nlcwaˈna. Ndoˈ nntsˈaaⁿ na cwindyuaandyena nacañoomˈ meiⁿsa na nndiˈntjoom nda̱a̱na. 	 Svētīgi tie kalpi, kurus kungs pārnākot atradīs nomodā. Patiesi es jums saku, ka viņš apjozies nosēdinās tos, un, tos apstaigādams, viņiem kalpos.


Ndoˈ na matsjo̱o̱ na luaaˈ, tilaˈtiuuˈyoˈ na ñeˈcatsjo̱o̱ na juu ˈnaⁿˈñeeⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ waa najndeii na matseixmaⁿnaˈ meiⁿ nchii na ñeˈcatsjo̱o̱ na juu seiˈ na cwiñequia naⁿˈñeeⁿ nnom juunaˈ jndati matseixmaⁿnaˈ ñequio meiⁿquia seiˈ. 	 Vai tad es saku, ka elkupuris kas ir, vai ka elki kas ir?


Ee tquiecañom ntˈom nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ na mˈaaⁿya, ndoˈ tquiaanaˈ na jeeⁿ neiⁿya na jluena no̱o̱ⁿ na jeeⁿ xcweeˈ tsˈomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na mayuuˈ ndoˈ cantyja na wjaamˈaaⁿˈ, macheˈ na juu ñˈoom naya maqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈnaaⁿˈnaˈ ˈu. 	 Es ļoti priecājos, kad atnāca brāļi un apliecināja tavu patiesību, ka tu jau staigā patiesībā.


Nda̱a̱ nnˈaⁿ na nmeiiⁿˈ mˈaⁿ, ncˈe najndeii na matseixmaⁿ Ta Jesucristo, cwitsa̱ˈntjo̱o̱ⁿyâ ndoˈ cwijñoomˈ ntyua̱a̱yâ ˈo na calˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ na nntantjomˈyoˈ ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ ˈo. 	 Bet tiem, kas tādi ir, mēs Kunga Jēzus Kristus vārdā pavēlam un pamudinām tos, lai viņi, mierīgi strādādami, ēstu savu maizi.


Nchii nqueⁿ cwiluiiñê naxueeñe sa̱a̱ jñoom na nncwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaaⁿˈ juu na cwiluiiñe naxueeñe. 	 Viņš nebija gaisma, bet lai liecinātu par gaismu.


Mati sˈaaⁿ na chaˈtso nnom cˈom nacje ˈnaaⁿˈ juu ndoˈ sˈaaⁿ na juu cwiluiiñe xqueⁿ ñˈoom jo nnom tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, 	 Un visu Viņš nolicis zem Viņa kājām un iecēla Viņu par galvu visai Baznīcai.


Sa̱a̱ jom jeˈ jluiiˈñê naquiiˈ sábana ˈnaaⁿˈaⁿ, ˈñeeⁿ juunaˈ, jleiˈnoom na ñecaseiˈñê. 	 Bet viņš, nometis audeklu, kails aizbēga no tiem.


Tincˈomˈyoˈ ñˈomtiuu tjaa ljoˈ nntjomˈyoˈ, ee xeⁿ nndii gobiernom ñˈoomwaaˈ, jâ manquiuuyâ chiuu nluiˈljuuˈ ñˈoom ˈnaⁿˈyoˈ luaaˈ. 	 Un mēs, ja zemes pārvaldnieks par to dabūs zināt, viņu pārliecināsim un gādāsim par jūsu drošību.


Teincoo cwiicheⁿ xuee ntˈom nnˈaⁿ judíos jlaˈjomndyena. Tqueⁿtyeⁿna cwii ñˈoom na wˈii nacjoona na tacwaˈna tacwena ndaa hasta xeⁿ jnda̱ jlaˈcueeˈna Pablo. 	 Kad diena bija uzaususi, daži no jūdiem sapulcējās un deva solījumu, sacīdami: Mēs neēdīsim un nedzersim, kamēr Pāvilu nenonāvēsim.


Luaaˈ tuii cwii joo na jndyu Betábara, jo ntyja na macaluiˈ ñeˈquioomˈ xndyaaˈ jndaa Jordán yuu na tyotseitsˈoomñe Juan nnˈaⁿ. 	 Tas notika Betānijā, viņpus Jordānas, kur Jānis kristīja.


Ee nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na sa̱ˈntjoom na cwixueeñe yuu na jaaⁿñe, manquiityeeⁿ jnda̱ sˈaaⁿ na seixueeñenaˈ naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ, cha cantyja ˈnaaⁿˈ juu na caxueeˈñeeⁿ nnda̱a̱ nntaˈjnaaⁿˈâ na tˈmaⁿ cwiluiiñê ncˈe mañejuu na xueeˈñeeⁿ matseixueeñenaˈ nnom Jesucristo. 	 Jo Dievs, kas lika no tumsas spīdēt gaismai, pats atspīdēja mūsu sirdīs, lai apgaismotu Dieva godības atzīšanu Jēzus Kristus vaigā.


Naⁿˈñeeⁿ tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱na na tixocaluiiñe Cristo xjeⁿ na cwitaˈndoˈ nquieena. Tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na na nncˈoom juu xjeⁿ na mˈaaⁿ jaa. Joˈ chii ndyumeiiⁿñe, ñequio na mateijndeii Espíritu Santo na jñom Tyˈo̱o̱tsˈom, cwiñeˈquia nnˈaⁿ ñˈoom naya nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo. Jeeⁿ cajnda ñˈoom nayawaañe hasta matseiqueeⁿnaˈ nˈom ángeles na ñecalaˈno̱ⁿˈna juunaˈ. 	 Viņiem tika atklāts, ka ne viņiem pašiem, bet jums kalpoja tas, ko jums pēc Svētā Gara atsūtīšanas no debesīm sniedza tie, kas jums sludināja evaņģēliju, kurā pat eņģeļi vēlas ieskatīties.


ˈU mantyjiˈ ñˈoom na matsa̱ˈntjoom na matsonaˈ: “Tincˈoomˈyaˈ ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ. Tintseicueˈ tsˈaⁿ. Tinchˈueeˈ ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ. Tintseineiⁿˈ cantu nacjooˈ tsˈaⁿ. Catseitˈmaaⁿˈndyuˈ tsotyeˈ ñˈeⁿ tsoˈndyoˈ.” 	 Baušļus tu zini: tev nebūs nokaut; tev nebūs laulību pārkāpt; tev nebūs zagt; tev nebūs nepatiesu liecību dot; tev būs tēvu un māti godāt.


Ndoˈ ˈñeeⁿ juu quiiˈntaaⁿˈyoˈ na maqueⁿ tsˈom na juu nlcoˈnnomnaˈ jo nda̱a̱ˈyoˈ, matsonaˈ na cateijndeii ˈo. 	 Bet kas no jums grib būt pirmais, lai ir visu kalps!


Maluaaˈ matseijomnaˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ ee jo nda̱a̱ nnˈaⁿ ndooˈ xeⁿ matyˈiomyanaˈ ljoˈ cwilˈaˈyoˈ, sa̱a̱ naquiiˈ nˈomˈyoˈ ñenquiiˈcheⁿ na we waa na cwilˈaˈyoˈ ndoˈ tooˈñˈeⁿ mˈaaⁿ natia. 	 Tā arī jūs: ārīgi gan jūs cilvēkiem izrādāties taisnīgi, bet iekšķīgi jūs esat liekulības un netaisnības pilni.


Xeⁿ maˈmo̱o̱ⁿˈ na tincˈoomya tsˈaⁿ ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, quia joˈ ¿chiuu na majoˈ macheˈ? ˈU na jndoˈ ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ lˈa, quia joˈ ¿chiuu na machˈueeˈ ˈnaⁿ na cwiñequia nnˈaⁿ nda̱a̱ joonaˈ? 	 Tu saki, ka nebūs laulību pārkāpt, bet pats pārkāp; tu nicini elkus, bet piekop svētzādzību;


Joˈ chii sˈaanaˈ na manndyooˈ xcwe na chaˈtso quiooˈ na mˈaⁿ ndaaluee, tja̱yoˈ. Ndoˈ manndyooˈ xcwe lˈaandaa seityuiiˈnaˈ. 	 Un trešā daļa to radījumu, kas dzīvoja jūrā, nomira, un trešā kuģu daļa gāja bojā.


Jâ cwitjeiˈyuuˈndyô̱ cantyja ˈnaaⁿ ñˈoommeiiⁿ, ndoˈ majoˈti machˈee Espíritu Santo, nquii na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ na cwilaˈcanda̱ ñˈoom na matsoom. 	 Mēs esam šo vārdu liecinieki un arī Svētais Gars, ko Dievs devis visiem, kas Viņam paklausa.


Nacor jnda Serug, Serug jnda Ragau, Ragau jnda Peleg, Peleg jnda Heber, Heber jnda Sala, 	 Tas bija Seruha, tas Ragaua, tas Falega, tas Hebera, tas Salas dēls,


Quia joˈ chaˈtso nnˈaⁿ quiiˈ tsjoom jlaˈjmeiⁿˈndyena. Majeˈ majeˈndyo jlaˈtjomndyena. Tˈuena Pablo, tyˈeñˈomtsco̱o̱ˈndyena jom, tjeiiˈna jom tachˈeⁿ watsˈom tˈmaⁿ. Jnda̱ joˈ ntyja ntyja jlaˈcuˈna ndyueelˈa juunaˈ. 	 Tad visa pilsēta uztraucās, ļaudis saskrēja un, satvēruši Pāvilu, vilka to no svētnīcas ārā; un tūdaļ durvis aizslēdza.


Cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ ñequio na mayoˈcheⁿˈyoˈ, nchii cweˈ cwilˈaˈyaˈyoˈ. Catseiqueeⁿnaˈ nˈomˈyoˈ chaˈtso yuu na ya, sa̱a̱ yuu na tia cˈomˈyoˈ na jndooˈyoˈ. 	 Mīlestībai jābūt neliekuļotai. Nīzdami ļaunu, pastāviet labajā!


Jâ nnˈaⁿ na tˈmaⁿ Jesús na calajomndyô̱ ñˈeⁿñê jndo̱o̱ˈnda̱a̱yâ na jndye ntˈomcheⁿ tsˈiaaⁿ sˈaaⁿ na tixocaluii na cweˈ meiⁿquia tsˈaⁿ nntsˈaa. Joonaˈ tîcwiljeii nacjooˈ librowaa. 	 Vēl daudz citus brīnumus Jēzus darīja savu mācekļu priekšā, kas nav rakstīti šinī grāmatā.


Ja jnaaⁿya na mˈaaⁿ, tyja̱ˈcaño̱o̱ⁿya tsjoomnancuewaa. Ndoˈ jeˈ jeˈ maˈndiya juunaˈ na manncjo̱lcwa̱ˈa na mˈaaⁿ. 	 Es izgāju no Tēva un atnācu pasaulē; es atkal atstāju pasauli un eju pie Tēva.


Tyoowijndyecheⁿ xuee matyjeeˈnndaˈ Félix ndi ñˈeⁿ scoomˈm Drusila, tsˈaⁿ judía. Tqueeⁿˈñê Pablo na nndyena nntseineiiⁿ cantyja na nntseiyuˈ tsˈaⁿ ñequio Jesucristo. 	 Pēc dažām dienām atnāca Fēlikss kopā ar Druzillu, savu sievu, kas bija jūdiete, un, ataicinājis Pāvilu, klausījās viņu par ticību uz Jēzu Kristu.


¿ˈÑeeⁿ juu nnda̱a̱ nncjuˈ jnaⁿ cjoo nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ? Tjaa ˈñeeⁿ juu ee manquiityeeⁿ jnda̱ tqueeⁿ jaa na tjaa jnaⁿ cwicolaˈxmaaⁿya jo nnoom. 	 Kas apsūdzēs Dieva izredzētos? Dievs ir tas, kas attaisno.


Ndoˈ nqueⁿ na jñoom ja quiiˈntaaⁿˈyoˈ macwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaⁿya naquiiˈ ñˈoomˈm. ˈO meiⁿjom ndiiˈ tyoondyeˈyoˈ jñeeⁿˈeⁿ, meiⁿ na nntyˈiaˈyoˈ chiuu waaⁿ. 	 Un Tēvs, kas mani sūtījis, pats deva liecību par mani. Bet jūs nekad Viņa balsi neesat dzirdējuši, nedz Viņa seju redzējuši.


Ntyˈiaandyoˈ ˈo nnˈaⁿ na tixcwe cwilˈaˈyoˈ. ¿Aa ticaliuˈyoˈ na tsˈaⁿ na mˈaaⁿ na ya ñˈoom juu ñequio tsjoomnancue machˈeenaˈ na jnoomˈm Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Jūs, laulības pārkāpēji! Vai jūs nezināt, ka šīs pasaules draudzība ir ienaidā ar Dievu? Un kas gribētu būt šīs pasaules draugs, tas paliek Dievam ienaidnieks.


Ee juu na ndooˈ nquiu nnˈaⁿ na tseixmaⁿnaˈ na tixcwe machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom jndo̱ˈti tsˈoom na luaaˈ machˈeeⁿ, nchiiti juu na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ, ndoˈ juu na cwitjeiiˈna cwenta na tijneiⁿ na tquiaaⁿ na luaaˈ tjom Cristo, juu joˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na jndeiityeeⁿ, nchiiti chaˈtso najnda̱ na laˈxmaⁿ nnˈaⁿ. 	 Jo "neprātība", kas nāk no Dieva, ir gudrāka nekā cilvēki, un "nespēks", kas nāk no Dieva, ir stiprāks nekā cilvēki.


Quia joˈ sa̱ˈntjoomtyeeⁿ na meiⁿcwii tsˈaⁿ ticaluena nnom na ljoˈ. 	 Un Viņš tiem noliedza un pavēlēja nevienam par to neteikt,


Tyjeeˈcañoom cwii tsˈaⁿ na jndyu Jairo. Jom cwiluiitquieñê naquiiˈ watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. Tcoomˈm xtyeeⁿ jo ncˈee Jesús, sˈaaⁿ tyˈoo na cjaa tsaⁿˈñeeⁿ waⁿˈaⁿ. 	 Un, lūk, tur atnāca cilvēks, vārdā Jairs, kas bija sinagogas priekšnieks; un tas, nokritis pie Jēzus kājām, lūdza Viņu ienākt tā namā,


David, tsaⁿ na seiljeii ñˈoomˈñeeⁿ ñejndiˈntjoom nda̱a̱ nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ chii tueeⁿˈeⁿ. Tyˈecatˈiuu nnˈaⁿ jom yuu tjacantˈiuuˈndye weloomˈm na ñetˈom teiyocheⁿ ndoˈ to̱ˈñê. 	 Bet Dāvids, nokalpojis savā paaudzē Dieva prātam, aizmiga, un viņš tika guldīts pie saviem tēviem un redzēja satrūdēšanu. (3.Ķēn.2,10)


Sa̱a̱ nquiee ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee ñequio naⁿmaⁿnˈiaaⁿ cwentaayâ tquiana cwenta jom na catˈuiityeⁿnaˈ jom na cueeⁿˈeⁿ, ndoˈ tyˈioom nnˈaⁿ jom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Un ka augstie priesteri un mūsu priekšnieki nodeva Viņu pazudināšanai nāvē un piesita Viņu krustā.


Jñomnnaaⁿˈaⁿ ntˈomcheⁿ mosoomˈm, tsoom nda̱a̱na: “Canduˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jnda̱ tˈmaaⁿyâ na nlaˈjomndyena na jnda̱ maya waa. Jnda̱ seicwja̱ quiooˈndyo ñequio ntˈom quiooˈ na jnda̱ seicaˈma̱ⁿ. Chaˈtso jnda̱ teiñˈoomˈ, joˈ chii quiona na nlaˈjomndyena na macoco tiˈjndaaya.” 	 Viņš atkal sūtīja citus kalpus un teica: Sakiet ielūgtajiem: lūk, es esmu savu mielastu sagatavojis, mani vērši un barotie lopi ir nokauti, un viss sagatavots, nāciet kāzās!


Joˈ chii macaⁿˈa nda̱a̱ˈyoˈ na tintseiˈndaaˈnaˈ nquiuˈyoˈ nawiˈ na matjo̱ⁿya cantyja ˈnaⁿˈyoˈ ee na ljoˈ, matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ˈo. 	 Tāpēc es lūdzu: nezaudējiet drosmi, kad es ciešu jūsu dēļ, jo tas ir jūsu gods.


Ncˈe na luaaˈ waa, cˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ chaˈtsondyoˈ na mˈaⁿˈyoˈ cañoomˈluee. Sa̱a̱ jeeⁿ ntyˈiaaˈndyoˈ ˈo nnˈaⁿ na mˈaⁿˈyoˈ tsjoomnancue ñequio ˈo na mˈaⁿˈyoˈ ndaaluee, ee juu tsaⁿjndii jnda̱ tiooñê na mˈaⁿˈyoˈ na jeeⁿcheⁿ ndyaˈ wˈeeⁿ. Ee ntyjeeⁿ na jnda̱ teitsio̱o̱ˈ mˈaaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Kad pūķis redzēja, ka tas nomests zemē, tad sāka vajāt sievieti, kas bija dzemdējusi puisēnu.


Quia joˈ tyee na cwiluiitquieñe taxˈeeⁿ nnom Esteban, matsoom: —¿Aa mayuuˈ na ljoˈ tsuˈ? 	 Tad augstais priesteris sacīja: Vai tas tā ir?


Teincoo cwiicheⁿ xuee naquiiˈ Jerusalén tjomndye nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ cwentaa nnˈaⁿ judíos ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye, ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Bet nākošajā dienā notika, ka Jeruzalemē sapulcējās viņu priekšnieki un vecākie, un rakstu mācītāji,


Ja ya ntyjii xeⁿ na ljooˈñê ñjaaⁿñe ñˈeⁿndyo̱ cha nndiˈntjoom no̱o̱ⁿ yocheⁿ na mˈaaⁿya pra̱so ncˈe na mañequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Es gribēju paturēt viņu pie sevis, lai viņš tavā vietā kalpotu man evaņģēlija važās,


Ee meiⁿquia ndyuaa na mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye jom ndoˈ na cwilˈa yuu na matyˈiomyanaˈ maxjeⁿ macjaaweeˈ tsˈoom ñˈeⁿndyena. 	 Bet ikvienā tautā tas, kas Viņa bīstas un taisnīgi dzīvo, ir Viņam patīkams.


Joˈ chii luaa ñeˈcaˈmo̱ⁿ ñˈoom tjañoomˈwaaˈ. Nnˈaⁿ na ticalaˈtiuu na tˈmaⁿ cwiluiindye ljoˈyu nntseitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom joona chaˈxjeⁿ matseitˈmaaⁿˈñê ntˈomcheⁿ. Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈtiuu nquiee na tˈmaⁿ cwiluiindye, quia nleitquiooˈ na ljoˈyu laˈxmaⁿna jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio meiⁿnquia nnˈaⁿ. 	 Tā pēdējie būs pirmie un pirmie būs pēdējie, jo daudz aicinātu, bet maz izredzētu.


Teichjoom tsiaⁿtsjo̱ˈ tatiom tsjoomˈñeeⁿ ñequio chaˈtso nnom ljo̱ˈ na jnda. Tsjo̱ˈ tˈmaⁿ najndyee, tsjo̱ˈ cachuiiˈ na jndyu jaspe, tsjo̱ˈ na jnda̱ we, na jndyu zafiro. Tsjo̱ˈ na jnda̱ ndyee, cachuiiˈ na jndyu ágata. Tsjo̱ˈ na jnda̱ ñequiee, mati cachuiiˈ na jndyu esmeralda. 	 Un pilsētas mūra pamati bija rotāti visādiem dārgakmeņiem: pirmajā pamatakmenī jaspids, otrā safirs, trešā halkedons, ceturtajā smaragds,


Sa̱a̱ mˈaaⁿ cwiicheⁿ na macwjiˈyuuˈñe cantyja ˈnaⁿya, majuu Juan. Ndoˈ ntyjiiyaya na juu ñˈoomˈñeeⁿ tseixmaⁿnaˈ na mayuuˈ. 	 Ir Cits, kas liecina par mani; un es zinu, ka liecība, kādu Viņš par mani dod, ir patiesa.


Xcwe na cwiˈoocaluiˈna naquiiˈ tsjoom ndoˈ tjomndyena tsˈaⁿ tsjoom Cirene na jndyu Simón na jnaⁿ jnda̱a̱. Jom tsotye Alejandro ñequio Rufo. Lˈa sondaro na jndeiˈnaˈ cjaañˈoom tsˈoom na nñoom Jesús. 	 Un viņi piespieda kādu garāmejošo, Kirēnes Sīmani, kas nāca no laukiem, Aleksandra un Rufa tēvu, lai tas nestu Viņa krustu.


Ja matseicanda̱a̱ˈndyo̱ ñˈoom na matsa̱ˈntjom Tsotya̱, ndoˈ cwiljooˈndyo̱ cantyja na candyaˈ tsˈoom ja. Ñequiiˈcheⁿ calaˈcanda̱ˈyoˈ ñˈoom na matsa̱ˈntjo̱ⁿya ˈo, ee na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ, nljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ cantyja na candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo. 	 Ja jūs manus baušļus pildīsiet, jūs paliksiet manā mīlestibā, tāpat kā es sava Tēva baušļus pildīju un palieku Viņa mīlestībā.


Jnda̱ joˈ tsotyeeⁿcheⁿ: Meiⁿ xocjaañjoomˈti tsˈo̱o̱ⁿya jnaaⁿna ñequio natia na cwilˈana. 	 Un viņu grēkus un netaisnības es vairs jau nepieminēšu.


Ja cwiluiindyo̱ tyooˈ na jnaaⁿya cañoomˈluee. Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nlcwaˈ, tixocatsuuñe. 	 Šī ir maize, kas no debesīm nākusi, lai katrs, kas no tās ēd, nemirtu.


Quia na tyomˈaaⁿ Jesús cwii tsjoom, tyjeeˈcañoom cwii tsaⁿsˈa na chaˈwaañe chuu tycu lepra. Quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ Jesús, tjacwanquioom nomtyuaa, sˈaaⁿ tyˈoo, tsoom: —Ta, ntyjii na ˈu nnda̱a̱ nntseinˈmaⁿˈ ja, xeⁿ lˈue tsˈomˈ. 	 Un notika, kad Viņš bija vienā pilsētā, lūk, kāds cilvēks, kas bija spitālības pilns, ieraudzīja Jēzu, krita uz sava vaiga un lūdza Viņu sacīdams: Kungs, ja Tu vēlies, Tu vari mani šķīstīt.


Sa̱a̱ jo̱jndya̱a̱ya Jerusalén, ee jo̱nˈo̱ⁿya cwii na nnteijndeiinaˈ nnˈaⁿya nnˈaⁿ judíos na cwilaˈyuˈ na mˈaⁿ joˈ joˈ. 	 Bet tagad es ceļošu uz Jeruzalemi, lai kalpotu svētajiem,


Quia ljoˈcheⁿ nleitquiooˈñe juu tsaⁿˈñeeⁿ na waljooˈcheⁿ na tia tsˈaⁿñe. Ndoˈ nquii Ta Jesús quia na nncwjeeⁿˈeⁿ ñequio najndeii na neiⁿncooˈ nacaxuee na cwiluiiñê, nntseicueeⁿˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ñequio jndye ˈñom. 	 Un tad negantnieks parādīsies atklāti, bet Kungs Jēzus to nonāvēs ar savas mutes dvesmu un iznīcinās savas atnākšanas spožumā to,


Ja Pablo ¿ˈñeeⁿ cwiluiindyo̱? Ndoˈ ¿ˈñeeⁿ cwiluiiñe Apolos? Ñequiiˈcheⁿ cwiluiindyô̱ nnˈaⁿ na cwindya̱ˈntjo̱o̱ⁿyâ nnom Jesucristo na cantyja ˈnaaⁿyâ jlaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿñê. Cwii cwiindyô̱ ñelˈaayâ tsˈiaaⁿ na tquiaaⁿ nda̱a̱yâ. 	 Tie ir Tā kalpi, uz kuru jūs esat ticējuši tā, kā Kungs katram to devis.


ˈÑeeⁿ juu na maqueⁿ ñˈoom nacjoˈ na ñeˈcueeˈ ñˈoom ˈu watsˈiaaⁿ ñeˈcwjeeⁿˈeⁿ cotomˈ, mati quiaaˈ na nncjaañˈoom liaasoˈ. 	 Un tam, kas grib ar tevi iet tiesā un paņemt tavus svārkus, atstāj viņam arī mēteli!


Nnˈaⁿ tsjoomnancue meiⁿchjoo ticalaˈxmaⁿna na nncˈom naⁿˈñeeⁿ quiiˈntaaⁿna, cweˈ jnaaⁿˈ joˈ joona meiⁿ cweˈ tijndaaˈ yuu nncˈomna, aa quiiˈ ntsjo̱, aa ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈom, aa quiiˈ lueˈljo̱ˈ ñequio lueˈndyuaa. 	 Tie, kam pasaule nebija cienīga, maldījās tuksnešos, kalnos un alās, un zemes aizās.


Ndoˈ quia tyondyena ñˈoom na tyoñequiaaⁿ, jndyendyetina tyolaˈyuˈna. 	 Un vēl lielāks vairums uz Viņu ticēja Viņa vārdu dēļ.


ndoˈ na luaaˈ cwilˈaˈyoˈ cwitˈmo̱ⁿˈ cheⁿncjoˈyoˈ na cweˈ jndaaˈ ˈñeeⁿ na cwiluiitˈmaⁿñeti quiiˈntaaⁿˈyoˈ, ndoˈ naljoˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na tisˈa cwilaˈtiuuˈyoˈ, tixcwe cwitjeiˈyoˈ cwenta. 	 Vai tad jūs sevi nenovērtētu un nekļūtu ļaundomīgi tiesneši?


Jnda̱ tquiena na waa wˈaa, tso tsotyeeⁿ nda̱a̱ mosooˈ: “Cwa queⁿndyoˈ quiaˈyoˈ liaa na yati, ndoˈ calaˈcweˈyoˈ joonaˈ jom. Ndoˈ catjaaˈndyoˈ tseiˈxˈii tsˈo̱o̱ⁿ calaˈñjomˈyoˈ lcoom jom. 	 Bet tēvs sacīja saviem kalpiem: Steigšus atnesiet labākās drēbes un ietērpiet viņu, un sniedziet gredzenu viņa rokai un kurpes viņa kājām,


Ja ñequio Tsotya̱ ñeˈcwii cwiluiindyo̱ ñˈeⁿñê. 	 Es un Tēvs esam viens.


Ee ja nchii ñequiiˈcheⁿ nncˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ sa̱a̱ ndyeñeeⁿˈ ñequiiˈcheⁿ mˈaⁿna quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Jo nabagi vienmēr pie jums, bet es neesmu vienmēr.


Tquiana cwii denario ndoˈ jnda̱ na ntyˈiaaⁿˈaⁿ tsoom nda̱a̱na: —¿ˈÑeeⁿ ˈndyoo nnom luaa? Ndoˈ ¿ˈñeeⁿ xueeˈ teiljeii luaa? Ndoˈ tˈo̱o̱na, jluena: —Tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ, César. 	 Un tie atnesa Viņam. Un Viņš sacīja tiem: Kā šis attēls un uzraksts? Tie saka Viņam: Ķeizara.


Ñejomto teitquiooˈñe cwii ángel cwentaaˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom jo nda̱a̱na, ndoˈ juu nacaxuee na matseixmaaⁿ seixueeñenaˈ nacañoomna. Ndoˈ tˈmaⁿ waa na jlaˈcatyuendyena. 	 Un, lūk, Kunga eņģelis piestājās viņiem, un Dieva spožums apspīdēja tos, un viņi ļoti izbijās.


Cwitaaⁿyâ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na tilˈaˈyoˈ ˈnaⁿ natia, nchii cwilˈuuyâ naljoˈ cha nleitquiooˈ na jâ jluiˈyaayâ joˈ, cwilˈuuyâ cha nlˈaˈyoˈ ˈnaⁿ na matyˈiomyanaˈ. Tintsˈaa meiiⁿ ˈo cwitjeiˈyoˈ cwenta na tixcwe cwilˈaayâ. 	 Un mēs lūdzam Dievu, lai jūs nedarītu nekā ļauna ne tāpēc, lai mūs uzskatītu par uzticīgiem, bet lai jūs darītu labu un mēs būtu it kā nederīgi.


Ee xeⁿ na cwiñequiandyoˈ joo na teincoondyoˈ ñequio seiiˈyoˈ nntsuundyoˈ, sa̱a̱ xeⁿ ñequio Espíritu Santo cwilˈaˈyoˈ na joo na teincoondyoˈ ñequio seiiˈyoˈ cwjenaˈ, quia joˈ nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ. 	 Jo ja jūs saskaņā ar miesu dzīvosiet, tad mirsiet; bet ja jūs miesas darbus garā mērdēsiet, tad dzīvosiet.


Quia joˈ tˈo̱o̱ⁿ nnom yuscuˈñeeⁿ, tsoom: —ˈU yuscu, tˈmaⁿ waa na matseiˈyuˈyaˈ tsˈomˈ. Catsˈaanaˈ chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈomˈ. Ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ mañoomˈ nˈmaⁿ nomjnda yuscuˈñeeⁿ. 	 Tad Jēzus atbildēja un sacīja viņai: Ak, sieviet, liela ir tava ticība. Lai notiek, kā esi vēlējusies! Un no tā brīža viņas meita kļuva vesela.