Ndoˈ majoˈti cantyja ˈnaaⁿˈ Satanás, xeⁿ na matseiweñê nacjooˈ ntyjenaⁿjndiiñê quia joˈ xocaljotyeⁿ cantyja najneiⁿ na matsa̱ˈntjoom joona. Ee xeⁿ na luaaˈ machˈeeⁿ, quia joˈ matseintycwiiñe cheⁿnqueⁿ. 	 Ja nu sātans celsies pret sevi pašu, tad viņā notiek šķelšanās; un viņš nevar pastāvēt, bet viņam ir gals klāt.


Sa̱a̱ cweˈ ee na tsjo̱o̱ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ, joˈ na jeeⁿ ndyaˈ chjooˈ nˈomˈyoˈ. 	 Bet tāpēc, ka es jums to pateicu, skumjas piepildīja jūsu sirdis.


Ndoˈ ljeiya na cweˈ cwiqueⁿtona ñˈoom nacjoomˈm cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na cwileiñˈom nquieena. Sa̱a̱ nchaa lˈuu waa ljoˈ sˈaaⁿ na tseixmaaⁿ na nncueeⁿˈeⁿ oo na nljooˈñê wˈaancjo. 	 Es atradu, ka tie viņu apsūdz bauslības jautājumos, bet ne noziegumā, kas pelnītu nāvi vai važas.


Cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena ja, ee cwitˈmo̱o̱ⁿna ñˈoom na cweˈ cwilˈueendye nnˈaⁿ, tachii ñˈoomya. 	 Bez pamata viņi mani godina, jo tie sludina cilvēku mācības un likumus.


Teinom chaˈna quinˈoom xuee na tyotsaayâ chii squia̱a̱yâ ndaaluee Adria. Lomañjaaⁿ majuˈ jndye wˈaandaa na wjaanaˈ. Chaˈna xcwe tsjom ndoˈ jlaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ na cwileiñˈom wˈaandaa na manndyooˈ nntsquia̱a̱yâ yuu mˈaaⁿ tyuaa. 	 Bet pēc tam iestājās četrpadsmitā nakts, un mēs ap pusnakti braucām pa Adrijas jūru. Tad jūrnieki nojauta, ka tuvojamies zemei.


ˈO manquiuˈyoˈ chiuu waa na ñetˈo̱o̱ⁿyâ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na tyomˈaaⁿyâ chaˈcwijom machˈee tsˈaⁿ ñequio ntseinda, 	 Jums tas zināms, ka mēs katru no jums (kā tēvs savus bērnus)


ˈO ndicwaⁿ na cwitjeiˈyoˈ cwenta na niom ncuee na tˈmati laxmaⁿnaˈ, ndoˈ mati cantyja ˈnaaⁿˈ chiˈndaa ñequio ntˈom ncuee na cwitjeiiˈ nnˈaⁿ cwenta na jeeⁿ tˈmaⁿ laˈxmaⁿnaˈ, ndoˈ mati na cwitjom ndyu. 	 Jūs ievērojat dienas un mēnešus, un laikus, un gadus.


Ee tˈmaⁿ waa na matseichjooˈnaˈ tsˈo̱o̱ⁿ ndoˈ matseiˈndaaˈna ntyjiiya cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿya nnˈaⁿ judíos na tiˈñeˈcalayuˈ ñˈeⁿ Cristo, 	 Ka man ir lielas skumjas un nepārtrauktas sāpes manā sirdī.


Caifás jndyu cwiindye joo naⁿˈñeeⁿ na luaaˈ tso. Juu cwiluiitquieñê chuˈñeeⁿ nda̱a̱ ntyee cwentaa jaa nnˈaⁿ judíos. Matsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —ˈO meiⁿchjoo ticalaˈno̱ⁿˈyoˈ. 	 Bet viens no viņiem, Kaifa vārdā, būdams augstais priesteris tanī gadā, sacīja viņiem: Jūs neko nezināt.


Sa̱a̱ mˈaⁿ cwantindyoˈ ˈo tsjoom Sardis na tyoolacwajndiindyoˈ liaˈyoˈ ñequio natia. Joˈ chii nñequiaya liaa canchiiˈ na nlcweeˈyoˈ ndoˈ nncˈomˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ ee laˈxmaⁿˈyoˈ na nndaˈyoˈ joonaˈ. 	 Tev ir maz Sardā tādu, kas neaptraipīja savas drēbes; tie staigās kopā ar mani baltās drānās, jo viņi ir tā cienīgi.


Ee tjaaweeˈ tsˈoom na matseicañeeⁿ nnˈaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ na juu na jeeⁿ cajnda na tseixmaⁿ Cristo na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom, mati mˈaaⁿ joˈ cwentaˈ ˈo. Juu ñˈoom wantyˈiuuˈñeeⁿ, luaa maˈmo̱ⁿnaˈ: Cristo mˈaaⁿñê naquii nˈomˈyoˈ, na juu joˈ mañequiaanaˈ na cwicantyjaaˈ nˈomˈyoˈ na nlaˈjomndyoˈ na nluiitˈmaⁿñê. 	 Dievs viņiem gribēja darīt zināmu, cik bagāta ir šī noslēpuma godība starp pagāniem; un tas ir Kristus, godības cerība jūsos.


Sa̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ na jndyendye, ñeˈcwii ñˈoom jlaˈxuaana, jluena: —Quindyo̱o̱ˈ luaaˈ ñjaaⁿñe ndoˈ catseicandyaandyuˈ Barrabás. 	 Bet viss pūlis kliedza, sacīdams: Nost šo, un atlaid mums Barabu,


Ndoˈ ñˈoom na jnda̱ we matseijomnaˈ ñˈoomˈñeeⁿ, luaa matsonaˈ: “Cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ xˈiaˈ chaˈxjeⁿ na jnda ntyjiˈ ñequio nncuˈ.” 	 Bet otrs tam līdzīgs: mīli savu tuvāko kā sevi pašu!


Jnda̱ chii tyjeeˈcañoom juu tsˈaⁿ na toˈñom we meiⁿ sˈom. Tsoom: “ˈU ta, tquiaaˈ we meiⁿ sˈom no̱o̱ⁿ. Cantyˈiaˈ jeˈ luaa cwiicheⁿ we meiⁿ na jnda̱ tantjo̱ⁿya.” 	 Atnāca arī tas, kas divus talentus bija saņēmis, un sacīja: Kungs, tu man iedevi divus talentus; lūk, es ieguvu vēl citus divus!


Ñequiiˈcheⁿ macjaañjoomˈ tsˈo̱o̱ⁿya na tiomnaˈ ndaa nˈom njomˈ quia na to̱ⁿˈndyo̱ ndoˈ jeeⁿ ñeˈcantyˈianndaˈa ˈu cha nñequiaanaˈ na neiⁿya. 	 Atminēdamies tavas asaras, es ilgojos tevi redzēt, lai es kļūtu pilns prieka.


Jndye nnˈaⁿ na ñetˈom na caluaˈndye, tquiochona nom ˈnaaⁿna na quio cwilˈana tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. Jlaˈcona joonaˈ jo nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ. Ndoˈ quia na tjeiiˈna cwenta cwanti na jnda nomˈñeeⁿ jliuna na jndanaˈ wenˈaaⁿ nchooˈ qui meiⁿ sˈom xuee. 	 Bet daudzi no tiem, kas nodarbojās ar māņticību, sanesa grāmatas un visu priekšā sadedzināja. Noteicot to vērtību, atrada, ka tā ir piecdesmit tūkstošu denāriju.


Naⁿmˈaⁿˈ cwilˈayana na cwitsuuˈ nˈomna quia to̱ˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na maqueeⁿ chaˈtso, ncˈe ñˈoom ˈñom, teitquiooˈ chaˈtso na niom jo nandye mati jluiˈ tsjoomnancue quiiˈ ndaa ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ndaaˈñeeⁿ. 	 Jo viņi ar nolūku sev slēpj to, ka debesis un zeme jau sen ir cēlušās Dieva vārda spēkā no ūdens un ar ūdeni,


Quia joˈ tjantyjaaˈ Felipe tsaⁿˈñeeⁿ. Jñeeⁿ na matseiˈnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na seiljeii Isaías. Taxˈeeñê nnom, matsoom: —¿Aa matseiˈno̱ⁿˈ ñˈoom na matseiˈnaⁿˈ? 	 Filips piesteidzies un izdzirdis viņu lasām pravieti Isaju, sacīja: Vai tu domā, ka saproti, ko tu lasi?


Ncˈe na luaaˈ waa, joˈ na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na yolcu na jnda̱ ljondye na cje mˈaⁿna, cˈunconndaˈna, cˈom ndana, cateixˈeena wˈaana meiⁿ tinquiana na wanaaⁿ na nlaˈneiⁿ nnˈaⁿ ñˈoom wiˈ nacjoo nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 Tāpēc es vēlos, lai jaunākās precētos, dzemdētu bērnus, pārvaldītu mājas un nedotu pretiniekam nekādu iemeslu nievāšanai.


Seitiaˈ Jesús juu, matsoom: —Catseicheⁿˈ ndoˈ caluiˈyoˈ naquiiˈ tsˈom tsaⁿmˈaaⁿ. Ndoˈ jnda̱ na seiquioo jndyetia juu quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ, mana jluiˈ jndyetia ñˈeⁿ naⁿjndii naquiiˈ tsˈom. Ndoˈ meiⁿcwii nata̱ˈ tîcalˈana ñˈeⁿñe. 	 Un Jēzus norāja to, sacīdams: Paliec klusu un izej no viņa! Un ļaunais gars nogāza to zemē viņu vidū un izgājā no tā, nekā ļauna viņam nenodarījis.


Jnda̱ chii ntyˈiaya cwii ángel na jnaⁿ cañoomˈluee, jndyocueeⁿ. Ñˈoom tsˈo̱wˈaa na nnaaⁿ yuu na ticantycwii na njoom ndoˈ ñˈoom tsˈuaaxjo ta. 	 Un es redzēju no debesīm nokāpjam eņģeli, kam bija rokā bezdibeņa atslēga un lielas važas.


Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na cwilaˈtˈmaⁿ nˈomˈyoˈ mati ja matseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ tsaⁿˈñeeⁿ, ndoˈ meiⁿnquia ˈñeeⁿ na jnda̱ seitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ, jo nnom Cristo matsˈaa na ljoˈ na cateijndeiinaˈ ˈo, 	 Bet kam jūs ko piedevāt, tam arī es piedevu; jo ja es kādam piedevu, tad piedevu jūsu dēļ Kristus vārdā,


Catioˈnaaⁿñe Ta Jesús chaˈtsondyoˈ ˈo na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. Amén. 	 Nāc, Kungs Jēzu! Mūsu Kunga Jēzus Kristus žēlastība lai ir ar jums visiem! Amen.


Ndoˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na tooˈndye naquiiˈ watsˈom tyontyˈiaana na tyojaacaⁿ ndoˈ tyotseitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un visa tauta redzēja viņu staigājam un Dievu godinām.


Ndoˈ mati waa cwiicheⁿ ñˈoomˈm na teiljeii na matsoom: ˈU ñequiiˈcheⁿ na cwiluiindyuˈ tyee chaˈxjeⁿ tsˈiaaⁿ na tyotseixmaⁿ Melquisedec. 	 Kā arī Viņš citā vietā saka: Tu esi priesteris mūžīgi saskaņā ar Melhizedeka iekārtu. (Ps 109,4)


Jesús maxjeⁿ mantyjeeⁿ na luaaˈ cwilaˈtiuuna. Joˈ chii tsoom nda̱a̱na: —¿Chiuu na ticuaaya nquiuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱? 	 Kad Jēzus redzēja to domas, Viņš sacīja: Ko jūs domājat ļaunu savās sirdīs?


Quia joˈ aa nchii tsˈaⁿ egipto ˈu na nmeiiⁿndyo ñeseiweñe nacjooˈ gobiernom na seitjoom cwii ñequiee meiⁿ nnˈaⁿ na tia nnˈaⁿndye na tjachom joona ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom. 	 Vai tu neesi tas ēģiptietis, kas pirms dažām dienām sacēla dumpi un aizveda tuksnesī četrus tūkstošus sikariešu vīru?


Tso nda̱a̱na: —Nntio̱o̱jndya̱a̱ sa̱yo cantaa nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nnom Tyˈo̱o̱tsˈoomya, nda̱ joˈ wanaaⁿ na nlaˈndaˈyoˈ tsjoomnancue ñequio ndaaluee ndoˈ nˈoom. 	 Sakot: Nekaitējiet zemei un jūrai, arī kokiem ne, kamēr mēs apzīmogosim mūsu Dieva kalpus viņu pierēs.


Joˈ chii canchooˈwe apóstoles jlaˈtjomna chaˈtso nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Jluena nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Ticatsa̱ˈntjomnaˈ na nˈndya̱a̱yâ na cwiñeˈquiaayâ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na njndo̱o̱ˈâ cantyja ˈnaaⁿˈ nantquie. 	 Tad tie divpadsmit, sasaukuši daudz mācekļu, sacīja: Nepieklājas mums atstāt Dieva vārdu un kalpot galdam.


Sa̱a̱ nchii cantyja ljoˈ na machˈee tsˈaⁿ, joˈ chii maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom juu na cwiluiiñe na tjaa jnaⁿ tseixmaⁿ. Maqueeⁿ nnˈaⁿjnaⁿ na tjaa jnaⁿ cwicalaxmaⁿna ncˈe na cwilayuˈya nˈomna ñˈeⁿ Cristo. 	 Bet tam, kam darbu nav, bet tic uz To, kas bezdievīgo dara taisnīgu, viņa ticība tiek pieskaitīta attaisnošanai saskaņā ar Dieva žēlastības lēmumu.


Ja jnda̱ ñeseijndo̱yaya naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ seicanda̱a̱ˈndyo̱ cantyja na macaⁿnaˈ na catsˈaaya. Tîcatseitjo̱o̱ya na matseiyuˈya cwii tsˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿñê. 	 Labo cīņu es izcīnīju, savas gaitas pabeidzu, ticību uzglabāju.


sa̱a̱ xeⁿ cweˈ nˈoomnioom ñequio lˈo̱o̱nioom cwiˈoom tyuaaˈñeeⁿ, cwiwitquiooˈ na majuˈwiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tyuaaˈñeeⁿ ndoˈ na macanda̱ njñom tsˈaⁿ chom juunaˈ. 	 Bet ja audzē ērkšķus un dadžus, tad tā nederīga un lāstam tuvu, tās gals ir izdegšana.


Jnda̱ chii tcwaaⁿˈaⁿ ndoˈ tquiaanndaˈnaˈ najneiⁿ. Ljooˈñê cwantindyo xuee ñequio nnˈaⁿ na cwilayuˈ tsjoom Damasco. 	 Un viņš, pieņēmis barību, atspirga. Tad viņš dažas dienas palika pie mācekļiem, kas bija Damaskā.


Sa̱a̱ tîcantyˈiaya ntˈomcheⁿ naⁿˈñeeⁿ na jñom Cristo ñequioñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ, ñenquii Jacobo, tyjee nquii Ta Jesús, ntyˈiaya. 	 Tad no citiem apustuļiem es nevienu neredzēju, tikai Jēkabu, Kunga brāli.


Nncwjena ñˈeⁿ xjo ndoˈ ntˈom nncˈoocho nnˈaⁿ pra̱so na ticwii cwii ndyuaa. Ndoˈ nnˈaⁿ na nchii judíos nlco̱ˈna tsjoom Jerusalén jndye xuee, hasta nncueeˈ xjeⁿ na jnda̱ seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nncjaawintyjeeˈ na cwiluii na ljoˈ. 	 Un no zobena asmens tie kritīs, un tos kā gūstekņus aizvedīs visās tautās, un pagāni mīdīs Jeruzalemi, iekams izpildīsies pagānu laiks.


Calaˈjnda̱ˈyoˈ na nncˈomˈyoˈ nato yuu cha juu tsˈaⁿ na jnda̱ tˈuo̱o̱ xˈee nda̱a̱ nlcoˈxcwenaˈ jom, meiⁿ ticwinioomˈm. 	 Un savām kājām staigājiet taisnus soļus, lai kāds klibodams nenomaldītos, bet gan tiktu dziedināts!


Toˈñoom ntyooˈñeeⁿ ñequio calcaa ndoˈ tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿnaˈ. Jnda̱ joˈ tyjeeⁿ ndoˈ tquiaaⁿ joonaˈ nda̱a̱yâ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê. Ndoˈ jâ tˈo̱o̱ⁿyâ joonaˈ nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Un Viņš, paņēmis septiņas maizes un zivis, izteicis pateicības lūgšanu, lauza un deva saviem mācekļiem, bet mācekļi deva tautai.


Cantyja ˈnaⁿˈyoˈ ñequio ntˈomche ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, ñecwii xjeⁿ matsˈaaya ñˈeⁿndyoˈ chaˈxjeⁿ ñequio joona. Macanda̱ tîcaⁿˈaⁿ na cateiˈxeˈyoˈ ja. Calatˈmaⁿ nˈomˈyoˈ ja na machˈeenaˈ nquiuˈyoˈ na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ seitjo̱o̱ndyo̱ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Un kas būtu tas, ko jūs būtu mazāk par citām draudzēm saņēmuši, ja ne tas, ka es jūs neapgrūtināju? Piedodiet man šo netaisnību!


Seiˈndaaˈnndaˈnaˈ ntyjii Jesús. Saayâ ñˈeⁿñê yuu na waa tsueˈtsjo̱ˈ na tuii tseiˈtsuaa juunaˈ. Cwita̱ˈ tsjo̱ˈ ˈndyootsˈaaˈnaˈ. 	 Tad Jēzus, atkal sevī satraukts, piegāja pie kapa. Tā bija ala, un tai bija uzlikts akmens.


Ndoˈ mati waa cwiicheⁿ ñˈoomˈm na teiljeii na maˈmo̱ⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu ñˈoomˈñeeⁿ. Matsonaˈ: Tijoom xuee nñequia na nncˈooquieˈna ndyuaa yuu na matsˈaa naya na nntaˈjndyeena cantyja ˈnaⁿya. 	 Bet šeit atkal: Tiem nebūs ieiet manā mierā!


Joˈ chii candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, juu na laxmaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, nncwjeeⁿˈeⁿ nayaˈñeeⁿ lueeˈyoˈ, ndoˈ nñequiaaⁿ na ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ nlaxmaⁿna juunaˈ. 	 Tāpēc es jums saku, ka Dieva valstība tiks jums atņemta un dota tautai, kas nes tās augļus.


Jnda̱ na jlaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom teiˈncwiiˈ wˈaa yuu na cwitjomndyena. Ndoˈ joona tooˈ mˈaaⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈomna. Ndoˈ tyolaˈneiⁿna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na tˈmaⁿ nˈomna. 	 Pēc lūgšanas nodrebēja vieta, kur viņi bija sapulcējušies; un viņi visi kļuva svētā Gara pilni un drošsirdīgi runāja Dieva vārdu.


Ñˈoomˈñeeⁿ cweˈ tˈuiinaˈ cantyja ˈnaⁿ na cwicwaˈna ndoˈ na cwiwena ñequio ntˈomcheⁿ nnom na maqueⁿljuˈnaˈ joona. Sa̱a̱ cweˈ tomti laˈxmaⁿnaˈ cwii na matsa̱ˈntjomnaˈ chiuu na ncˈomna, ndoˈ joo ñˈoommeiⁿˈ ñequiiˈcheⁿ tyowaa najnda̱naˈ hasta xjeⁿ na seichuiiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chiuu nlaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ jom. 	 Un dažādām mazgāšanām miesas dēļ uzlikti likumi līdz atjaunošanas laikam.


Sa̱a̱ nncjaajuˈyuunaˈ jaa cwii ndyuaaxeⁿncwe. 	 Bet mums jānokļūst kādā salā.


Juu Andrésˈñeeⁿ tjacalˈueeⁿ xioom Simón. Matsoom nnom: —Jnda̱ jliuuyâ juu na cwiluiiñe Mesías. (Ñˈoomwaaˈ matsonaˈ Cristo, nquii na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na cwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ.) 	 Viņš vispirms atrada savu brāli Sīmani un sacīja Viņam: Mēs atradām Mesiju (kas tulkojumā - Kristus),


Cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñê tsotye Jesucristo na matseixmaaⁿ na matsa̱ˈntjoom jaa. Ncˈe na matseitjoomˈnaˈ jaa ñequio Cristo, joˈ xjeⁿ cañoomˈlueecheⁿ ncˈe Espíritu Santo matioˈnaaⁿñê jaa ñequio cwii cwii nnom na matseixmaaⁿ na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 Lai slavēts Dievs, mūsu Kunga Jēzus Kristus Tēvs, kas mūs Kristū svētījis visādā garīgā svētībā debesīs.


Ee ñˈoom na tsuˈ no̱o̱ⁿya, jnda̱ tquia joonaˈ nda̱a̱na. Ndoˈ joona jnda̱ toˈñoomna ñˈoomˈñeeⁿ. Cwilaˈno̱ⁿˈna na mayuuˈcheⁿ jnaaⁿya na mˈaaⁿˈ, ndoˈ cwilaˈyuˈna na ˈu jñomˈ ja quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Jo vārdus, ko Tu man devi, es devu viņiem; un viņi tos pieņēma un patiesi atzina, ka es esmu izgājis no Tevis, un ticēja, ka Tu mani esi sūtījis.


Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na jndyu Crispo na cwiluiitquieñe cantyja ˈnaaⁿˈ watsˈomˈñeeⁿ. Jom ñequio chaˈtso nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ jlaˈyuˈna ñequio Ta Jesús. Ndoˈ jndye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ tsjoom Corinto, quia na jndyena ñˈoom na tyoñequiaa Pablo, jlaˈyuˈna ndoˈ teitsˈoomndyena. 	 Bet Krisps, sinagogas priekšnieks, un viss viņa nams ticēja uz Kungu, un daudzi korintieši, dzirdēdami, kļuva ticīgi un kristījās.


Sa̱a̱ jom na tooˈ naquiiˈ tsˈoom mˈaaⁿ Espíritu Santo, jlunda̱a̱ñê ntyˈiaaⁿˈaⁿ cañoomˈluee. Ntyˈiaaⁿˈaⁿ na neiⁿcooˈ caxuee yuu na mˈaaⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ Jesús na meintyjeeˈ jo ntyjaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya. 	 Bet viņš, Svētā Gara pilns, uzlūkodams debesis, redzēja Dieva godību un Jēzu stāvam pie Dieva labās rokas,


Joˈ chii Pilato seicandyaañê Barrabás chaˈxjeⁿ na taⁿ nnˈaⁿ. Ndoˈ sa̱ˈntjoom na calaˈseiˈ sondaro ˈnaaⁿˈaⁿ Jesús. Jnda̱ joˈ tquiaaⁿ juu lueena na catyˈioomna juu tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Tad viņš tiem atlaida Barabu, bet Jēzu, šaustītu, nodeva tiem, lai Viņu sit krustā.


Tyomanoom chaˈwaa ndyuaa na nndyooˈ jndaa Jordán. Tyoñequiaaⁿ ñˈoom na calcweˈ nˈom nnˈaⁿ jnaaⁿna cha nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom joona, ndoˈ nleitsˈoomndyena. 	 Un viņš staigāja visā Jordānas apkārtnē, sludinādams grēku nožēlošanas kristību grēku piedošanai,


Ndoˈ jnda̱ na jñoom naⁿˈñeeⁿ, tjawaaⁿ cwii joo quiiˈ jnda̱a̱ yuu na ñenqueⁿ na nntseineiiⁿ nnom Tsotyeeⁿ. 	 Un Viņš, atlaidis tos, uzgāja kalnā Dievu lūgt.


Ndoˈ juu na mˈaaⁿya na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya jom, matseixmaⁿnaˈ cwii na tyeⁿ matseiljonaˈ añmaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Juu joˈ meiⁿ tixocatyuiiˈnaˈ, mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿnaˈ. Macjaquieeˈnaˈ naxeⁿˈ liaa na ntyja quiiˈ watsˈom cañoomˈluee, 	 Tā dvēselei ir drošs un stiprs enkurs, kas sniedzas aiz priekškara iekšpusē,


Cantyja na tando̱o̱ˈa, tando̱o̱ˈa cweˈ ee Jesucristo, ndoˈ cantyja na cwiwja̱a̱ya, ncwja̱a̱ya cantyja ˈnaaⁿˈ jom. Joˈ chii aa na tando̱o̱ˈa oo aa na nncwja̱a̱ya, maxjeⁿ mˈaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ jom. 	 Ja tad mēs dzīvojam, dzīvojam Kungam, ja mirstam, mirstam Kungam. Tātad, vai mēs dzīvojam, vai mirstam, mēs piederam Kungam.


Tso Jesús nda̱a̱yâ: —Meiⁿ ticaⁿnaˈ na nncˈoona. ˈO quiaˈyoˈ na nlcwaˈna. 	 Bet Jēzus viņiem sacīja: Nevajag viņiem aiziet, dodiet jūs viņiem ēst!


Sa̱a̱ xonquiuˈnnˈaⁿya ˈu ta. Ja maxjeⁿ matseitˈmaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyolaˈtˈmaaⁿˈndye weloya na ñetˈom teiyo. Mˈaaⁿya na matseijomndyo̱ majuu nato xco na cwilue naⁿmˈaⁿˈ na tachii joˈndyo. Sa̱a̱ tiyuuˈ na tachii joˈndyo ee matseiyuˈa chaˈtso ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio chaˈtso ñˈoom na tyolaˈljeii profetas. 	 Bet atzīstos tanī, ka es pēc tās mācības, ko viņi sauc par maldu mācību, kalpoju savam Tēvam un Dievam, ticēdams visam, kas uzrakstīts bauslībā un praviešos.


Joˈ chii tintseityuiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na cweˈ jndaaˈ cwii nnom nantquie na macwaˈ. Mayuuˈ chaˈtso nnom nantquie ljuˈ laˈxmaⁿnaˈ, sa̱a̱ tia matseixmaⁿˈ xeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ cwii nnom na macwaˈ matseiˈndaaˈnaˈ ntyjii cwii xˈiaˈ na matseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Neposti Dieva darbu ēdiena dēļ! Viss gan ir šķīsts, bet cilvēkam, kas ēd un apgrēcinās, tas ir par ļaunu.


Sa̱a̱ Pablo matsoom nnom capeitaⁿ ñequio sondaro ˈnaaⁿˈ: —Xeⁿ naⁿmˈaⁿˈ ticaljooˈndye tsˈom wˈaandaa quia joˈ ˈo xocanda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ ñjaaⁿ. 	 Tad Pāvils sacīja virsniekiem un kareivjiem: Ja šie kuģī nepaliek, jūs nevarat tikt izglābti.


Ee ñˈoomtyeⁿwaaˈ tseixmaⁿnaˈ cwentaˈ ˈo ñˈeⁿ ndaˈyoˈ, ndoˈ cwentaa chaˈtso nnˈaⁿ na mˈaⁿ na tquia, ndoˈ mati ticwii cwii tsˈaⁿ na maˈmaⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaya. 	 Jo solījums pieder jums un jūsu bērniem, un visiem, kas tālu ir, kurus Kungs, mūsu Dievs, vēl aicinās.


ˈU nñequiaaˈ na nlaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ na mˈaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ na macwiluiˈnˈmaaⁿndyena ncˈe na matseitˈmaⁿ tsˈoom jnaaⁿna. 	 Lai dotu pestīšanas atziņu Viņa ļaudīm to grēku piedošanai


Ñeˈquiiˈcheⁿ tyomˈaⁿna watsˈom tˈmaⁿ na tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Mantyjati luaaˈndyo. 	 Un viņi vienmēr bija svētnīcā, godinādami un teikdami Dievu. Amen.


Ee mˈaaⁿya na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya na maqueⁿnaˈ jaa na tjaa jnaⁿ cwicolaˈxmaaⁿya ncˈe nquii Espíritu ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya. 	 Jo mēs garā gaidām attaisnošanas cerību ticībā.


ˈO manquiuˈjndaaˈndyoˈ cwitjo̱o̱cheⁿ na cwilaˈyuˈyoˈ, tyojaachuunaˈ ˈo chaˈcwijom na nchjaaⁿˈyoˈ na cweˈ tyolaˈtˈmaaⁿˈndyoˈtoˈyoˈ joo na cweˈ nnˈaⁿ ñelˈa na xonda̱a̱ nlaˈneiⁿnaˈ. 	 Jūs zināt, ka jūs, kamēr bijāt pagāni, gājāt pie mēmajiem elkiem, it kā vesti.


Ndicwaⁿ matseineiⁿ Jesús ndoˈ tyjeeˈcañoom Judas, cwii jâ nnˈaⁿ na canchooˈwendyô̱. Jndyochom jndye nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿ ntyee na cwiluiitquiendye ndoˈ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye naquiiˈ tsjoom. Cwileiˈcho naⁿˈñeeⁿ ncjo espadas ñequio nˈoom nchˈio. 	 Un kamēr Viņš vēl runāja, lūk, nāca Jūdass, viens no divpadsmit, un līdz ar viņu daudz ļaužu ar zobeniem un rungām, kurus sūtīja augstie priesteri un tautas vecākie.


Catjeiˈ cheⁿncjoˈyoˈ cwenta aa xcweeˈ nˈomˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, cha nleitquiooˈ ¿aa cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê? Queⁿˈyaˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿˈyoˈ. Xeⁿ leiqueⁿˈyoˈ cwenta na mˈaaⁿ Jesucristo quiiˈ nˈomˈyoˈ quia joˈ ¿aa chii maˈmo̱ⁿnaˈ na cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na cweˈ cwilaˈyuˈto? 	 Pārbaudiet paši sevi, vai esat ticīgi, pārbaudiet sevi! Vai jūs sevī neatzīstat, ka Kristus ir jūsos? Ja nē, tad jūs esat neuzticīgi.


Ee manquiityeeⁿ tjeiˈyuuˈñê na ticalaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ cwii profeta na mañeˈcwii ndyuaaⁿˈaⁿ ñˈeⁿndyena. 	 Jo pats Jēzus apliecināja, ka pravietis savā tēvijā netiek cienīts.


Joˈ chii queⁿˈ queⁿˈyoˈ cwenta cha tintjomˈyoˈ chaˈxjeⁿ matso ñˈoom na tyolaˈljeii profetas. 	 Tāpēc, pielūkojiet, ka pār jums nenāk tas, ko pravieši sacījuši:


Ja mˈaaⁿya wˈaancjo jnaaⁿˈ na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na mˈaaⁿñe cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo, matsˈaaya tyˈoo nda̱a̱ˈyoˈ na cˈomˈyoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ na macaⁿnaˈ na cˈom nnˈaⁿ na maqueeⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ee mancjoˈyoˈ joˈ. 	 Un tā es, Kunga gūsteknis, atgādinu jums, lai jūs dzīvotu tā aicinājuma cienīgi, kurā jūs esat aicināti,


Sa̱a̱ meiiⁿ na jnda̱ tueeⁿˈeⁿ ntyjiiyaya na meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ ñˈoom na nlcaⁿˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, nñequiaaⁿ. 	 Bet es arī tagad zinu, ka visu, ko Tu no Dieva lūgsi, Dievs Tev dos.


Ndoˈ tyolaˈtyˈoondye naⁿjndiiˈñeeⁿ nnom Jesús na ticajñoom joona yuu na wiˈ nntjoomna. 	 Un tie lūdza Viņu, lai Viņš nepavēl tiem iet bezdibenī.


Tîcatio̱o̱ xuu ˈo na cateiˈxeˈyoˈ ja, sa̱a̱ ntˈomndyoˈ ˈo cwitjeiˈyoˈ cwenta na taˈntjo̱ⁿya ˈo ñequio cwii na tquiuˈnnˈaⁿnaˈ ˈo chaˈcwijom tyuuˈndyoˈ ñˈeⁿ cwii teiⁿcoˈ. 	 Bet lai! Apgrūtinājis es jūs neesmu, bet es, būdams veikls, esot ieguvis jūs ar viltu.


Ndoˈ quia na jnda̱ tquienndaˈna yuu cwitjomndye naⁿmanˈiaaⁿ, tquiana cwenta pra̱so nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ tyee na cwiluiitquieñe, seilcwiiˈñê nda̱a̱ pra̱soˈñeeⁿ. 	 Un tie, viņus atveduši, novietoja augstajā tiesā. Tad augstais priesteris jautāja viņiem,


Ee seitioom na nlaˈno̱ⁿˈ nnˈaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ Israel na Tyˈo̱o̱tsˈom nntseicandyaañe joona ñequio lˈo̱ jom, sa̱a̱ tîcalaˈno̱ⁿˈna. 	 Viņš domāja, ka brāļi sapratīs, ka Dievs tos izglābis ar viņa roku; bet tie to nesaprata.


Maja Tercio matseicwano̱ⁿ na xmaⁿndyoˈ ñequio xueeˈ Ta Jesús. Cartawaañe matseiljeiya na matseicwanom Pablo na mˈaⁿˈyoˈ. 	 Es, Tercijs, šīs vēstules rakstītājs, sveicinu jūs Kungā.


Tˈo̱ Jesús nnom: —Matsuˈ na ja ya tsˈaⁿndyo̱, macanda̱ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñê na ljoˈ. 	 Bet Jēzus viņam sacīja: Kāpēc tu mani sauc par labo? Neviens nav labs, kā vienīgi Dievs.


ee jaa laxmaaⁿya nnˈaⁿ na mayuuˈcheⁿ tuii ˈnaaⁿ, jaa na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe Espíritu Santo, na mˈaaⁿya na neiiⁿya na laxmaaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús meiⁿ ticantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya ˈnaaⁿ na tuii seiiˈ tsˈaⁿ. 	 Jo apgraizīšana esam mēs, kas garā kalpojam Dievam un dižojamies Jēzū Kristū, un nepaļaujamies uz miesu,


Ee jnda̱ jndiiya na jeeⁿ jnda ntyjiˈ Ta Jesús ndoˈ matseiyuˈya tsˈomˈ ñˈeⁿñê ndoˈ na wiˈ tsˈomˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na jnda̱ tqueⁿljuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nˈom. 	 Jo dzirdu par tavu mīlestību un ticību, kas tev uz Kungu Jēzu un visiem svētajiem.


Yocheⁿ na tyomˈaaⁿ Jesús Jerusalén na tyowaa xuee Pascua quia jaa nnˈaⁿ judíos cwilaˈwja̱a̱ya canmaⁿ, nnˈaⁿ na mˈaⁿ joˈ joˈ tyontyˈiaana jndye nnom tsˈiaaⁿ na tyochˈeeⁿ na tixocanda̱a̱ nluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa. Joˈ chii jndyendyena tyolaˈyuˈna na cwiluiiñê Cristo. 	 Bet, kad nu Viņš Lieldienas svētku dienā bija Jeruzalemē, tad daudzi, redzēdami brīnumus, ko Viņš darīja, ticēja Viņa vārdam.


Ncuee na tyomˈaaⁿ Herodes rey, tuiiñe Jesús tsjoom Belén tsˈo̱ndaa Judea. Luaa tuii, tquieˈcañom nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom Jerusalén, na jnaⁿ jo ndoˈ na macaluiˈ ñeˈquioomˈ. 	 Kad Jēzus ķēniņa Heroda laikā bija dzimis jūdu Betlēmē, gudrie no austrumiem aizgāja uz Jeruzalemi,


Quia na jndya̱a̱yâ ñˈoommeiⁿˈ, jâ ndoˈ mati nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tsjoom Cesareaˈñeeⁿ tyolaˈtyˈoondyô̱ nnom Pablo na ticjaⁿ Jerusalén. 	 To dzirdēdami, mēs un tie, kas tanī vietā bija, lūdzām, lai viņš neiet uz Jeruzalemi.


xeⁿ na mayuuˈ jndyeˈyaˈyoˈ ñˈoomˈm ndoˈ jlaˈno̱ⁿˈyoˈ na ñˈoom na mayuˈcheⁿ juunaˈ, 	 Ja jūs par Viņu dzirdējāt un Viņā esat mācīti Jēzus patiesībā,


Jnda̱ na tquiena na mˈaaⁿ, jluena nnoom: —Maestro, nquiuuyâ na maxjeⁿ ñˈoom na mayuuˈ matseiˈneiⁿˈ ndoˈ ñecwii xjeⁿ macheˈ ñequio meiⁿnquia nnˈaⁿ ee titseiñˈoomˈndyuˈ ljoˈ waa na cwiluiindyena. Mayuuˈ ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ natooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. ¿Aa matsa̱ˈntjomnaˈ na nntio̱o̱ⁿya tsˈiaaⁿnda̱a̱ya nnom César, oo aa ticatsa̱ˈntjomnaˈ? ¿Aa laxmaaⁿya na catio̱o̱ⁿya joˈ oo aa ticalaxmaaⁿya? 	 Tie atnākuši sacīja Viņam: Mācītāj, mēs zinām, ka Tu esi patiess un neiztopi nevienam, jo Tu neuzlūko cilvēka vaigu, bet māci Dieva ceļus patiesībā; vai pienākas maksāt ķeizaram nodokli, vai lai nemaksājam?


Ee tsˈaⁿ na cweˈ macwaˈto ndoˈ cweˈ maˈuuto meiⁿ ticwjaaˈñê cwenta na laˈxmaⁿnaˈ seiiˈ Ta Jesús, juu na macwaaⁿˈaⁿ ndoˈ maˈom, matseijndaaˈñenaˈ na waa jnaaⁿˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Jo kas ēd un dzer necienīgi, tas, neizšķirdams Kunga miesu, ēd un dzer sev tiesu.


Ndoˈ jnda̱ na jndii Pilato ñˈoommeiⁿˈ, tjeiiⁿˈeⁿ Jesús jo nda̱a̱na. Tjacjom ntio ˈnaaⁿˈaⁿ cwii joo na jndyu Nataa Ljo̱ˈ yuu quicuˈxeeⁿ ñˈoom. Ñequio ñˈoom na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ judíos jndyunaˈ Gabata. 	 Bet Pilāts, dzirdēdams šos vārdus, izveda Jēzu ārā un sēdās soģa krēslā tanī vietā, kas saucās Litostrotos, ebrejiski Gabata.


Ndoˈ jnaaⁿˈaⁿ na teiljeii luaa matsonaˈ: “Rey cwenta nnˈaⁿ judíos.” 	 Un bija uzrakstīts Viņa vainas apzīmējums: Jūdu Ķēniņš.


Jnda̱ na jaamaaⁿ, tyˈentyjaaˈ nnˈaⁿ na canchooˈwendye jom. Jluena: —Cajñomˈ nnˈaⁿ na cˈoona njoom nchˈu oo jo ranchoo nnˈaⁿ nmeiⁿˈ ndiocheⁿ na nlˈueena yuu nlquiena ndoˈ cha nliuna na nlcwaˈna, ee ñjaaⁿ tjaa chiuuya, tjaa ljoˈ quiom. 	 Bet diena sāka iet uz beigām; un tie divpadsmit, piegājuši Viņam, sacīja: Atlaid ļaudis, lai viņi iet miestos un apkārtējos ciemos meklēt naktsmājas un pārtiku, jo mēs šeit esam tuksnešainā vietā.


Ndoˈ mati cantyja ˈnaaⁿˈ ndaa, juu tsjoomnancue na tyowaa, tyuiiˈ juunaˈ ñˈeⁿ ndaaluaˈntyˈa. 	 Kurā arī toreizējā pasaule gāja bojā ūdens plūdos.


Ee ja na cwiluiindyo̱ tsaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee quia na nndyo̱o̱nndaˈa nleitquiooˈndyo̱ nda̱a̱ nnˈaⁿ na chaˈwaa tsjoomnancue, chaˈxjeⁿ na cwiwixuee chomtsuee yuu na macaluiˈ ñeˈquioomˈ hasta wjaantycwiinaˈ ntyja na majaacue ñeˈquioomˈ. 	 Jo kā zibens rodas austrumos un atspīd līdz rietumiem, tā būs arī ar Cilvēka Dēla atnākšanu.


Quia joˈ ntyˈiaya nquii Catsmaⁿ seicanaaⁿñê yuu najndyee na ntquieeˈ joo na ta̱ˈ tsomˈñeeⁿ. Ndoˈ jndiiya na matseineiⁿ cwii tsaⁿ najndyee na ñequieendye naⁿˈñeeⁿ na taˈndoˈ. Cˈuaa seineiⁿ chaˈcwijom cˈuaa ˈndyoo tsuee. Tso: —Candyoˈ ndoˈ cantyˈiaˈ. 	 Es redzēju, ka Jērs atdarīja vienu no septiņiem zīmogiem, un dzirdēju vienu no četriem dzīvniekiem tā kā pērkona balsī sakām: Nāc un redzi!


Tyˈo̱o̱tsˈom caxuee cwiluiiñê, nqueⁿ na cwiluiiñê Tsotye Jesucristo na matsa̱ˈntjoom jaa, macaⁿˈa nnoom na cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu quiaaⁿ na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoom na maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ya ndoˈ yati ntsataˈjnaⁿˈyoˈ jom. 	 Lai Dievs, mūsu Kunga Jēzus Kristus godības Tēvs, dod jums gudrības un atklāsmes garu Viņa pazīšanai,


Ee nñeˈquia nnˈaⁿ cwenta ja luee nnˈaⁿ gentiles, nlaˈjnaaⁿˈna ja, cwajndii ñˈoom na nluena cjoya ndoˈ njñomna ndaajnaⁿˈ ja. 	 Jo Viņu nodos pagāniem un apsmies, un šaustīs, un apspļaudīs,


Ndoˈ matso Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom: “Cwjiˈ lcomˈ na ñjomˈ ee yujoˈ yuu na meintyjeˈ matseixmaⁿnaˈ tyuaa na ljuˈ ee ñjaaⁿ tyjeˈcaño̱o̱ⁿya. 	 Bet Kungs viņam sacīja: Noauj kurpes no savām kājām, jo tā vieta, kur tu stāvi, ir svēta zeme!


ee xjeⁿˈñeeⁿ nnco̱ nncwjaaˈndyo̱ ñˈoom quiiˈ ndyueˈyoˈ ndoˈ nñequia na jndo̱ˈ nˈomˈyoˈ hasta meiⁿcwiindye joo nnˈaⁿ na jndoo ˈo xonda̱a̱ nluena na tilˈue ñˈoom na nnduˈyoˈ meiⁿ na nluena na tiyuuˈnaˈ. 	 Jo es jums došu valodu un gudrību, kurai visi jūsu pretinieki nespēs pretoties un pretī runāt.


Ncˈe jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ na cwitjeiiˈsˈandye chaˈna cwilˈa nnˈaⁿ tsjoomnancue, mati ja nncwjiˈsˈandyo̱ cantyja ˈnaⁿya. 	 Bet ja daudzi lielās tanī, kas attiecas uz miesu, tad arī es lielīšos.


Tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, tsoom: —Aa nchii mawaa ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: “Wˈaya tseixmaⁿnaˈ wˈaa yuu chaˈtso nnˈaⁿ tsjoomnancue cwilaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom.” Sa̱a̱ ˈo cwilˈaˈyoˈ juunaˈ chaˈcwijom tsueˈtsjo̱ˈ yuu na cwicatooˈndye naⁿcantyˈue. 	 Un Viņš mācīja, sacīdams tiem: Vai nav rakstīts: manu namu sauks par lūgšanas namu visām tautām? Bet jūs to esat padarījuši par slepkavu bedri.


Yuu na tyˈioom nnˈaⁿ Jesús tsˈoomˈnaaⁿ waa cwii ntjom. Naquiiˈ ntjomˈñeeⁿ waa cwii tseiˈtsuaa xco, na meiⁿjom ndiiˈ tyoojaantyˈiuuˈñe tsˈoo. 	 Bet tanī vietā, kur Viņš tika krustā piesists, bija dārzs un dārzā jauns kaps, kurā vēl neviens nebija guldīts.


Quia joˈ tuo̱o̱ⁿ tsˈom wˈaandaa, mandi ñˈeeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. 	 Tad Viņš iekāpa laivā, un mācekļi sekoja Viņam.


Ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ sˈaanaˈ joona chaˈcwijom tsˈaⁿ na ya teitquiooˈnndaˈ ndoˈ taˈjnaaⁿˈna na manquii Jesús joˈ. Sa̱a̱ jom mana tsuñê jo nda̱a̱na. 	 Tad viņu acis atvērās; un tie pazina Viņu, bet Viņš nozuda no to acīm.


ñequio lcoom na ñjoomna. Ndoˈ manda̱ liaa na cweeˈna na cwiˈoona. 	 Un apaut sandales un neuzvilkt divus svārkus.


Ndoˈ quia sˈaanaˈ tsˈoom na ñeˈcjaⁿ ndyuaa Acaya, quia joˈ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ tyoluena na ya. Tyolaˈljeiina ñˈoom na tjañˈoom na mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ndyuaaˈñeeⁿ na calaˈljo naⁿˈñeeⁿ jom. Naⁿˈñeeⁿ jnda̱ jlaˈyuˈna ncˈe naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Joˈ chii quia na tueeˈ Apolos na mˈaⁿna tˈmaⁿ tyoteijndeii tsaⁿˈñeeⁿ joona. 	 Kad viņš gribēja iet uz Ahaju, brāļi viņu pamācīja un rakstīja mācekļiem, lai viņu uzņem. Tur nonācis, viņš kļuva noderīgs tiem, kas ticēja;


Tˈo̱ Jesús matsoom: —Nda̱a̱ˈ ˈo mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na caliuˈyoˈ ñˈoom wantyˈiuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjoom. Sa̱a̱ nda̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ matseina̱ⁿya ñˈoom na wjaañoomˈ, cha meiiⁿ na cwintyˈiaa nda̱a̱na sa̱a̱ tixoqueⁿna cwenta ndoˈ meiiⁿ na cwindyena sa̱a̱ xocalaˈno̱ⁿˈna. 	 Viņš tiem sacīja: Jums dota Dieva valstības noslēpumu saprašana, bet citiem līdzībās, tā ka redzēdami neredz un dzirdēdami nesaprot.


’Nntˈuiiwiˈnaˈ ˈo nnˈaⁿ fariseos, ee ˈo cwilayuunda̱a̱ˈyoˈ ntsula̱ na cañoomticheⁿ naquiiˈ lanˈom. Ndoˈ jeeⁿ lˈue nˈomˈyoˈ na calaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ ˈo quia cwiwincwindyoˈ nataa cha cantyˈiaa nnˈaⁿ. 	 Bēdas jums, farizeji! Jums patīk pirmās vietas sinagogās un sveicieni tirgus laukumos.


Naⁿmˈaⁿˈ na cwitˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ, laˈxmaⁿna chaˈcwijom luiˈ na jnda̱ tcaaⁿ, chaˈcwijom nchquiu na lomañjaaⁿ mantquie jndye. Ndoˈ jnda̱ teijndaaˈ cantyja ˈnaaⁿna na ticantycwii na ljooˈndyetyeⁿna yuu na jaaⁿ ntom. 	 Tie ir bezūdens avoti, vētras dzenāti mākoņi, kam nolemta visdrūmākā tumsība.


Quia joˈ we ndiiˈ macaⁿnaˈ na calaˈcanda̱ˈyoˈ jo nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ. Najndyee ncˈe na ticalˈue nˈomˈyoˈ na catˈuii ljeii na cwileiñˈomna ˈo. Ndoˈ na jnda̱ we ncˈe na nquiuˈyoˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ na matsonaˈ na calˈaˈyoˈ na ljoˈ. 	 Tātad nepieciešami esiet paklausīgi ne tikai soda dēļ, bet arī sirdsapziņas dēļ.


ˈO cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ ñˈoom na tjañoomˈ na juu tsaⁿsˈa na macoˈñom yuscu na macoco ñˈeⁿñê, masaaˈ yuscuˈñeeⁿ jom. Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈeⁿ tsaⁿsˈaˈñeeⁿ, nchii mˈaaⁿ na liooˈ na macoˈñom xˈiaaˈ yuscuˈñeeⁿ. Nchii joˈ. Cwiquioo na neiiⁿˈ na mandiiñe ñˈoom na matseineiⁿ xˈiaaˈ. Maluaaˈ matseijomnaˈ na matseicanda̱a̱ˈñenaˈ na neiⁿya cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. 	 Kam ir līgava, tas ir līgavainis; bet līgavaiņa draugs, kas stāv un klausās viņā, priekā priecājas par līgavaiņa balsi. Šis mans prieks tad nu piepildījies.


Luaaˈ ñˈoom na cweˈ tjañoomˈ na seineiⁿ Jesús nda̱a̱na. Sa̱a̱ tîcalaˈno̱ⁿˈna ljoˈ ñeˈcatsonaˈ. 	 Šo līdzību Jēzus tiem sacīja, bet viņi nesaprata, ko Viņš tiem runāja.


Ee nquii Espíritu Santo jnda̱ tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱yâ na tilacachuutya̱a̱yâ xuu ˈo, macanda̱ nmeiiⁿ laxmaⁿˈyoˈ na calacanda̱ˈyoˈ: 	 Jo Svētajam Garam un mums paticis neuzlikt jums nekādu citu nastu, kā vien šo nepieciešamo:


Ndoˈ tqueeⁿˈndyena ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na calue cantu nacjoomˈm. Tyolue naⁿˈñeeⁿ: —Tsaⁿsˈamˈaaⁿˈ ñequiiˈcheⁿ matseineiiⁿ ñˈoom tia nacjooˈ watsˈom tˈmaⁿ na matseixmaⁿnaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ nacjooˈ ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Un tie uzstādīja melīgu liecību, kas sacīja: Šis cilvēks nemitējas runāt pret svēto vietu un bauslību.


Jnda̱ teinom cwantindyo xuee ndoˈ tueeˈ Agripa tsjoom Cesarea ñequio tyjeeⁿ Berenice. Tyˈenquiana na xmaⁿñe Festo. Agripaˈñeeⁿ cwiluiiñê tsaⁿ na matsa̱ˈntjom nnˈaⁿ judíos. 	 Kad dažas dienas bija pagājušas, ķēniņš Agripa un Berenīke ieradās Cēzarejā apsveikt Fēstu.


Chaˈxjeⁿ na matso ñˈoom naquiiˈ libro na seiljeii Oseas: Nnˈaⁿ na nchii laxmaⁿ nnˈaⁿya, jeˈ nntsjo̱o̱ nda̱a̱na na mannˈaⁿya joona. Ndoˈ nnˈaⁿ na ñetˈom na tjaa ˈñeeⁿ wiˈ tsˈom joo, jeˈ laˈxmaⁿna nnˈaⁿ na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya joona. 	 Kā Viņš Oseja grāmatā saka: Es saukšu par savu tautu to, kas nav mana tauta, un nemīļoto par mīļoto, un neapžēloto par apžēloto.


Joˈ chii chaˈxjeⁿ na tqueⁿtyeⁿ Tsotya̱ya ñˈoom na ja nntsa̱ˈntjo̱ⁿ, malaaˈtiˈ maqua̱ⁿ na ˈo nntsa̱ˈntjomˈyoˈ. 	 Un es jums novēlu valstību, kā to man sagatavojis mans Tēvs,


Ndoˈ meiⁿquia tsˈaⁿ na mˈaaⁿ na jnaaⁿˈ cantyja ˈnaⁿya ñequio ñˈoom naya ˈnaⁿya, ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee ncˈo̱o̱ⁿya na jnaaⁿˈa tsaⁿˈñeeⁿ quia nndyo̱o̱nndaˈa na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja, ñequio na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ Tsotya̱ ndoˈ ñequio ángeles na ljuˈndye. 	 Jo kas kaunēsies manis un manas mācības dēļ, tā Cilvēka Dēls kaunēsies, kad Viņš nāks savā un Tēva, un svēto eņģeļu godībā.


cha cantyja ˈnaaⁿˈ juu tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ chaˈtsondye na cwiluiitquiendye na mˈaⁿ cañoomˈluee ñequio chaˈtso na cwitsa̱ˈntjom joˈ joˈ, caliuna na jndye nnom na jndo̱ˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Lai Dieva daudzveidīgā gudrība caur Baznīcu kļūtu zināma varām un spēkiem debesīs


Jacob tsotye José, José saaˈ María. Ndoˈ Maríaˈñeeⁿ na seincueⁿ Jesús na cwiluiiñe Cristo. 	 Bet Jēkabs dzemdināja Jāzepu, Marijas vīru, no kuras dzimis Jēzus, kas top saukts Kristus.


Tsoom nda̱a̱na: —Waa ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: “Wˈaya cwiluiiñenaˈ wˈaa yuu na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom.” Sa̱a̱ ˈo cwilˈaˈyoˈ juunaˈ chaˈcwijom tsueˈtsjo̱ˈ yuu na cwicatooˈndye naⁿcantyˈue. 	 Sacīdams viņiem: Ir rakstīts: mans nams ir lūgšanas nams, bet jūs esat padarījuši to par slepkavu bedri. (Is.56,7; Jer.7,11)


ˈO na lˈue nˈomˈyoˈ na ñeˈcˈomˈyoˈ na cje ˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, canduˈyoˈ no̱o̱ⁿ: ¿Aa tyoondyeˈyoˈ chiuu matso juunaˈ? 	 Sakiet man, jūs, kas gribat padoties likumam, vai jūs likumu neesat lasījuši?


Joˈ joˈ tyoñequiana ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un Listrā sēdēja kāds vīrs slimām kājām, būdams tizls no savas mātes miesām, kas vēl nekad nebija staigājis.


Jnda̱ tsoom ñˈoommeiⁿˈ cwantindyô̱ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ lˈuuyâ nda̱a̱ ntyja̱a̱yâ: —¿Chiuu ñecaˈmo̱ⁿ ñˈoomwaaˈ na matseineiiⁿ nda̱a̱yâ, na chjootindyo cwii ñˈeⁿtyeeⁿ ñˈeⁿndyo̱, ndoˈ xeⁿ jnda̱cheⁿ taxocantyˈiaaˈya jom, ndoˈ nda̱nquia joˈ chjootindyo cwii nntyˈianndaˈa jom? Ndoˈ na tsoom cweˈ ncˈe na wjaⁿ na mˈaaⁿ Tsotyeeⁿ. 	 Tad daži Viņa mācekļi sacīja viens otram: Kas tas ir, ko Viņš mums saka: vēl neilgi, un jūs mani vairs neredzēsiet; un atkal - neilgu brīdi, un jūs mani redzēsiet, jo es eju pie Tēva?


Juu na tyowaa na cho̱ˈjnaaⁿya nnom ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ, na tyoqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈnaaⁿˈnaˈ jaa, seicanduuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sˈaaⁿ na mawinom tsˈoom ee na tyˈioom juunaˈ tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Viņš izdzēsa pret mums vērsto likuma parādrakstu, kas bija pret mums, un pieņēma to no mūsu vidus, pienaglodams krustā.


Juu xjeⁿˈñeeⁿ tquiecañom nnˈaⁿ judíos na jnaⁿ tsjoom Antioquía ñequio Iconio. Lˈana na ñeˈcwii ñˈoom tˈmaⁿna ñequio nnˈaⁿ tsjoom Listra. Joˈ chii tyojñomna ljo̱ˈ Pablo. Jnda̱ chii tyˈeñˈomtsco̱o̱ˈndyena jom nnom tsjoom ee jlaˈtiuuna na jnda̱ tueeⁿˈeⁿ. 	 Kad mācekļi sapulcējās ap viņu, tas uzcēlās un iegāja pilsētā, bet nākošajā dienā kopā ar Barnabu aizgāja uz Derbi.


Chaˈna cwilaˈntjeiⁿndye nnˈaⁿ na cweˈ luaaˈ mˈaⁿ ñˈeⁿ sculjaaˈ, maluaaˈ cwilˈa nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom tsjoomnancue, na cwilajomndye cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoom tˈmaⁿˈñeeⁿ. Ee cwiˈoontyjo̱na chaˈtso nnom jnaⁿ na cwintyˈiaana na cwiluii tsjoomˈñeeⁿ. Ndoˈ jndye nnˈaⁿ na cwinaⁿ chaˈwaa tsjoomnancue, chaˈcwijom cwindyeena cantyja ˈnaaⁿˈ winom na matseixmaⁿ tsjoomˈñeeⁿ. Juu na cwilaˈjomndyeñˈeⁿna na matseixmaⁿnaˈ, matseijomnaˈ chaˈcwijom na matseitjomñe tsˈaⁿ ñequio sculjaaˈ. 	 Ar ko netiklību piekopuši zemes ķēniņi, un zemes iedzīvotāji apreibinājās ar tās netiklības vīnu.


ndoˈ nnto̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na nncwjaaⁿˈaⁿ ntyjemosoñe na mˈaⁿ nacje ˈnaaⁿˈaⁿ. Nlcwaˈjndooˈñê ndoˈ nntseijomñê nncˈom ñequio naⁿcandyee. 	 Un iesāks sist savus līdzdarbiniekus, un ēdīs, un dzers ar plītniekiem,


ˈO nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, mancjoˈtiˈyoˈ nquiuˈyoˈ na ticweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na sacajndo̱o̱ˈâ ˈo. 	 Jūs paši zināt, brāļi, ka mūsu ierašanās pie jums nebija veltīga.


Ntˈom tyolue na Elías jnda̱ teitquiooˈñenndaˈ. Ndoˈ ntˈom tyolue na jnda̱ wandoˈnndaˈ cwii profeta na teiyo tyoñequia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ka Jānis esot uzcēlies no miroņiem; bet citi, ka Elijs parādījies; bet vēl citi, ka kāds no senajiem praviešiem augšāmcēlies.


Waa xjeⁿ na cwilˈa nnˈaⁿ ñˈeⁿndyô̱ chaˈcwijom laˈxmaaⁿya nnˈaⁿ na tjaa ˈñeeⁿ cwajnaaⁿˈ meiiⁿ jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ na cwitaˈjnaaⁿˈna jâ. Waa xjeⁿ teincuuˈ mˈaaⁿya na ñeˈcalaˈcwjeena jâ sa̱a̱ ndicwaⁿ cwitando̱o̱ˈa, cwicacho̱o̱ˈâ sa̱a̱ tyoowja̱a̱yâ. 	 Kā mirēji, un, lūk, mēs dzīvojam; kā šaustīti, bet nenonāvēti;


Ee nquii Catsmaⁿ na meintyjeeˈ ndyeyu jo nnom tio, jom nnteixˈeeⁿ joona. Chaˈna tsˈaⁿ na maleichuu canmaⁿ, nncjaachom joona yuu waa xo̱ˈtyeⁿ na xocantquieeˈ ndaatioo na mañequiaanaˈ na ticantycwii na wandoˈ tsˈaⁿ. Ndoˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nncueeˈñê ndaanda̱a̱na. 	 Jo Jērs, kas ir troņa vidū, sargās un vadīs tos pie dzīvības ūdens avotiem; un Dievs noslaucīs katru asaru no viņu acīm.


Ee juu xueeˈñeeⁿ nntseijomnaˈ mˈaⁿ we nnˈaⁿ na cwilˈa tsˈiaaⁿ jo jnda̱a̱. Cwii tsaⁿˈñeeⁿ wjaañˈoomnaˈ jom na mˈaaⁿya ndoˈ cwii maˈndiinaˈ. 	 Tad divi būs tīrumā: vienu paņems, otru atstās.


Ee nntjeiiˈ nnˈaⁿ judíos ˈo naquiiˈ lanˈom ˈnaaⁿna. Ndoˈ manncueˈntyjo̱ xjeⁿ na meiⁿquiandyo tsˈaⁿ na nntseicueeˈ cwii ˈo nntseitiuutoom na mandiˈntjoom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na ljoˈ nntsˈaaⁿ. 	 Viņi jūs izslēgs no sinagogām, bet nāks stunda, kad ikviens, kas jūs nonāvēs, domās, ka ar to kalpo Dievam.


Cweˈ na nquiaya ˈu, joˈ chii tjo̱, tjo̱catyˈiuya sˈom ˈnaⁿˈ quiiˈ tyuaa. Luaa juunaˈ, coˈñomˈ.” 	 Es baidījos, aizgāju un paslēpu tavu talentu zemē. Lūk, te saņem, kas tavs!


¿Aa nntsuˈyuˈ nnom xˈiaˈ: “Cwa, quiaaˈ na nncwjiiˈa ntquiooˈ jnda̱ na njom tsˈomnjomˈ”? Ndoˈ ˈu jeˈ ndicwaⁿ njom tsˈoom tscaaˈ tsˈomnjomˈ. 	 Vai arī kā tu vari sacīt savam brālim: atļauj man izvilkt skabargu no tavas acs! Un, lūk, baļķis ir tavā acī?


Chaˈxjeⁿ na lˈue nˈomˈyoˈ na calˈa nnˈaⁿ ñˈeⁿndyoˈ, majoˈti calˈaˈ ˈo ñˈeⁿndye joona. 	 Un kā jūs vēlaties, lai ļaudis jums dara, tāpat jūs dariet viņiem.


Ñˈoom na xcweti na jnda̱ jndiˈ na tyoñequiaya njomˈ, queⁿˈ juunaˈ jo njomˈ cwii na maˈmo̱ⁿnaˈ chiuu na ncjaamˈaaⁿˈ na matseiˈyuˈyaˈ tsˈomˈ ndoˈ na cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ nnˈaⁿ ncˈe na cwilajomndyo̱ ñˈeⁿ Cristo Jesús. 	 Veselīgās mācības paraugu, ko dzirdēji no manis, turi ticībā un mīlestībā Kristū Jēzū!


’Sa̱a̱ matsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈ ˈo nnˈaⁿ na cwindyeˈyoˈ ñˈoom na mañequiaya: Cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿ na jndoo ˈo. Ndoˈ calˈaˈyoˈ na ya nnˈaⁿndyoˈ ñˈeⁿ nnˈaⁿ na ticueeˈ nˈom ˈo. 	 Bet es jums, kas mani klausaties, saku: mīliet savus ienaidniekus, labu dariet tiem, kas jūs ienīst!


Chu na jnda̱ quinˈoom na mˈaaⁿ Tiberio César tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma, quia joˈ tyomˈaaⁿ Poncio Pilato gobiernom tsˈo̱ndaa Judea. Ndoˈ Herodes tyomˈaaⁿ gobiernom tsˈo̱ndaa Galilea. Tyjeeⁿ Felipe tyomˈaaⁿ gobiernom tsˈo̱ndaa Iturea ñequio tsˈo̱ndaa Traconite. Lisanias tyomˈaaⁿ gobiernom tsˈo̱ndaa Abilinia. 	 Bet ķeizara Tibērija valdīšanas piecpadsmitajā gadā, kad Poncijs Pilāts bija pārvaldnieks Galilejā, bet viņa brālis Filips pārvaldnieks Iturejā un Trahonitīdas daļā un Lizanijs pārvaldnieks Abilinē,


Ndoˈ mati nnˈaⁿ judíos na ñˈeeⁿna ñˈeⁿ Tértulo jlaˈjomndyena. Jluena na mayuuˈ na luaaˈ waa. 	 Arī jūdi tam piekrita un sacīja, ka tas tā ir.


Sa̱a̱ jeˈ nnco̱ matsjo̱o̱ nndyeˈyoˈ: Meiⁿcwii ñˈoom tilqueⁿˈtyeⁿˈyoˈ na nntjeiˈyoˈyoˈ ñˈoom jiiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee jom tjacantyja na tˈmaⁿ cwiluiiñê. Mati meiⁿcwii ñˈoom tilqueⁿˈtyeⁿˈyoˈ na nntjeiˈyoˈyoˈ ñˈoom na ntyjii cañoomˈluee, ee juunaˈ cwiluiiñenaˈ ndio ˈnaaⁿˈaⁿ, ndoˈ na ljoˈ nnduˈyoˈ matseijomnaˈ na cwinduˈyoˈ jiiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet es jums saku: nezvēriet nemaz: ne pie debesīm, jo tās ir Dieva tronis,


Ndoˈ tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom: “Ja nncuˈxa̱ⁿ nnˈaⁿ ndyuaaˈñeeⁿ yuu na nndyeˈntjomtyeⁿ nnˈaⁿ na nluiindyena tsjaaⁿ ˈnaⁿˈ na wjaawicantyjooˈ, jnda̱ chii nluiˈna joˈ joˈ. Tyuaawaañe nncˈomna nlatˈmaaⁿˈndyena ja.” 	 Un Kungs sacīja: Tautu, kurai tie vergos, es tiesāšu; un pēc tam tie izies un kalpos man šinī vietā.


Juu na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na candyaˈ tsˈoom nnˈaⁿ, luaa waa cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. Nchii jaa tyˈo̱o̱ⁿ na jnda nquiuuya jom, jom tyˈoom na candyaˈ tsˈoom jaa ndoˈ jñoom Jnaaⁿ cha cantyja ˈnaaⁿˈ juu nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈoom jnaaⁿya. 	 Tanī pastāv mīlestība, ka nevis mēs esam mīlējuši Dievu, bet gan Viņš mūs pirmāk mīlēja un sūtīja savu Dēlu gandarīšanai par mūsu grēkiem.


Ee xeⁿ na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom, yati na coˈwiˈnaˈ tsˈaⁿ ncˈe machˈee yuu naya, nchiiti na coˈwiˈnaˈ juu na machˈee natia. 	 Jo labāk, labu darot, ciest, jo tāds ir Dieva prāts, nekā darīt ļaunu.


Sa̱a̱ Pedro tjeiˈñê ñequio na ndye chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ. Tsoom: —Meiⁿchjoo ticaljeii ñˈoom na matsuˈ. 	 Bet viņš to noliedza visu priekšā, sacīdams: Es nezinu, ko tu runā.


Sa̱a̱ jeˈ na tyjeeˈ tiˈjndaˈ luaaˈ na tjatseico̱o̱ⁿ ˈnaⁿˈ ñequio lculjaaˈ, jndaˈjom quioˈjndyo chjoo na tˈmeiiⁿñe jnda̱ seicueˈ cwentaaⁿˈaⁿ.” 	 Bet kad šis tavs dēls, kas savu mantu izšķiedis ar netiklēm, pārnāca, tu nokāvi viņam nobarotu teļu.


Tyoowiquiuuˈ na jluiˈ mosoˈñeeⁿ naquiiˈ wˈaa ndoˈ tjomñê cwii xˈiaaⁿˈaⁿ na matyjemosoñê. Chujnaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ nnoom cwii siaⁿnto sˈom. Ndoˈ seicjaa lˈo̱o̱ⁿ tsaⁿˈñeeⁿ, tyonchjeeⁿ xtyoˈ. Tsoom nnom: “Catiomˈ na chujnaⁿˈ no̱o̱ⁿ.” 	 Bet šis kalps, izgājis ārā, atrada vienu savu līdzgaitnieku, kas tam bija simts denāriju parādā; un viņš, sagrābis to, žņaudza, sacīdams: Atdod, ko esi parādā!


Sa̱a̱ quia na matsˈaa yuu na tiñeˈcatsˈaa, matseiˈno̱ⁿˈa na jeeⁿ ya juu ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Bet ja es daru to, ko negribu, tad es piekrītu likumam, ka tas ir labs.


Ee manquiuˈyoˈ quia maqueⁿnaˈ xjeⁿ juu na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, matseijndaaˈñenaˈ na nncˈomˈ niomˈcheⁿ nˈomˈyoˈ. 	 Zinādami, ka jūsu ticības pārbaudīšana rada pacietību!


Ndoˈ jom na matseicajndyunaˈ Catsmaⁿ quia jnda̱ toˈñoom tsomˈñeeⁿ, quia joˈ ñequiee naⁿ na taˈndoˈ taˈna cantyena jo nnoom ndoˈ majoˈti lˈa ntquiuu nchooˈ ñequiee nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye. Ticwiindye naⁿtquieˈñeeⁿ maleiñˈoom arpa ñequio waso sˈom cajaⁿ na tooˈcheⁿnaˈ ñjom suu. Suuˈñeeⁿ tseixmaⁿnaˈ ñˈoom ndyuee nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom quia na cwilaˈneiⁿna nnoom. 	 Un kad Viņš atvēra grāmatu, tad metās zemē Jēra priekšā četri dzīvnieki un divdesmit četri sentēvi, turēdami kokles un zelta traukus, pilnus kvēpināmām zālēm, kas ir svēto lūgšanas.


Meiⁿcwii tiquilˈaayaayâ cha catseilcweˈnaˈ tsˈom tsˈaⁿ, tintsˈaanaˈ na tia ñˈoom cwiwineiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈiaaⁿ na cwilˈaayâ. 	 Mēs nevienam nekādu apgrēcību nedodam, lai mūsu kalpošana netiktu nopelta;


Tyolaxuaana tyoluena: —Chiuu sa ˈo nnˈaⁿ na luaaˈ ñeˈcalˈaˈyoˈ. Mannˈaⁿ jâ chaˈna ˈo. Tquioñˈo̱o̱ⁿyâ ñˈoom naya na nndyeˈyoˈ cha caˈndyeˈyoˈ nmeiⁿˈ na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo. Calatˈmaaⁿˈndyoˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ ee jom tqueeⁿ cañoomˈluee ñequio tsjoomnancue ñequio ndaaluee ndoˈ chaˈtso nnom na cwilaxmaⁿnaˈ. 	 Kas pagājušās paaudzēs visām tautām atļāvis iet savus ceļus.


Yocheⁿ na luaaˈ, jndye meiⁿ nnˈaⁿ tjatjomndye hasta tyoteiˈcaljoondye ntyjeena na tyeeⁿ mˈaⁿna. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyotseineiⁿjñeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Matsoom: —Calˈaˈyoˈ cwenta ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ fariseos, ee we waa cwilaˈtiuuna. Ndoˈ ñˈoomˈñeeⁿ wjaantyˈeenaˈ chaˈna cwiwicandiˈ ndaaljoˈ naquiiˈ tsqueeⁿ tyooˈ. 	 Bet kad daudz ļaužu bija sapulcējušies, tā ka tie gandrīz viens otru samina, Viņš sāka runāt saviem mācekļiem: Sargieties no farizeju rauga, kas ir liekulība!


ˈO ntseindaaya, jeˈ mˈaaⁿya ncuee na macanda̱. Jnda̱ jndyeˈyoˈ na nleitquiooˈñe cwii na mˈaaⁿ nacjooˈ Cristo, ndoˈ ncˈe na cwiwitquiooˈ jndye nnˈaⁿ na cwiˈoona nacjoomˈm joˈ chii cwilaˈno̱o̱ⁿˈa na jeˈ mˈaaⁿya ncuee na macanda̱. 	 Bērniņi, ir pēdējā stunda! Un nāk, kā jūs dzirdējāt, antikrists; un tagad jau daudzi antikristi radušies; no tā mēs zinām, ka ir pēdējā stunda.


Seityuiiˈñˈeⁿnaˈ tsjoom tˈmaⁿ Babilonia, ndoˈ seiˈndaaˈnaˈ jndye njoom chaˈwaa tsjoomnancue. Ee Tyˈo̱o̱tsˈom ticatsuuˈ tsˈoom nnˈaⁿ na laˈxmaⁿ cwentaaˈ tsjoom tˈmaⁿ Babilonia na nnjoom cantyja na ñelˈana. Sˈaaⁿ na jndeiˈnaˈ cweñˈeⁿna na ñjom waso ˈnaaⁿˈaⁿ na jeeⁿ matseiwˈeeⁿ joona. 	 Un lielā pilsēta sadalījās trijās daļās, un pagānu pilsētas sagruva, un lielā Babilona tika pieminēta Dieva priekšā, lai tai pasniegtu Viņa dusmības vīna niknuma kausu.


sa̱a̱ candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ na jnda̱ tyjeeˈ Elías sa̱a̱ tîcalaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Lˈana chaˈxjeⁿ na lˈue nˈomna ñˈeⁿñê. Ndoˈ malaaˈtiˈ nlˈana ñˈeⁿndyo̱ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Bet es jums saku, ka Elijs jau atnāca, un viņi to neatzina, bet darīja ar to visu, ko gribēja. Tā arī Cilvēka Dēls cietīs no viņiem.


Ndoˈ Jesús seintyjo̱o̱ⁿ tsˈo̱o̱ⁿ, tyenquioomˈm tsaⁿˈñeeⁿ, matsoom nnom: —Lˈue tsˈo̱o̱ⁿ. Canˈmaⁿˈ. Ndoˈ mañoomˈ nˈmaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ, mana tsu tycu lepra. 	 Jēzus, izstiepis savu roku, pieskārās viņam un sacīja: Es gribu, topi tīrs! Un viņš kļuva tīrs no savas spitālības.


Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿchjoo nchii joˈ, ee mati meiiⁿ ˈo xeⁿ ticalcweˈ nˈomˈyoˈ, chaˈtsondyoˈ maluaaˈ nntsuundyoˈ chaˈxjeⁿ na tsuundye joona. 	 Es jums saku: nē; bet ja jūs par grēkiem negandarīsiet, visi tāpat aiziesiet bojā.


Quia joˈ nnto̱ˈyoˈ na nnduˈyoˈ nnoom: “Jâ tsuu, tyocwaaˈâ ñˈeⁿndyuˈ ndoˈ tyoˈmo̱o̱ⁿˈ nda̱a̱yâ xcwe naquiiˈ tsjoomyâ.” 	 Tad jūs sāksiet runāt: Mēs Tavā klātbūtnē ēdām un dzērām, un Tu mācīji mūsu ielās.


Ee quia tyoñequiaayâ ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ na macwjiˈnˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, nchii cweˈ tomti teilˈuenaˈ ncˈe ñˈoom na tyolana̱a̱ⁿyâ sa̱a̱ ncˈe najndeii na matseixmaⁿ Espíritu Santo ndoˈ na tquiaanaˈ na jlaˈno̱ⁿˈyoˈ na juu ñˈoomˈñeeⁿ ñˈoom na mayuuˈ joˈ. Ndoˈ ñequio na tyolˈua̱a̱yâ chiuu na nnteijndeiinaˈ ˈo. 	 Jo mūsu evaņģēlijs bija pie jums ne tikvien vārdos, bet arī spēkā un Svētajā Garā, un visā pilnībā, kā jau jūs zināt, kādi mēs bijām pie jums jūsu dēļ.


Joˈ chii cˈomˈcˈeendyoˈ chaˈwaa xuee na mˈaⁿˈyoˈ. Ndoˈ calatyˈoondyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha nncˈoom jndeiiˈ nˈomˈyoˈ na nnda̱a̱ nnaⁿndyoˈ nawiˈ na quia nndyo, ndoˈ nnda̱a̱ nncwintyjeˈtyeⁿˈyoˈ jo no̱o̱ⁿ na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Tāpēc esiet nomodā un vienmēr lūdziet Dievu, lai jūs būtu cienīgi stāties Cilvēka Dēla priekšā un izbēgtu no visa tā, kas notiks!


Jluena: —Tsaⁿmˈaaⁿ cwiluiiñê Rey na matsa̱ˈntjoom jaa. Macwjeˈcañoom ñequio xueeˈ nquii na tjacantyja cwiluii tˈmaⁿñe. Jom catioˈnaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ cañoomˈluee. Cwiljoya tsˈoom ñequio nnˈaⁿ. Catseitˈmaaⁿˈñenaˈ nqueⁿ na mˈaaⁿ nandyeticheⁿ. 	 Sacīdami: Svētīgs, Ķēniņš, kas nāk Kunga vārdā! Miers debesīs un gods augstībā!


Seinchjaaⁿˈnaˈ ja na jeeⁿ ndyaˈ xuee chomˈñeeⁿ. Joˈ chii nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿndyo̱ cweˈ tsˈo̱o̱ tyˈetˈuena chii tua̱ya Damasco. 	 Un tā kā es no tās gaismas spilgtuma nevarēju vairs redzēt, pavadoņi veda mani aiz rokas, un tā es nonācu Damaskā.


Quia joˈ ncjo na tueeˈna tsˈom ndaaluee na nncjaawintyjeeˈcheⁿ wˈaandaa, tyjena lˈuaa na ñjoomnaˈ. ˈNdyena ncjoˈñeeⁿ tsˈom ndaaluee. Ndoˈ jlaˈcanaⁿˈna nˈoom palaˈ na jlaˈtyeⁿna ee joonaˈ cwileilˈueeˈndyena na wjaantquienaˈ wˈaandaa. Ndoˈ jlaˈntyjana liaa jo sta wˈaandaa na macwjaaˈñenaˈ jndye cha wjaantquienaˈ wˈaandaa. Jnda̱ chii to̱ˈ wˈaandaa na wjaanaˈ jo yuu tjaquieeˈndiiˈ na mˈaaⁿ ndaaluee. 	 Atbrīvojuši enkurus, viņi ļāvās jūrai. Tad tie, atraisījuši stūres un pacēluši priekšējās buras pa vējam, stūrēja uz krastu.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, cˈomˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ nquiee profetas na tyoñequia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na jeeⁿ wiˈ tyotjoom. 	 Brāļi, neveiksmēs, ciešanās un pacietībai ņemiet priekšzīmi no praviešiem, kas runāja Kunga vārdā.


Ñˈoom na mayuuˈ ticjaaweeˈ nˈo̱o̱ⁿya quia matseiseiiⁿˈeⁿ jaa, wiˈ nquiuuya, sa̱a̱ xeⁿ cwilaˈno̱o̱ⁿˈa chiuu waa na ñecaˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ya, nntantyjo̱o̱ⁿya na ya mˈaaⁿya jo nnoom. 	 Lai gan liekas, ka katra pārmācība tanī brīdī sagādā ne prieku, bet skumjas, tomēr vēlāk tiem, kas tanī vingrināti, dod taisnības miera augli.


Tineiⁿˈ na cwilaˈcona quiooˈ ñequio ntˈomcheⁿ na cwilˈana naya ˈU cha nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈomˈ jnaaⁿna. 	 Dedzināmie upuri par grēkiem Tev nepatika.


tsaⁿˈñeeⁿ jndyeti nmeiⁿˈ nncoˈñoom tiempomeiiⁿ, ndoˈ xuee na cwii nndyotinaˈ nncˈoom na ticantycwii na wanoomˈm. 	 Un kas nesaņem daudz vairāk jau šinī laikā, bet nākošajā mūžā mūžīgo dzīvi.


jnda̱ chii ljoñê na tueˈ saaⁿˈaⁿ. Ndoˈ jnda̱ tquieñê, jnda̱ ñequieenˈaaⁿ nchooˈ ñequiee choomˈm. Ndoˈ tîcalueeⁿˈeⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. Tyondiˈntjoom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom naxuee ndoˈ natsjom. Tyotseicwejndoˈñê ndoˈ tyotseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un viņa bija atraitne ap astoņdesmit četriem gadiem, kas neatkāpās no svētnīcas, bet gavēdama un lūgdama naktīm un dienām, kalpoja Dievam.


Quia joˈ xeⁿ nlue nnˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ: “Queⁿˈyoˈ cwenta, laˈñeⁿ mˈaaⁿ ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈoom”, tintsaˈyoˈ joˈ joˈ. Ndoˈ xeⁿ na nluena: “Cantyˈiaˈyoˈ, luaaˈ mˈaaⁿ naquiiˈ wˈaa”, tilayuˈyoˈ na ljoˈ. 	 Ja tad jums sacīs: Lūk, Viņš ir tuksnesī, neizejiet! Lūk, Viņš ir kambaros, tad neticiet!


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ seijndaaˈñê na nluii na luaaˈ, ndoˈ cha na mˈmo̱ⁿnaˈ na nntseicanda̱a̱ˈñê juunaˈ, jnda̱ tquiaaⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya, cwii na maˈmo̱ⁿnaˈ na cwiljotyeⁿ ñˈoom na jnda̱ tsoom. 	 Bet Dievs ir tas, kas mūs tam sagatavojis un devis Garu ķīlā.


Quia na jnda̱ teiˈxndyaandyena ndaaluee, tquiena ndyuaa Genesaret. Joˈ joˈ teicjoomna wˈaandaa ˈndyoo ndaaluee. 	 Un pārcēlušies viņi nāca Ģenezaretes zemē un piestājās malā.


Pablo ñˈeⁿ Silas tyˈena teiˈnomna tsjoom Anfípolis ñˈeⁿ tsjoom Apolonia. Jnda̱ chii tquiena tsjoom Tesalónica yuu waa cwii watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. 	 Izgājuši cauri Amfipolei un Apollonijai, viņi nonāca Tesalonīkē, kur bija jūdu sinagoga.


Joona ticalaxmaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue chaˈxjeⁿ ja meiⁿ ticatseixmaⁿya cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Viņi nav no pasaules, tāpat kā es neesmu no pasaules.


Sa̱a̱ ntmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Cristo cwentaaⁿˈa na mˈaⁿna tsˈo̱ndaa Judea, tîcataˈjnaaⁿˈna ja. 	 Bet Jūdejas kristīgās draudzes personīgi mani nepazina.


Ndoˈ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱ sondaro seicoomˈm ˈndyoo tyochjooˈñeeⁿ na tintseineiⁿ nnom meiⁿcwii tsˈaⁿ na jnda̱ seicandii jom ñˈoomwaaˈ. Jnda̱ chii jñoom tyochjooˈñeeⁿ. 	 Tad priekšnieks atlaida jaunekli, pavēlēdams nevienam nesacīt, ka to viņam paziņojis.


Luaa ñˈoom na matseijndaaˈñenaˈ tsjaaⁿ nnˈaⁿ na tuiiñe Jesucristo, na wjaacˈoomnaˈ David ñequio Abraham na jndyowicantyjooˈ joona na tueˈcañoomnaˈ jom. 	 Jēzus Kristus, Dāvida dēla, Ābrahama dēla, cilts grāmata.


Quia joˈ ntyˈiaya nquiee nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomnancue, tyˈeleiˈnomna ñequio nnˈaⁿ na tˈmaⁿ cwiluiindye tsjoomnancue, ñequio nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom sondaro. Ndoˈ ñequio nnˈaⁿ na tyandye, ñequio nnˈaⁿ na waa najndeii na cwilaˈxmaⁿ, ñequio nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomtyeⁿ, ñequio nnˈaⁿ na mˈaⁿ xjeⁿ ˈnaaⁿ. Chaˈtso naⁿˈñeeⁿ tyˈetaˈntyˈiuuna naquiiˈ ntsjo̱, quiiˈntaaⁿ ljo̱ˈntyˈa ndoˈ naquiiˈ lueˈljo̱ˈ. 	 Un zemes ķēniņi un valdnieki, un pavēlnieki, un bagātie, un stiprie, un katrs vergs, un brīvais paslēpās alās un kalnu klintīs,


Xuee na jnda̱ ñeeⁿ na tuiiñe yuˈndaa, tjomndyena na nlaˈcanda̱a̱ˈndyena costumbre na waa jo nda̱a̱na na cwilˈana ñˈeⁿ yoˈndaa na naⁿnom. Ndoˈ tyolˈana na nlaˈcajndyuna jom xueeˈ tsotyeeⁿ, Zacarías. 	 Un notika, ka astotajā dienā tie sanāca bērniņu apgraizīt un sauca to viņa tēva vārdā: Zaharijs.


Ntjeiⁿndyoˈ ˈo. Manquiuˈyoˈ na Tyˈo̱o̱tsˈom seijndaaˈñê nacjooˈ tsˈaⁿ, mati seijndaaˈñê naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ. 	 Jūs neprātīgie! Vai tad tas, kas radīja ārpusi, neradīja arī to, kas iekšpusē?


’Ja cwiluiindyo̱ tsˈo̱o̱ ntjom na mayuuˈ ndoˈ Tsotya̱ya cwiluiiñê tsˈaⁿ na mateixˈee juunaˈ. 	 Es esmu īstais vīna koks, un mans Tēvs ir kopējs.


Ñequio seiiⁿˈeⁿ tjachom jnaaⁿya nacjooˈ tsˈoomˈnaaⁿ cha nlaˈxmaaⁿya lˈoo jo nnom jnaⁿ ndoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ ncˈo̱o̱ⁿya chaˈxjeⁿ na matyˈiomyanaˈ. 	 Viņš mūsu grēkus aiznesa savā miesā pie krusta, lai mēs, miruši grēkiem, dzīvotu taisnībai; Viņa brūces jūs izdziedināja.


Chaˈtso na matsˈaa jeˈ na ticaliu chaˈtsondye nnˈaⁿ, mancjoˈyoˈ nlacano̱o̱ⁿˈyoˈ nda̱a̱na. Ndoˈ cwii cwii ñˈoom wjaañoomˈ na matseina̱ⁿya jeˈ maxjeⁿ nncueˈntyjo̱ na nlaˈno̱ⁿˈ nnˈaⁿ meiⁿnquiayuucheⁿ. 	 Jo nekas nepaliek apslēpts, kas nenāktu gaismā; un nekas nenotiek slepenībā, kas netaptu zināms.


Nquii Catsmaⁿ, quia na seicanaaⁿñê cwiicheⁿ joo na jnda̱ ntquieeˈ na ta̱ˈtyeⁿ tsomˈñeeⁿ, quia joˈ teicheⁿ cañoomˈluee chaˈna xcwe hora. 	 Kad atdarīja septīto zīmogu, kādu pusstundu debesīs iestājās klusums.


Tso Simón Pedro nda̱a̱yâ: Jo̱cwjiiˈa catscaa. Lˈuuyâ nnoom: —Cwitsaayâ ñˈeⁿndyuˈ. Quia joˈ saayâ, tuo̱o̱yâ tsˈom wˈaandaa. Sa̱a̱ juu tsjomˈñeeⁿ meiⁿcwii catscaa tîcatjeiiˈâ. 	 Sīmanis Pēteris sacīja viņiem: Es eju zvejot. Tie sacīja viņam: Arī mēs iesim tev līdz. Un viņi izgāja un iekāpa laivā, bet tanī naktī nekā neieguva.


Cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ljoˈ na sˈaa welooya Abraham, joˈ na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom na tacatseixmaaⁿ jnaⁿ ee na tquiaaⁿ tiˈjnaaⁿ Isaac na cueˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Vai darbi neattaisnoja Ābrahamu, mūsu tēvu, kad upurēja savu dēlu Īzāku uz altāra?


Jnda̱ na tjaqueⁿˈeⁿ quiiˈ wˈaa, tsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —¿Chiuu na jeeⁿ cˈuaa mˈaⁿˈyoˈ na cwityueeˈyoˈ? Yuscuchjoomˈaaⁿˈ nchii na jnda̱ tueeⁿˈeⁿ. Cweˈ na watsom. 	 Un Viņš, iegājis, sacīja tiem: Ko jūs trokšņojat un raudat? Meitiņa nav mirusi, bet guļ.


Sa̱a̱ ncueˈntyjo̱ xjeⁿ na nlcaⁿnaˈ na nñequiana cwenta nnom Nqueⁿ na mˈaaⁿcˈeeñê na nncuˈxeeⁿ nnˈaⁿ na cwitaˈndoˈ ndoˈ nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. 	 Viņi dos atbildi Tam, kas sagatavojies tiesāt dzīvos un mirušos.


Quia joˈ tyˈe nnˈaⁿ, tyˈecantyˈiaa ljoˈ tuii. Tquieˈcañomna Jesús ndoˈ jliuna tsˈaⁿ na jnda̱ jluiˈ naⁿjndii naquiiˈ tsˈom, wacatyeeⁿ nacañoomˈ Jesús. Macweⁿ liaa ndoˈ jnda̱ tcoˈyañˈeⁿnaˈ jom. Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ, jeeⁿ tyuena. 	 Un viņi izgāja skatīt notikušo, un, atnākuši pie Jēzus, atrada cilvēku, no kura bija izgājuši ļaunie gari, apģērbtu un pilnā prātā sēžam pie Viņa kājām, un tie izbijās.


Quia na jnda̱ teixuee, naⁿmaⁿnˈiaaⁿ jñoomna policía na mˈaaⁿ tsaⁿ na machˈee cwenta wˈaancjo na candyaañe Pablo ñˈeⁿ Silas. 	 Un kad uzausa diena, pilsētas pārvaldnieki sūtīja tiesas kalpotājus, lai atbrīvo šos cilvēkus.


Quia na ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom na jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ, nntsˈaaⁿ na nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ na luaaˈ ee macanda̱ nqueⁿ cwiluiiñê na tjacantyja na matsa̱ˈntjoom. Jom tseixmaaⁿ Rey nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ na tjacantyja na cwitsa̱ˈntjom, jom cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom. 	 Ko savlaicīgi rādīs svētais un vienīgais, un spēcīgais ķēniņu Ķēniņš un kungu Kungs.


Seineiⁿ Jesús ñˈoomwaaˈ ee na mˈaaⁿ tsˈooñe Lázaro, sa̱a̱ jâ jlatiuuyâ na maˈmo̱o̱ⁿ na watsoo tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Bet Jēzus runāja par viņa nāvi, turpretī viņi domāja, ka Viņš runā par gulēšanu miegā.


Ndoˈ nnˈaⁿ na tîcˈom na jnda nquiu ncˈiaa, quia na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ, tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ nncˈoom na wiˈ tsˈom joona. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na tˈom na wiˈ nˈom ncˈiaa, naⁿˈñeeⁿ nluiˈyana quia na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ. 	 Jo tiesa nežēlīga tiem, kas neparāda žēlsirdību. Bet žēlsirdība pārsniedz tiesu.


Ja na cwiluiindyo̱ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom nchii jñoom ja quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ cha na catˈuiiya joona cantyja jnaaⁿna. Jom jñoom ja cha nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿndyena. 	 Jo Dievs nesūtīja savu Dēlu pasaulē, lai Viņš pasauli tiesātu, bet lai pasaule tiktu caur Viņu pestīta.


Sa̱a̱ luaa waa tsˈiaaⁿˈ Espíritu: machˈeeⁿ na mˈaaⁿya na wiˈ nˈo̱o̱ⁿya nnˈaⁿ, mˈaaⁿya na neiiⁿya, mˈaaⁿya na tjaa ñomtiuu cˈo̱o̱ⁿya jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, mˈaaⁿya na nioomˈcheⁿ nˈo̱o̱ⁿya quia tixcwe ljoˈ cwilˈa nnˈaⁿ ñˈeⁿndyo̱, mˈaaⁿya na ya nnˈaⁿndyo̱ ñequio nnˈaⁿ, machˈeeⁿ na cwiteijndeiiya nnˈaⁿ, cwilaˈcanda̱a̱ˈndyo̱ ñˈoom ntyua̱a̱ya, 	 Turpretī gara augļi ir: mīlestība, prieks, miers, pacietība, laipnība, labprātība, augstsirdība,


Ee nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱, cwiluiiñê chom na matseindyueeñenaˈ chaˈtso. 	 Jo mūsu Dievs ir iznīcinātāja uguns.


Ee tjaaˈnaⁿ cwiicheⁿ nnom ñˈoom na mañequiaatinaˈ na neiⁿya chaˈxjeⁿ quia na mandiiya na joo nnˈaⁿ na cwiluiindye ntseindaaya tyeⁿ cwiljooˈndyena naquiiˈ ñˈoom na mayuuˈ. 	 Man nav lielāka prieka, ja dzirdu, ka mani bērni dzīvo patiesībā.


Ndoˈ tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿya. 	 Un viņi godināja Dievu manis dēļ.


’Ncˈe Tyˈo̱o̱tsˈom tˈmaⁿ waa na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom nnˈaⁿ tsjoomnancue, joˈ chii Ja na ñennco̱ na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ tquiaaⁿ na tuiindyo̱ cha ticwii cwii tsˈaⁿ na nntseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱ tixocatsuuñe. Mˈaaⁿ na ticantycwii na wandoˈ. 	 Jo Dievs tā mīlēja pasauli, ka deva savu vienpiedzimušo Dēlu, lai ikviens, kas uz Viņu tic, nepazūd, bet iegūst mūžīgo dzīvību.


Tˈo̱o̱ naⁿˈñeeⁿ nnoom, jluena: —¿Aa maxjeⁿ mati ˈu tsˈaⁿ na jnaⁿˈ Galilea? Tcuu tcuu catseiˈnaⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii, quia joˈ nljeiˈ tjaaˈnaⁿ cwii profeta na nnaⁿ Galilea. 	 Tie atbildēja viņam, sacīdami: Vai arī tu esi galilejietis? Izpēti Rakstus un redzēsi, ka no Galilejas nenāk pravietis.


Xeⁿ mˈaaⁿ cwiindyoˈ ˈo na wiiˈ, queeⁿˈñe nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye nnom tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ cha na calaˈneiⁿ naⁿˈñeeⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, ndoˈ catyˈoomndyena seitye nacjoomˈm ñequio xueeˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ja kāds no jums slimo, lai tas aicina Baznīcas priesterus, lai tie par viņu lūdz Dievu, svaidīdami ar eļļu Kunga vārdā!


Catueˈndyoˈcjeˈyoˈ jo nnom Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cha na jom nntsˈaaⁿ na nntseiwendyenaˈ ˈo. 	 Pazemojieties Kunga priekšā, tad Viņš jūs paaugstinās.


Jnda̱ ncue na tsoom na luaaˈ, quia joˈ teiqueeⁿ, ntyˈiaaⁿˈaⁿ na meintyjeeˈ Jesús joˈ joˈ, sa̱a̱ ticwajnaⁿˈaⁿ na nquii Jesús joˈ. 	 To sacījusi, viņa pagriezās atpakaļ un redzēja Jēzu stāvam, bet nezināja, ka tas Jēzus.


Jnda̱ joˈ teiˈnomna ndyuaa Pisidia, tquiena ndyuaa Panfilia. 	 Tad viņi sludināja Dieva vārdu Pergā un aizgāja uz Ataliju.


’Quia ticueeˈ nˈom nnˈaⁿ tsjoomnancue ˈo, calaˈno̱ⁿˈyoˈ na ja tyuaaˈti tˈomna na ticueeˈ nˈomna. 	 Ja pasaule jūs ienīst, ziniet, ka tā pirms jums mani ienīda.


sa̱a̱ ja jnda̱ ñesˈaa tyˈoo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿˈ cha tintseintycwiinaˈ na matseiˈyuˈyaˈ tsˈomˈ. Ndoˈ xeⁿ jnda̱ tcoˈndyuˈxcweˈnndaˈ, quiaaˈ ñˈoom tˈmaⁿ tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿˈ nmeiiⁿ na cwilaˈyuˈ. 	 Bet es lūdzu par tevi, lai tava ticība nemitētos; un tu, kādreiz atgriezies, stiprini savus brāļus!


Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom mañequiaaⁿ na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿya. Macaⁿˈa na nñequiaaⁿ na nlaˈxmaⁿñˈeⁿˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ jo nnoom, ndoˈ na nncˈomˈyoˈ na tjañomtiuu mˈaⁿˈyoˈ ncˈe na cwilayuˈyoˈ ñˈeⁿñê, cha cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo nntseicwaljooˈtinaˈ na laxmaⁿˈyoˈ na cwicantyjaaˈ nˈomˈyoˈ jom. 	 Bet Dievs, cerības devējs, lai piepilda jūs, kas ticat, ar visu prieku un mieru, lai jūs būtu bagāti cerībā un Svētā Gara spēkā.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na calaˈno̱ⁿˈyoˈ quia jluiˈ welooya nnˈaⁿ judíos Egipto, chaˈtsondyena tyotseintyjo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ncwaaⁿˈ nchquiu nacjoona ndoˈ chaˈtsondyena teinomna Ndaaluee Wee. 	 Brāļi, es negribu atstāt jūs neziņā, ka mūsu tēvi visi bija zem padebess un visi gāja caur jūru,


sa̱a̱ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ticantycwii na mˈaaⁿnaˈ. Ndoˈ juu ñˈoomˈñeeⁿ na tyoñequia nnˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ tseixmaⁿnaˈ ñˈoom na nluiˈnˈmaaⁿndye añmaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Bet Kunga vārds paliek mūžīgi. Un šis vārds jums sludināts evaņģēlijā. (Is 40,6-7)


Ee xeⁿ mayuuˈ na ja macwjiiˈa naⁿjndii ñequio najndeii na matseixmaⁿ Beelzebú, quia joˈ mati ncˈiaaˈyoˈ, ñequio najndeii jom cwitjeiiˈna naⁿjndii naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. Sa̱a̱ ncˈe na tiyuuˈ na ljoˈ, joˈ chii cantyja na cwilˈa joona macwjiˈyuuˈñenaˈ na tixcwe cwitjeiˈyoˈ cwenta. 	 Bet ja es izdzenu ļaunos garus ar Belcebulu, ar ko tos izdzen jūsu bērni? Tāpēc viņi būs jūsu tiesātāji.


Cantyja ˈnaaⁿˈ Jesúsˈñeeⁿ na jnaⁿ Nazaret, tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na jom matseixmaaⁿ najndeii Espíritu Santo. Tyomanoom, tyochˈeeⁿ naya ndoˈ tyotseinˈmaaⁿ chaˈtso nnˈaⁿ na ñenchje tsaⁿjndii ee maxjeⁿ ñˈeⁿñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿñê. 	 Kā Dievs ar Svēto Garu un spēku svaidīja Nācarieti Jēzu, kas staigāja, labu darīdams un dziedinādams visus velna nomāktos, jo Dievs bija ar Viņu.


Ndoˈ xeⁿ macaⁿ yucachjoo jndaˈ cwii catscaa njomˈ, ¿aa nñequiaaˈyuˈ catsuu nnoom? Xocatsaˈ na ljoˈ. 	 Vai arī kas dotu čūsku, ja viņš lūgtu zivi?


Taˈxˈeena nnoom, jluena: —ˈU Maestro na maˈmo̱o̱ⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ, ˈndii Moisés ñˈoom lua̱a̱yâ na matsonaˈ xeⁿ nncueˈ cwii tsaⁿsˈa ndoˈ nljoñe scoomˈm na tjaaˈnaⁿ ntseinda, quia joˈ tyjee tsˈooˈñeeⁿ cocoom ñˈeⁿ scuuˈ xioom. Nncˈom ntseinaaⁿ ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ cha nntseinoomñê na tjaa ntseinda xioom tˈom. 	 Sacīdami: Mācītāj, Mozus mums rakstījis: ja kam nomirst brālis, kam sieva, bet nav bērnu, tad lai viņa brālis apprecē tā sievu un rada savam brālim pēcnācējus!


ee profetas na tyoñequia ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ ˈnaaⁿ na quia nluii, tîcalaneiⁿna chiuu tyomˈaaⁿˈ nˈom nquieena. Joona tyolaxmaⁿna nnˈaⁿ na tyolaneiⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chiuu tˈmo̱ⁿ Espíritu Santo nda̱a̱na. 	 Jo pravietojumi nekad nav cēlušies no cilvēku gribas, bet svētie Dieva cilvēki runājuši, Svētā Gara iedvesmoti.


—Wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya tmaaⁿˈ nnˈaⁿmˈaⁿˈ, ee jeˈ jnda̱ ndyee xuee na mˈaⁿna ñˈeⁿndyo̱ ndoˈ tatjaaˈnaⁿ ljoˈ cwii cwileiñˈomna na nlcwaˈna. 	 Man žēl šo ļaužu, jo, lūk, viņi jau trīs dienas paliek pie manis, un viņiem nav ko ēst.


Ndoˈ María Magdalena ñequio María, tsondyee José, ntyˈiaana na tjacantˈiuuˈñe Jesús. 	 Bet Marija Magdalēna un Marija, Jāzepa māte, novēroja, kur Viņu noliek.


Juu nawiˈ na jnda̱ we, jnda̱ teinomnaˈ. Cantyˈiaˈ, manncueˈntyjo̱ nawiˈ na jnda̱ ndyee. 	 Otras bēdas pagāja. Un, lūk, trešās bēdas drīz nāks.


Nquii David, seineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomˈñeeⁿ. Tsoom na tˈmaⁿ mañequiaanaˈ na neiiⁿˈ cwii tsˈaⁿjnaⁿ quia maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom jom na tjaa jnaⁿ tseixmaaⁿ, meiⁿ ticwjaaˈñê cwenta cantyja na machˈee. 	 Tā arī Dāvids runā par cilvēka svētlaimību, kuram Dievs no savas labpatikas piešķir attaisnojumu neatkarīgi no darbiem.


Quia joˈ xeⁿ juu na tiñeˈcatsˈaa matsˈaa, nchii mannco̱tya̱ matsˈaa joˈ. Juu jnaⁿ na mˈaaⁿ quiiˈ tsˈo̱o̱ⁿ, juunaˈ machˈeenaˈ na ljoˈ. 	 Bet ja es daru to, ko nevēlos, tad jau ne es to daru, bet grēks, kas manī mājo.


Majuu xjeⁿˈñeeⁿ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê squieˈcaño̱o̱ⁿyâ joona. Ticjaweeˈ nˈo̱o̱ⁿyâ na matseineiiⁿ ñˈeⁿ cwii yuscu, sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ tjaaˈnaⁿ na taˈxˈa̱a̱yâ ˈndyoo yuscuˈñeeⁿ: “¿Ljoˈ lˈue tsˈomˈ?” oo na lˈuuyâ nnom Ta Jesús: “¿Cwaaⁿ ñˈoom matseineiⁿˈ ñequio yuscumˈaaⁿˈ?” 	 Un tūdaļ atnāca Viņa mācekļi un brīnījās, ka Viņš sarunājas ar sievieti. Tomēr neviens neteica: Ko vēlies? vai: Ko runā ar viņu?


Sa̱a̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na juu Herodías ljeiiⁿ chiuu ya na nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ. Ee tueeˈ xueechuuˈ Herodes, tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. Tquiaaⁿ nantquie na tcwaˈ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, ñequio nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom sondaro, ndoˈ ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye tsˈo̱ndaa Galilea. 	 Un kad pienāca attiecīga diena, Herods savā dzimšanas dienā Galilejas lielkungiem un kara virsniekiem, un augstajiem sarīkoja mielastu.


Tyomˈaaⁿ Abraham na jeeⁿ tˈmaⁿ tsˈoom na ñeteinomˈm na nluii na ljoˈ, ndoˈ jnaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom. 	 Un tā, pacietīgi gaidīdams, viņš saņēma apsolīto.


Queⁿˈ queⁿˈyoˈ cwenta chiuu cwii tsamˈaⁿˈtiˈyoˈ. Cˈomˈtyeⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Catsanajnda̱ˈyoˈ cantyja na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿñê chaˈna nnˈaⁿ na ˈooquiendye na ñeˈcwii waa na cwilˈa. 	 Esiet modri, pastāviet ticībā, darbojieties vīrišķīgi un esiet stipri!


Ndoˈ jnda̱ na tquieˈcañom naⁿˈñeeⁿ, matsoom nda̱a̱na: —ˈO manquiuˈyoˈ chiuu tyomˈaaⁿya quiiˈntaaⁿˈyoˈ cantyjati xuee na tyja̱jndya̱a̱ya ndyuaa Asiawaa. 	 Kad viņi atnāca un bija kopā ar to, viņš tiem sacīja: Jūs zināt, ka no pirmās dienas, kopš esmu atnācis Āzijā, es visu laiku biju pie jums,


jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na ñˈeⁿ seiyoomˈm. Mañejuuti na mañequiaa na cwitandoˈxco lˈoo, ndoˈ machˈee na cuaa ˈnaⁿ na tijoom ñetuaa. Luaaˈ matseicanda̱a̱ˈñenaˈ chaˈxjeⁿ matso ñˈoomˈm na teiljeii na matsonaˈ: “Ja maquia̱ⁿya ˈu na cwiluiindyuˈ tsotye chaˈtsondye nnˈaⁿ.” 	 (Kā rakstīts: Es iecēlu tevi par tēvu daudzām tautām) tā Dieva priekšā, uz kuru viņš ticēja, kas mirušos atdzīvina un sauc vārdā tos, kas vēl nav, tāpat kā tos, kas ir. (1.Moz.17,5)


Ee tˈmaⁿti tseixmaⁿ na cwitandoˈyoˈ nchiiti nantquie na cwicwaˈyoˈ. Ndoˈ cajndandyoˈtiˈyoˈ nchiiti liaˈyoˈ. 	 Jo dzīvība ir vērtīgāka par barību, un miesa vairāk par apģērbu!


Chaˈtsondyoˈ cˈomˈcˈeendyoˈ na calaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha ticjaachuunaˈ ˈo xjeⁿ ˈnaaⁿˈnaˈ quia wiˈ cwitjomˈyoˈ. Mayuuˈ, jeeⁿ mˈaaⁿcˈeeˈ tsˈom tsˈaⁿ na nntsˈaa yuu na macaⁿnaˈ sa̱a̱ ncˈe na tsˈaⁿ tseixmaaⁿ, tileicanaⁿñê. 	 Esiet modri un lūdziet Dievu, lai jūs nekristu kārdināšanā! Gars gan ir modrs, bet miesa vāja.


Joˈ chii Saulo na mati jndyu Pablo, chaˈwaañˈeⁿ naquiiˈ tsˈoom tooˈ Espíritu Santo, nquiee ntyˈiaaⁿˈaⁿ tsaⁿcaluaˈñeeⁿ. 	 Bet Sauls, kas ir arī Pāvils, Svētā Gara pilns, uzlūkojis viņu,


Ndoˈ jndiiya na matseineiⁿ ángel na machˈee cwenta chom na ntyjo nomtsˈom, matso: —Mayuuˈ na ljoˈ, ˈU Ta Tyˈo̱o̱tsˈom na matseiˈxmaⁿˈñˈeⁿˈ chaˈtso nnom najnda̱, macheˈ cantyja na matyˈiomyanaˈ ndoˈ majoˈndyoˈ na macuˈxeⁿˈ nnˈaⁿ. 	 Un es dzirdēju citu no altāra sakām: Tiešām, Kungs Dievs visvarenais, patiesi un taisnīgi ir Tavi lēmumi.


Cwii xuee wacatyeeⁿ Jesús ndyeyu na meintyjeeˈ castom na cwitueeˈ nnˈaⁿ sˈom cwentaaˈ watsˈom tˈmaⁿ. Ntyˈiaaˈcheeⁿ na cwitioom nnˈaⁿ sˈom tsˈom castom ndoˈ na jndye naⁿtya tˈmaaⁿˈ sˈom cwitioomna. 	 Un Jēzus, sēdēdams iepretim upuru lādei, redzēja, ka ļaudis meta naudu upuru lādē; un daudzi bagātie meta daudz.


Cwiicheⁿ ndiiˈ na tyomˈaaⁿ Jesús naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ na tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ, tsoom: —Nquiee nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés cwiluena na nquii Cristo cwiluiiñê tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ. 	 Un Jēzus, mācīdams svētnīcā, atbildēja un sacīja: Kā rakstu mācītāji saka, ka Kristus ir Dāvida dēls?


Laxmaaⁿya na cataaⁿya nnoom cantyja ˈnaaⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwiluiindye gobiernom, ñequio joo nnˈaⁿ na laxmaⁿ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ cha nnda̱a̱ nncˈo̱o̱ⁿya na ya mˈaaⁿya, tjaaˈnaⁿ ndiaˈ, na xcweeˈ nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tjaaˈnaⁿ ñˈoom tia cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿya. 	 Par ķēniņiem un visiem varas nesējiem, lai mēs varētu dzīvot klusu un mierīgu dzīvi visā dievbijībā un šķīstībā.


Na mawjaati Jesús tyˈentyjo̱ we naⁿnchjaaⁿ naxeeⁿˈeⁿ. Jndeii tyolaˈxuaana, tyoluena: —Ta, ˈu na cwiluiindyuˈ tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ David na jndyowicantyjooˈ, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ jâ. 	 Un kad Jēzus no turienes gāja tālāk, Viņam sekoja divi aklie, saukdami un sacīdami: Dāvida Dēls, apžēlojies par mums!


Mañequiaanaˈ na neiiⁿˈ tsˈaⁿ quia na cwinaⁿñe na maqueⁿnaˈ xjeⁿ juu ndoˈ ticatsˈaa jnaⁿ. Ee quia na jnda̱ jnaⁿñe nncoˈñom na ticantycwii na nncwandoˈ ee jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom na nñequiaaⁿ joˈ. Matseijomnaˈ juunaˈ chaˈcwijom corona na nntoˈñoom nnˈaⁿ na wiˈ nˈom jom. 	 Svētīgs tas vīrs, kas panes pārbaudījumus, jo pārbaudīts tas saņems dzīvības kroni, ko Dievs apsolīja tiem, kas Viņu mīl.


Ndoˈ tsoom nda̱a̱yâ: —Quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tjaa ñomtiuu laxmaⁿˈyoˈ. Chaˈxjeⁿ jnda̱ jñoom ja ñequio ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ malaaˈtiˈ majño̱o̱ⁿya ˈo. 	 Tad Viņš atkal tiem sacīja: Miers jums! Kā mans Tēvs sūtījis mani, tā es jūs sūtu.


Ndoˈ jnda̱ na tcwaˈ Judas tyooˈñeeⁿ, mañoomˈ jlueeⁿˈeⁿ. Juu xjeⁿˈñeeⁿ jnda̱ teijaaⁿ. 	 Saņēmis kumosu, viņš tūlīt izgāja ārā. Bija nakts.


Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom tsoom nnom juu Ta na matsa̱ˈntjom ja: “Cajmaⁿˈ ntyjaaˈa ntyjaya yuu na matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ˈu hasta xjeⁿ na jnda̱ tsa̱ˈa nnˈaⁿ na jndoo ˈu na cˈomna nacje ˈnaⁿˈ.” 	 Kungs sacīja manam Kungam: Sēdies pie manas labās rokas, iekams es lieku Tavus ienaidniekus par paklāju Tavām kājām.


Matsˈia joˈ jnaⁿ na teicˈuaa jo nandye cañoomˈluee chaˈcwijom quia na jndeii mandyo jndye. Ndoˈ sˈaanaˈ na cˈuaa chaˈwaa naquiiˈ wˈaa yuu na meindyuaandyena. 	 Un piepeši no debesīm nāca rūkoņa, it kā stipra vēja pūsma, un piepildīja visu māju, kur tie sēdēja.


Ntˈom nnˈaⁿ judíos na caluaˈndye tyomaˈnomna, tyotjeiiˈna jndyetia naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. Jnda̱ chii jlaˈtiuuna na nntjeiiˈna jndyetia ñequio xueeˈ Ta Jesús. Joˈ chii cwii cwiindyena tyoluena nda̱a̱ jndyetia: —Matsa̱ˈntjo̱ⁿya na caluiˈyoˈ ñequio xueeˈ Jesús, tsaⁿ na matseineiⁿ Pablo cantyja ˈnaaⁿˈ. 	 Bet daži no jūdiem, kas bija garu izdzinēji un klejoja apkārt, mēģināja piesaukt Jēzus vārdu pār tiem, kam bija ļaunie gari, sacīdami: Es jūs zvērinu pie Jēzus, ko Pāvils sludina.


Sa̱a̱ nantquie na canda̱a̱ˈ, tseixmaⁿ juunaˈ cwentaa nnˈaⁿ na canda̱a̱ˈ cwilaˈno̱ⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Mˈaaⁿnaˈ cwentaa nnˈaⁿ na ya cwitjeiiˈ cwenta yuu na matyˈiomyanaˈ ndoˈ yuu na ticatˈiomyanaˈ. 	 Bet pilnīgajiem pienākas cieta barība; tiem piedzīvojumos prāti vingrināti atšķirt labu no ļauna.


Meiⁿcwii ñˈoom na cweˈ cantu ticaljeiiˈ ndyueena. Ndoˈ meiⁿcwii tyoolaˈtjo̱o̱ndyena nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un viņu mutē nav atrasti meli, jo tie ir bezvainīgi Dieva troņa priekšā.


Xuee jnda̱ ˈom tjacue Ananías tsjoom Cesarea. Jom tyee na cwiluiitquieñe. Mati ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ judíos tsjoom Jerusalén tyˈena ñˈeⁿñê. Jnda̱ na tquiena Cesarea tyˈentyjaaˈna gobiernom na nñeˈquiana jnaaⁿˈ Pablo. Mati Tértulo, tsˈaⁿ na ˈnaaⁿˈti na nntseitjoomˈ ñˈoom, tjañˈeeⁿ ñˈeⁿndyena. 	 Pēc piecām dienām augstais priesteris Ananija kopā ar dažiem vecākajiem un kādu runātāju Tertullu atnāca pie zemes pārvaldnieka, lai vērstos pret Pāvilu.


Matseiljeiya ñˈoomwaa cwentaˈ ˈo ta na ncjoˈtquieˈyoˈ ncˈe jnda̱ macwitaˈjnaⁿˈyoˈ nqueⁿ na mamˈaaⁿ xjeⁿ na jnaⁿjndyeecheⁿnaˈ chaˈtso. Mati matseiljeiya ñˈoom cwentaˈ ˈo na titquiendyoˈ ncˈe laxmaⁿˈyoˈ na jnda̱ˈyoˈ ndoˈ jnda̱ mamˈaaⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom quiiˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ jnda̱ macwinaⁿndyoˈ nacjooˈ tsaⁿjndii. 	 Es rakstu jums, bērni, jo jūs pazināt Tēvu. Es rakstu jums, jaunieši, jo jūs esat stipri, un Dieva vārds paliek jūsos, un jūs ļauno uzvarējāt.


Tyˈo̱o̱tsˈom lˈueya tsˈoom na catseixmaⁿ Cristo chaˈtsoti na matseixmaaⁿ. 	 Un Viņam labpatika, ka visa pilnība mājotu Viņā,


Joo nnˈaⁿ na jnda̱ ñelˈa na matyˈiomyanaˈ, nntandoˈxcona na ticantycwii na cwitaˈndoˈna. Sa̱a̱ joo nnˈaⁿ na tyoolaxmaⁿ na matyˈiomyanaˈ, nntandoˈnndaˈna na nntˈuiityeⁿnaˈ joona. 	 Un izies tie, kas labu darījuši, uz augšāmcelšanos dzīvībai, bet tie, kas ļaunu darījuši, uz augšāmcelšanos tiesai.


Joo ncueeˈñeeⁿ tjomndyenndaˈ cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na jndyendye. Ndoˈ tjaaˈnaⁿ na cwileiñˈom naⁿˈñeeⁿ na nlcwaˈna. Joˈ chii tˈmaⁿ Jesús nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, tsoom nda̱a̱na: 	 Tanīs dienās, kad daudz ļaužu bija kopā un tiem nebija ko ēst, Viņš, saaicinājis mācekļus, sacīja tiem:


’ˈOm cantsaa nchˈu ¿aa nchii ñewe tsjo̱ˈñjeeⁿ cwileilˈuandyeyoˈ? Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, meiⁿcwiindye jooyoˈ tyootsuuˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Vai piecus zvirbuļus nepārdod par diviem grašiem? Un neviens no tiem nav aizmirsts Dieva priekšā.


Tso Jesús: —Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na teijndeii sˈom nnˈaⁿ. Ndoˈ tˈom we nnˈaⁿ na tyocachoˈjnaⁿ nnoom. Cwii tsaⁿˈñeeⁿ tyocachujnaaⁿ ˈom siaⁿnto denarios. Ndoˈ cwiicheⁿ tsaⁿˈñeeⁿ tyocachujnaaⁿ ñewenˈaaⁿ nchooˈ qui denarios. 	 Kādam naudas aizdevējam bija divi parādnieki: viens bija parādā pieci simti denāriju un otrs - piecdesmit.


Matsoom nda̱a̱yâ: —Quioˈyoˈ mana nntyˈiaˈyoˈ. Quia joˈ saayâ ñˈeⁿñê wˈaa na tjameintyjeeⁿˈeⁿ. Ndoˈ chaˈna ñequiee na matmaaⁿ na squia̱a̱yâ ñˈeⁿñê. Ljooˈndyô̱ ñˈeⁿñê hasta na jnda̱ teinco̱o̱ⁿˈ. 	 Viņš tiem sacīja: Nāciet un skatieties! Tad tie gāja un redzēja, kur Viņš mājo, un palika tanī dienā pie Viņa. Bija apmēram desmitā stunda.


Cwa sa luaa catsaˈ chaˈxjeⁿ na nlˈuuyâ njomˈ. Quiiˈntaaⁿyâ mˈaⁿ ñequiee naⁿnom na jndeiˈnaˈ na calaˈcanda̱a̱ˈndyena cwii ñˈoomtyeⁿ na jnda̱ tqueⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tāpēc dari to, ko mēs tev sakām. Mums ir četri vīri, kas devuši solījumus.


Quia joˈ tˈmaⁿna naⁿˈñeeⁿ. Sa̱ˈntjomna na meiⁿcwii ñˈoom talaˈneiⁿti naⁿˈñeeⁿ, tantˈmo̱o̱ⁿna ñequio xueeˈ Jesús. 	 Un tie, pasaukuši viņus, pavēlēja vairs nerunāt un nemācīt Jēzus vārdā.


Chaˈna catsuutsja jeeⁿ wjee ndaaˈndyooyoˈ, maluaaˈ matseijomnaˈ ˈo. Chiuu nlˈaˈyoˈ na nlaneiⁿˈyoˈ ñˈoom ya ndoˈ naquiiˈ nˈomˈyoˈ tooˈcheⁿ natia. Ee cantyjati na matseitiuu tsˈaⁿ naquiiˈ tsˈoom, mantyja joˈ ñˈoom na cwicaluiˈ ˈñom. 	 Čūsku izdzimums, kā jūs varat runāt labu, būdami ļauni? Jo no sirds pārpilnības runā mute.


Tˈo̱o̱na, jluena: —Cwilˈua̱a̱yâ Jesús na jnaⁿ Nazaret. Matsoom: —Maja luaa joˈ. Ndoˈ mati Judas na tquiaa cwenta jom, mañˈeⁿ ñequio naⁿˈñeeⁿ. 	 Tie atbildēja Viņam: Jēzu Nācarieti. Jēzus sacīja tiem: Es esmu tas. Bet arī Jūdass, nodevējs, stāvēja ar viņiem.


Cantyja na tyotsˈaa ñequiiˈcheⁿ tyoˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ na tsˈiaaⁿ calˈaˈyoˈ cha nnda̱a̱ nnteiˈjndeiˈyoˈ nnˈaⁿ na matseiˈtjo̱o̱naˈ. Cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na tyotseineiⁿ Ta Jesús. Tyotsoom: “Matˈmaⁿti matioˈnaaⁿñenaˈ tsˈaⁿ na mañequiaa nchiiti tsˈaⁿ na macoˈñom.” 	 Es jums visu esmu rādījis, ka, tā strādājot, jāuzņem vājie, atminēdamies Kunga Jēzus vārdu, ko Viņš sacījis: Svētīgāk ir dot nekā ņemt.


Quia joˈ jlaˈwendye nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ nacjooˈ Pablo ñˈeⁿ Silas ndoˈ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ sa̱ˈntjomna na caluiˈ liaa naⁿˈñeeⁿ ndoˈ cachoˈna nˈoomjneiⁿ. 	 Un arī tauta sacēlās pret viņiem, un pilsētas pārvaldnieki, tiem drēbes noplēsuši, lika tos rīkstēm šaustīt.


Ljooˈñe Erasto Corinto, ndoˈ ˈndiya Trófimo tsjoom Mileto na weeⁿˈeⁿ. 	 Erasts palika Korintā, bet Trofimu es atstāju slimu Milētā.


Ncˈe na luaaˈ waa na ntyjaaˈya cwii tsˈo̱o̱ⁿya cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, seitiuuya na wendiiˈ nncwino̱o̱ⁿ na mˈaⁿˈyoˈ na ntyˈiaya ˈo cha we ndiiˈ nñequiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ na ntyˈiaˈyoˈ ja, 	 Un šinī pārliecībā es agrāk gribēju aiziet pie jums, lai parādītu divkāršu labvēlību,


ˈO cwilajndaaˈndyoˈ jnaaⁿ nnˈaⁿ cantyjati na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ sa̱a̱ ja meiⁿcwii tsˈaⁿ ticatˈuiya juu cantyja jnaaⁿˈ. 	 Jūs tiesājat miesīgi; es netiesāju nevienu.


Quia joˈ seicandyooˈñe Jesús nacañoomna. Tyeⁿnquioomˈm joona, tsoom nda̱a̱na: —Quicantyjaˈyoˈ. Talacatyuendyoˈ. 	 Bet Jēzus piegāja un pieskārās viņiem, un sacīja tiem: Celieties un nebīstieties!


Queⁿˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿ cantsaa na maˈntyja jo nandye. Jooyoˈ tjaa ljoˈ cwinomyoˈ na nntyjeendyeyoˈ na nlaˈweyoˈ nantquie na nleilˈue ˈio cha. Sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ, nquii Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee mañequiaaⁿ na cwicwaˈ jooyoˈ. Ndoˈ ˈo cajndandyoˈtiˈyoˈ ntyjeeⁿ, nchiiti cantsaa. 	 Skatieties debess putnos: ne tie sēj, ne tie pļauj, ne šķūņos krauj, un jūsu Debestēvs tos uztur. Vai jūs neesat daudz vairāk nekā viņi?


Sa̱a̱ tînquiaañê ñˈeⁿndyena, ee ntyjeeⁿ chiuu nˈomna. 	 Bet pats Jēzus viņiem neuzticējās, jo Viņš visus pazina.


Nntsˈaacheⁿnaˈ na nntsuˈ: “Mayuuˈ na ljoˈ, sa̱a̱ ncˈe na jndiiˈ lˈo̱ tsˈoom olivoˈñeeⁿ, joˈ chii ñjoomˈndyo̱ ja.” 	 Tu varbūt sacīsi: Zari tika nolauzti, lai mani uzpotētu.


Ndoˈ seiljeiⁿ cwii carta na ˈooñˈomna na mˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 (Jo viņš baidījās, ka jūdi kādreiz nepaņem to ar varu un nenonāvē, un vēlāk viņam pašam nebūtu jācieš zaimi, it kā viņš gribējis naudu pieņemt.)


Cwiqueⁿ nˈomna na nquieena nncwindyuaandyena nacañoomticheⁿ quia na cwiweeˈ ncuee. Ndoˈ naquiiˈ lanˈom cwilaˈyuunda̱a̱na ntsula̱ nacañoomcheⁿ yuu na nntseitˈmaaⁿˈñetinaˈ joona. 	 Viņi mīl pirmās vietas mielastos un pirmos sēdekļus sinagogās.


Quia joˈ ncˈe na jnda̱ macwitandoˈxcoˈyoˈ ñˈeⁿ Cristo, calˈueˈyaˈyoˈ na nntoˈñoomˈyoˈ ˈnaⁿ na niom cañoomˈluee yuu na wacatyeeⁿ ntyjaaˈ tsˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya. 	 Tāpēc, ja jūs kopā ar Kristu esat augšāmcēlušies, tad meklējiet pēc tā, kas augšā, kur Kristus sēž pie Dieva labās rokas!


Tso Jesús nnoom: —¿Ljoˈ lˈue tsˈomˈ? Tˈo̱ yuscuˈñeeⁿ nnom, tsoom: —Quia na nncueˈntyjo̱ na nntsa̱ˈntjomˈ, quiaaˈ ñˈomˈ na we ntseindaaya nmeiiⁿ nluiitˈmaⁿndyena ñˈeⁿndyuˈ. Cwii joona nncˈoom tsˈo̱ˈ ntyjaya ndoˈ cwiicheⁿ nncˈoom tsˈo̱ˈ ntyjatymaaⁿˈ. 	 Viņš sacīja tai: Ko tu vēlies? Tā atbildēja Viņam: Saki, lai šie abi mani dēli sēž Tavā valstībā: viens Tavā labajā, otrs kreisajā pusē!


ˈU na macheˈ na cwiwje nnˈaⁿ, ¿jeˈ jeˈ yuu waa na cwii nnda̱a̱ ntsaˈ ñˈeⁿndyo̱? Meiⁿchjoo tjaa yuu cwii cuaa na ncwantjomˈ.” 	 Nāve, kur ir tava uzvara? Nāve, kur ir tavs dzelonis?


Joˈ chii tˈo̱o̱na nnoom: —¿Cwaaⁿ cwii nnom na nntsaˈ nntyˈiaayâ na tixocaluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa cha mˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱yâ na waa na cwiluiindyuˈ ndoˈ cha na nlaˈyuuˈâ ñˈeⁿndyuˈ? 	 Tad tie sacīja Viņam: Kādu zīmi tad Tu dod, lai mēs redzētu un ticētu Tev? Ko Tu darīsi?


Tyjeeˈcañoom cwii tsˈaⁿ na mˈaaⁿ Jesús na chuu tycu lepra. Tcoˈxtye jo nnoom, sˈaa tyˈoo, tso: —Ta, ntyjii ˈu nnda̱a̱ nntseinˈmaⁿˈ ja, xeⁿ wajnaⁿˈ na matyˈiomnaˈ. 	 Un kāds spitālīgs atnāca pie Viņa un, ceļos nometies, lūdza Viņu, sacīdams Viņam: Ja Tu vēlies, Tu vari mani šķīstīt.


Matseijnaaⁿˈnaˈ ˈo na ñˈeeⁿ naⁿmˈaⁿˈ quia na cwilajomndyoˈ ñˈeⁿ ncˈiaaˈyoˈ na cwilayuˈ na tjoomˈ cwicwaˈyoˈ na cwicañjom nˈomˈyoˈ Ta Jesús ndoˈ naⁿmˈaⁿˈ ñequio na neiiⁿna cwicwaˈna ndoˈ cwiwena ñˈeⁿndyoˈ meiⁿ ticoˈtianaˈ nquiuna. Matseijomnaˈ joona chaˈcwijom tsˈaⁿ cweˈ mˈaaⁿˈ tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ nquii meiⁿ ticateixˈee canmaⁿ. Joona laxmaⁿna chaˈcwijom nchquiu na wjaachuu jndye na tjaa ndaluaaˈ cachonaˈ. Matseijomnaˈ joona chaˈna nˈoom na meiiⁿ na jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na nlˈanaˈ ta̱, sa̱a̱ tjaa ta̱ colˈanaˈ, na we ndiiˈ tja̱naˈ ee na jnda̱ tyenaˈ xeⁿ quiiˈ nchˈioonaˈ. 	 Tie ir kā kauna traipi savos mielastos, kas paši, sevi barodami, bez kauna dzīro. Tie ir kā vēja dzenāti bezūdens mākoņi, koki, kas rudenī bez augļiem, divkārt miruši, izrauti ar saknēm,


Na cwii cwii tmaaⁿˈñeeⁿ jnda̱a̱ˈti canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ na tioo ángeles sa̱a̱yo cantaa. Tioona sa̱a̱yo canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Judá, canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Rubén, canchooˈwe meiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Gad, 	 No Jūdas cilts divpadsmit tūkstoši apzīmogoti, no Rūbena cilts divpadsmit tūkstoši apzīmogoti, no Gada cilts divpadsmit tūkstoši apzīmogoti,


Sa̱a̱ ndicwaⁿ cweˈ matseitsaⁿˈtonaˈ joona na jeeⁿ neiiⁿna, jeeⁿ cjaaweeˈ nˈomna, hasta tileicalayuˈna na jom. Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —¿Aa cwileiˈñˈomˈyoˈ na ya nlcwaˈ tsˈaⁿ? 	 Bet kad viņi priekā vēl neticēja un brīnījās, Viņš tiem sacīja: Vai jums ir šeit kas ēdams?


Quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —Cjaaya, nntsaaya cwii joo yuu na ñencjo̱o̱ jo jnda̱a̱ na nntaˈjndya̱a̱ya. Ee yuu na tyomˈaⁿna jndye tsˈaⁿ, nnˈaⁿ na cwiquie ndoˈ nnˈaⁿ na cwiˈoo, meiⁿ tileicjuˈnaaⁿñenaˈ na nlcwaˈna. 	 Un Viņš tiem sacīja: Nāciet savrup vientuļā vietā un atpūtieties drusku! Jo daudz bija to, kas nāca un gāja, un viņiem nebija pat laika ēšanai.


Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱na: —Tsjom jeˈ chaˈtsondyoˈ ˈo nntjeiˈndyoˈ ñˈeⁿndyo̱. Ee ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom matsonaˈ: “Nntseicua̱ˈa tsˈaⁿ na machˈee cwenta canmaⁿ, ndoˈ canmaⁿ ntsmeiiⁿˈeⁿ nntˈoomˈndyeyoˈ.” 	 Un Jēzus sacīja viņiem: Jūs visi šinī naktī ņemsiet apgrēcību no manis, jo ir rakstīts: Es sitīšu ganu un avis tiks izklīdinātas.


Tsjo̱ˈluee ñˈeⁿ tsjoomnancue nntycwiiñˈeⁿnaˈ sa̱a̱ ñˈoom ˈnaⁿya maxjeⁿ nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ. 	 Debess un zeme zudīs, bet mani vārdi nezudīs.


Ee tyˈoom na wiˈ tsˈoom ñˈeⁿndyo̱, meiiⁿ tsˈaⁿ na cweˈ cwantindyo ja na mandiˈntjo̱ⁿtya̱ⁿ nnoom. Ndoˈ jeˈ jeˈ, xuee na cwii wjaanaˈ, chaˈtsondye nnˈaⁿ tsjaaⁿ na wjaawicantyjooˈ nluena na matioˈnaaⁿñê ja. 	 Jo viņš ir uzlūkojis savas kalpones pazemību; lūk, no šī brīža mani svētīgu teiks visas paaudzes,


Mancˈe na luaaˈ waa ndoˈ ncˈe na cwiqueⁿ ángeles cwenta, joˈ chii matsonaˈ na cañjom ˈnaⁿ xqueⁿ yuscu cha mˈmo̱ⁿnaˈ na majuˈñecjeeⁿ nnom saaⁿˈaⁿ. 	 Tāpēc sievietei galvā jānēsā varas zīme eņģeļu dēļ.


Joˈ chii nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiiⁿ cweˈ na nntseiwˈii tsˈaⁿ xˈiaaˈ maxjeⁿ nntˈuiityeⁿnaˈ jom. Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseineiⁿ ñˈomjnaaⁿˈ nnom xˈiaaˈ, maxjeⁿ nntuˈxeⁿ nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye watsˈom tˈmaⁿ juu. Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nntseijoomˈñe quiooˈ xˈiaaˈ, maxjeⁿ matsonaˈ na nntioomñê juunaˈ naquiiˈ chom bˈio. 	 Bet es jums saku, ka ikviens, kas dusmojas uz savu brāli, tiks nodots tiesai. Bet kas sacīs savam brālim: nelga, tiks nodots augstākai tiesai. Bet kas viņam sacīs: neprātis, tiks sodīts elles ugunī.


Matso Pedro nnoom: —Xoya na mmaⁿˈ ncˈa̱ya. Tˈo̱ Jesús, matsoom nnom: —Xeⁿ ticamaaⁿya ncˈeˈ ticatseixmaⁿˈ cantyja ˈnaⁿya. 	 Pēteris sacīja Viņam: Tu man ne mūžam nemazgāsi kājas! Jēzus atbildēja viņam: Ja es tevi nemazgāšu, tev nebūs daļas ar mani.


Ticatyˈiomnaˈ na nlaneiⁿˈyoˈ meiⁿquia nnom ñˈoom ntjeiⁿ oo ñˈoom wiˈ, oo ñˈomjnaaⁿˈ na cwilaˈneiⁿ nnˈaⁿ. Nchii joˈ na nlˈaˈyoˈ. ˈO cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ cwii cwii nnom na cantyja ˈnaaⁿ joo joˈ nñeˈquiaˈyoˈ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Arī bezkaunība, muļķīgas un tukšas runas, kas nepiedienas, bet vairāk pateicības.


Jnda̱ na seixuaa Jesús jndeii mana tueeⁿˈeⁿ. 	 Bet Jēzus, stiprā balsī iesaucies, atdeva savu Garu.


Jnda̱ na seineiⁿ Jesús ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱na, quia joˈ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio nnˈaⁿ fariseos, to̱ˈna na tˈmaⁿ tyolaˈncjooˈndyena ñˈeⁿñê. To̱ˈna na tyolaˈliooˈna jom na jndye ñˈoom tyotaˈxˈeena nnoom. 	 Bet kad Viņš to tiem sacīja, farizeji un bauslības mācītāji sāka Viņam neatlaidīgi uzmākties un daudzrunībā nomākt Viņa runu,


Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, ˈñeeⁿ juu tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱, mañejoo tsˈiaaⁿ na matsˈaa nntsˈaaⁿ. Hasta jndaticheⁿ tsˈiaaⁿ nntsˈaaⁿ, ncˈe na majo̱ na mˈaaⁿ Tsotya̱ya. 	 Ja nē, tad ticiet pašu darbu dēļ. Patiesi, patiesi es jums saku: kas uz mani tic, tas darīs tos darbus, ko es daru, un vēl lielākus par tiem darīs, jo es aizeju pie Tēva.


Cajñomˈ naⁿmˈaⁿˈ na nncˈoona ranchoo nnˈaⁿ oo njoom nchˈu na nndyooˈ nndyooˈ cha joˈ joˈ nnda̱a̱ nlaˈjndana na nlcwaˈna. Ee joona tjaaˈnaⁿ na cˈomna na nlcwaˈna. 	 Atlaid viņus, lai tie iet tuvākajās sētās un miestos un lai pērk sev barību ēšanai!


Ndoˈ mati jnda̱ na tcwaˈna, toˈñoom waso, tsoom: “Juu wasowaañe tseixmaⁿnaˈ ñˈoomxco na maqua̱ⁿya ñequio nioomˈa. Cwii cwii ndiiˈ na cwiweˈyoˈ juunaˈ, cjaañjoomˈtyeⁿ nˈomˈyoˈ ja.” 	 Tāpat arī biķeri pēc vakarēdiena, sacīdams: Šis biķeris ir Jaunā derība manās Asinīs; to dariet, cikkārt jūs to dzerat, manai piemiņai!


¿Aa ticaliuˈyoˈ na cwiluiiñe seiiˈyoˈ watsˈom cwentaaˈ Espíritu Santo na mˈaaⁿ quiiˈ nˈomˈyoˈ na jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cˈoom ñˈeⁿndyoˈ? Joˈ chii ticalaxmaⁿˈyoˈ na nñequiandyoˈ na nlˈa seiiˈyoˈ yuu na queeⁿ nˈomnaˈ. 	 Vai jūs nezināt, ka jūsu locekļi ir svētnīca Svētajam Garam, kas jūsos mīt un ko Dievs jums devis; arī jūs paši neesat savi.


Quia joˈ tyoˈmo̱o̱ⁿ naquiiˈ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso ñˈoom na matseineiⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ñequio ljeii na tqueⁿ Moisés ndoˈ tcuu tyˈoomnaˈ hasta xjeⁿ ljeii na tqueⁿ chaˈtso profetas. 	 Un, iesākdams no Mozus un visiem praviešiem, Viņš tiem izskaidroja visus Rakstus, kas par Viņu bija uzrakstīti.


Sa̱a̱ xeⁿ na nmeiⁿˈ nntsˈaa, ¿chiuu nntseicanda̱a̱ˈñeyuunaˈ ljeii ˈnaaⁿˈaⁿ na matsonaˈ na tseixmaⁿya na catjo̱ⁿya na luaa? 	 Kā tad lai izpildītos Raksti, ka tam tā jānotiek?


Tintseijomndyuˈ ñequio ñˈoom na cweˈ cwilaˈñˈeeⁿˈto ndyuee nnˈaⁿ na tjaa ljoˈ mateijndeiinaˈ ee ntyjiˈyaˈ na cweˈ jnaaⁿˈ joˈ na cwilaˈntjaˈndye nnˈaⁿ. 	 Izvairies no neprātīgām un aplamām prātošanām, zinādams, ka tās izraisa strīdus.


Ndoˈ juu ñˈoom na teiljeii na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom juu na tjaa jnaⁿ cwicatseixmaⁿ ncˈe na tyotseiyuˈya tsˈom, nchii macanda̱ waanaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Abraham. 	 Bet nav jau rakstīts, ka viņa dēļ vien tas pieskaitīts viņam attaisnošanai.


Ñˈoomwaaˈ to̱ⁿˈnaˈ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. 	 Tā ļaudīs izcēlās šķelšanās Viņa dēļ.


Sˈaanaˈ na caxuee liaⁿˈaⁿ, canchiiˈtinaˈ chaˈna tsaaⁿ. Meiⁿ tjaaˈnaⁿ cwii tsˈaⁿ na nnda̱a̱ mmaⁿ cwii liaa na nleicanchiiˈti juunaˈ chaˈna liaⁿˈaⁿ. 	 Un viņiem parādījās Elijs ar Mozu un runāja ar Jēzu.


talaˈquieˈ nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ ñelˈa nnˈaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ Israel, na tyolaˈwendyena nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ tyoqueⁿna xjeⁿ jom quia na tyomˈaⁿna ndyuaa yuu tjaa nnˈaⁿ cˈom. 	 Neapcietiniet savas sirdis kā sarūgtinājuma un kārdināšanas dienā tuksnesī.


Quia joˈ Pablo tyotseineiiⁿ na catsˈaa tsˈaⁿ cantyja na matyˈiomyanaˈ ndoˈ na tiñequiaañe tsˈaⁿ na nntsˈaaⁿ yuu na tisˈa. Mati tyotseineiiⁿ na maxjeⁿ nncueeˈ xuee na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. Quia na jndii Félix ñˈoommeiⁿˈ, tyˈueeⁿ. Mana tsoom nnom Pablo: —Cjaˈnndaˈ jeˈ. Nntyˈiaa cwaaⁿ na nncjuˈnaaⁿñenaˈ ja, nlqueeⁿˈndyo̱nndaˈa ˈu. 	 Kad viņš runāja par taisnību un par šķīstību, un nākamo tiesu, tad Fēlikss pārbijās un atbildēja: Tagad ej! Attiecīgā brīdī es tevi atkal aicināšu.


ˈO nnˈaⁿya na cwilayuˈyoˈ, cantyja ˈnaaⁿˈ natia, calaˈxmaⁿˈyoˈ chaˈna yonchˈu sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ na mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ ñˈoomwaaˈ, calaˈxmaⁿˈyoˈ chaˈna nnˈaⁿ na jnda̱ tquiee nˈom. 	 Brāļi, netopiet bērni saprašanā, bet ļaunuma ziņā esiet bērni! Saprašanā esiet pilnīgi!


Cˈoomˈya nˈomˈyoˈ, ¿aa ndyaˈ matyˈiomyanaˈ na ticañjom ˈnaⁿ xqueⁿ yuscu na nntseineiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Spriediet jūs paši: vai pieklājas sievietei neaizsegtai Dievu lūgt?


Xeⁿ chaˈwaañe tsˈaⁿ ñeˈcwii nnom cwiluiiñê, meiⁿchjoo ticanda̱a̱ˈñe seiiˈ tsˈaⁿ. 	 Ja visi tie būtu viens loceklis, kur tad ķermenis?


Meiⁿ tilancjooˈndyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ ñelˈa ntˈomndye joona, ndoˈ jnaaⁿˈ joˈ na jñoom ángel na jndyotseicwjee joona. 	 Un nekurniet, kā daži no tiem kurnējuši un gāja bojā no postītāja.


Ndoˈ ntˈom lqueeⁿ tquiaanaˈ yuu na tooˈ ndaˈ lˈo̱o̱nioom. Tyuaaˈti tjawindye lˈo̱o̱nioomˈñeeⁿ, jlaˈcantoˈndyenaˈ nacjooˈ ntjom. 	 Bet cita krita starp ērkšķiem, un ērkšķi uzauga un to nomāca.


Tilacandyaˈ nˈomˈyoˈ na matseixmaⁿ tsjoomnancue meiⁿ tsˈiaaⁿ na matseixmaⁿnaˈ. Cwii tsˈaⁿ na candyaˈ ntyjii na matseixmaⁿ tsjoomnancue, titseixmaaⁿ juu na candyaˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ. 	 Nemīliet pasauli, nedz arī to, kas ir pasaulē! Ja kāds mīl pasauli, tad viņā nav Tēva mīlestības.


Macweˈ joˈ majño̱o̱ⁿya jom na mˈaⁿˈyoˈ na nntsoom nda̱a̱ˈyoˈ chiuu waa na jo̱mˈaaⁿya ndoˈ na nñequiaaⁿ na jnda̱ˈyoˈ naquiiˈ na cwilayuˈyoˈ. 	 Lai viņš uzzinātu, kā jums klājas, un lai iepriecinātu jūsu sirdis, es viņu sūtīju šim nolūkam


ee manquiityeeⁿ machˈeeⁿ na lˈue nˈomˈyoˈ na nlˈaˈyoˈ yuu na ya ndoˈ mateijneiⁿ ˈo na nlaˈcanda̱ˈyoˈ yuu na lˈue tsˈoom. 	 Jo Dievs ir Tas, kas jūsos rada gribu un izpildīšanu pēc savas labpatikas.


Mati Pablo ñˈeⁿ Bernabé ljooˈndyena. Joona ñequio jndye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ tyotˈmo̱o̱ⁿna ndoˈ tyoñequiana ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Pāvils un Barnaba uzturējās Antiohijā un kopā ar daudz citiem mācīja un sludināja Kunga vārdu.


Tsoom nda̱a̱na: —Jndye nnˈaⁿ mˈaⁿ na tyoondye ñˈoom naya. Matseijomnaˈ naⁿˈñeeⁿ chaˈcwijom lqueeⁿ na jnda̱ tmaⁿ. Sa̱a̱ naⁿntjom na nntyje lqueeⁿ, meiⁿchjoo tijndye. Cweˈ joˈ cataⁿˈyoˈ nnom Ta Tyˈo̱o̱tsˈom na cajñomtyeeⁿ ntˈomcheⁿ naⁿntjom na nnteiˈjndeii ˈo na nntjeiˈyuuˈndyoˈ ñˈoom naya nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. 	 Un Viņš tiem sacīja: Pļaujamā daudz, bet strādnieku maz. Lūdziet tad pļaujas Kungu, lai Viņš sūta strādniekus savā pļaujā!


Juu na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ matseijomnaˈ juunaˈ chaˈcwijom sˈom cajaⁿ, juunaˈ macaⁿnaˈ na nncwinomˈyoˈ nawiˈ cha nleitquiooˈ cwanti na jndanaˈ. Juu na matseiyuˈya tsˈom tsˈaⁿ na ya nncwinomnaˈ nawiˈ, jndati tseixmaⁿ joˈ nchiiti sˈom cajaⁿ na cwintycwiinaˈ. Ndoˈ naljoˈ, juu na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ, jnda̱ teitquiooˈ na ya jluiˈyoˈ, quia na nncwjeeˈnndaˈ Jesucristo, nluiiˈtˈmaⁿndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu joˈ. 	 Lai jūsu pārbaudītā ticība, kas daudz vērtīgāka par ugunī pārbaudītu zeltu, izrādītos teicama, slavējama un godājama, kad parādīsies Jēzus Kristus.


Sa̱a̱ joo naⁿˈñeeⁿ na cwijndooˈna tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom Jerusalén, tjaaˈnaⁿ ñˈoom na jlaˈcwaljooˈtina na quiaaya nda̱a̱ nnˈaⁿ. Meiⁿ tjaa na cochˈeenaˈ ja ljoˈ cwiluiindyena, ee nchii cantyja na cwiwitquiooˈ macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwenta chiuu tseixmaⁿ tsˈaⁿ. 	 Bet tie, kas bija ievērojami (kādi viņi agrāk bijuši, tas man vienalga, Dievs cilvēka ārieni neievēro), pat ievērojamākie man nekā neuzlika.


Quia cwintyˈiaˈyoˈ na jnda̱ macwicaluiˈ tscooˈnaˈ, cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ na jnda̱ teindyooˈ ncueesuaˈ. 	 Kad tiem jau augļi metas, tad ziniet, ka vasara tuvu.


Sa̱a̱ squia̱a̱yâ cwii joo yuu cwitjom we tseiiˈ ndaa. Mana tjacˈo̱o̱ˈ sta wˈaandaa naquiiˈ teiˈ yuu na cañjeiiⁿ mˈaaⁿ ndaa. Mana taticanda̱a̱ nntjeiiˈndyena juunaˈ. Ndoˈ tsˈaaⁿnaˈ jnaⁿnaˈ na tjatyuiiˈ sˈaa nmo̱ⁿ tˈmaⁿ. 	 Mēs nokļuvām joslā starp jūras ietekām, un viņi tur uzvadīja kuģi. Tā priekšgals palika nekustīgs, bet pakaļgalu jūras viļņi sadauzīja.


Juu na cwilˈa nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndyena, tineiiⁿˈeⁿ, sa̱a̱ quia na majoˈndyo cwilˈa nnˈaⁿ, mˈaaⁿ na neiiⁿˈeⁿ. 	 Tā nepriecājas par netaisnību, bet priecājas par patiesību.


Ndoˈ jom nchii tsˈaⁿ judío. Jom tsˈaⁿ sirofenicia. Sˈaa tyˈoo nnom Jesús na cwjiˈ tsaⁿˈñeeⁿ jndyetia naquiiˈ tsˈom yuscuchjoo jnaaⁿ. 	 Bet šī sieviete bija pagāniete, pēc dzimuma sirofeniķiete. Un tā lūdza Viņu, lai Viņš izdzen ļauno garu no viņas meitas.


Quia joˈ jluiˈ Pablo quiiˈntaaⁿna. 	 Tā Pāvils aizgāja no viņu vidus.


Quia na jluiˈ Jesús tsˈom wˈaandaa mantyja jnaⁿ cwii tsˈaⁿ watsˈomtyueˈ na mˈaaⁿ jndyetia naquiiˈ tsˈom. Jndyocatjomñe Jesús. 	 Un Viņam, izkāpjot no laivas, tūdaļ no kapiem nāca pretim nešķīstā gara apsēsts cilvēks.


Ee ñenquiiˈcheⁿ nmeiⁿˈ cwilˈuee nnˈaⁿ chaˈwaa tsjoomnancue. Sa̱a̱ nquii Tsotyeˈyoˈ, mantyjeeⁿ na tjo̱o̱ndyoˈ chaˈtso nmeiⁿˈ. 	 Jo to visu meklē pasaules tautas. Bet jūsu Tēvs zina, ka visa tā jums vajag.


Sa̱a̱ meiⁿ na luaaˈ, tîcalcweˈ nˈomna natia na cwilˈana. Yacheⁿ tyoluena ñˈoom ntjeiⁿ na wiˈnaˈ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ cañoomˈluee ncˈe na chona ntyjeˈñeeⁿ ndoˈ jeeⁿ maquiinaˈ joona. 	 Un zaimoja debess Dievu savu sāpju un augoņu dēļ, bet negandarīja par saviem darbiem.


Sa̱a̱ yolcu na jndo̱ˈ nˈom tyˈechona xjocanti ˈnaaⁿna na ntyjo chom ndi ñˈeeⁿ lioo na ñjomti seitye. 	 Bet gudrās līdz ar lampiņām paņēma arī eļļu savos traukos.


Cwantindyo xuee na mˈaaⁿyâ joˈ joˈ ndoˈ tyjeeˈ cwii tsˈaⁿ na jndyu Agabo na jnaⁿ tsˈo̱ndaa Judea. Jom profeta. 	 Un kad mēs tur dažas dienas uzkavējāmies, no Jūdejas atnāca kāds pravietis, vārdā Agabs.


ˈO nnˈaⁿya, Ta Jesús tjacantyja najndeii na matseixmaaⁿ. Cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cˈoomˈ jndeiiˈ nˈomˈyoˈ ncˈe matseitjoomˈnaˈ ˈo ñˈeⁿñê. 	 Beidzot, brāļi, esiet stipri Kungā un viņa varenības spēkā!


Cˈomˈyoˈ na canda̱a̱ˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ nquii Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee, canda̱a̱ˈ mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom joona. 	 Tāpēc esiet pilnīgi, kā arī jūsu Debestēvs ir pilnīgs!


Quia joˈ tˈue naⁿˈñeeⁿ joona. Ndoˈ cweˈ ncˈe na jnda̱ tmaaⁿ, joˈ chii tioomya naⁿˈñeeⁿ joona wˈaancjo hasta quia nneiⁿncoo cwiicheⁿ xuee. 	 Un tie satvēra viņus un nodeva sardzei līdz rītam, jo bija jau vakars.


Ndoˈ tso Pilato nda̱a̱ judíosˈñeeⁿ: —Ncjoˈyoˈ catsaañˈomˈyoˈ jom. Catuˈxeⁿˈyoˈ jom cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii ˈnaⁿˈyoˈ na waa. Tˈo̱o̱ naⁿˈñeeⁿ nnoom: —Tjaaˈnaⁿ najnda̱a̱ya na nlacua̱a̱ˈâ tsˈaⁿ. 	 Tad Pilāts sacīja viņiem: Ņemiet jūs Viņu un tiesājiet Viņu pēc sava likuma! Bet jūdi sacīja viņam: Mums nav brīv nevienu nonāvēt.


Tomás, tsaⁿ na cwilacajndyuuyâ catyeⁿnquiee, juu cwii jâ nnˈaⁿ na canchooˈwendyô̱ na tˈmaⁿ Jesús na calajomndyô̱ ñˈeⁿñê, matso tiˈñeeⁿ nda̱a̱yâ: —Mati cjaaya cha mañejom cwja̱a̱ya ñˈeⁿñê. 	 Tad Toms, saukts Dvīnis, sacīja pārējiem mācekļiem: Iesim arī mēs, lai kopā ar Viņu nomirtu!


’Majndye nnˈaⁿ cwilue nno̱o̱ⁿ Ta, sa̱a̱ tichaˈtsondyena nncˈooquieeˈndyena cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ñequiiˈcheⁿ joo nnˈaⁿ na cwilˈa ljoˈ na lˈue tsˈom Tsotya̱ya na mˈaaⁿ cañoomˈluee, naⁿˈñeeⁿ nncˈooquieeˈndye cantyja na matsa̱ˈntjoom. 	 Ne katrs, kas man saka: Kungs! Kungs! ieies debesvalstībā, bet kas izpilda mana Tēva gribu, kas debesīs, tas ieies debesvalstībā.


Sa̱a̱ ˈo cwinduˈyoˈ wanaaⁿ na nntso tsˈaⁿ nnom tsotyeeⁿ oo tsoñeeⁿ: “Catseitˈmaⁿ tsˈomˈ taxocanda̱a̱ nnteijndeiya ˈu ˈnaⁿ na tjo̱o̱ndyuˈ ee chaˈtso ˈnaⁿya na niom laˈxmaⁿnaˈ Corbán.” (Ñˈoomwaaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na chaˈtso ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ jnda̱ tqueeⁿ joonaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom). 	 Bet jūs sakāt: Ja kāds sacītu tēvam un mātei: Korban, tas ir: Upura dāvana lai būs tas, kas tev no manis varētu par labu nākt,


Quia joˈ tso Jesús nnom capeitaⁿˈñeeⁿ: —Chaˈxjeⁿ na jnda̱ seiyuˈ, maxjeⁿ joˈ nluii. Cjaˈlcweˈ na waa waˈ. Ndoˈ mañejuu xjeⁿˈñeeⁿ nˈmaⁿ mosooˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Un Jēzus sacīja virsniekam: Ej, lai notiek tev, kā tu esi ticējis! Un tanī pat stundā kalps kļuva vesels.


Tyotaˈxˈee nnˈaⁿ fariseos nnom Jesús cwaaⁿ nncwjeeˈcañoom juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, tsoom: —Xocalaˈno̱ⁿˈyoˈ aa jnda̱ tueˈntyjo̱ juunaˈ cweˈ cwii ˈnaaⁿ na nleitquiooˈ. 	 Bet farizeji jautāja Viņam: Kad nāks Dieva valstība? Viņš tiem atbildēja un sacīja: Dieva valstība nenāk redzamā veidā.


Luaa waa na nntsˈaaya. Mˈaⁿ nnˈaⁿ tsjomˈyoˈ na cwiluena na joona na mayuuˈcheⁿ judíos na wiˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ cantyja na cwilˈana machˈeenaˈ na tiyuuˈ na ljoˈ. Ñenquiiˈcheⁿ cantu cwilaˈneiⁿna, ee laˈxmaⁿna tmaaⁿˈ cwentaaˈ Satanás. Joˈ chii queⁿˈyoˈ cwenta, nntsˈaaya na nncˈoontyjaaˈna ˈo na nntaˈna cantyena jo nda̱a̱ˈyoˈ. Ndoˈ na nncˈoolaˈno̱ⁿˈna na ja mˈaaⁿya na candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo. 	 Lūk, es došu tev no sātana sinagogas, kas saucas par jūdiem un nav tādi, bet melo. Lūk, es darīšu, ka viņi nāks un metīsies pie tavām kājām, un atzīs, ka es tevi mīlēju


’Sa̱a̱ queⁿˈyoˈ cwenta, ñeˈcwii meiⁿsa na cañomˈ meindyuaandyo̱ ñequio tsˈaⁿ na mañequiaa cwenta ja. 	 Bet, lūk, mana nodevēja rokas ir ar mani uz galda.


Ee quiiˈntaaⁿ we nmeiⁿˈ, jeeⁿ jndeiˈnaˈ cwaaⁿ cwii na nncwjiiˈndyo̱ nayati, ee xeⁿ nncˈio̱ nncjo̱ na mˈaaⁿ Cristo, na juu joˈ jndati tseixmaⁿnaˈ cantyja ˈnaⁿya, 	 Es tieku bīdīts no divām pusēm; es kāroju atraisīties un būt kopā ar Kristu, tas būtu tas vislabākais,


Ndoˈ tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, matsoom: —Ticaljeiiya, aa jom tsˈaⁿ na matseixmaⁿ jnaⁿ. Ñeˈcwii waa na matseiˈno̱ⁿˈa, meiiⁿ na ñetˈo̱o̱ⁿ na nchjaⁿya, sa̱a̱ jeˈ ya mantyˈiaya. 	 Tad viņš tiem teica: Vai Viņš ir grēcinieks, to es nezinu. Vienu zinu, ka es biju akls un tagad redzu.


Tˈo̱ Jesús, matsoom nda̱a̱yâ: —Canduˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwindyuaandyena. Ndoˈ joˈ joˈ jndye jnda̱ nchˈu niom. Quia joˈ teindyuaandye nnˈaⁿ, ndoˈ tueeˈ chaˈna ˈom meiⁿndye naⁿnom. 	 Tad Jēzus sacīja: Lieciet ļaudīm novietoties! Bet tanī vietā bija daudz zāles. Tā novietojās skaitā ap peci tūkstoši vīriešu.


Tjacaa cwii ndyee chu ndoˈ tjo̱ Jerusalén. Quia joˈ tajnaⁿˈaⁿ Pedro. Tyomˈaaⁿya ñˈeⁿñê cwii quinˈoom xuee. 	 Tikai vēlāk, pēc trim gadiem es aizgāju uz Jeruzalemi, lai redzētu Pēteri, un paliku pie viņa piecpadsmit dienas.


Meiⁿ tilaˈcatyuendyoˈ quia na cwindyeˈyoˈ na nndyocwjeˈcañoom ntiaˈ ndoˈ cwilaˈwendye nnˈaⁿ nacjoo gobiernom ˈnaaⁿna. Ee jndeiˈnaˈ na nmeiⁿˈ cwinomjndyee, sa̱a̱ tyooweˈntyjo̱ xjeⁿ na nntsuu tsjoomnancue. 	 Bet kad jūs dzirdēsiet par kariem un nemieriem, nebīstieties! Tam visam iepriekš jānotiek, bet tūdaļ vēl nav gals.


Ndoˈ nnˈaⁿ ndyuaa Licaonia, quia na ntyˈiaana na luaaˈ sˈaa Pablo, to̱ˈna tyolaˈxuaana ñequio ñˈoomna. Tyoluena: —Cwa we ntyˈo̱o̱ chaˈna nnˈaⁿ jnda̱ tquiecañomna jaa. 	 Un viņi nosauca Barnabu par Jupiteru, bet Pāvilu par Merkuriju, jo viņš bija galvenais runātājs.


Mati nnˈaⁿ judíos na tiñeˈcalaˈyuˈ ñˈeⁿ Jesucristo, xeⁿ nncueˈntyjo̱ na nlaˈyuˈna ñˈeⁿñê, nnda̱a̱ nntsˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nntseicañjoomˈnnaaⁿˈaⁿ joona, ee waa na jneiⁿ na nnda̱a̱ nntseicañjoomˈnnaaⁿˈaⁿ joona. 	 Bet arī tie tiks uzpotēti, ja viņi nepaliks savā neticībā, jo Dievs ir spējīgs viņus atkal uzpotēt.


Ndoˈ mañejuu xjeⁿˈñeeⁿ teicantyjana, tyˈelcweeˈna Jerusalén. Jliuna nnˈaⁿ na canchooˈcwii ñeˈnaaⁿˈ mˈaⁿ naⁿˈñeeⁿ ñequio ntˈomcheⁿ ncˈiaana. 	 Un tai pašā stundā viņi cēlās, atgriezās Jeruzalemē un atrada sanākušus tos vienpadsmit un arī tos, kas ar viņiem bija;


Nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús tyˈentyjaaˈna jom. Taˈxˈeena nnoom: —Ticalaˈno̱o̱ⁿˈâ chiuu na cweˈ ñˈoom wjaañoomˈ matseiˈneiⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Un Viņa mācekļi piegājuši sacīja Viņam: Kāpēc Tu tiem runā līdzībās?


Jnda̱ na tso Marta na luaaˈ, quia joˈ tjaaⁿ, tjacwaaⁿ tyjeeⁿ María. Ñemaaⁿˈ matsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Jnda̱ tyjeeˈ nquii Maestro ndoˈ maqueeⁿˈñê ˈu. 	 Un viņa, to pateikusi, aizgāja un pasauca savu māsu Mariju, klusi sacīdama: Mācītājs atnāca un sauc tevi.


Matsoom nnom Jesús: —Mayuuˈ Ta, matseiyuˈa na ˈu cwiluiindyuˈ Cristo, Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. Maˈu joˈ na tseixmaⁿˈ na nncwjeˈcañoomˈ tsjoomnancue. 	 Tā sacīja Viņam: Tiešām Kungs, es esmu ticējusi, ka Tu esi Kristus, dzīvā Dieva Dēls, kas atnācis šinī pasaulē.


’Mañequiaanaˈ na neiⁿˈyoˈ quia na cwilaˈjndoo nnˈaⁿ ˈo na cwileiˈntyjo̱na ˈo, na cwilaˈjnaaⁿˈna ˈo, ndoˈ na cwilˈana na ticueeˈ nˈomna ˈo ncˈe na mˈaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Svētīgi jūs būsiet, ja cilvēki jūs ienīdīs un jūs izslēgs no sava vidus, jūs lamās un jūsu vārdu izmetīs it kā kādu ļaunumu Cilvēka Dēla dēļ.


’Ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, nndyo̱o̱nndaˈa ñequio chaˈtso ángeles ˈnaⁿya, na nntsa̱ˈntjo̱ⁿya. Quia joˈ nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja na nncjo̱cajmaⁿ ntio ˈnaⁿya na jeeⁿ neiⁿncooˈ caxuee na nncuˈxa̱ⁿya nnˈaⁿ. 	 Bet kad Cilvēka Dēls nāks savā majestātē un visi eņģeļi līdz ar Viņu, tad Viņš sēdēs savā godības tronī.


Quia joˈ taˈxˈee naⁿˈñeeⁿ nnoom: —¿Chiuu macaⁿnaˈ na calˈaayâ xeⁿ yuuˈ na ljoˈ? 	 Un ļaudis jautāja viņam, sacīdami: Ko tad mums darīt?


Jnda̱ na tjacjoona, quia joˈ nda̱a̱ jâ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê tsoom: —Calaˈtjomˈyoˈ ntaⁿˈ cajnda̱a̱ na ˈndiinaˈ cha tintsˈaanaˈ na cweˈ nleiˈndaaˈnaˈ. 	 Bet kad tie paēda, Viņš sacīja saviem mācekļiem: Salasiet atlikušās druskas, lai tās neiet bojā.


Jeeⁿ ndyaaˈ neiⁿya na canda̱a̱ˈya nnda̱a̱ nncˈo̱ⁿtˈmaaⁿˈndyo̱ tsˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ. 	 Es priecājos, ka es visā varu uz jums paļauties.


Sa̱a̱ cha nncˈooliu nnˈaⁿ tsjoomnancue na mˈaaⁿya na candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya Tsotya̱, ndoˈ na matseicanda̱a̱ˈndyo̱ chaˈtso na matsa̱ˈntjoom ja, mañequiaandyo̱ na nncˈio̱. Quicantyjaˈyoˈ, cjaaya, caluiiˈa ñjaaⁿñe. 	 Bet tā es daru, kā man Tēvs pavēlējis, lai pasaule zinātu, ka es Tēvu mīlu. Celieties, iesim no šejienes!


Quia joˈ jluiˈ Judas ñˈeⁿ Silas. Tyˈena tsjoom Antioquía ñˈeⁿ Pablo ñˈeⁿ Bernabé. Quia na tquiena joˈ joˈ jlaˈtjomna nnˈaⁿ na cwilayuˈ ndoˈ tquiana carta na cwileiñˈomna nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. 	 Tad tie tika atlaisti, un viņi nonāca Antiohijā. Draudzi sapulcinājuši, tie atdeva vēstuli.


Cwa catseiljeiˈ chaˈtso na macoˈnaˈ njomˈ na mantyˈiaˈ, ñequio chaˈtso na nlcoˈnaˈ nntyˈiaˈ na cwiluii jeˈ ndoˈ na cwii nncjaaluii. 	 Tātad raksti, ko tu redzēji un kas ir, un kam jānotiek pēc tam.


Ndoˈ tsotyeeⁿcheⁿ nda̱a̱na: —Nlaˈwendye nnˈaⁿ cwii ndyuaa nacjoo nnˈaⁿ cwiicheⁿ ndyuaa. Ndoˈ cwii tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ nntseiweñê nacjooˈ cwiicheⁿ tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ. 	 Tad Viņš tiem sacīja: Tauta celsies pret tautu un valsts pret valsti.


Sa̱a̱ ja meiiⁿ na matseina̱ⁿya ñˈoom na mayuuˈ maxjeⁿ tiñeˈcalayuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 Bet kad runāju patiesību, jūs neticat man.


Yocheⁿ na cwicwaˈna, toˈñom Jesús tyooˈ, tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Jnda̱ joˈ tyjeeⁿ juunaˈ, tquiaaⁿ nda̱a̱na. Tsoom: —Catoˈñoomˈyoˈ, cwaˈyoˈ tyooˈwaa, ee cwiluiiñenaˈ seiiˈa. 	 Un Jēzus, viņiem ēdot, paņēma maizi, svētīja to, lauza, deva viņiem un sacīja: Ņemiet, šī ir mana Miesa.


Sa̱a̱ jeeⁿcheⁿ ndyaˈ wiˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jaa. Tˈmaⁿ waa na candyaˈ tsˈoom ñˈeⁿndyo̱, 	 Bet Dievs, bagāts būdams savā žēlastībā, savas lielās mīlestības dēļ, ar kuru Viņš mūs mīlējis.


Tso Jesús: —Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, yuscumˈaaⁿˈ na jnda̱ ljoñe, ndoˈ jñeeⁿˈñê, sa̱a̱ tˈmaaⁿˈti tquiaaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, nchiiti na tquia chaˈtsondye ntˈomcheⁿ. 	 Un Viņš sacīja: Patiesi es jums saku, ka šī nabaga atraitne ziedoja vairāk nekā visi,


Meiⁿcwii tsaⁿsˈa tintseitjo̱o̱ñe nnom xˈiaaˈ na nncˈoomya ñˈeⁿ scuuˈ tsaⁿˈñeeⁿ meiⁿ tinquiuˈnnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ ee jeeⁿ tˈmaⁿ na wiˈ nntseiquioo Ta Jesús nacjooˈ tsˈaⁿ na machˈee chaˈtso nmeiⁿˈ chaˈxjeⁿ na jnda̱ ñejlaˈcandiiyâ ˈo. 	 Nevienam nebūs savam brālim pāri darīt, nedz viņu kādā darījumā piekrāpt, jo Kungs par to visu atriebj, kā jau agrāk mēs jums sacījām un apliecinājām.


Tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —¿Chiuu tˈmaⁿ ljeii na mawaa? ¿Chiuu matseiˈno̱ⁿˈ na matseiˈnaⁿˈ juunaˈ? 	 Bet Viņš tam sacīja: Kas bauslībā rakstīts? Kā tu lasi?


Quia joˈ tuo̱ naⁿˈñeeⁿ lˈaandaa nchˈuˈñeeⁿ. Tyˈena tquiena Capernaum na tyˈecalˈueena Jesús. Ee jlaˈno̱ⁿˈna na tacˈoomñê yuu na tquiaaⁿ na tcwaˈna, meiⁿ jâ nnˈaⁿ na tˈmaaⁿ na calaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ. 	 Kad ļaudis redzēja, ka tur nav ne Jēzus, ne Viņa mācekļu, tie iekāpa laivās un brauca uz Kafarnaumu, lai meklētu Jēzu.


Ee tijoom ñetso Tyˈo̱o̱tsˈom nnom cwii ángel: ˈU cwiluiindyuˈ Jndaaya; jeˈ majndaaˈ na cwiluiindyo̱ tsotyeˈ. Meiⁿ cwii ndiiˈ tîquitso Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ cwii ángel: Ja nntseixmaⁿya tsotyeeⁿ ndoˈ juu nntseixmaⁿ jndaaya. 	 Jo kuram no eņģeļiem Viņš kādreiz teicis: Tu esi mans Dēls; šodien es Tevi esmu dzemdinājis? Vai atkal: Es būšu Viņam Tēvs, un Viņš būs mans Dēls? (Ps 2,7; 2 Ķēn 7,14)


Jnda̱ na tjoomˈm lqueeⁿ wjaⁿ. Nntsom, nneiⁿncooñê, mmaaⁿñê, cweˈ laaˈtiˈ cwiwinom jndye xuee, jndye tsjom. Ndoˈ lqueeⁿˈñeeⁿ nncˈoomnaˈ, wjaawindyenaˈ sa̱a̱ tsaⁿˈñeeⁿ ticatseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ chiuu cwiluiiyuu na cwiˈoowijnda̱naˈ. 	 Vai nu viņš guļ, vai ceļas naktī, vai dienā, sēkla dīgst un aug, tam nezinot.


Ndoˈ tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, tsoom: —Ndoˈ ˈo jeˈ, ¿chiuu na cwiwincjeˈyoˈ ñˈoom na sa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom cweˈ ñeˈcatsantyjo̱ˈyoˈ ñˈoom na tqueⁿ lotya̱a̱ya? 	 Bet Viņš tiem atbildēja un sacīja: Kāpēc jūs pārkāpjat Dieva bausli savu ieražu labad? Jo Dievs sacīja:


Ndoˈ quia jnda̱ to̱ˈa na matseina̱ⁿya nda̱a̱na toˈñoomna Espíritu Santo naquiiˈ nˈomna chaˈxjeⁿ na toˈño̱o̱ⁿ jaa jom xueeˈñeeⁿcheⁿ. 	 Bet kad es sāku runāt, Svētais Gars nāca pār viņiem tāpat kā sākumā pār mums.


Sa̱a̱ ˈu jeˈ, ¿chiuu na xjeⁿto ˈu ñeˈcuˈxeⁿˈ cwii nnˈaⁿˈ na matseiyuˈ oo chiuu na mˈaaⁿˈ na ticueeˈ tsˈomˈ jom? Ee chaˈtsondyo̱ nncwino̱o̱ⁿ jo nnom Cristo na nncuˈxeeⁿ jaa. 	 Bet kāpēc tu tiesā savu brāli? Vai kāpēc tu nicini savu brāli? Mēs visi taču stāsimies Kristus soģa krēsla priekšā.


Ndoˈ catseintyjo̱ˈ tsˈo̱ˈ nacjoo nnˈaⁿwii. Catseinˈmaⁿˈ joona. Catsaˈ ˈnaaⁿ tˈmaⁿ ñequio ˈnaaⁿ na xocjaantyjo̱o̱ˈ nˈom nnˈaⁿ chiuu tuiiyuu. Nmeiⁿˈ catsaˈ ee cwilcwiiˈâ xueeˈ Jndaˈ Jesús na ljuˈ tseixmaⁿ. 	 Izstiep savu roku dziedināšanai un zīmju un brīnumu darīšanai sava svētā Dēla Jēzus vārdā!


Tsˈaⁿ ñecwiiñê sa̱a̱ jndye tjaacañjoomˈñê, ndoˈ cwii cwii joo na tjacañjoomˈñê tiljoˈyu tsˈiaaⁿˈnaˈ ñˈeⁿ ncˈiaanaˈ. 	 Un kā mūsu ķermenī ir daudz locekļu, bet ne visiem locekļiem tas pats uzdevums,