Quia na mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈneiⁿ ñˈoom na tjachuiiˈ, ñequiiˈcheⁿ ñeˈwe oo ndyeendyena na nlaˈneiⁿna. Cwii ndoˈ cwiindyena nlaˈneiⁿna ndoˈ mati ñˈeⁿ tsˈaⁿ na nntseiteincooˈ ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Ja kāds runā valodās, divi vai, lielākais, trīs un pēc kārtas, tad viens lai izskaidro;


Cwii joona, tsˈaⁿ na jndyu Felipe, tjacueeⁿ cwii tsjoom tsˈo̱ndaa Samaria. Tyotseineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ. 	 Tad Filips nogāja Samarijas pilsētā un sludināja tiem Kristu.


ˈOmndye joona tijndo̱ˈ nˈomna ndoˈ ˈomndye naⁿˈñeeⁿ majndo̱ˈ nˈomna. 	 Bet piecas no tām bija vieglprātīgas un piecas gudras.


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ fariseos, jnda̱ na jndyena ñˈoom tjañoomˈmeiⁿˈ na seineiⁿ Jesús, jlaˈno̱ⁿˈna na cantyja ˈnaaⁿna tjeiiⁿˈeⁿ ñˈoomwaaˈ. 	 Un kad augstie priesteri un farizeji dzirdēja Viņa līdzības, tie saprata, ka Viņš par tiem runāja.


Chaˈwaa tsˈo̱ndaaˈñeeⁿ tˈom ñˈoom na tuii na luaaˈ. 	 Un šī ziņa izplatījās visā tanī zemē.


Quia na ntyˈiaaˈ Jesús tsaⁿˈñeeⁿ, tˈmaaⁿ juu, tsoom nnom: —ˈU nomxjo̱o̱, jeˈ jnda̱ jndyaandyuˈ tycu na wiˈ. 	 Jēzus, ieraudzījis viņu, pasauca to pie sevis un sacīja tai: Sieviete, tu esi atbrīvota no savas slimības.


Ndoˈ nnˈaⁿ wˈaaˈñeeⁿ xeⁿ cwilaˈxmaⁿ na catoˈñoom nayaˈñeeⁿ, quia joˈ caljonaˈ quiondyena, sa̱a̱ xeⁿ na ticalaˈxmaⁿna na nntoˈñoomna juunaˈ, quia joˈ calcweˈnndaˈnaˈ ñˈeⁿndyoˈ. 	 Un ja tur būs miera bērns, jūsu miers mitēs pār viņu; bet ja nē, tad tas atgriezīsies jūsos.


Ncˈe tsˈiaaⁿ na jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na matseixmaⁿya, joˈ na matsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, meiⁿcwiindyoˈ ˈo tincwinomˈ na nncˈoomˈ tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈ nquii chaˈxjeⁿ na matsonaˈ na nncwjeiiⁿˈeⁿ cwenta chiuu matseixmaaⁿ. Cwii ndoˈ cwiindyoˈ cwjiˈya cwenta cwanti na jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nnom na matseixmaⁿ na matseiyuˈya tsˈom ñˈeⁿñê. 	 Jo, pateicoties žēlastībai, kas man dota, es visiem starp jums saku: Nedomājiet par sevi augstāk, nekā pienākas domāt, bet domājiet saprātīgi saskaņā ar to ticības mēru, kādu katram Dievs piešķīris.


Ndoˈ mati nquii Espíritu Santo macwjiˈyuuˈñê na ljoˈ nda̱a̱ya, na tsoom: 	 Bet arī Svētais Gars mums liecina, jo Viņš pēc tam sacījis:


Joˈ chii nda̱a̱ lˈoo jnda̱ teineiⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cha chaˈxjeⁿ jom wanoomˈm, mati nnda̱a̱ nntaˈndoˈna meiiⁿ jnda̱ tuˈxeⁿndyena chaˈxjeⁿ cwituˈxeⁿndye chaˈtso nnˈaⁿ. 	 Jo tādēļ arī mirušajiem evaņģēlijs sludināts, lai tie kā cilvēki tiktu tiesāti miesā, bet garā dzīvotu pēc Dieva prāta.


Cweˈ joˈ tilacatyuendyoˈ ee jndandyoˈtiˈyoˈ ntyjeeⁿ nchiiti cantsaa nchˈu. 	 Nebīstieties, jo jūs esat labāki nekā daudzi zvirbuļi!


Ndoˈ xeⁿ nlˈuuya na jnaⁿnaˈ cweˈ ee na nnˈaⁿ jlue na ljoˈ catsˈaaⁿ, ¿chiuu nntjo̱o̱ⁿyo̱o̱? Luaaˈ jlaˈtiuuna na nquiaana nnˈaⁿ na jndyendye. Ee chaˈtsondye nnˈaⁿ cwilaˈyuˈ na mayuuˈcheⁿ Juan cwiluiiñê profeta. 	 Ja mēs sacīsim: no cilvēkiem, mums jābaidās no tautas, jo visi par Jāni domāja, ka viņš patiesi ir pravietis.


Nquii Tsotya̱a̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Jesucristo, quiana na canda̱a̱ˈya ntoˈñoomˈyoˈ naya na laˈxmaⁿna ñequio na meiⁿcwii ñomtiuu tincˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na. 	 Žēlastība un miers jums no Dieva, mūsu Tēva, un Kunga Jēzus Kristus!


Sa̱a̱ ja nlcaaⁿˈa nnom Tsotya̱ya na njñoom Espíritu Santo na nnteijndeii ˈo. Juu mˈmo̱ⁿti ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ na macaⁿnaˈ na nliuˈyoˈ. Ndoˈ nntsˈaa na nncjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ chaˈtso ñˈoom na jnda̱ ñetsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. 	 Bet Iepriecinātājs Svētais Gars, ko Tēvs sūtīs manā vārdā, jums visu iemācīs un atgādinās jums visu, ko es jums sacīju.


Jnda̱ na tso Jesús ñˈoomwaaˈ, tyolaˈncjooˈndye nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ ñˈoom na tsoom: “Ja cwiluiindyo̱ tyooˈ na jnaaⁿya cañoomˈluee.” 	 Tad jūdi kurnēja pret Viņu tāpēc, ka Viņš sacīja: Es esmu dzīvā maize, kas no debesīm nākusi.


Tyoñequiana ñˈoom naya nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ, ndoˈ jndye nnˈaⁿ jlayuˈ. Jnda̱ chii tyˈelcweeˈnndaˈna Listra ñequio Iconio ñequio Antioquía. 	 Stiprinādami mācekļu dvēseles un pamudinādami pastāvēt ticībā, jo caur daudz ciešanām pienākas mums ieiet Dieva valstībā.


—Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nndyo ñˈeⁿndyo̱ xeⁿ ticˈoom na jndati ntyjeeⁿ ñˈeⁿndyo̱, nchiiti tsotyeeⁿ, tsoñeeⁿ, scoomˈm, ntseinaaⁿ, tiˈnquioom ñequio ndyencjoom, hasta cantyja na wandoˈ nqueⁿ, tsaⁿˈñeeⁿ xocanda̱a̱ nntseijomñê ñˈeⁿndyo̱. 	 Ja kāds nāk pie manis un neienīst savu tēvu un māti, un sievu, un bērnus, un brāļus, un māsas, un pat savu paša dvēseli, tas nevar būt mans māceklis.


Chaˈtso nmeiⁿˈ na tyotjoomna laxmaⁿnaˈ cwii na maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ya na tilaˈqueeⁿ nˈo̱o̱ⁿya cwii cwii nnom natia chaˈxjeⁿ tyolaˈqueeⁿ nˈomna. 	 Bet tas viss notika mums par brīdinājumu, lai mēs nekārotu pēc ļauna, kā viņi ir kārojuši;


Ñequio sˈom na tantjoom cantyja natia na sˈaaⁿ, tiomlˈuaaⁿ cwii taⁿˈ tyuaa. Joˈ joˈ tiooñê meintyjeeˈ xqueeⁿ, tˈiooˈñexcweeⁿ. Jluiˈ chaˈtso tsiaⁿˈaⁿ. 	 Tas ieguva tīrumu par netaisnības algu un, pakāries, vidū pārsprāga, un visas viņa iekšas izgāzās.


ee joˈ joˈ mˈaⁿ ˈom tiˈntyjo̱. Cjaanquiaaⁿ ñˈoom nda̱a̱na cha ticandyochuunaˈ joona ljooñe yuu na jeeⁿ wiˈ.” 	 Jo man pieci brāļi; lai viņš tos brīdina, ka arī tie nenonāk šai moku vietā!


Jnda̱ tuii na luaaˈ jñom Jesús jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê na cuo̱nndaaˈâ tsˈom wˈaandaa, na cwityˈio̱o̱ˈjndya̱a̱yâ na nntsquia̱a̱yâ xndyaaˈ ndaaluee. Sa̱a̱ jom ljooˈñetyeeⁿ na njñoom nnˈaⁿ na jndyendye. 	 Un tūliņ Jēzus pamudināja mācekļus kāpt laivā un pirms Viņa pārcelties otrā krastā, iekams Viņš atlaidīs ļaudis.


Sa̱a̱ ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Abraham na teiljeii, luaa matsonaˈ: “Caleintyjo̱ˈ tsaⁿscu na mandiˈntjomtyeⁿ njomˈ ñequio jnaaⁿ, ee ticwanaaⁿ na nncoˈñoom ˈnaⁿˈ na waa, jnda scuˈ nncuˈ nncoˈñom.” 	 Bet ko saka Raksti? Padzen kalponi un viņas dēlu, jo kalpones dēls nebūs mantinieks līdzīgi brīvās dēlam.


Jndyo Cristo na jndyonquiaaⁿ ñˈoom xco na machˈeenaˈ na cwintycwii tiaˈ quiiˈntaaⁿˈ ˈo nnˈaⁿ na tquia ñetˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ mati quiiˈntaaⁿ jâ nnˈaⁿ judíos na candyooˈti ñetˈo̱o̱ⁿyâ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Un Viņš atnācis pasludināja mieru jums, kas bijāt tālu, un mieru tiem, kas tuvu.


’Meiⁿquia tsˈaⁿ na matseiljo ˈo, mati ja matseiljo tsaⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ juu tsˈaⁿ na matseiljo ja, mati matseiljo tsaⁿˈñeeⁿ Tsotya̱ya na jñom ja. 	 Kas jūs uzņem, tas uzņem mani; un kas mani uzņem, tas uzņem to, kas mani sūtījis.


Joˈ chii tsˈaⁿ na jnda̱ tyˈoomnaˈ na cwiluiitquieñe quiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, matsa̱ˈntjomnaˈ na tjaaˈnaⁿ ñˈoom cjoomˈm. Ñecwii scoomˈm mˈaaⁿ. Tsˈaⁿ na xcwe matseitiuu jom. Tsˈaⁿ na maqueⁿñe cwenta ndoˈ na cwiluiiñê tsˈaⁿ na jnda nquiu nnˈaⁿ. Matsonaˈ na ñequiiˈcheⁿ mˈaaⁿcˈeeñê na nnteixˈeeⁿ nnˈaⁿ na cweˈ cwiquieya waⁿˈaⁿ, ndoˈ ˈnaⁿˈaⁿ na mˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ, 	 Tātad bīskapam jābūt nevainojamam, vienas sievas vīram, sātīgam, prātīgam, cienīgam, godājamam, viesmīlīgam, mācītam,


Ndoˈ tyomˈaⁿ cwantindye nnˈaⁿ na cwilaˈneiⁿ ñˈoom griego quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na tyˈe ncuee quia cwilaˈcwjee nnˈaⁿ judíos canmaⁿ. 	 Bet starp tiem, kas bija atnākuši, lai svēkos pielūgtu Dievu, bija daži pagāni.


Sa̱a̱ ncˈe na chu ndoˈ chu ñejlaˈcwjeena quiooˈ cha catseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaⁿ na laxmaⁿna, na luaaˈ ñelˈana yacheⁿ sˈaanaˈ na tjañjoomˈ nˈomna na ndicwaⁿ laxmaⁿna jnaⁿ, 	 Bet ar tiem gads gadā notiek grēku pieminēšana,


Tyˈo̱o̱tsˈom tyˈioom tsˈiaaⁿ ja na nñequiaya ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ ndoˈ na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na majñoom tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ na caˈmo̱o̱ⁿya juunaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Tādēļ esmu iecelts sludinātājs, apustulis un tautu mācītājs.


’Sa̱a̱ meiⁿcwii tsˈaⁿ ticaljeii cwaaⁿ xuee ndoˈ ˈñeeⁿ xjeⁿ na nluii chaˈtso nmeiⁿˈ. Meiⁿ ángeles na mˈaⁿ cañoomˈluee ticaliuna, meiⁿ ja na cwiluiindyo̱ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom ticaljeiiya cwaaⁿ. Macanda̱ ñenquiicheⁿ Tsotya̱ya ntyjeeⁿ. 	 Bet par šo dienu vai stundu neviens nezina: ne eņģeļi debesīs, ne Dēls, tikai Tēvs.


Ndoˈ jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿ Jesús, quia na ntyˈiaayâ na tuii na luaaˈ, jeeⁿ tjaweeˈ nˈo̱o̱ⁿyâ. Taxˈa̱a̱yâ nnoom: —¿Chiuu waayuu na mañoomˈ tjacaaⁿ tsˈoom higuerawaaˈ? 	 Un mācekļi, to redzēdami, brīnījās, sacīdami: Kā tas tik ātri nokalta?


Ndoˈ ncˈe na ljoˈ, cwii cwii ndiiˈ na mañequiaanaˈ na nnda̱a̱ nnteiˈjndeiiya nnˈaⁿ, calˈaaya na ljoˈ, majndeiiticheⁿ joo nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈom. 	 Tātad, darīsim labu visiem, kamēr mums ir laiks, bet sevišķi ticības brāļiem.


Matsoom: —Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na tyochˈee tsˈiaaⁿ jnda̱a̱. Tjaaⁿ, tjacjoomˈm lqueeⁿ trigo. Ndoˈ yocheⁿ na tyojoomˈm lqueeⁿˈñeeⁿ, ntˈom joˈ tquiaa tsˈom nato. Joonaˈ ndyue nnˈaⁿ ndoˈ ntˈom tcwaˈ cantsaa. 	 Izgāja sējējs savu sēklu sēt; un sējot cita krita ceļmalā, un to samina, un debess putni to apēda.


Mati Enoc, tsaⁿ na jnda̱ ntquieeˈ ndiiˈ na teiˈcantyjooˈ tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ Adán, tyotseineiiⁿ ñˈoom na tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom naquiiˈ tsˈoom cantyja ˈnaaⁿ naⁿmˈaⁿˈ. Tsoom: “Ntˈiaya nquii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom chaˈtso na macwjeeˈcañoom ñequio meiⁿ meiⁿcheⁿ nnˈaⁿ na ljuˈ nˈom, 	 Par šiem pravietojis arī Henohs, septītais pēc Ādama, sacīdams: Lūk, Kungs nāks kopā ar tūkstošiem savu svēto


Mati Jacob tyotseiyuˈya tsˈoom ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ee quia na mawaa xjeⁿ na nncueeⁿˈeⁿ, seitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom xjeⁿ na tioˈnaaⁿñê we ntseinda José cweˈ tsˈoomlˈeii cwintyjeeˈñê. 	 Ticībā Jēkabs mirdams svētīja ikkatru Jāzepa dēlu un pielūdza Dievu, noliekdamies pār sava zižļa galu.


Cwiicheⁿ cwii ndiiˈ seineiⁿnndaˈ Jesús nda̱a̱ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nda̱a̱ nnˈaⁿ fariseos. Tsoom nda̱a̱na: 	 Un Jēzus atbildēja un atkal runāja viņiem līdzībās, sacīdams:


Catoˈñoomˈyoˈ jom ñequio xueeˈ Nquii na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom jaa chaˈxjeⁿ na macaⁿnaˈ na calˈaa jaa nnˈaⁿ na cwilayuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ cateiˈjndeiˈyoˈ jom ñequio meiⁿnquia nnom na macaⁿnaˈ. Ee jom jndye nnˈaⁿ jnda̱ ñeteijneiⁿ, ndoˈ mati ja. 	 Uzņemiet viņu Kunga vārdā, kā tas svētajiem piederas, un izpalīdziet visur, kur viņai jūsu palīdzība būs vajadzīga, jo arī viņa palīdz daudziem un arī man!


Ndoˈ sondaro na matiom jndye ntu, xeⁿ tijndaaˈ cˈuaa jndye machˈeeⁿ, tixocalaˈcˈeendye ncˈiaaⁿˈaⁿ na nlˈana ndiaˈ. 	 Un ja taure dos nenoteiktu skaņu, kas tad gatavosies karam?


Tyˈena ta na jndyu Olivos ndyeyu yuu na meintyjeeˈ watsˈom tˈmaⁿ. Joˈ joˈ tjacjoo Jesús. Ndoˈ Pedro ñˈeⁿ Jacobo, ñˈeⁿ Juan ñˈeⁿ Andrés tyˈentyjaaˈna jom cha nnda̱a̱ nlaˈneiⁿna ñˈeⁿñê na ñenquieena. Taˈxˈeena nnoom, jluena: 	 Un kad Viņš sēdēja iepretim svētnīcai Olīvkalnā, Pēteris un Jēkabs, un Jānis, un Andrejs atsevišķi jautāja Viņam:


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱yâ, tsoom: —Catsaquieˈyoˈ quiiˈ tsjoom, canduˈyoˈ nnom juu tsˈaⁿ na nliuˈyoˈ: “Ndiˈ matso Maestro tsˈaⁿ na maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱yâ na majnda̱ jaaweˈntyjo̱ xjeⁿ na nlcoˈwiˈnaˈ jom. Lˈue tsˈoom na nnteijndeiˈ waˈ na nleijndaaˈ na nlcwaaⁿˈaⁿ, nlqueeⁿ catsmaⁿ na nntseitˈmaaⁿˈñê xuee pascua ñequio jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê.” 	 Un Jēzus sacīja: Ejiet pilsētā pie zināmā (cilvēka) un sakiet viņam: Mācītājs saka: Mans laiks tuvu; pie tevis es ar saviem mācekļiem svinēšu Lieldienas.


Quia joˈ jlaˈtyeⁿna jom na nntjaaˈna jom. Sa̱a̱ tsoom nnom capeitaⁿ na meintyjeeˈ joˈ joˈ: —¿Aa wanaaⁿ na nntjaˈyoˈ tsˈaⁿ meiiⁿ na matseixmaaⁿ tsˈaⁿ tsjoom Roma ndoˈ tyoowijndaaˈ jnaaⁿˈaⁿ? 	 Un kad tie sasēja viņu siksnām, Pāvils sacīja virsniekam, kas stāvēja viņam klāt: Vai jums atļauts šaustīt nenotiesātu Romas pilsoni?


Quia joˈ cwii tsaⁿˈñeeⁿ na ñequiee na cwitaˈndoˈ tquiaa ntquieeˈ watso na tuiinaˈ sˈomcajaⁿ nda̱a̱ ángelesˈñeeⁿ. Joonaˈ tooˈcheⁿ ñjom nawiˈ na jeeⁿ cwajndii na nntjoom nnˈaⁿ ee juu Tyˈo̱o̱tsˈom na ñequiiˈcheⁿ na wandoˈ, matseiwˈeeⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue. 	 Un viens no četriem dzīvniekiem iedeva septiņiem eņģeļiem septiņus zelta kausus, piepildītus Dieva, kas dzīvo mūžīgi mūžos, dusmām.


Sa̱a̱ Silas seitioom na nljooˈñetyeeⁿ joˈ joˈ. 	 Tomēr Sīla nolēma palikt tur, bet Jūda aizgāja viens uz Jeruzalemi.


Quia joˈ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matseineiiⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. Jndye ñˈoom tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na ñequio ñˈoom tjañoomˈ. Tsoom: —Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na machˈee tsˈiaaⁿ jnda̱a̱. Tjaaⁿ, tjacjoomˈm tsjaaⁿ lqueeⁿ trigo. 	 Un Viņš daudz runāja tiem līdzībās, sacīdams: Lūk, sējējs izgāja sēt.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, matsonaˈ na cˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ cwii cwii nnom nawiˈ na cwiwinomˈyoˈ. 	 Mani brāļi, uzskatiet to kā lielu prieku, ka jūs piemeklē dažādi kārdinājumi,


Ndoˈ quia na tjomndye nnˈaⁿ, taxˈee Pilato nda̱a̱na, tsoom: —Jeˈ canduˈyoˈ, ¿ˈñeeⁿ juu lˈue nˈomˈyoˈ na nntseicandyaandyo̱? ¿Aa juu Barrabás, oo ¿aa Jesús na cwilue nnˈaⁿ na cwiluiiñe Cristo? 	 Un kad viņi bija sapulcējušies, Pilāts sacīja tiem: Kuru jūs gribat, lai es jums atlaižu, Barabu vai Jēzu, kuru sauc Kristus?


Quia joˈ tˈo̱ Juan, tsoom: —Ta, ntyˈiaayâ cwii tsˈaⁿ na macwjiˈ naⁿjndii naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ ñequio xueˈ. Ndoˈ lˈuuyâ nnoom ticwanaaⁿ ee nchii ñˈeⁿ jaa matseijomñê. 	 Bet Jānis runāja, sacīdams: Mācītāj, mēs redzējām kādu Tavā vārdā izdzenam ļaunos garus; un mēs viņam to noliedzām, jo viņš neseko mums līdz.


Caliuˈyoˈ na mˈaaⁿcandyaañe juu nnˈaaⁿya Timoteo. Xeⁿ nleityuaaⁿˈaⁿ na nncwjeeˈcañoom ja, nntsaaya ñeˈcwi ñˈeⁿñê quia na jo̱cando̱o̱ˈa ˈo. 	 Ziniet, ka mūsu brālis Timotejs atbrīvots; kopā ar viņu (ja viņš drīz nāks) es jūs redzēšu.


Ndoˈ joo ntquiuu nchooˈ ñequiee nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye ñequio joo ñequiee naⁿ na taˈndoˈ, tyˈetaˈnquiona nnom nqueⁿ na wacatyeeⁿ tio. Tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena jom, tyoluena: —Aleluya. Amén. 	 Tad divdesmit četri sentēvi un četri dzīvnieki pielūdza Dievu, kas sēž tronī, sacīdami: Amen! Alleluja!


Ee chaˈtsondye naⁿmˈaⁿˈ tioomna sˈom na cweˈ waljooˈ na cwileiˈchona, sa̱a̱ jom meiiⁿ na jeeⁿcheⁿ ntyˈiaaˈñê, tjuˈñˈeeⁿ chaˈwaati na maleiñˈoom na nntseijnaaⁿ na nlcwaaⁿˈaⁿ. 	 Jo visi meta no tā, kas viņiem bija lieks, bet šī upurēja no savas nabadzības visu, kas tai bija, - visu savu uzturu.


Jesús tqueeⁿˈñê jâ nnˈaⁿ canchooˈwe. Tquiaaⁿ cantyja najndeii na matseixmaaⁿ nda̱a̱yâ na catjeiiˈâ jndyetia naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ, ndoˈ na calaˈnˈmaaⁿyâ nnˈaⁿ chaˈtso nnom ntycu na wiina ñequio chaˈtso nnom na tajndeiiˈ nˈomna na maquiinaˈ. 	 Un Viņš, pieaicinājis savus divpadsmit mācekļus, deva tiem varu izdzīt ļaunos garus un dziedināt katru slimību un katru vājību.


Ja na cwiluiindyo̱ naxuee, jndyo̱o̱ tsjoomnancue, cha meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱ nncwjiˈnaˈ juu naquiiˈ natia. 	 Es, gaisma, atnācu pasaulē, lai ikviens, kas man tic, nepaliktu tumsībā.


Manoomˈm na mayuˈa na ticjo̱meintyja̱a̱ˈa na macaⁿˈa nnoom na cateijneiⁿ ˈo. Mˈaaⁿya na xcweeˈ tsˈo̱o̱ⁿya na mandiˈntjo̱ⁿya nnoom. Ndoˈ ñequiiˈcheⁿ matseina̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ ñˈoom naya cantyja ˈnaaⁿˈ Jnaaⁿ Jesucristo. 	 Jo Dievs, kuram es savā garā Viņa Dēla evaņģēlijā kalpoju, ir mans liecinieks, ka es jūs bez mitēšanās pieminu.


Meiⁿ tîcaluiˈjnaaⁿˈndyo̱ quia na tjeiˈsˈaya ˈo nnoom, na tsjo̱o̱ya na ntyjiiyaya na ˈo nlaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ ñˈoom na nntsoom, ndoˈ chaˈxjeⁿ jluiˈyuuˈ chaˈtso ñˈoom na jnda̱ tjeiˈyuuˈndyo̱ nda̱a̱ˈyoˈ, mati chaˈtso ñˈoom na jnda̱ lˈuuyâ nnoom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, jnda̱ jluiˈyuuˈnaˈ. 	 Un ja es jūs kaut kā viņam esmu cildinājis, tad neesmu palicis kaunā, bet kā viss, ko jums runājām, ir patiesība, tā arī mūsu cildināšana Titam ir bijusi patiesība;


Matseicatyˈuenaˈ ja quia na ncua̱caño̱o̱ⁿnndaˈa ˈo, nquii Tyˈo̱o̱tsˈomya nntsˈaaⁿ na nluiˈjnaaⁿˈndyo̱ quiiˈntaaⁿˈyoˈ ndoˈ na nntseityˈioonaˈ ja cantyja ˈnaaⁿ jndyendyoˈ ˈo na jaachˈee xuee cwilaˈtjo̱o̱ndyoˈ nnoom meiⁿ tyoolcweˈ nˈomˈyoˈ jnaⁿˈyoˈ, na tiljuˈ tsaamˈaⁿˈyoˈ jo nnoom, na ndicwaⁿ cwimˈaⁿˈyaˈyoˈ ñequio nnˈaⁿ ndoˈ na cwilaˈqueeⁿ nˈomˈyoˈ chiuu tseixmaⁿ tsjoomnancue. 	 Un kad atkal atnākšu, lai Dievs mani nepazemo jūsu priekšā un lai man nebūtu par daudziem jāskumst, kas agrāk grēkojuši, bet nav gandarījuši par nešķīstību un bezkaunību, un izlaidību, ko tie darījuši.


’Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nncwjiˈyuuˈñe cantyja ˈnaⁿya jo nda̱a̱ nnˈaⁿ, ja nncwjiˈyuuˈndyo̱ na mawajnaⁿˈa jom jo nnom Tsotya̱ya na mˈaaⁿ cañoomˈluee. 	 Katru, kas mani atzīst cilvēku priekšā, es atzīšu sava Tēva priekšā, kas ir debesīs.


Mancˈe joˈ chii luaa tso ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii: “Nquii Espíritu na jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cˈoomñê quiiˈ nˈo̱o̱ⁿya na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa, canda̱a̱ˈya waa na xueeⁿ jaa.” 	 Vai jūs domājat, ka Raksti veltīgi saka: Līdz greizsirdībai iekāro gars, kas mājo jūsos?


Ee ñˈoom na mayuuˈ tsˈaⁿ na tˈmaⁿti cwiluiiñe matioˈnaaⁿñê tsˈaⁿ na cjeti tseixmaⁿ. 	 Bez kādas pretrunas pārākais svētī mazāko.


Ndoˈ na manncueeˈ xueeˈñeeⁿ tyolue ntyjeeⁿ nnoom: —Cwa sa, caluiˈ ñjaaⁿñe. Cjaˈ Judea cha nnˈaⁿ na mˈaⁿ laˈñeⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaaˈ mati nntyˈiaana tsˈiaaⁿ na macheˈ. 	 Tad Tā brāļi sacīja Viņam: Aizej no šejienes un dodies uz Jūdeju, lai arī Tavi mācekļi redz Tavus darbus, ko Tu dari.


Jaachˈee xuee mañjom tsˈo̱o̱ⁿya chaˈtso na tuii. Jeˈ machˈeenaˈ tsˈo̱o̱ⁿ na mati ja nntseiljeitcuundyo̱ ñˈoomwaa na nntseiˈnaⁿˈ, 	 Tā iedomājos, visu no sākuma pamatīgi izpētot, tev, viscienīgākais Teofil, pēc kārtas uzrakstīt,


Natia na nntsˈaa tsˈaⁿ ˈo, tilˈaˈyoˈ na nnjoom. Ñequiiˈcheⁿ calaˈjnda̱ˈyoˈ na chaˈtso na cwilˈaˈyoˈ nlaˈxmaⁿˈyoˈ na ya nnˈaⁿndyoˈ jo nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ. 	 Nevienam ļaunu ar ļaunu neatmaksādami, sekmējiet labu nevien Dievam, bet arī visu cilvēku priekšā!


Teicantyjaaⁿ yocheⁿ na cwicwaaˈâ natmaaⁿ. Tjeiiⁿˈeⁿ liaatco na cweⁿ, toˈñoom cwii liaa na cwityueeˈ lua̱a̱yâ, seityeeⁿ juunaˈ tsiaⁿˈaⁿ. 	 No mielasta piecēlies, novilka savas virsdrēbes un, linu priekšautu paņēmis, apjozās.


Ndoˈ ñˈoom na jnda̱ we matseijomnaˈ ñˈoomˈñeeⁿ. Luaa matsonaˈ: “Cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ncˈiaˈ chaˈxjeⁿ na jnda ntyjiˈ ñequio nncuˈ. Tjaaˈnaⁿ cwiicheⁿ ñˈoom na tˈmaⁿti na matsa̱ˈntjomnaˈ chaˈna ñˈoommeiⁿˈ.” 	 Bet otrs ir šim līdzīgs: tev būs mīlēt savu tuvāko kā sevi pašu. Cita baušļa, lielāka par šo, vairs nav. (3.Moz.19,18; Mt.22,39; Rom.13,9; Gal.5,14; Jēk.2,8)


Tyotseitioom naquiiˈ tsˈoom, matsoom: “Chiuu chiuu nntsˈaayo̱ ee tjaaˈnaⁿ yuu ya nntseiwa̱ya ˈnaⁿ na tueˈ.” 	 Un viņš sevī domāja, sacīdams: Ko lai es daru, jo man nav kur novietot savu ražu.


Quia na machˈee tsˈaⁿ tsˈiaaⁿ, sˈom na nnjomlˈuañê, nchii cweˈ na macanaaⁿˈaⁿ joˈ, macoñoom ee jnda̱ tantjoom. 	 Bet tam, kas dara darbus, alga tiek piešķirta ne no žēlastības, bet pienākuma dēļ.


Chaˈtsondye joona na laˈxmaⁿna cwentaya, mati laˈxmaⁿna cwentaˈ. Ndoˈ joona na laˈxmaⁿna cwentaˈ, mati laˈxmaⁿna cwentaya, ndoˈ matseitˈmaaⁿˈñenaˈ ja cantyja ˈnaaⁿna. 	 Un viss mans ir Tavs, un Tavs ir mans, un es pagodinājos viņos.


Quia joˈ saayâ ta na jndyu Olivos. Ndoˈ quia jnda̱ tacatyeeⁿ Jesús joˈ joˈ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê saantyjaaˈâ jom cha nnda̱a̱ nlana̱a̱ⁿyâ ñˈeⁿñê na ñencjo̱o̱yâ. Lˈuuyâ: —Catsuˈ nda̱a̱yâ cwaaⁿ nluii na nmeiiⁿˈ. Ndoˈ ¿cwaaⁿ ˈnaaⁿ na nleitquiooˈ na mˈmo̱ⁿnaˈ na manndyoˈnndaˈ ndoˈ na nntycwii tsjoomnancue? 	 Bet kad Viņš sēdēja Olīvkalnā, mācekļi vieni pienāca pie Viņa un sacīja: Saki mums, kad tas viss notiks, un kāda būs Tavas atnākšanas un pasaules gala zīme?


¿Aa ticatseitiuuˈ na wanaaⁿ na nntsˈaa chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ ñequio sˈom ˈnaⁿya? ¿Aa matseiˈcandyaˈ tsˈomˈ sˈom na ja titseintycwiˈa?” 	 Vai man nav tiesību darīt to, ko es gribu? Vai tava acs skaudīga, ka es esmu labs?


Ee jnda̱ ñetˈoom ˈom saˈ ndoˈ juu tsˈaⁿ na mˈaaⁿ ñˈeⁿndyuˈ jeˈ, nchii saˈ jom. Cantyja na luaaˈ waa, mayuuˈ ñˈoom tsuˈ. 	 Jo pieci vīri tev bijuši, bet, kas tev tagad ir, tas nav tavs vīrs. To tu pareizi teici.


Tso ángelˈñeeⁿ nnoom: —Cweˈ liaˈ ndoˈ cañjomˈ lcomˈ. Jnda̱ sˈaaⁿ na ljoˈ tso ángel nnoom: —Cweˈ liaatco ˈnaⁿˈ ndoˈ candyoˈntyjo̱ˈ naxa̱ⁿˈa. 	 Tad eņģelis viņam sacīja: Apjozies un apaun savas kurpes! Un viņš tā izdarīja. Un viņš tam sacīja: Ietērpies savā mētelī un seko man!


Joona tˈo̱o̱na, jluena: —Nnda̱a̱. Tsoom nda̱a̱na: —Mayuuˈ macaⁿnaˈ na mañejuu nawiˈ na nncwino̱o̱ⁿya, nncwiˈnomˈyoˈ. Ndoˈ macaⁿnaˈ na caljoya nˈomˈyoˈ na nlaˈcwjee nnˈaⁿ ˈo chaˈna cwiljoya tsˈo̱o̱ⁿ na nlaˈcueeˈna ja. 	 Bet tie Viņam sacīja: Mēs varam! Bet Jēzus viņiem sacīja: Biķeri, kuru es dzeru, jūs gan dzersiet un tapsiet kristīti kristībā, kurā es topu kristīts,


¿Aa ticatseitiuuˈ na nnda̱a̱ nlcaaⁿˈa nnom Tsotya̱ ndoˈ jom mañoomˈ njñoom meiⁿcheⁿ ntmaaⁿˈ ángeles na nnteiˈjndeiina ja? 	 Vai tu domā, ka es nevaru lūgt savu Tēvu, un Viņš man tūliņ neatsūtītu vairāk nekā divpadsmit leģionu eņģeļu?


Tsoom: —Quiandyoˈ na cjo̱ ñˈoommeiiⁿ nˈom luaˈquiˈyoˈ. Ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee maxjeⁿ nñequiaa tsˈaⁿ cwenta ja luee nnˈaⁿ. 	 Un visi brīnījās par Dieva varenību. Bet Viņš, kad visi vēl brīnījās par visu, ko Viņš darīja, sacīja saviem mācekļiem: Lieciet šos vārdus savās sirdīs: Cilvēka Dēls tiks nodots cilvēku rokās.


Ee jnda̱ ñejndyeˈyoˈ chiuu tsˈo̱o̱ⁿya xjeⁿ na tyotseijomndyo̱ ñequio ñˈoom na laxmaaⁿ jâ nnˈaⁿ judíos, na tyoco̱ˈwiˈa nnˈaⁿ na laxmaⁿ tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Tyoqueⁿya tsˈo̱o̱ⁿ na nntseityuiiˈa tmaaⁿˈñeeⁿ. 	 Jūs jau dzirdējāt par manu iepriekšējo dzīves veidu jūdu ticībā, ka es pārmērīgi vajāju Dieva Baznīcu un apkaroju to,


Meiⁿ tacalˈaaya xjeⁿ Cristo chaˈxjeⁿ ñelˈa ntˈomndye joona, ee joˈ na tquii canduu joona ndoˈ tja̱na. 	 Un nekārdināsim Kristu, kā daži no tiem kārdinājuši, un viņi gāja bojā no čūskām.


Quia na jnda̱ jlaˈjnaaⁿˈñˈeⁿna jom, quia joˈ tjeiiˈna liaa catsiooˈ. Jlaˈcweenndaˈna jom liaⁿˈaⁿ. Jnda̱ joˈ tyˈeñˈomna jom na nntyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Un tie, kad bija Viņu izsmējuši, novilka Viņam purpura drānas un ietērpa to Viņa paša drānās, un veda Viņu, lai Viņu sistu krustā.


Ee quia na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿsˈa, nchii teilˈueeˈñê tsaⁿscu na tuii na ljoˈ, teilˈueeˈñê tsaⁿsˈa na sˈaaⁿ tsaⁿscu. 	 Jo vīrietis nav no sievietes, bet sieviete no vīrieša; (1.Moz.2,21-22)


Quia joˈ nluiindyoˈ ntseinda Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee. Ee jom machˈeeⁿ na mantyˈiaaˈ ñeˈquioomˈ ˈnaaⁿˈaⁿ nnˈaⁿ na ya nnˈaⁿndye ndoˈ mati nnˈaⁿ na wiˈndye. Ndoˈ matseicuaaˈaⁿ yuu na mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilˈa na matyˈiomyanaˈ, ndoˈ nnˈaⁿ na cwilˈa na ticatyˈiomyanaˈ. 	 Lai jūs būtu tā Tēva bērni, kas debesīs, kas liek savai saulei uzlēkt pār labajiem un ļaunajiem un lietum līt pār taisnīgajiem un netaisnīgajiem!


Xuee jnda̱ ndyee na tuii na luaaˈ toco cwii tsˈaⁿ tsjoom Caná, tsˈo̱ndaa Galilea. Ndoˈ seijomñe tsondyee Jesús. 	 Un trešajā dienā Galilejas Kānā bija kāzas; un Jēzus māte bija tur.


Joˈ chii Pablo ñˈeⁿ Bernabé majndye xuee ljooˈndyena tsjoomˈñeeⁿ. Ndoˈ ñequio na tˈmaⁿya nˈomna tyoñequiana ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ee nquiuna na ñˈeⁿñˈeeⁿ ñˈeⁿndyena. Ndoˈ jom tˈmo̱o̱ⁿ na mayuuˈ ñˈoom na tyoñequiana ee sˈaaⁿ na tyolˈana ˈnaaⁿ tˈmaⁿ na xocanda̱a̱ nntsˈaa na cweˈ najndeii nquii tsˈaⁿ meiⁿ xocatseiˈno̱ⁿˈ tsˈaⁿ chiuu tuiiyuu. 	 Viņi tur uzturējās diezgan ilgu laiku, uzticīgi kalpodami Kungam, kas apliecināja savu žēlastības vārdu, likdams zīmēm un brīnumiem notikt caur viņu rokām.


Sa̱a̱ jom tˈo̱o̱ⁿ nnom tsotyeeⁿ, tsoom: “Queⁿˈ cwenta, teijndye ndyu mandiˈntjo̱ⁿya njomˈ meiⁿ tyootseiquieˈ tsˈo̱o̱ⁿya yuu na matsa̱ˈntjomˈ ja. Sa̱a̱ meiⁿcwii ndiiˈ tyooñequiaaˈ meiiⁿ cweˈ canchˈioo ndyua na nntseicua̱ˈa na nncˈo̱o̱ⁿya na neiⁿya ñequio ncˈiaya. 	 Un viņš atbildēja un sacīja savam tēvam: Lūk, tik daudz gadus es tev kalpoju un nekad tavu pavēli nepārkāpu, bet tu man nekad nedevi pat kazlēnu, lai es ar saviem draugiem sarīkotu mielastu;


cha nnda̱a̱ nntjeiˈyoˈ cwenta cwaaⁿ cwii nnom na xcweti tseixmaⁿnaˈ. Ee na ljoˈ nnda̱a̱ nncˈom ljuˈndyoˈ na cwitsamˈaⁿˈtiˈyoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ, meiⁿ ticalaxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye jo nnom Cristo xuee quia na nncwjeeˈnnaaⁿˈaⁿ, 	 Lai jūs izšķirtos par labāko, ka jūs Kristus dienā būtu tīri un nevainojami,


ˈO cwilˈueˈyoˈ na nlaˈtˈmaaⁿˈndye ncˈiaˈyoˈ ˈo, sa̱a̱ ticalˈueˈyoˈ na ntseitˈmaaⁿˈñe nquii Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo. Ndoˈ na luaaˈ cwilˈaˈyoˈ, tixocanda̱a̱ nlaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 Kā jūs varat ticēt, cits no cita godu pieņemdami, bet nemeklējat godu, kas nāk no vienīgā Dieva.


Joˈ chii nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaaⁿ tsjaaⁿ na nnomˈ tsˈaⁿ, ndoˈ na cwiweˈ ntjom cha niom na lcwaˈ tsˈaⁿ, nñequiaaⁿ na nleilˈueeˈndyoˈ ndoˈ nleijndyenaˈ cha nnda̱a̱ nnteijndeiˈyoˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na macaⁿnaˈ joona. 	 Bet kas dod sēklu sējējam, dos arī maizi ēšanai un vairos jūsu sēju un liks pieaugt jūsu taisnības augļiem,


Sa̱a̱ Jesús jndeiˈnaˈ tyotsa̱ˈntjoom na ticatˈmo̱o̱ⁿna ˈñeeⁿ cwiluiiñê. 	 Tu esi Dieva Dēls! Un Viņš tos stingri norāja, lai tie Viņu neatklāj.


Quia joˈ tso Jesús nnoom: —ˈU jndaaya, ncˈe na matseiˈyuˈyaˈ tsˈomˈ ñˈeⁿndyo̱ joˈ na jnda̱ nˈmaⁿˈ. Cjaˈ na meiⁿncwii ñomtiuu tancˈoomˈ. 	 Bet viņš tai sacīja: Meit, tava ticība tevi glābusi, ej mierā!


Jnda̱ tuii na nmeiiⁿˈ jluiˈ Pablo Atenas, tjaaⁿ tsjoom Corinto. 	 Pēc tam viņš, aizgājis no Atēnām, nonāca Korintā.


Ee na luaaˈ waa tsˈiaaⁿ na toˈño̱ⁿ, matseijndo̱ya na matsˈaa juunaˈ ñequio najndeii na mañequiaa Cristo na matseixmaⁿya. 	 Tāpēc es arī strādāju, cīnīdamies saskaņā ar Viņa darbību, kas manī izpaužas spēkā.


Ñˈoom na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na calaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ cartaˈñeeⁿ, tsˈaⁿ na matso na matseiyuˈ ñˈeⁿ Jesucristo, meiⁿchjoo tilajomndyoˈ ñˈeⁿñê xeⁿ mˈaaⁿyaaⁿ ñˈeⁿ tsˈaⁿ na cweˈ luaaˈndyoˈ, oo queeⁿ tsˈoom ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ, oo matseitˈmaaⁿˈñê ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ lˈa, oo cantuñê, oo tsaⁿ candii jom, oo machˈueeⁿ. Meiⁿ na nlcwaˈ ñequio tsˈaⁿ na matseixmaⁿ nmeiⁿˈ tilˈaˈyoˈ. 	 Bet tagad es jums rakstu nesaieties, jo, ja tas, kas saucas brālis, ir netiklis vai mantrausis, vai elku kalps, vai zaimotājs, vai dzērājs, vai laupītājs, ar tādu pat neēdiet kopā!


Ee quia ljoˈcheⁿ nnquioo cwii nawiˈ na tˈmaⁿticheⁿ na meiⁿjom ndiiˈ tyootjoom nnˈaⁿ cantyjati na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom tsjoomnancue hasta jeˈ. Ndoˈ xuee na cwiwjaatinaˈ meiⁿ tajom cwinluiinndaˈ cwiicheⁿ nawiˈ chaˈna juunaˈ. 	 Jo tanīs dienās būs tādas apspiešanas, kādas nav bijušas no iesākuma līdz šim, kamēr Dievs pasauli radījis, un arī vairs nebūs.


Quia na nncueⁿˈeⁿ joˈ joˈ, nljeiiⁿ na jnda̱ taa ndoˈ jnda̱ teijndaaˈya. 	 Un atnācis Viņš atrod to ar slotu izslaucītu un izgreznotu.


Ncˈe na ljoˈ, jaa nnˈaⁿ na cwilayuuˈa laˈxmaaⁿya na cateixˈa̱a̱ya joona na nnteijndeiiya na cwiˈoonquiana ñˈoom na mayuuˈ. 	 Tātad mums pienākas tādus uzņemt, lai mēs kļūtu patiesības līdzstrādnieki.


Sa̱a̱ cwintyˈiaaya Jesús, na cweˈ cwantindyo xuee na tqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na ticueeˈntyjo̱ na tˈmaⁿ cwiluiiñê chaˈna ángeles, jeˈ canda̱a̱ˈya matseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom ncˈe na teinoom nawiˈ na tueeⁿˈeⁿ, cha cantyja ˈnaaⁿˈ naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, tueeⁿˈeⁿ cwentaa chaˈtsondye nnˈaⁿ. 	 Mēs gan redzam Jēzu, kas uz īsu brīdi bija zemāk nostādīts par eņģeļiem, nāves ciešanu dēļ kronētu ar godu un slavu, lai Dieva žēlastībā baudītu nāvi par visiem.


Cristo cwiluiiñê tsiaⁿtsjo̱ˈñeeⁿ. Nacjooˈ juunaˈ chaˈwaa wˈaaˈñeeⁿ cwijom wjaacanda̱a̱ˈnaˈ hasta na ncueˈntyjo̱ na nluiiñenaˈ cwii watsˈom na ljuˈ cwentaaˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Katra uz Viņa celtā celtne izaug par svētu templi Kungā.


Quia na jndii Jesús na luaaˈ cwiluena, tsoom: —Nnˈaⁿ na tiwii titjo̱o̱ndyena tsˈaⁿ na machˈee nasei. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na wii tjo̱o̱ndyena tsaⁿˈñeeⁿ. 	 To redzot, Jēzus sacīja: Veseliem nav vajadzīgs ārsts, bet gan slimiem.


’Tsaⁿcanchˈue ñequiiˈcheⁿ na macwjeeⁿˈeⁿ na nnchˈueeⁿ nntseicueⁿˈeⁿ ndoˈ na nntseiˈnaⁿˈaⁿ. Ja jndyo̱o̱ na nñequia na ticantycwii na cwitaˈndoˈ nnˈaⁿ, ndoˈ cha na canda̱a̱ˈya na nlaˈxmaⁿna juu joˈ. 	 Zaglis nāk, lai zagtu, slepkavotu un iznīcinātu. Es esmu nācis, lai tiem būtu dzīvība un lai tā būtu pārpilnībā.


Joˈ chii catsataˈjnaⁿˈtiˈyoˈ Ta Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa ndoˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñê jaa. Jom candyaˈ tsˈoom ˈo, catsanaˈjnda̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu joˈ. Ticantycwii na cwiluiitˈmaⁿñê. Amén. 	 Bet audziet mūsu Kunga un Pestītāja Jēzus Kristus žēlastībā un atzīšanā! Viņam lai ir gods tagad un līdz mūžības dienai! Amen!


Jom nntseichueeⁿˈeⁿ seiiˈa na jeeⁿ cje tseixmaⁿnaˈ na nntseijomnaˈ joonaˈ chaˈna seiiⁿˈeⁿ na xocwiˈndaaˈ na matseixmaaⁿ jnda̱ na wandoˈxcoom. Nntsˈaaⁿ na ljoˈ ncˈe najndeii na tseixmaaⁿ na nlqueeⁿ xjeⁿ chaˈtso na niom. 	 Viņš pārveidos mūsu pazemības miesu, pieskaņodams to savai godības miesai, ar spēku, kurā Viņš spēj pakārtot sev visu.


Ndoˈ ncˈe ñˈoomwaaˈ, majndye nnˈaⁿ na tyondyejndyeena ñˈoom na tyoñequiaaⁿ, tyˈelcweeˈna. Taticalaˈjomndyetina ñˈeⁿñê. 	 Un Viņš sacīja: Tāpēc es jums teicu, ka neviens nevar nākt pie manis, ja tas viņam nebūs dots no mana Tēva.


Xeⁿ mˈaaⁿ cwiindyoˈ ˈo na manchje nawiˈ juu, catseineiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ xeⁿ mˈaaⁿ tsˈaⁿ na neiⁿnco tsˈom cata luantsa. 	 Ja kāds no jums skumst, lai lūdz Dievu! Ja kādam labs prāts, tas lai dzied psalmus!


Sa̱a̱ xeⁿ waa na mˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnom cwiicheⁿ tsˈaⁿ na wacatyeeⁿ joˈ joˈ, quia joˈ juu tsˈaⁿ na mañequiaa ñˈoom quiaaⁿ na wanaaⁿ na nntseineiⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Bet ja citam, kas tur sēž, rodas atklāsme, tad lai pirmais klusē!


Nntseincueⁿ cwii yuˈndaa na tsaⁿsˈa. Ndoˈ ˈu nntseicajndyuˈ juu Jesús. Ee na tseixmaaⁿ na nncwjiˈnˈmaaⁿñê nnˈaⁿ na mˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Nntseicanoomˈm jnaⁿ na laˈxmaⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 Viņa dzemdēs Dēlu, un tu nosauksi Viņu vārdā Jēzus, jo Viņš atpestīs savu tautu no tās grēkiem.


“Jeˈ jo̱nlcwa̱ˈnndaˈa naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ yuu na tjeiˈnaˈ ja.” Ndoˈ quia na nncueⁿˈeⁿ joˈ joˈ nljeiiⁿ naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ chaˈcwijom naquiiˈ wˈaa na tjaaˈnaⁿ tsˈaⁿ candiiˈ. Sa̱a̱ jnda̱ taa ljuˈ ndoˈ jnda̱ teijndaaˈya. 	 Tad viņš saka: Es atgriezīšos savā mājā, no kuras es izgāju. Un atnācis, viņš atrod to neaizņemtu, izslaucītu ar slotu un uzpostu.


Mancjoˈyoˈ jñomˈyoˈ nnˈaⁿ na mˈaaⁿ ndoˈ ñˈoom na tjeiˈyuuˈñê cantyja ˈnaⁿya, ñˈoom na mayuuˈ juunaˈ. 	 Jūs sūtījāt pie Jāņa; un viņš deva liecību patiesībai.


Ee tajnaaⁿˈna na jom tsˈaⁿ na ñetacatyeeⁿ ˈndyootsˈa watsˈom tˈmaⁿˈñeeⁿ na jndyunaˈ Jeeⁿ Neiⁿncooˈ. Majom na tyocaaⁿ ljoˈ na matseitjo̱o̱naˈ jom nda̱a̱ nnˈaⁿ. Joˈ na jeeⁿ tyotseitsaⁿˈnaˈ joona ndoˈ jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna na jnda̱ tcoˈyanaˈ ncˈeeⁿ. 	 Un viņi pazina to, ka viņš bija tas, kas, dāvanas lūgdams, sēdēja pie greznajām svētnīcas durvīm; un tos pārņēma izbrīns un bailes par to, kas viņam bija noticis.


Ndoˈ ntyˈiaya juu quiooˈjndii tquiee ñequio chaˈtso nnˈaⁿna cwiluiitquiendye na cwitsa̱ˈntjom tsjoomnancue ñequio sondaro ˈnaaⁿna. Tjomndyena na nlˈana tiaˈ nacjooˈ nqueⁿ na ljoom caso canchiiˈ ndoˈ nacjoo sondaro ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Un es redzēju zvēru un visas zemes ķēniņus, un viņa karapulkus, kas bija sapulcināti, lai karotu ar To, kas sēdēja zirgā, un ar Viņa karaspēku.


Meiiⁿ na matyˈiomnaˈ na cataaⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ ljoˈ na ñetcaⁿnaˈ jâ sa̱a̱ tîcalˈaayâ na ljoˈ. Ee ntyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ na calˈo̱o̱ndyoˈ chaˈxjeⁿ na cwilˈaayâ. 	 Ne tāpēc, ka mums nebūtu tiesības uz to, bet lai mēs rādītu jums priekšzīmi, kurai jums jāseko.


’ Jnda̱ chii, ja na matsa̱ˈntjo̱ⁿya nntsjo̱o̱ nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ ntyjaaˈa ntyjatymaaⁿˈ: “Quindyo̱o̱ˈyoˈ nacañomya ˈo nnˈaⁿ na jnda̱ tso Tyˈo̱o̱tsˈom na catˈuiiwiˈnaˈ ˈo. Jeˈ jeˈ nntsaˈyoˈ quiiˈ chom na tijoom canduuˈ na juu joˈ seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaˈ tsaⁿjndii na nlcoˈwiˈnaˈ jom ñequio ángeles ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Tad Viņš sacīs arī tiem, kas pa kreisi: Ejiet prom no manis jūs, nolādētie, mūžīgajā ugunī, kas ir sagatavota velnam un tā eņģeļiem!


Jndye nnˈaⁿ tjomndyena joˈ joˈ hasta tileicwiijndeii wˈaa. Meiⁿ cweˈ ˈndyootsˈa tîcanda̱a̱ nlquieˈcañomna. Ndoˈ tyoñequiaaⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱na. 	 Un, kad kļuva zināms, ka Viņš ir namā, daudzi sapulcējās tā, ka tiem pat durvju priekšā nebija vietas; un Viņš tiem sludināja vārdu.


Joˈ joˈ ljeiiⁿ cwii tsˈaⁿ judío na jndyu Aquila. Tsaⁿˈñeeⁿ tuiiñê ndyuaa Ponto. Nmeiiⁿndyo ñejnaaⁿ ndyuaa Italia ñequio scoomˈm Priscila. Sa̱a̱ jluiˈna joˈ joˈ ee Claudio, tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ tsjoom Roma na matsa̱ˈntjom ndyuaa Italia tqueⁿ ñˈoom na caluiˈ chaˈtso nnˈaⁿ judíos tsjoomˈñeeⁿ. Joˈ na tja Aquila ñequio scoomˈm jluiˈna joˈ joˈ, tyˈena tsjoom Corinto. Tjacandoˈ Pablo joona. 	 Un viņš atrada kādu jūdu, vārdā Akvilu, kas cēlies no Pontas. Tas ar savu sievu Priskillu nupat kā bija atnācis no Itālijas (jo Klaudijs bija pavēlējis visiem jūdiem atstāt Romu). Tiem viņš piebiedrojās.


Sa̱a̱ xeⁿ ñequiiˈcheⁿ na cwiqua̱a̱ⁿyaaya cwenta aa cwilˈaaya yuu na matyˈiomyanaˈ, quia joˈ tixocaⁿnaˈ na nntsˈaa Ta Jesús xjeⁿ jaa, 	 Ja mēs paši sevi tiesātu, tad mēs netiktu tiesāti.


Tˈmaⁿ waa na tˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo ndoˈ jeeⁿ neiⁿya ˈo. Quiiˈntaaⁿ chaˈtso nawiˈ na cwiwino̱o̱ⁿyâ tileicantycwii na mˈaaⁿya na neiⁿya. 	 Es pilnīgi paļaujos uz jums, es esmu ļoti lepns uz jums. Iepriecinājuma pilns, es pārpilnībā izjūtu prieku visās mūsu bēdās.


Jâ nnˈaⁿ na tˈmaⁿ Jesús na calaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê tîcalaˈno̱o̱ⁿˈâ ñˈoommeiⁿˈ najndyee. Sa̱a̱ nda̱nquia quia na jnda̱ seitˈmaaⁿˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom jom, tjañjoomˈ nˈo̱o̱ⁿyâ na teiljeii ñˈoommeiⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, ndoˈ maxjeⁿ tuii na ljoˈ. 	 Viņa mācekļi vispirms to nesaprata, bet, kad Jēzus tika pagodināts, tad atminējas, ka tā par Viņu bija rakstīts, un tā Viņam darīja.


Tsoti Jacobo: —Ncˈe ñˈoomˈñeeⁿ, joˈ chii matseitiuuya cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na nchii judíos na cwilcweˈ nˈom na cwilayuˈ, meiⁿ ticatsonaˈ na nlacachuuya xuu joona joo ñˈoom na matsa̱ˈntjomnaˈ jaa. 	 Tāpēc es spriežu, ka nav apgrūtināmi tie, kas no pagāniem atgriežas pie Dieva.


Quia joˈ saayâ, squia̱a̱yâ Betania. Jnda̱ na squia̱a̱yâ joˈ joˈ tyolue nnˈaⁿ nnom Jesús na jnda̱ ñequiee xuee na ndiiˈ Lázaro tseiˈtsuaa. 	 Tad Jēzus nogāja un atrada viņu jau četras dienas kapā guļam.


Jnda̱ na teijaaⁿ xueeˈñeeⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ mañoomˈ jñoomna Pablo ñˈeⁿ Silas na cˈoo naⁿˈñeeⁿ tsjoom Berea. Quia na jnda̱ tquiena tsjoomˈñeeⁿ tyˈena watsˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos. 	 Bet brāļi tādēļ naktī aizsūtīja Pāvilu un Sīlu uz Beroju. Tur nonākuši, viņi iegāja jūdu sinagogā.


Sa̱ˈntjoom na cwindyuaandye nnˈaⁿ nacjooˈ jnda̱ nchˈu. Quia joˈ tˈueeⁿ ˈom taⁿˈ tyooˈ ñequio we catscaaˈñeeⁿ, ntyˈiaaⁿˈaⁿ cañoomˈluee ndoˈ tquiaaⁿ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ. Jnda̱ chii tyjeeⁿ ndoˈ tquiaaⁿ joonaˈ nda̱a̱ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê. Ndoˈ jâ tquiaayâ joonaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jndyendye. 	 Un Viņš, pavēlējis ļaudīm apmesties zālē, paņēma piecas maizes un divas zivis; un Viņš, pacēlis acis pret debesīm, svētīja un lauza, un pasniedza maizes mācekļiem, bet mācekļi - ļaudīm.


Xeⁿ na cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ ˈñeeⁿ cwiluiindyo̱, quia joˈ mati nlaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tsotya̱. Na jeˈ na cwii wjaatinaˈ ncˈe na cwitaˈjnaⁿˈyoˈ ja, mati cwitaˈjnaⁿˈyoˈ jom, ndoˈ jnda̱ ntyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ jom. 	 Ja jūs mani pazītu, jūs pazītu arī manu Tēvu. Bet no šī brīža jūs Viņu pazīsiet un esat Viņu redzējuši.


Cwintyjeˈtyeⁿˈyoˈ cwentaaⁿˈaⁿ na cwilˈueeˈndyoˈ ñˈoomˈm chaˈxjeⁿ sondaro matseityeeⁿ xcweeⁿˈeⁿ ñequio tjaⁿ, calˈaˈyoˈ na matyˈiomyanaˈ ee juunaˈ nncwañoomˈnaˈ ˈo chaˈxjeⁿ cotom xjo wañoomˈnaˈ sondaro. 	 Tātad stāviet, apjozuši savus gurnus patiesībā, tērpušies taisnības bruņās,


’Ja ticantyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ na nlaˈtˈmaaⁿˈndye nnˈaⁿ ja. 	 No cilvēkiem es godu nepieņemu.


ˈÑeeⁿ juu na ticaljooˈñe cantyja ˈnaⁿya, nntquieˈnaˈ juu chaˈxjeⁿ cwityeⁿnquieˈ lˈo̱ tsˈo̱o̱, ndoˈ joˈ joˈ cwicaaⁿnaˈ. Jnda̱ chii cwicajñeeⁿˈ nnˈaⁿ lˈo̱o̱ˈñeeⁿ, cwitioomna joonaˈ quiiˈ chom. 	 Ja kas manī nepaliek, to kā zaru izmet ārā; un tas sakalst, un to paņem un iemet ugunī, un tas sadeg.


Quia joˈ seiˈno̱ⁿˈyaaⁿ, matsoom: —Cwa mayuuˈcheⁿ na Tyˈo̱o̱tsˈom jñoom ángel ˈnaaⁿˈaⁿ na catseicandyaañe ja lˈo̱ Herodes ñequio luee nnˈaⁿ judíos chaˈtso na cwiqueⁿ nˈomna na nlˈana ñˈeⁿndyo̱. 	 Un Pēteris atjēdzies sacīja: Tagad es tiešām zinu, ka Kungs sūtījis savu eņģeli un izglābis mani no Heroda rokām un no visa, ko jūdu tauta gaidīja.


Tsonndaˈ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê: —Chaˈtso na cwilaˈxmaⁿ najnda̱, Tsotya̱ya Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ tquiaaⁿ joonaˈ lˈo̱o̱ya. Tjaa ˈñeeⁿ tseiˈno̱ⁿˈ chiuu tseixmaⁿya na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ, macanda̱ nqueⁿ ntyjeeⁿ. Meiⁿ tjaa ˈñeeⁿ tseiˈno̱ⁿˈ chiuu tseixmaⁿ Tsotya̱ya, macanda̱ ja na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ mantyjiiya. Mati meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na nntseiˈno̱ⁿˈ chiuu tseixmaⁿ Tsotya̱ya mañequia na nntseiˈno̱ⁿˈ. 	 Mans Tēvs man visu atdevis. Un neviens nepazīst Dēlu kā tikai Tēvs; un neviens nepazīst Tēvu kā tikai Dēls, un kam Dēls grib to atklāt.


Sa̱a̱ tjaa yuu mateijndeiinaˈ na cweˈ mandii tsˈaⁿ ñˈoom naya, xeⁿ nchii macaⁿnaˈ na nntsˈaaⁿ ljoˈ na matsonaˈ, ee xeⁿ ticalˈaˈyoˈ naljoˈ cwinquioˈnnˈaⁿndyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ. 	 Esiet vārda izpildītāji, bet ne tikai klausītāji, paši sevi apmānīdami,


Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ xuee na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ tˈmaⁿti nlcoˈwiˈnaˈ ˈo nchiiti nnˈaⁿ na ñetˈom ndyuaa tsjoom Sodoma. 	 Tomēr es jums saku: Sodomas zemei tiesas dienā būs vieglāk nekā tev.


Jnda̱ ñetsjo̱o̱ ndoˈ jeˈ matsjo̱o̱ nndaˈa: Xeⁿ nñequiaa tsˈaⁿ ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ cantyja na nluiˈnˈmaaⁿñe tsˈaⁿ na tjachuiiˈnaˈ ñequio ñˈoom na jnda̱ toˈñoomˈyoˈ, cjuˈwiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Kā agrāk jums sacījām, tā arī tagad vēlreiz saku: ja kāds sludinātu jums citu evaņģēliju nekā to, ko esat saņēmuši, tas lai top nolādēts!


Sa̱a̱ chaˈna ñˈoom na jnda̱ tsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, meiiⁿ na jnda̱ ntyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ tsˈiaaⁿ na matsˈaa, maxjeⁿ tîcalaˈyuˈyoˈ. 	 Bet es jums to esmu teicis: jūs mani gan redzējāt, bet neticat.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos na ticuaa ljeii lueena na matsa̱ˈntjomnaˈ na tqueⁿ Moisés, sa̱a̱ cwilˈana chaˈxjeⁿ na maˈmo̱ⁿnaˈ ndoˈ na ljoˈ nquieena laxmaⁿnaˈ chaˈcwijom ljeii na maqueⁿnaˈ xjeⁿ joona. 	 Jo ja pagāni, kam likuma nav, dabiski izpilda to, ko likums prasa, tad viņi paši ir sev likums, lai gan viņiem tāda likuma nav.


Cwii tsˈaⁿ na matseiyuˈ, quia nljeii cwii xˈiaaˈ na matseiyuˈ na matseitjo̱o̱ñe tsaⁿˈñeeⁿ cwii nnom jnaⁿ na nchii wjaañˈoomnaˈ juu na nntsuuñe, macaⁿnaˈ na caⁿ tsaⁿˈñeeⁿ cwii naya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ jom nñequiaaⁿ na nncwandoˈ añmaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Waa jnaⁿ na wjaañˈoomnaˈ tsˈaⁿ na nntsuuñe, tjaaˈnaⁿ nasei meiⁿ cwii caⁿ tsˈaⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Ja kāds zina savu brāli grēkojam, kas nebūtu nāves grēks, tas lai aizlūdz, un tam, kas negrēko nāvīgi, tiks dota dzīvība. Bet ir nāves grēks, par to es nesaku, lai kāds aizlūdz.


Majoo ncueeˈñeeⁿ tjawijndyendye nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Sa̱a̱ we ndiˈndyena. Ntˈomndyena nnˈaⁿ judíos na cwilaˈneiⁿ griego ndoˈ ntˈom ncˈiaana cwilaˈneiⁿ hebreo. Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ na cwilaˈneiⁿna griego to̱ˈna na jlaˈncjooˈndyena nacjooˈ nnˈaⁿ na cwilayuˈ na cwilaˈneiⁿ hebreo. Ee chaˈtso yolcu na cwilaˈyuˈ na jnda̱ tja̱ noom ticwii xuee cwitoˈñoomna nantquie. Sa̱a̱ joo yolcu na cwilaˈneiⁿ griego tijndyeti cwitoˈñoomna chaˈxjeⁿ cwitoˈñoom ncˈiaana na cwilaˈneiⁿ hebreo. Joˈ na to̱ˈna na jlaˈncjooˈndyena. 	 Bet tanīs dienās, mācekļu skaitam pieaugot, grieķu starpā cēlās kurnēšana pret ebrejiem, ka ikdienišķajā apkalpošanā viņu atraitnes netiek ievērotas.


Catsˈaanaˈ na ñenncuˈ ntyjiˈ naya na macheˈ. Ndoˈ nquii Tsotyeˈ na mantyˈiaaⁿˈaⁿ ljoˈ macheˈ na cweˈ ntyˈiu, jom nntseinoomñê ljoˈ na matseitjo̱o̱naˈ ˈu. 	 Lai paliek tava dāvana noslēpumā; un tavs Tēvs, kas redz noslēpumus, atalgos tevi.


Juu na mˈaⁿˈyoˈ na wiˈ nˈomˈ ntyjeeˈyoˈ matˈuiinaˈ juu na cwicantyjaaˈ nˈomˈyoˈ na cwileiwenaˈ cañoomˈluee. Quia tyondyeˈyoˈ ñˈoom na mayuuˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, joˈ tquiaanaˈ na cwicantyjaaˈ nˈomˈyoˈ. 	 Tās cerības dēļ, kas jums paredzēta debesīs, par ko jūs dzirdējāt evaņģēlija patiesības mācībā,


Ndoˈ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ tcwaˈ tjacjoona. Tooˈ ntquieeˈ tsquiee na jlaˈtjomna ntaⁿˈ ntyooˈ ñequio ntaⁿˈ calcaa na ˈndiinaˈ. 	 Un viņi ēda un paēda, un pielasīja ar atlikušajām druskām septiņus grozus.


ˈO manquiuˈyaˈyoˈ na tijoom ñejlaˈcaˈnaaⁿˈndyô̱ nda̱a̱ˈyoˈ, meiⁿ nchii tquio̱ˈnnˈaaⁿyâ ˈo na nntjeiiˈâ tsjo̱ˈñjeeⁿ lueeˈyoˈ. Tyˈo̱o̱tsˈom noomˈm na ljoˈ. 	 Jo Dievs ir liecinieks, ka mēs nekad, kā zināt, neuzstājamies ar glaimu runām vai mantkārīgos nolūkos.


Quia joˈ ¿ljoˈ cwii ya nlˈuuya cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ? Xeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ cantyja ˈnaaⁿya, ¿ˈñeeⁿ nleichuu xjeⁿ ˈnaaⁿˈ jaa? 	 Ko lai vēl par to sakām? Ja Dievs par mums, kas ir pret mums?


Quia na jndii Herodes ñˈoomwaaˈ, jeeⁿ seiñˈeeⁿˈñenaˈ jom ndoˈ mati chaˈtso nnˈaⁿ Jerusalén. 	 Ķēniņš Herods, izdzirdis to, izbijās, un visa Jeruzaleme līdz ar viņu.


Ñˈoomwaa ñˈoom na mayuuˈ juunaˈ, ndoˈ matsonaˈ na chaˈtsondye nnˈaⁿ calaˈyuˈna juunaˈ: jndyo Cristo Jesús tsjoomnancue cha nncwjiˈnˈmaaⁿˈñê nnˈaⁿ jnaⁿ, quiiˈntaaⁿ joona ja cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na tˈmaⁿti ñeseitjo̱o̱ndyo̱ nnoom. 	 Patiesa un pilnīgi pieņemama ir tā mācība, ka Jēzus Kristus atnācis šinī pasaulē, lai izglābtu grēciniekus, starp kuriem es esmu pirmais.


Tyoqueⁿndyena na tyondyena ñˈoom na tyotˈmo̱o̱ⁿ apóstolesˈñeeⁿ. Tjoomˈ tyomˈaⁿna ñequio naⁿˈñeeⁿ. Tyotjomndyena na tyotyjena tyooˈ na tyocañjom nˈomna Jesús. Ndoˈ tyolaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un viņi pastāvēja apustuļu mācībā, maizes laušanas sadraudzībā un lūgšanā.


Ndoˈ lˈaayâ chaˈxjeⁿ na tsoom. Jlajndaaˈndyô̱ na nlcwaaˈâ natmaaⁿ xuee pascua. 	 Un mācekļi darīja tā, kā Jēzus bija tiem pavēlējis; un viņi sagatavoja Lieldienas.


Tjaaˈnaⁿ cwii tsˈaⁿ na matseixmaⁿ nˈiaaⁿ oo cwii fariseo na matseiyuˈ ñˈeⁿñê. 	 Vai tad kāds no priekšniekiem un farizejiem tic uz Viņu?


Quia na macwjiˈyuuˈndyuˈ cwii ñˈoom ndoˈ matsuˈ na mayuuˈ juunaˈ, catsˈaanaˈ na mayuuˈ ñˈoomˈñeeⁿ. Ndoˈ quia na matsuˈ na tiyuuˈ, catsˈaanaˈ na tiyuuˈ ñˈoomˈñeeⁿ. Ee cantyjati ñˈoom na nntseicwaljoˈtiˈ na nntseijndeiiˈ ˈndyoˈ hasta nntseitiuuˈ na nntsuˈ jiiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ñˈoomˈñeeⁿ cwinaⁿnaˈ na mˈaaⁿ nquii tsaⁿjndii. 	 Bet jūsu runai jābūt: jā, jā! nē, nē! Kas vairāk par to, ir no ļauna.


Quia joˈ juu ángel najnda̱ we tjacuˈnquioom nawiˈ na ñjom waso ˈnaaⁿˈaⁿ nnom ndaaluee. Ndoˈ seicwaqueⁿnaˈ ndaaluee chaˈcwijom ntycwe niomˈ. Ndoˈ tja̱ chaˈtsoti na tandoˈ naquiiˈ ndaalueeˈñeeⁿ. 	 Un otrs eņģelis izlēja savu kausu jūrā; un tā kļuva it kā miroņa asinis; un visa radība jūrā nobeidzās.


Quia joˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê jluena nnoom: —Tjaaˈnaⁿ chiuu ya na nntsˈaa tsˈaⁿ na nñequiaaⁿ na nlcwaˈ naⁿmˈaⁿˈ na jndyendyena, ee ljoo na mˈaaⁿya jo jnda̱a̱. 	 Un Viņa mācekļi atbildēja Viņam: Kas šos var paēdināt ar maizi še, tuksnesī?


Ángel na jnda̱ ñequiee tjo̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ntu ˈnaaⁿˈaⁿ, quia joˈ manndyooˈ chaˈna xcwe ñeˈquioomˈ ñˈeⁿ chiˈ seiˈndaaˈnaˈ. Teintomnaˈ. Ndoˈ majoˈti cancjuu teiˈndaaˈ. Taticwixueenaˈ. Mati ñeˈquioomˈ seitjo̱o̱naˈ chaˈna ñequiee hora na taticwixueeñê. Ndoˈ mati natsjom, seitjo̱o̱naˈ chaˈna ñequiee hora na taticwixueeñe chiˈ ñequio cancjuu. 	 Un ceturtais eņģelis bazūnēja: un trešā saules daļa, un trešā mēness daļa, un trešā zvaigžņu daļa tika satriekta, tā ka to trešā daļa palika tumša, un trešā dienas daļa nebija gaiša un nakts tāpat.


Quia na jnda̱ seineiⁿ Pablo ñˈoommeiⁿˈ, quia joˈ tcoomˈm xtyeeⁿ. Ndoˈ ñequio chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ tyolaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un viņš, to sacījis, ceļos nometies, kopā ar viņiem visiem lūdza Dievu.


Ja meiiⁿ nchii cwiluiindyo̱ moso na mandiˈntjomtyeⁿ nnom patrom ˈnaaⁿˈ, sa̱a̱ jnda̱ tqueⁿndyo̱ cheⁿnnco̱ na matseixmaⁿya na ljoˈ nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ. Matsˈaa na ljoˈ cha majndyeti nnˈaⁿ nncwantjo̱ⁿ cwentaaˈ Cristo. 	 Un es, starp visiem brīvs būdams, kļuvu visu kalps, lai iemantotu daudzus.


Tyomˈaaⁿya na ntsaandyo̱ ndoˈ ˈo jlaˈtsaaⁿˈndyoˈ ja. Tyomˈaaⁿya na wiiˈa ndoˈ ˈo tyotsacajndoˈyoˈ ja. Tyomˈaaⁿya pra̱so ndoˈ tyotsantyjaˈyoˈ ja.” 	 Es biju kails un jūs mani apģērbāt; es biju slims un jūs mani apmeklējāt; es biju cietumā un jūs atnācāt pie manis.


Jnda̱ joˈ taqueeⁿ, ntyˈiaaⁿˈaⁿ yuscuˈñeeⁿ, matsoom nnom Simón: —¿Aa mantyˈiaˈ yuscumˈaaⁿˈ? Ja jndyo̱quia̱ˈa waˈ, tînquiaaˈ ndaa na nntmaⁿ ncˈa̱ sa̱a̱ tsaⁿmˈaaⁿˈ jeˈ, jnda̱ tmaaⁿ ncˈa̱ ñequio ndaannoom. Ndoˈ jnda̱ tyueeˈñê ncˈa̱ ñequio sooxqueeⁿ. 	 Un Viņš, pagriezies pret sievieti, sacīja Sīmanim: Vai tu redzi šo sievieti? Es ienācu tavā namā, un tu nedevi ūdeni manām kājām; bet šī asarām slacināja manas kājas un saviem matiem tās susināja.


Jeˈ ticwjaaˈñê cwenta ljoˈ cwiluiindye nnˈaⁿ, aa griego oo aa judío, aa jnda̱ tuii oo aa tyooluii ñˈeⁿñe chaˈxjeⁿ cwilˈa nnˈaⁿ judíos ñˈeⁿ yonomˈndaa ndana, aa tsˈaⁿ na cweˈ ñetyjeeˈya oo tsˈaⁿjnda̱a̱ juu, aa moso na mˈaaⁿtyeⁿ oo aa tsˈaⁿ mˈaaⁿ xjeⁿ ˈnaaⁿˈ. Ñˈoom na macwjaaˈñê cwenta na nquii Cristo tjacantyja na tˈmaⁿ cwiluiiñê ndoˈ na mˈaaⁿ naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿya. 	 Kur vairs nav ne pagāna, ne jūda, ne apgraizītā, ne neapgraizīta, ne barbara, ne skita, ne verga, ne brīvā, bet viss un visos ir Kristus.


Ndyeyu seineiiⁿ ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱na. Ndoˈ Pedro tjañˈoom Jesús cwii ntyja. To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na matseitiaaⁿˈaⁿ juu na nmeiⁿˈ matso na nluii. 	 Un Viņš runāja šos vārdus atklāti. Un Pēteris, paņēmis savrup Viņu, sāka Viņu apsaukt.


Ee ¿chiuu ntyjiˈyuˈ ˈu tsaⁿscu na matseiˈyuˈ na jnda̱ tmaˈcoˈ na xocatseiˈyuˈ saˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿˈ? Ndoˈ mati ˈu tsaⁿsˈa na matseiˈyuˈ na jnda̱ tmaˈcoˈ, ¿chiuu ntyjiˈyuˈ na xocatseiyuˈ scuˈ cantyja ˈnaⁿˈ? 	 Jo no kurienes tu, sieva, zini, ka izglābsi savu vīru? Vai no kurienes tu, vīrs, zini, ka izglābsi savu sievu?


Naquiiˈ tmaaⁿˈñeeⁿ seixuaa cwii tsˈaⁿ, tso: —Ta, matsˈaaya tyˈoo njomˈ na cantyˈiaˈ ljoˈ matjom tiˈjndaaya, ee ñenqueⁿ tuiiñê. 	 Un, lūk, kāds vīrs ļaudīs kliedza, sacīdams: Mācītāj, lūdzu Tevi, uzlūko manu dēlu, jo viņš man ir vienīgais!


Mati catsuˈ nda̱a̱ nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ na queⁿndyena na calˈana chaˈtso nnom na matyˈiomyanaˈ cha nnda̱a̱ nnteiˈjndeiina nnˈaⁿ na matseitjo̱o̱naˈ joo. Calˈana na ljoˈ cha nlaxmaⁿna nnˈaⁿ na ya nnˈaⁿndye. 	 Lai nepaliktu bezauglīgi, arī mūsu ļaudīm jāmācās palīdzēt ar labiem darbiem tur, kur tas nepieciešams.


Naxuee tyoˈmo̱ⁿ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. Ndoˈ quia tmaaⁿ tyocalueeⁿˈeⁿ, tyocaⁿ ta na jndyu Olivos. 	 Tā Viņš dienas pavadīja, mācīdams svētnīcā, bet naktīs Viņš gāja un palika kalnā, ko sauc par Olīvkalnu.


Joˈ chii sondaro na manntjaaˈ Pablo mana ˈndyena jom, teiˈndyo̱na nacañomˈm. Ndoˈ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱na quia na jñeeⁿ na tsˈaⁿ tsjoom Roma matseixmaⁿ Pablo tyˈueeⁿ ee nqueⁿ sa̱ˈntjoom na cwityeⁿñe tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Tad tūdaļ aizgāja no viņa tie, kas taisījās viņu mocīt. Bet priekšnieks, uzzinājis, ka viņš ir Romas pilsonis, izbijās, jo bija viņu saistījis.


Meiⁿ ticaⁿnaˈ na catsˈaaⁿ chaˈna tyolˈa ntˈomcheⁿ ntyee na tjacantyja tyoluiitˈmaⁿndye, na ˈio ndii ˈio tyolaˈcwjeena quiooˈ na tyoñequiana jooyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, najndyee cwentaa jnaaⁿ nquieena ndoˈ nda̱ joˈ mati cwentaa jnaaⁿ nnˈaⁿ. Sa̱a̱ xuiiˈ na sˈaa Jesús, ñejomndiiˈ tquiaañe cheⁿnqueⁿ na tueeⁿˈeⁿ, cwii na macanda̱. 	 Kam nevajag kā tiem priesteriem ik dienas upurēt dāvanas vispirms par saviem, pēc tam par tautas grēkiem; jo to Viņš darīja vienreiz, pats sevi upurēdams.


Ñequio na xcweeˈ tsˈomˈ queⁿndyuˈ naquiiˈ ñˈoommeiⁿˈ, cha jo nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ nleitquiooˈ na xcweti wjaamˈaaⁿˈ. 	 Par to pārdomā, pie tā paliec, lai tavas sekmes būtu visiem skaidras!


cha tjaa ˈñeeⁿ nnda̱a̱ nntso na ñequio xueeya seitsˈoomndyo̱ jom. 	 Lai kāds neteiktu, ka jūs esat kristīti manā vārdā.


Calaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ Israel. Nnˈaⁿ na cwitquiina seii quiooˈ na cwitioona nacjooˈ tio watsˈom tˈmaⁿ, xjeⁿˈñeeⁿ cwilajomndyena cantyja ˈnaaⁿˈ quiooˈ na cwilaˈcwjeena. 	 Skatiet Izraēli pēc miesas: vai tie, kas ēd upurdāvanas, neņem līdzdalību pie altāra?


Quia joˈ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tjuˈ cheⁿnqueⁿ ñˈomwiˈ nacjoomˈm, ndoˈ tsoom na ntyjiicheⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na mayomˈm. Tsoom: —Meiⁿchjoo ticwajnaⁿˈa tsˈaⁿ na cwinduˈyoˈ luaaˈ. 	 Bet viņš sāka lādēties un zvērēt: Es nepazīstu to Cilvēku, par ko jūs runājat.


Xeⁿ nntˈuena canduu ñequio lueena oo xeⁿ nncwena nasei wjee, tjaaˈnaⁿ ljoˈ nntjoomna. Ndoˈ quia na nntioona lueena nacjoo nnˈaⁿwii, nnˈmaaⁿ naⁿˈñeeⁿ. 	 Čūskas cilās; un ja kas dzers ko nāvīgu, tas viņam nekaitēs; slimajiem viņi uzliks rokas, un tie kļūs veseli.


Jnda̱ na jluiˈna quiiˈ ndaatioo, nquii Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom tjañˈoom Felipe. Ndoˈ tsˈaⁿ Etiopíaˈñeeⁿ taticantyˈiaaˈtyeeⁿ Felipe, sa̱a̱ tjaaⁿ nato na mawjaⁿ ñequio na neiiⁿˈ tsˈoom. 	 Kad viņi izkāpa no ūdens, tā Kunga Gars aizrāva Filipu, un einuhs viņu vairs neredzēja, bet līksms turpināja ceļu.


Ndoˈ ncˈe na ljoˈ, nntsˈaanaˈ na nlaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na catioˈnaaⁿñê ˈo. Nncˈomna na jnda nquiuna ˈo ncˈe cantyja ˈnaaⁿˈ juu naya na matseixmaaⁿ, joˈ na cwilˈaˈyoˈ naya joona. 	 Un viņi, lūgdami Dievu par jums, ilgojas pēc jums pārlieku lielās Dieva žēlastības dēļ, kas ir jūsos.


Quia joˈ tyolaˈneiⁿna ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nnom tsaⁿˈñeeⁿ ñequio chaˈtso nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ. 	 Un tie runāja Kunga vārdu viņam un visiem, kas bija viņa namā.


cwilaˈta̱a̱ˈ nˈomna ncˈiaana, cwilaˈcwjeena nnˈaⁿ, cwicandyeena, cwicwaˈcaxiiˈndyena, ndoˈ niom ntˈomcheⁿ na matseijomnaˈ nmeiⁿˈ na cwilˈana. Matseijndo̱ˈa nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ jnda̱ ñetsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye naquiiˈ natiameiⁿˈ, tixocalaˈjomndyena cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Skaudība, slepkavība, piedzeršanās, plītēšana un tiem līdzīgi. Par tiem es iepriekš saku, kā jau agrāk sacīju: kas tādus darbus dara, tie Dieva valstību neiemantos.


Ncˈe juu ñˈoom nayaˈñeeⁿ cwiluiˈnˈmaaⁿndye añmaaⁿˈyoˈ xeⁿ cwiljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na tyoñequiaya nda̱a̱ˈyoˈ, meiⁿ ticweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na jlaˈyuˈyoˈ. 	 Caur ko jūs arī esat pestīti, ja jūs to paturat tādā veidā, kā es jums to pasludināju; citādi jūsu ticība ir veltīga.


Quia joˈ ¿chiuu ya nlˈaayo̱o̱ya? Ee nnˈaaⁿya na cwilaˈyuˈ na mˈaⁿ tsjoomwaa, maxjeⁿ nntjomndyena quia na jnda̱ jndyena na mamˈaaⁿndyuˈ. 	 Ko darīt? Katrā ziņā tautai jāsapulcējas, jo dzirdēs, ka tu atnācis.


Catueˈyoˈ nacjooˈ nqueⁿ chaˈtsoñˈeⁿ na matseiñˈeeⁿˈñenaˈ ˈo ee mˈaaⁿˈ mˈaaⁿˈ tsˈoom ˈo. 	 Visas savas rūpes metiet uz Viņu, jo Viņš par jums rūpējas.


Ndoˈ teicˈuaa na seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cañoomˈluee. Matso: —ˈU cwiluiindyuˈ Jndaaya na jeeⁿ candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya. Cantyja ˈnaⁿˈ ˈu ñequiiˈcheⁿ mañequiaanaˈ na neiⁿya. 	 Un balss atskanēja no debesīm: Tu esi mans mīļais Dēls; pie Tevis man labpatikšana.


Quia joˈ cwiwitquiooˈndyeyu na maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈaⁿ na tjaa jnaⁿ tseixmaⁿ jo nnoom ncˈe na matseiyuˈya tsˈom, meiⁿ ticwjaaˈñê cwenta aa matseicanda̱ chiuu tˈmaⁿ ljeiiˈñeeⁿ oo aa tyootseicanda̱ juunaˈ. 	 Jo mēs esam pārliecināti, ka cilvēks tiek attaisnots ticībā bez likuma darbiem.


Mati tjeiiⁿˈeⁿ xjeⁿ tatiom cwanti na ndyenaˈ. Tueˈntyjo̱ chaˈna ndyeenˈaaⁿ nchooˈ qui nchooˈ ñequiee metros na ndyenaˈ. Ndoˈ tsˈoomxjeⁿ na teilˈueeˈñe ángel matseijomnaˈ chaˈxjeⁿ na tco tsˈoomxjeⁿ na cwiwilˈueeˈndye nnˈaⁿ. 	 Tad viņš mērīja tās mūri: simts čerdesmit četras olektis kā cilvēka, tā eņģeļa mērā.


Sa̱a̱ yolcu na jnda̱ ljondye na titquiendye, tintseiljeiˈ ncueena, ee quia na wjaachuunaˈ joona na neiⁿnco nquiuna na ñecˈomnndaˈna na we caˈna quia joˈ ñeˈcˈunconndaˈna. Ndoˈ joˈ nntjeiiˈndyena na macanda̱ Cristo cwicantyjaaˈ nˈomna. 	 Bet jaunākas atraitnes noraidi, jo, ja tās, pretodamās Kristum, iestieg baudkārē, tad viņas grib precēties.


Ndoˈ neiiⁿˈ tsˈom tsˈaⁿ na ñeˈcwii matseitiuu cantyja ˈnaⁿya ee juu xotseijnaaⁿˈnaˈ. Ñˈoommeiⁿˈ seineiⁿ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na jñom Juan. 	 Un svētīgs ir tas, kas no manis neapgrēcinās.


Ee juu tsˈiaaⁿˈ natia na wantyˈiuuˈ mˈaⁿnaˈ jeˈ machˈeenaˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ, na majeˈndyo macanda̱ macaⁿnaˈ na nleindyo̱o̱ nqueⁿ na matseitsaaⁿˈñê na nncˈoom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Negantības noslēpumi gan jau strādā, bet tas, kas to tagad kavē, kavēs tik ilgi, kamēr tas tiks nobīdīts malā.


Xocoˈweeⁿˈeⁿ tsˈaⁿ na tityeⁿ matseiyuˈ na juu matseijomnaˈ chaˈna tsmaaⁿ na jnda̱ tomndyaa. Ee jom jaateijndeiityeeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. Meiⁿ xotseicanduuˈñˈeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ na tixuee naquiiˈ tsˈom na juu matseijomnaˈ chaˈna chom canti na ncuencue canduuˈ. Ee jom nñequiaatyeeⁿ naxuee naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. Joˈ chii nntsˈaaⁿ na nnaⁿjndeii cantyja na matyˈiomyanaˈ naquiiˈ nˈom nnˈaⁿ. 	 Viņš ielauztu niedri nenolauzīs un kvēlošu degli neizdzēsīs, kamēr nebūs licis taisnībai uzvarēt.


Matsoom nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —ˈU tsˈaⁿ na jeeⁿ tˈmaⁿ manquiuˈnnˈaⁿˈ ndoˈ na jeeⁿ tia tsˈaⁿndyuˈ, ˈu jnda tsaⁿjndii. ˈU na jndooˈ chaˈtso nnom na ya, ¿Aa tixocjaˈmeintyjeˈ na matseiˈcuˈ na nncˈooquieˈ nnˈaⁿ nato na yuu cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Sacīja: Ak, tu, sātana bērns, visas viltības un melu pilns, katras taisnības ienaidnieks, vai tu nemitēsies sagrozīt Kunga taisnos ceļus?


Cantyja na tueeⁿˈeⁿ joˈ chii cwiljoya tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyo̱ ndoˈ nchii macanda̱ cwentaa jnaaⁿ jaa, mati cwentaa jnaaⁿ nnˈaⁿ chaˈwaa tsjoomnancue. 	 Viņš ir mūsu grēku izlīdzināšana: ne tikai mūsu vien, bet arī visas pasaules.


Joˈ chii canda̱a̱ˈya nnda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñê chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwilaˈcandyooˈndyena na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, ee ticantycwii na wanoomˈm ndoˈ na macaaⁿ nnom cantyja ˈnaaⁿna. 	 Tāpēc arī Viņš visos laikos spēj izglābt tos, kas caur Viņu tuvojas Dievam, vienmēr dzīvs būdams, lai mūs aizstāvētu.


Ee quia na jndiiya na matsuˈ na xmaⁿndyo̱, quia joˈ mantyjacheⁿ seijndeii yuˈndaa tsˈom tsiaya na neiiⁿˈeⁿ. 	 Jo, lūk, tiklīdz tava sveicināšanas balss atskanēja manās ausīs, bērniņš līksmībā sakustējās manās miesās.


Jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Ta Jesucristo, ndoˈ jo nda̱a̱ ángeles na cwiluiindye cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, catseicanda̱a̱ˈndyuˈ ñˈoommeiⁿˈ, meiⁿ tintsaˈ na wjaˈñˈoomndyuˈ ñˈeⁿ cwii tsˈaⁿ sa̱a̱ cwiicheⁿ tineiⁿˈ. 	 Es tevi zvērinu Dieva un Jēzus Kristus, un izredzēto eņģeļu priekšā, lai tu to pildītu bez aizsprieduma. Nedari neko, ietekmēts no vienas vai otras puses!


Cˈomˈyoˈ na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ ndoˈ catseicwaljooˈtinaˈ na neiⁿˈyoˈ ee tˈmaⁿ naya cwentaˈyoˈ cwiwiwe cañoomˈluee. Ee malaaˈtiˈ tyoleiˈntyjo̱ nnˈaⁿ profetas na tyoñeˈquia ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tandyo xuee, cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntjomˈ ˈo nawiˈñeeⁿ. 	 Priecājieties un līksmojieties, jo jūsu alga ir liela debesīs! Tā viņi ir vajājuši praviešus, kas dzīvoja pirms jums.


Quia joˈ chaˈxjeⁿ na cwitando̱o̱ˈa cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu, mati matsonaˈ na nñequiaaya na caˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ya chiuu waa na tsamˈaaⁿtya̱a̱ya. 	 Ja mēs garā dzīvojam, garā arī jādarbojas.


Chaˈtso nnˈaⁿ na jndye ñˈoom na seineiⁿ Juan mandiñˈeeⁿ nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ cwentaaˈ gobiernom, ñequio chaˈtso ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ, teitsˈoomndyena sˈaa Juan ee jlaˈno̱ⁿˈna na xcwe machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un visa tauta un muitnieki, to dzirdēdami, godāja Dieva taisnību un kristījās Jāņa kristībā.


Calˈaˈyoˈ na ya nnˈaⁿndyoˈ ñˈeⁿ ncˈiaaˈyoˈ, cˈoom na wiˈ nˈomˈyoˈ joona, calaˈtˈmaⁿ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ chaˈxjeⁿ mati matseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo ncˈe Cristo. 	 Bet esiet viens pret otru laipni un žēlsirdīgi! Piedodiet cits citam, tāpat kā arī Dievs Kristū jums ir piedevis.


Luaa tuii cwii xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ. Mawinom Jesús yuu waa ntjom lqueeⁿ trigo. Ndoˈ jâ nnˈaⁿ na cwilajomndyô̱ ñˈeⁿñê na ñeˈjndo̱o̱ˈâ, to̱o̱ˈâ tyotyja̱a̱yâ xuˈlqueeⁿ. Tyotyˈueendyô̱, tyotquia̱a̱yâ joonaˈ. 	 Tanī laikā Jēzus gāja sabatā caur druvu. Viņa mācekļi, būdami izsalkuši, sāka raut vārpas un ēst.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿ gentiles tacolaˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na cweˈ cwiquieya cwii tyuaa na nchii joˈ tuiindyoˈ. Xeⁿ nchii jeˈ jeˈ mañecwii xjeⁿ cwiluiindyoˈ ñequio tmaaⁿˈ na cwiluiiñe cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na ñecwii wˈaa ˈo, ndoˈ ñequii ˈñeeⁿ ntseinda ˈo. 	 Tātad jūs vairs neesat svešinieki un ienācēji, bet esat svēto līdzpilsoņi un Dieva saimes locekļi,


Jnda̱ na ljeiiyaaⁿ na mayuuˈ na jndyaañê, tjaaⁿ waaˈ María tsondyee Juan tsˈaⁿ na mati jndyu Marcos. Ee joˈ joˈ jndye nnˈaⁿ jnda̱ tjomndye na cwilaˈneiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Un apskatījies viņš aizgāja Jāņa, tā sauktā Marka, mātes Marijas namā. Tur daudzi bija sapulcējušies un lūdza Dievu.


’Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ntsˈaa na catseitjo̱o̱ñe cwii tsˈaⁿ na cachjoo matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱, juu tsaⁿˈñeeⁿ yati xeⁿ cwityeⁿ cwii tsjo̱ˈsuu xtyoomˈm, ndoˈ catueeˈ nnˈaⁿ jom tsˈom ndaaluee. 	 Un ja tevi apgrēcina tava roka, nocērt to: labāk tev kroplim ieiet dzīvībā, nekā ar divām rokām ieiet ellē, neizdzēšamā ugunī,


Sa̱a̱ jnda̱ tˈom ñˈoom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ na ˈo cwitueˈndyoˈcjeˈyoˈ nnom ñˈoom na xcwe. Joˈ na mañequiaanaˈ na jeeⁿ neiⁿya. Ndoˈ lˈue tsˈo̱o̱ⁿ na cˈomˈcˈeendyoˈ na nlˈaˈyoˈ ljoˈ na majoˈndyoˈ, nchii nlˈaˈyoˈyoˈ yuu na tisˈa. 	 Bet jūsu paklausība ir izdaudzināta visās vietās. Tāpēc es priecājos par jums. Es tikai vēlos, lai jūs būtu sapratīgi labajā, bet vientiesīgi attiecībā pret ļaunu.


Luaaˈ jluena nnoom cweˈ ee cwilˈueena na catˈuiinaˈ jom. Sa̱a̱ jom jeˈ, seintquieˈñê, seiljeiⁿ nomtyuaa ñequio nomtsˈo̱o̱ⁿ. 	 To tie sacīja, Viņu kārdinādami, lai varētu Viņu apsūdzēt. Bet Jēzus, uz priekšu noliecies, ar pirkstu rakstīja smiltīs.


Quia joˈ tso juu Elisabet: “Luaa naya machˈee Ta Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyo̱. Seijndaaˈñê na cantycwii na cwicaluiˈjnaaⁿˈndyo̱ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na tjaaˈnaⁿ jndaaya.” 	 Tā Kungs mani svētījis; Viņš izraudzījis šīs dienas, lai atņemtu manu negodu ļaužu priekšā.


Quia joˈ nnˈaⁿ na tyojndooˈ calcu jlaˈtyuaaˈna, tyˈelaˈcandiina nnˈaⁿ quiiˈ tsjoom ndoˈ jo jnda̱a̱ na luaaˈ tuii. Jluiˈ nnˈaⁿ, tquiocantyˈiaana chiuu waa na tuii. 	 Bet to gani aizbēga un pastāstīja pilsētā un laukos. Un iedzīvotāji izgāja raudzīt, kas noticis.


Ee mantyˈiaya juu jnaⁿˈ matseijomnaˈ chaˈcwijom ˈnaⁿ ja na nncˈuu tsˈaⁿ ndoˈ chaˈcwijom lˈuaancjo na chuˈtyeⁿndyuˈ. 	 Kā es redzu, tu esi žults rūgtuma pilns un netaisnības saitēs.


Jnda̱ jndii Jesús na jluena ñˈoomwaaˈ, seiweeⁿ jñeeⁿˈeⁿ. Matsoom: —Machˈeenaˈ na cwitaˈjnaⁿˈyoˈ ja ndoˈ manquiuˈyaˈyoˈ yuu tsˈaⁿ ja. Sa̱a̱ nchii na jndyo̱o̱ cantyja ˈnaⁿ nnco̱. Nqueⁿ na jñoom ja quiiˈntaaⁿˈyoˈ cwiluiiñê na mayomˈm, sa̱a̱ jom ticataˈnaⁿˈyoˈ. 	 Tad Jēzus sauca, svētnīcā mācīdams, un sacīja: Jūs pazīstat mani un zināt, no kurienes es esmu nācis. Ir viens Patiesīgais, kas mani sūtījis, kuru jūs nepazīstat.


Jeeⁿ tˈmaⁿ matseixmaⁿ ñˈoomwaaˈ na jeeⁿ wantyˈiuuˈ waanaˈ. Sa̱a̱ ja matseijoomˈndyo̱ ñˈoommeiⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo ñequio tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Šis noslēpums ir liels, bet es saku: Kristū un Baznīcā.


Macaⁿˈa nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na cwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaⁿya na matseina̱ⁿya ñˈoom na mayuuˈ. Tîcjo̱ tsjomˈyoˈ quia na seijndaaˈndyo̱ na ncjo̱ joˈ ee na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya ˈo ee xeⁿ tjo̱ na mˈaⁿˈyoˈ jndeiˈna na nntseitiaˈa ˈo. 	 Pie savas dvēseles piesaucu Dievu par liecinieku, ka es, jūs saudzēdams, negāju vairs uz Korintu ne tāpēc, ka mēs jūsu ticību gribētu pārvaldīt, bet lai palīdzētu jūsu priekā, jo jūs pastāvat ticībā.


Tsondyee Jesús ñequio ntyjeeⁿ tquieˈcañomna, sa̱a̱ tîcanda̱a̱ nncˈoontyjaaˈna jom ee jeeⁿ jndye nnˈaⁿ. 	 Bet atnāca pie Viņa māte un Viņa brāļi un daudzo ļaužu dēļ nevarēja Viņam tikt klāt.


Quia joˈ tso Jesús nnoom: —Cwjaaˈndyuˈnndaˈ xjoˈ naquiiˈ tjaⁿwaaˈnaˈ. Ee juu tsˈaⁿ na machˈee nata̱ˈ quio xjo mañequio joˈ nncueeⁿˈeⁿ. 	 Tad Jēzus sacīja viņam: Liec savu zobenu savā vietā, jo visi, kas zobenu tver, no zobena ies bojā.


Ndoˈ nnˈaⁿ na nchii judíos nlaˈcantyjaaˈ nˈomna jom. 	 Un Viņa vārds ir tautu cerība.


Ndoˈ juu tsˈaⁿ na machˈee cwenta wˈaancjo lcweeⁿ, ntyˈiaaⁿˈaⁿ na meiⁿnaaⁿ ndyueelˈa wˈaancjo. Joˈ chii tjeiiˈñê espada ˈnaaⁿˈaⁿ na nntseicueeˈñe cheⁿnqueⁿ ee seitioom na jnda̱ jleinom pra̱so. 	 Bet cietuma sargs, uzmodies un redzēdams, ka cietuma durvis atvērtas, izvilka zobenu un gribēja sevi nonāvēt, domādams, ka ieslodzītie aizbēguši.


Quia na ntyˈiaaˈ Jesús na jeeⁿ chjooˈ tsˈoom, tso: —Jeeⁿ ndyaˈ jndeiˈnaˈ na nñeˈquiandye naⁿtya na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom joona. 	 Bet Jēzus, redzēdams viņu noskumušu, sacīja: Cik grūti tiem, kam nauda, ieiet Dieva valstībā!


Tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —Quindyo̱o̱ˈ nacañomya, ˈu Satanás. Ja tijoom nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ ˈu ee waa ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: “Macanda̱ nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaˈ catseitˈmaaⁿˈndyuˈ ndoˈ macanda̱ nnom jom nndiˈntjomˈ.” 	 Bet Jēzus atbildēja viņam, sacīdams: Ir rakstīts: Dievu, savu Kungu tev būs pielūgt un Viņam vienam kalpot!


Tyotsoom: —Calcweˈ nˈomˈyoˈ ee juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom mandyocwjeˈcañoomnaˈ ˈo. 	 Un sacīdams: Gandariet par grēkiem, jo debesvalstība tuvu!


Juu na caxueeñe ñeˈquioomˈ cwichuiiˈnaˈ ñequio na xuee chiˈ ñequio juu na caxueendye cancjuu, ndoˈ joo cancjuu cwichuiiˈ na xueenaˈ ñequio ntˈomcheⁿ cancjuu. 	 Citāds spožums ir saulei, citāds spožums mēnesim un citāds spožums zvaigznēm; pat zvaigzne no zvaigznes atšķiras spožumā.


Joˈ chii, ˈo nnˈaⁿya na jnda̱ tjeiˈndyo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo, na jnda̱ tqueeⁿˈñê ˈo na laˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaaⁿˈaⁿ, cˈoomˈya nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo Jesús, na cwiluiiñê apóstol ndoˈ mati tyee na tjacantyja cantyja ˈnaaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿñê. 	 Tāpēc, svētie brāļi, debesu aicinājuma dalībnieki, skatieties uz mūsu apliecināšanas sūtni un augsto priesteri Jēzu,


’Xeⁿ cwilaˈjomndyoˈtyeⁿˈyoˈ cantyja ˈnaⁿya, meiⁿ ticatsuuˈ nˈomˈyoˈ ñˈoom na mañequiaya, quia joˈ cataⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtso na lˈue nˈomˈyoˈ, ndoˈ nñequiaaⁿ. 	 Ja jūs paliksiet manī, un mani vārdi paliks jūsos, tad, ko vien jūs vēlēsieties un lūgsiet, tas jums notiks.


Quia na ntyˈiaaˈ tyo na matsa̱ˈntjom sondaro chiuu waa na tuii, seitˈmaaⁿˈñê Tyˈo̱o̱tsˈom, tsoom: —Mayuuˈcheⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ matseixmaaⁿ tsˈaⁿ na ljuˈ cwiluiiñe. 	 Bet simtnieks, redzēdams to, kas notika, godināja Dievu, sacīdams: Patiesi, šis Cilvēks bija taisnīgs!


Ndoˈ jndiiya teicˈuaa quiiˈntaaⁿ ñequiee naⁿ na taˈndoˈ na catseineiⁿ tsˈaⁿ, tso: —We tsuaˈxjo lqueeⁿ trigo, na jndanaˈ cwii denario, chaˈxjeⁿ na mawantjom tsˈaⁿ na cwii xuee. Ndoˈ yom tsuaˈxjo lqueeⁿ cebada na jndanaˈ cwii denario, sa̱a̱ tintsaˈ na nntseitjo̱o̱naˈ seitye ñequio winom. 	 Es dzirdēju starp četriem dzīvniekiem tā kā balsi sakām: Mērs kviešu par denāriju un trīs mēri miežu par denāriju. Eļļai un vīnam tu nekaitē!


Tsoom nda̱a̱yâ: —Mannco̱ luaañe, tilacatyuendyoˈ. 	 Bet Viņš tiem sacīja: Es esmu, nebīstieties!


Sa̱a̱ xeⁿ ntˈom lˈo̱ tsˈoom olivo xiomˈ, jnda̱ jndiiˈnaˈ ndoˈ ˈu jeˈ na matseijomnaˈ ˈu chaˈna tsˈoom olivo jnda̱a̱, jnda̱ ñjoomˈndyuˈ quiiˈntaaⁿ lˈo̱ tsˈoom olivo xiomˈ, ndoˈ na ljoˈ macwjaaˈñenaˈ ˈu cantyja ˈnaaⁿˈ nchˈiooˈ tsˈoomˈñeeⁿ ndoˈ ndaaˈ juunaˈ mañequiaanaˈ na wjaanajnduˈ. 	 Bet ja daži zari nolauzti un tu, meža olīvkoka atvase, esi uzpotēta to vietā un esi kļuvusi olīvkoka saknes un sulas līdzdalībniece,


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom wˈaaˈñeeⁿ, ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom, jnda̱ jlaˈcwˈaana ñoom. Meintyjeeˈna na cwilaˈwindyena, ee jeeⁿ teiⁿ. Ndoˈ mati meintyjeeˈ Pedro quiiˈntaaⁿna, matseiwiñê ñˈeⁿndyena. 	 Bet kalpi un sulaiņi stāvēja ap oglēm un sildījās, jo bija auksts. Bet arī Pēteris stāvēja pie viņiem un sildījās.


’Calˈaˈyoˈ cwenta ñequio joo nnˈaⁿ na tiyuuˈ ñˈoom cwiñeˈquia. Cwiquieˈcañomna ˈo na ndooˈ jeeⁿ nioomˈ nˈomna chaˈna nioomˈ tsˈom catsmaⁿ sa̱a̱ naquiiˈ nˈomna laxmaⁿna na wiˈndyena chaˈcwijom lobo. 	 Sargieties no viltīgajiem praviešiem, kas nāk pie jums avju drēbēs, bet iekšienē ir plēsīgi vilki!


Sa̱a̱ Pablo jndeii seixuaⁿ nnom tsaⁿˈñeeⁿ tsoom: —Aa ndiˈ re, tintseicueeˈndyuˈ ee chaˈtsondyô̱ ndi mˈaaⁿyâ. 	 Tad Pāvils sauca stiprā balsī, sacīdams: Nedari sev nekā ļauna, jo mēs visi šeit esam.


Sa̱a̱ tincˈom ndiaaˈndyoˈ ñˈeⁿñê, ˈo calaˈjndo̱ˈyoˈ tsˈoom chaˈxjeⁿ cwii tsˈaⁿ na matseiyuˈ. 	 Tomēr neuzskatiet to par ienaidnieku, bet pamāciet kā brāli!


Juu na mˈaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿ ticaˈmo̱ⁿnaˈ aa waa na matseitjo̱o̱ndyo̱, sa̱a̱ meiiⁿ na ljoˈ ticaˈmo̱ⁿnaˈ na tjaa jnaⁿya. Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nncuˈxeeⁿ ja. 	 Jo es gan nekā neapzinos, bet tas mani vēl neattaisno. Kungs ir mans tiesnesis.


Cateixˈeeˈyoˈ nnˈaⁿ na cweˈ cwiquieya lˈaˈyoˈ, meiⁿ tilaˈncjooˈndyoˈ ñˈeⁿndyena. 	 Savstarpēji esiet viesmīlīgi bez kurnēšanas!


Ncˈe na cwiluiindyo̱ apóstol ˈnaaⁿˈ Cristo ja, joˈ chii wanaaⁿ na nntsjo̱o̱ yuu na ntyjii na matyˈiomyanaˈ na catsaˈ, 	 Un lai gan es lielā paļāvībā uz Jēzu Kristu varu pavēlēt tev to, kas pienākas,


Ndoˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tjachuunaˈ joona cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ naⁿmˈaⁿˈ, catjeiˈnˈmaaⁿndyoˈ joonaˈ chaˈcwijom na macwjiˈ tsˈaⁿ xˈiaaⁿˈaⁿ quiiˈ chom. Ndoˈ ñequio ntˈomcheⁿ cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ joona sa̱a̱ cˈomˈyoˈ na nquiaˈyoˈ na juu natia na laxmaⁿna tincwˈuaaˈndyoˈ joonaˈ. 	 Citus glābiet, izraudami no uguns, citus apžēlodami bailēs, lai jums riebjas pat drēbes, ko miesa apgānījusi!


sa̱a̱ jeˈ neiⁿya na seicwano̱ⁿya juunaˈ meiⁿ nchii na seichjooˈnaˈ nˈomˈyoˈ na tquiaanaˈ na neiⁿya, tquiaanaˈ na neiⁿya na ˈo tiooˈ nˈomˈyoˈ, na joˈ joˈ tjaweeˈ ntyjii Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ na luaaˈ tquiooˈya na nchii sˈaaya cwii nnom na seilcweˈtyaˈnaˈ ˈo. 	 Tad tagad es priecājos ne tāpēc, ka jūs bijāt noskumuši, bet tāpēc, ka noskumāt, lai gandarītu; jo jūs noskumāt pēc Dieva prāta, lai jūs mūsu dēļ nekādā ziņā neciestu zaudējumu.


ˈO nnˈaaⁿya, cantyja ˈnaaⁿˈ na nncwjeeˈnndaˈ Ta Jesucristo cwentaaya ndoˈ na nntjomndyo̱ yuu na mˈaaⁿ, cwitaaⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ 	 Mēs, jūs, brāļi, lūdzam caur Kunga Jēzus Kristus atnākšanu un mūsu savienību ar Viņu,


Tachˈeeⁿˈ watsˈom tˈmaⁿ, joˈ joˈ ljeiiⁿ nnˈaⁿ na cwinda̱a̱ quioondyo ñˈeⁿ canmaⁿ ñˈeⁿ cantuˈ. Ndoˈ mati meindyuaandye nnˈaⁿ na cwilaˈjndyoondye sˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwiˈooquieˈ watsˈom. 	 Un Viņš atrada svētnīcā sēžam vēršu un avju, un baložu pārdevējus, un naudas mijējus.


Ee teiyo maxjeⁿ cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Ndoˈ chaˈtso njoom cwilaˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos ñˈoomˈñeeⁿ naquiiˈ lanˈom ˈnaaⁿna ticwii cwii xuee na cwitaˈjndyeena. 	 Jo Mozum no senlaikiem visās pilsētās ir savi sludinātāji sinagogās, kur katru sabatu viņi lasa.


Sa̱a̱ jndye nnˈaⁿ ntyˈiaatquia na cwiˈoona ndoˈ taˈjnaaⁿˈ naⁿˈñeeⁿ joona na ˈoowinomna. Ndoˈ jlaˈtyuaaˈti naⁿˈñeeⁿ, jnaⁿna njoomna tyˈecaˈna, tyˈenquiandyena ˈndyoo ndaaluee. Joona tquiejndyeena yuu na wjaa Jesús ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. 	 Un tie redzēja viņus aizbraucam, un daudzi uzzināja to. Un tie kājām no visām pilsētām saskrēja tur, aizsteidzoties viņiem priekšā.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, laˈxmaaⁿya chaˈna Isaac, ee mati jaa cwiluiindyo̱ ntseinda Tyˈo̱o̱tsˈom na tsoom nnom Abraham na ncˈom. 	 Bet mēs, brāļi, kā Īzāks esam apsolījuma bērni.


Ndoˈ xeⁿ waa cwiicheⁿ ñˈoom na lˈue nˈomˈyoˈ na nleijndaaˈ, nleijndaaˈnaˈ quia na nncuaa jomta. 	 Bet ja jums būtu vēl kāda cita prasība, to var izlemt likumīgā sanāksmē.


Quia na jlaˈjnaaⁿˈ nnˈaⁿ jom, tîtseilcweeⁿˈeⁿ ñˈoom jnaaⁿˈ nda̱a̱na. Quia na taˈwiˈna jom, sa̱a̱ tîcoˈweeⁿˈeⁿ joona, cweˈ ˈndiiñetoom ñequio lˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom na xcwe macuˈxeⁿ. 	 Kad Viņu zaimoja, Viņš nezaimoja, ciezdams nedraudēja, bet padevās tam, kas Viņu netaisni tiesāja.


¿Aa ticjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ na jnda̱ tsjo̱o̱ya ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ quia na ñetˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ? 	 Vai jūs neatminaties, ka es jums to sacīju, būdams vēl pie jums?


Juu tsˈaⁿ na matseiˈnaaⁿˈ matsonaˈ na catjoom chaˈxjeⁿ na matjom maestro ˈnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ mati juu tsˈaⁿ na mandiˈntjom matyˈiomnaˈ na cjaawinoom chaˈxjeⁿ na mawinom tsˈaⁿ na mandiˈntjoom nnom. Ndoˈ nquii tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe cwii wˈaa, xeⁿ nlue nnˈaⁿ na cwiluiiñê tsaⁿjndiitquiee, majndeiiticheⁿ tinluena ñˈoomwiˈ nacjoo nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ. 	 Māceklim pietiek, ja viņš kļūst tāds kā viņa mācītājs, un kalps - kā viņa kungs. Ja nama tēvu sauca par Belcebulu, tad jo vairāk viņa mājiniekus.


Ndoˈ tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom, quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ na luaaˈ tuii seiyoomˈm ee jeeⁿ tjaweeˈ tsˈoom ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tad prokonsuls, redzēdams notikušo, ticēja, brīnīdamies par Kunga mācību.


Ee cantyja ˈnaⁿ ja nnto̱ⁿˈnaˈ tsaⁿsˈa ñˈeⁿ tsotyeeⁿ, mati tsaⁿscu ñˈeⁿ tsoñeeⁿ, ndoˈ tsaⁿnntsa ñˈeⁿ sta̱xeeⁿˈeⁿ. 	 Jo es nācu šķirt dēlu no viņa tēva, meitu no viņas mātes un vedeklu no viņas vīramātes.


Tsoom nda̱a̱na: —Meiiⁿ na jeeⁿ cachjoo cwilayuˈya nˈomˈyoˈ cweˈ chaˈna cachjoo cwii tsˈom lqueeⁿ mostaza, nnda̱a̱ nnduˈyoˈ nnom tsˈoom sicómorowaaˈ: “Catyendyuˈ ndoˈ coˈnaˈ ˈu tsˈom ndaaluee.” Ndoˈ maxjeⁿ nntseicanda̱naˈ ñˈomndyueˈyoˈ. 	 Bet Kungs sacīja: Ja jums būtu ticība kā sinepju graudiņš un jūs sacītu šim zīdtārpu kokam: izraujies un pārstādies jūrā, tad tas jums paklausītu.


Ee jndyendye joona jluena: —Tsaⁿjndii matseixmaaⁿ, ndoˈ jnda̱ teintjeiⁿñê. ¿Chiuu na cwindyeˈyoˈ ñˈoom na matseineiiⁿ? 	 Daudzi no tiem sacīja: Viņš ļaunā gara apsēsts un prātu zaudējis. Ko jūs Viņā klausāties?


’Mañequiaanaˈ na neiiⁿ nnˈaⁿ na chjooˈ nˈom cantyja jnaaⁿna, ee quia nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tˈmaⁿ nˈomna. 	 Svētīgi ir lēnprātīgie, jo viņi iemantos zemi.


Yocheⁿ na luaaˈ matseitioom, tsoomˈm ndaa na teitquiooˈñe cwii ángel cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom. Tso tsaⁿˈñeeⁿ: —ˈU José na cwiluiindyuˈ tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ tintyˈueˈ na nncoˈñomˈ María na nluiiñê scuˈ. Ee cantyja najndeii Espíritu Santo joˈ na jndeiiñê. 	 Bet kamēr viņš par to domāja, lūk, Kunga eņģelis parādījās viņam sapnī, sacīdams: Jāzep, Dāvida dēls, nebīsties pieņemt savu sievu Mariju, jo kas viņā iedzimis, ir no Svētā Gara.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿ Cristo, macaⁿˈa nda̱a̱ˈyoˈ na calcweˈyoˈ na ntyjaaˈ nˈomˈyoˈ ñˈoommeiⁿˈ chaˈxjeⁿ mˈaaⁿ candyaandyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ joonaˈ. Meiiⁿ na mayuuˈ tyootaˈwiˈyoˈ ja sa̱a̱ matseijomnaˈ na ljoˈ cwilˈaˈyoˈ. 	 Brāļi, es jūs lūdzu, esiet tādi kā es, jo es esmu tāds kā jūs. Jūs man nekā ļauna neesat darījuši.


Jnda̱ chii teitquiooˈti cwiicheⁿ ˈnaaⁿ tsjo̱ˈluee. Ntyˈiaya cwii catsoomjndii na tˈmaaⁿñe ndoˈ weeñe chaˈna chom. Juuyoˈ niom ntquieeˈ xqueⁿyoˈ, ndoˈ nqui ndeiˈjndyeeˈyoˈ. Ndoˈ chaˈtso na ntquieeˈ xqueⁿyoˈ, joˈ ñjom cwii cwii corona. 	 Un vēl cita zīme parādījas pie debesīm: un, lūk, liels ugunīgs pūķis, kam bija septiņas galvas un desmit ragi, un viņa galvās septiņi kroņi.


Ñˈoommeiⁿˈ caˈmo̱ⁿˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Ñequio joonaˈ catseijndo̱ˈ nˈomna, ndoˈ quia na macaⁿnaˈ na catseitiaˈ joona, catsaˈ na ljoˈ ñequio najndeii na matseixmaⁿˈ. Tiñequiaaˈ na nntsˈaa tsˈaⁿ na ticueeˈ tsˈoom ˈu. 	 To pamāci un pamudini, un norāj visā stingrībā, lai neviens tevi nenicinātu!


Mati cwitjeiiˈna ˈnaaⁿ yolcu na jnda̱ ljondye na tja̱ sˈaa, ndoˈ cha nntseicuˈnaˈ na luaaˈ laˈxmaⁿna, jeeⁿ yo cwilaˈneiⁿna nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Joˈ tˈmaⁿti nntˈuiiweeⁿˈeⁿ joona. 	 Kas garu lūgšanu iemesla dēļ aprij atraitņu namus; šie saņems smagāku sodu.


Ndoˈ tsoom nda̱a̱na: —¿Chiuu na jeeⁿ matseiˈndaaˈnaˈ nquiuˈyoˈ ndoˈ na luaaˈ mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ? 	 Un Viņš sacīja tiem: Kāpēc esat tā izbijušies un kāpēc tādas domas rodas jūsu sirdīs?


Tyˈo̱o̱tsˈom machˈeeⁿ na matyˈiomyanaˈ na joo nnˈaⁿ na cwitaˈwiˈ ˈo jeˈ, nlcoˈweeⁿˈeⁿ joona. 	 Jo tāda ir Dieva taisnība: atmaksāt ar apspiešanu tiem, kas jūs apspiež,


Tcuu mantyjiiya chiuu waa tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya na cwilˈaˈyoˈ ndoˈ na wiˈ nˈomˈ ncˈiaaˈyoˈ na laˈxmaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ. Ndoˈ ntyjiiya na ya cwindyeˈntjomˈyoˈ no̱o̱ⁿ ndoˈ na ticaˈndyencˈuaaˈndyoˈ. Ndoˈ jeˈ canda̱a̱ˈti waa na cwilˈaˈyoˈ naquiiˈ tsˈiaaⁿ ˈnaⁿya nchiiti quia to̱ˈjndyeeˈyoˈ. 	 Es zinu tavus darbus un tavu ticību, un tavu mīlestību, un kalpošanu, un tavu pacietību, un tavus pēdējos darbus, kas pārāki par pirmajiem.


Ndoˈ na macanda̱ mati teitquiooˈñê no̱o̱ⁿ ja. Matseijomnaˈ cantyja ˈnaⁿya chaˈcwijom cwii yuˈndaa na jnda̱ teinomˈnaˈ xjeⁿ na nluiiñe. 	 Bet pēdīgi pēc visiem Viņš parādījās arī man, it kā kādam nelaikā dzimušajam.


Quia joˈ tjacachoom ntquieeˈ naⁿjndii na wiˈndyeti nchiiti jom. Tyˈequieˈna naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ mana ljooˈndyetyeⁿna joˈ joˈ. Ndoˈ na jnda̱ we luaaˈ, manioomti matjom tsaⁿˈñeeⁿ nchiiti na ñetjomjñeeⁿ. Maluaaˈ nntjoom nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ na jeeⁿ tia nnˈaⁿndye. 	 Tad viņš aiziet un paņem līdz septiņus garus, kas ļaunāki par viņu; un iegājuši tie tur dzīvo; un šī cilvēka pēdējais stāvoklis kļūst ļaunāks nekā pirmais. Tā tas notiks arī šai ļaunajai ciltij.


Chaˈxjeⁿ na jñomˈ ja na jndyo̱o̱ tsjoomnancue, mati majño̱o̱ⁿya joona na cˈoocatjeiˈyuuˈndyena nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomnancue. 	 Kā Tu mani sūtīji pasaulē, tā arī es viņus sūtīju pasaulē.


Quia joˈ cwanti nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, jnaⁿna Jerusalén, tquieˈcañomna Jesús. Taˈxˈeena nnoom: 	 Tad rakstu mācītāji un farizeji no Jeruzalemes nāca pie Viņa un sacīja:


Quia joˈ tyˈeñˈomna juu tsˈaⁿ na ñetˈoom na nchjaaⁿˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos na laˈxmaⁿ tmaaⁿˈ fariseos. 	 Tad viņi aizveda to, kas bija neredzīgs, pie farizejiem.


Quia joˈ jndiiya na teicˈuaa cwii jndyee jndeii cañoomˈluee. Matsonaˈ: —Jeˈ jeˈ yuuˈ, juu na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, jnda̱ mamatseicanda̱a̱ˈñenaˈ, ndoˈ maˈmo̱o̱ⁿ juu najndeii na matseixmaaⁿ. Jnda̱ tueˈntyjo̱ na macanda̱ jom matsa̱ˈntjoom ndoˈ mati cwiluiitquieñe Jnaaⁿ Cristo. Ee juu naxuee ndoˈ natsjom mañequiaa jnaaⁿ nnˈaaⁿya jo nnom Tyˈo̱o̱ˈtsˈoomya, jnda̱ jlaˈcwatyuˈna juu. Manquiiti na tyoñequiaa jnaaⁿ nnˈaaⁿya. 	 Tad es dzirdēju stipru balsi debesīs saucam: Tagad notikusi pestīšana, un mūsu Dieva spēks, un valstība, un Viņa Svaidītā vara, jo nogāzts mūsu brāļu apsūdzētājs, kas dienām un naktīm tos apsūdzēja mūsu dieva vaiga priekšā.


Chaˈtso nmeiⁿˈ laˈxmaⁿnaˈ cwii na maˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ya ncuee meiiⁿñe, ee ˈnaⁿ na tyoñequia nnˈaⁿ ñequio quiooˈ na tyolaˈcwjeena na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom, tsˈiaaⁿˈñeeⁿ tîcanda̱a̱ nlqueⁿnaˈ joona na laˈxmaⁿna na canda̱a̱ˈndyena jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tas ir tagadējā laika attēlojums: saskaņā ar to tiek upurētas dāvanas un upuri, kas nespēj padarīt sirdsapziņā pilnīgu to, kas kalpo, bet tie tikai ēdieniem un dzērieniem.


Cantyja ˈnaaⁿˈ aa wanaaⁿ na nntquieˈyoˈ seii quiooˈ na cwiwilˈueeˈndye nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndye ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ lˈa, cwilaˈno̱o̱ⁿˈa na meiⁿcwii tjaa ljoˈ laˈxmaⁿ joonaˈ ee maxjeⁿ macanda̱ nqueⁿ mˈaaⁿ. 	 Attiecībā uz barību, kas tiek upurēta elkiem, mēs zinām, ka elks pasaulē nav nekas un ka nav cita, bet ir tikai viens Dievs.


meiⁿ ljoˈ na mˈaⁿ nandye, meiⁿ ljoˈ na niom yuu na njoomti tsˈom ndaaluee, meiⁿ ljoˈ na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom. Meiⁿcwii na chaˈtso nmeiⁿˈ, xocanda̱a̱ nnto̱ⁿˈnaˈ jaa na tˈmo̱o̱ⁿ na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa ncˈe Cristo Jesús na cwiluiiñê na catsa̱ˈntjoom jaa. 	 Ne augstums, ne dziļums un neviena cita radība nespēs mūs šķirt no Dieva mīlestības, kas ir mūsu Kungā Jēzū Kristū.


Tˈo̱ Jesús, matsoom: —Xeⁿ ñequiiˈcheⁿ na matseitˈmaaⁿˈndyo̱ cheⁿnnco̱, maxjeⁿ cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo. Juu Tsotya̱ya cwiluiiñê na matseitˈmaaⁿˈñê ja, nqueⁿ na cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ. 	 Jēzus atbildēja: Ja es sevi godinu, mans gods nav nekas. Tas ir mans Tēvs, kas mani godina, par ko jūs sakāt, ka Viņš ir jūsu Dievs.


Tyomanoom chaˈwaa ndyuaaˈñeeⁿ. Tyotseineiiⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈoom na tquiaatinaˈ na tˈmaⁿ nˈomna. Jnda̱ chii tjaaⁿ, tueⁿˈeⁿ ndyuaa Grecia. 	 Bet pārstaigājis šos apgabalus un daudz vārdiem tos pamācījis, viņš nonāca Grieķijā.


Sa̱a̱ xuee na cwiwjaatinaˈ jo̱tsˈaa chaˈxjeⁿ jnda̱ ñesˈaa cha nntseitsaaⁿˈñenaˈ na nntjeiiˈsˈandye cheⁿnquiee naⁿˈñeeⁿ na cwiluena na ljoˈyu cwilˈana tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈxjeⁿ na cwilˈaayâ. 	 Bet ko es daru, to arī darīšu, lai nedotu iespēju tiem, kas meklē izdevību savai lielībai, līdzināties ar mums.


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ judíos ñequio nnˈaⁿ na nchii judíos na tyomˈaⁿ tsjoom Éfesoˈñeeⁿ jliuna na ljoˈ tuii. Joˈ chii chaˈtsondyena tyuena, ndoˈ tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena xueeˈ Ta Jesús. 	 Tas kļuva zināms visiem jūdiem un pagāniem, kas dzīvoja Efezā, un visus tos pārņēma bailes, un viņi godināja Kunga Jēzus vārdu.


Ee jom canda̱a̱ˈya nnda̱a̱ nñequiaaⁿ chaˈtso na macaⁿnaˈ ˈo hasta waljooˈcheⁿ na nleilˈueeˈndyoˈ, ndoˈ mati nnda̱a̱ nnteijndeiˈyoˈ ntˈomcheⁿ. 	 Bet Dievs ir spējīgs dot jums bagātīgi visādas žēlastības, lai jums vienmēr visā būtu visāda pārticība un jūs būtu bagāti visādiem labiem darbiem.


Jnda̱ seina̱ⁿya ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ cha cantyja na cwilajomndyoˈ ñˈeⁿndyo̱ meiⁿcwii ñomtiuu tancˈoom. Ñequiiˈ nawiˈ nntjomˈyoˈ na mˈaⁿˈyoˈ tsjoomnancue, sa̱a̱ cˈomˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ, ee jnda̱ jnaⁿndyo̱ ñequio juu na matseixmaⁿ tsjoomnancue. 	 To es jums sacīju, lai jums būtu miers manī. Pasaulē jums būs apspiešana, bet stiprinieties: es uzvarēju pasauli.


Calaˈcanda̱ˈyoˈ cantyja na tmaˈcoˈyoˈ. Nquii tsaⁿsˈa cˈoom na macanda̱ ñequio scoomˈm. Nquii yuscu macanda̱ cˈoom ñequio saaⁿˈaⁿ. Quia joˈ mˈaⁿ ljuˈna jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja na mˈaⁿna na we caˈna. Ee nncuˈxeeⁿ joo nnˈaⁿ na cweˈ cwimˈaⁿya ñequio ncˈiaa. 	 Laulība lai ir visā godā un laulības gulta neaptraipīta, jo netiklos un laulības pārkāpējus tiesās Dievs.


Jaa manquiuuya na neiⁿnco nˈom nnˈaⁿ na cwinaⁿndye nawiˈ na cwitjoom. ˈO manquiuˈyoˈ chiuu jnaⁿñe Job nawiˈ na tyotjoom ndoˈ manquiuˈyoˈ chiuu sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿñê na cwimacanda̱, ee Tyˈo̱o̱tsˈom matseiˈno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ljoˈ cwitjo̱o̱ⁿya ndoˈ mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom jaa. 	 Lūk, mēs teicam svētīgus tos, kas izcietuši. Jūs dzirdējāt, par Ījaba pacietību un redzējāt, kāds bija Kunga gala mērķis, jo Kungs ir žēlsirdīgs un apžēlotājs.


Sa̱a̱ Jesús tîcato̱o̱ˈñê. Sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tandoˈxcoom. 	 Bet Tas, ko Dievs uzmodināja no miroņiem, neredzēja satrūdēšanu.


Ee tyeⁿ waa na cwicantyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ, ee manquiuyaayâ quia maleichuuwiˈnaˈ ˈo chaˈxjeⁿ na cwitjo̱o̱ⁿyâ, mati mañequiaaⁿ na cwiñˈomˈtˈmaaⁿˈndyoˈ nˈomˈyoˈ chaˈxjeⁿ na mañequiaaⁿ na cwiñˈo̱ⁿtˈmaaⁿˈndyô̱ nˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Lai mūsu cerība par jums būtu stipra, zinādami, ka jūs būsiet līdzdalībnieki iepriecinājumā, tāpat kā esat ciešanās.


’¿Chiuu mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ? Xeⁿ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na mˈaⁿ cwii siaⁿnto canmaⁿ ntsmeiiⁿˈeⁿ ndoˈ cwiindye jooyoˈ nntsuuñe, aa nchii nˈñeeⁿ ñequieenˈaaⁿ nchooˈ qui nchooˈ ñjeeⁿ jooyoˈ cjooˈ tyueˈ ndoˈ wjaacalˈueeⁿ juu quiooˈ na tsuuñe. 	 Kā jums šķiet? Ja kam simts avju, bet viena no tām nomaldās, vai viņš neatstāj deviņdesmit deviņas kalnos un neiet meklēt to, kas nomaldījusies?


Jluena: —¿Aa ˈu cwiluiindyuˈ Cristo na nncwjeeˈcañoom tsjoomnancue, oo aa nncwindo̱o̱ˈâ cwiicheⁿ? 	 Un sacīja Viņam: Vai Tu esi tas, kam bija jānāk, vai lai citu gaidām?


Jndyocue Espíritu Santo nacjoomˈm chaˈcwijom catuˈ. Ndoˈ teicˈuaa na seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cañoomˈluee, matso: —ˈU cwiluiindyuˈ Jndaaya na candyaˈ tsˈo̱o̱ⁿya. Jeeⁿ neiⁿya ˈu. 	 Un Svētais Gars miesīgā veidā kā balodis nolaidās uz Viņu; un balss atskanēja no debesīm: Tu esi mans mīļais Dēls, pie Tevis man labpatikšana!


ˈO jnda̱ tja̱ˈyoˈ ñequio Cristo, joˈ chii jeˈ ticˈomˈyoˈ nacje ˈnaaⁿ ñˈoom na maqueⁿnaˈ xjeⁿ nnˈaⁿ na laˈxmaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue. Quia joˈ ¿chiuu na ndicwaⁿ cwilˈaˈyoˈ chaˈna nnˈaⁿ tsjoomnancue, na cwilañˈoomˈndyoˈ ñˈoom na maqueⁿnaˈ xjeⁿ nnˈaⁿ? 	 Ja jūs kopā ar Kristu šīs pasaules pamatspēkiem esat miruši, ko tad jūs vēl, it kā dzīvodami pasaulē, uzņematies priekšrakstus;


Mati matso Tyˈo̱o̱tsˈom: ˈU Ta, quia na jnaⁿjndyeecheⁿ chaˈtso, ˈU tqueⁿˈ tsjoomanancue; manncuˈtiˈ tqueⁿˈ ljo̱ˈluee. 	 Un: Sākumā Tu, Kungs, dibināji zemi, un debesis ir Tavu roku darbs.


Ndoˈ tsˈaⁿ na mˈaaⁿ jo jnda̱a̱ na machˈee tsˈiaaⁿ tyuaaˈ, ticjaalcweeⁿˈeⁿ na nncjaacachoom liaⁿˈaⁿ. 	 Un kas būs tīrumā, lai neatgriežas atpakaļ paņemt savas drēbes!


Sa̱a̱ ñˈoom na mayuuˈcheⁿ, macaⁿnaˈ na tjoomˈ cˈo̱o̱ⁿya cantyja ˈnaaⁿ ñˈoom na jnda̱ toˈño̱o̱ⁿya. 	 Tāpēc, ko esam sasnieguši, pie tā virziena turēsimies, lai mēs būtu vienprātīgi.


Tso Jesús nda̱a̱na: —Ja cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. Jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na tˈmaⁿ nlcoˈwiˈnaˈ ja, ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nntseitˈmaaⁿˈñê ja. 	 Bet Jēzus atbildēja viņiem, sacīdams: Pienākusi stunda, lai Cilvēka Dēls tiktu pagodināts.


Naⁿnom na mˈaⁿ lcuu cˈomna na jnda nquiuna joo chaˈxjeⁿ Cristo tyˈoom na candyaˈ tsˈoom tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ ndoˈ na tquiaañê na tueeⁿˈeⁿ cwentaana. 	 Vīri, mīliet savas sievas, tāpat kā arī Kristus mīlējis Baznīcu un sevi atdevis par viņu.


Ñeˈnaaⁿˈ jnda̱ tyˈioomnaˈ ja tsˈoomˈnaaⁿ ñequio Cristo. Mancˈe joˈ matyˈiomnaˈ cantyja ˈnaⁿya nchii ja cwiluiindyo̱ na wando̱ˈa, nquii Cristo wanoomˈm naquiiˈ tsˈo̱o̱ⁿ. Ndoˈ na wando̱ˈa na tsˈaⁿ ja, wando̱ˈa ee na matseiyuˈya tsˈo̱o̱ⁿ ñequio Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom ja ndoˈ na tquiaañe ncheⁿnqueⁿ na tueeⁿˈeⁿ cwentaaya. 	 Es dzīvoju, bet jau ne es, bet manī dzīvo Kristus. Un cik es tagad dzīvoju miesā, es dzīvoju ticībā uz Dieva Dēlu, kas mani mīlējis un atdevis sevi par mani.


Joˈ chii tintjeiˈyoˈ cwenta na cweˈ tomti cantyja na cwiwitquiooˈ. Catjeiˈyoˈ cwenta cantyja na matyˈiomyanaˈ. 	 Netiesājiet pēc ārienes, bet spriediet taisnīgu tiesu!


Sa̱a̱ tîcaˈñeeⁿ na ticwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ, ee machˈeeⁿ naya chaˈtsondye nnˈaⁿ. Mañequiaaⁿ ndaaluaaˈ na cwinaⁿnaˈ tsjo̱ˈluee. Ndoˈ machˈeeⁿ na cwiquie ntjom. Machˈeeⁿ na cwijaacjooya ñˈeⁿ nantquie na mañequiaaⁿ ndoˈ machˈeenaˈ na neiiⁿya. 	 To runādami, viņi tikko nomierināja ļaudis, lai tie viņiem neupurētu.


Sa̱a̱ seijoomˈñê na juu seiiⁿˈeⁿ cwiluiiñenaˈ watsˈom. 	 Bet Viņš runāja par savu miesas svētnīcu.


Yolcu na tquio ñˈeⁿñê na jnaⁿna Galilea, tyˈentyˈiaana tseiˈtsuaa, tqueⁿna cwenta chiuu waa na tjacantyˈiuuˈñê. 	 Bet sekotājas sievietes, kas ar Viņu bija nākušas no Galilejas, redzēja kapu un to, kā Viņa miesas tika noliktas.


Jnda̱ chii tyˈenndaˈna na jnda̱ we. Joˈ na secaño̱o̱ⁿ José na tyjeena jom. Ndoˈ tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿˈñeeⁿ tajnaⁿˈaⁿ na nnˈaaⁿˈ José naⁿˈñeeⁿ. 	 Bet otrreiz brāļi pazina Jāzepu, un faraonam kļuva viņa cilts zināma.


ˈO nnˈaⁿya na wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, jnda̱ seiqueeⁿnaˈ tsˈo̱o̱ⁿ na nntseiljeiya cwii ñˈoom cwentaˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu na tjoomˈ na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom jaa, sa̱a̱ jeˈ maqua̱ⁿya cwenta na macaⁿnaˈ na catseijndo̱ˈa nˈomˈyoˈ na cjooˈ nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juu na cwilayuˈya nˈo̱o̱ⁿya na juunaˈ ñejom tquiaaⁿ na laxmaⁿ nnˈaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Vismīļie, tā kā man ļoti rūpēja jums rakstīt par jūsu kopējo pestīšanu, es atzinu kā nepieciešamību jums rakstīt, pamudinādams cīnīties par ticību, kas svētiem reiz uzticēta.


Tˈo̱ Jesús nnom tsaⁿˈñeeⁿ, tsoom: —“Cˈoomˈ na candyaˈ tsˈomˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaˈ, ñequio na xcweeˈya tsˈomˈ, ñequio chaˈwaa na jnda ntyjiˈ, ndoˈ ñequio chaˈwaa na jndo̱ˈya tsˈomˈ.” 	 Jēzus sacīja viņam: Mīli Dievu savu Kungu no visas savas sirds, no visas savas dvēseles un no visa sava prāta!


Matseiljeiya ñˈoommeiⁿˈ nda̱a̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na ñeˈquioˈnnˈaⁿna ˈo. 	 To es jums uzrakstīju par tiem, kas jūs maldina.


Ee na matcuuti na cwilajomndyô̱ ñequio Cristo nawiˈ na teinoom, juu nawiˈñeeⁿ matseijndaaˈñenaˈ na tˈmaⁿti mañequiaaⁿ na cwiñˈomtˈmaaⁿˈndyô̱ nˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Jo kā Kristus ciešanas pārpilnīgi mūs piemeklē, tāpat pārpilnībā nāk pār mums iepriecinājumi caur Kristu.


Ndoˈ tyjeˈcañoom tsaⁿjndii na machˈee xjeⁿ nnˈaⁿ. Tso nnoom: —Xeⁿ mayuuˈcheⁿ cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, cwa catsa̱ˈntjomˈ ljo̱ˈmeiiⁿ na catseicwaqueⁿnaˈ tyooˈ joonaˈ na nlcwaˈ. 	 Un kārdinātājs piestājās un sacīja Viņam: Ja Tu esi Dieva Dēls, saki, lai šie akmeņi kļūst maize!


Sa̱a̱ ñejomto mana ntycwii cantyja na tyandye naⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na cwileiˈcho lˈaandaa, ñequio nnˈaⁿ na cwiˈooñjomndye joonaˈ, ñequio naⁿntjom na cwilˈa tsˈiaaⁿ naquiiˈ lˈaandaa, ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwitaˈntjom cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ, tquia tyomeiˈntyjeeˈ naⁿˈñeeⁿ. 	 Jo vienā stundā gāja bojā tādas bagātības! Un visi stūrmaņi, un laivinieki, un jūrnieki, un visi, kas darbojas uz jūras, attālu stāvēdami


Ee jeˈ xuee na cwii wjaatinaˈ, nnˈaⁿ na ñeˈcwii wˈaa nnto̱ⁿˈndyena, ndyeendye naⁿˈñeeⁿ nncˈomna nacjoo we, ndoˈ wendye naⁿˈñeeⁿ nncˈomna nacjoo ndyee. 	 Jo no šī laika pieci vienā namā sašķelsies: trīs pret diviem un divi pret trim.


José jnda Matatías, Matatías jnda Amós, Amós jnda Nahum, Nahum jnda Esli, Esli jnda Nagai, 	 Tas bija Matatija, tas Amosa, tas Nauma, tas Hesli, tas Nages dēls,


Nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ tyoqueⁿna cwenta ñˈoom na tyotseineiiⁿ ee teiyo manquiuˈnnˈaaⁿ joona ñequio tsˈiaaⁿ caluaˈ na machˈeeⁿ. 	 Bet viņi tāpēc to ievēroja, ka tas ilgu laiku ar savām burvībām tos bija apmulsinājis.


Quia joˈ tˈmaⁿ Jesús cwii tyochjoo, tqueeⁿ juu xcwe quiiˈntaaⁿyâ. 	 Un Jēzus, pasaucis bērnu, nostādīja to viņu vidū


Ee chaˈtso nnˈaⁿ na mˈaⁿ watsˈiaaⁿ ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ, manquiuyana na mˈaaⁿya wˈaancjo ncˈe na majo̱ntyjo̱ya cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo. 	 Jo manas važas Kristū ir kļuvušas zināmas visai sardzei un visiem citiem;


Cwiicheⁿ cwii ndiiˈ matsjo̱o̱nndaˈa meiⁿquiaa tsaⁿsˈa na nñequiaa na nluii ˈnaaⁿˈñeeⁿ tjaaⁿˈ jndeiˈnaˈ na catseinda̱a̱ˈñˈeeⁿ ljoˈ na matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Bet ikvienam cilvēkam, kas liek sevi apgraizīt, es vēlreiz apliecinu, ka tad viņam jāizpilda viss likums.


Ndoˈ joo yolcu na tijndo̱ˈ nˈom jluena nda̱a̱ ncˈiaana na jndo̱ˈ nˈom: “Jeeⁿ ˈo leii, cateijndeiˈyaˈyoˈ seitye na cwileiˈñˈomˈyoˈ ee majaanduuˈ chom ˈnaaⁿyâ.” 	 Bet vieglprātīgās sacīja gudrajām: Dodiet mums no jūsu eļļas, jo mūsu lampiņas izdziest.


Tsˈaⁿ na machˈee cwenta ˈndyootsˈa tiomˈñeeⁿ, matseicanaaⁿñe na nncwinoom. Ndoˈ joo canmaⁿˈñeeⁿ na mateixˈeeⁿ cwitaˈjnaaⁿˈyoˈ jñeeⁿˈeⁿ. Macwjeeⁿˈeⁿ ncueeyoˈ, wjaachom jooyoˈ. 	 Viņam durvju sargs atver, un avis klausa viņa balsi, un viņš sauc savas avis vārdā un izved tās.


Ncˈe na matyˈiom Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈiaaⁿ ja jo nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjaaⁿ na cwiluiindyoˈ, macwjiiˈa cwenta na jeeⁿ jnda tseixmaⁿ juunaˈ. 	 Un jums, pagāniem, es saku: Kamēr es esmu pagānu apustulis, es savu kalpošanu pagodināšu,


Herodes, tsaⁿ na mˈaaⁿ gobiernom tsˈo̱ndaa Galilea, jom cweˈ mˈaaⁿyaaⁿ ñˈeⁿ Herodías, scuuˈ tyjeeⁿ Felipe. Joˈ na seitiaˈ Juan jom na ticatsa̱ˈntjomnaˈ na ljoˈ machˈeeⁿ ndoˈ ñequio chaˈtso natia na jnda̱ ñesˈaa tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Bet zemes pārvaldnieks Herods, ko viņš nopēla par Herodiju, tā brāļa sievu, un par visiem ļaunumiem, ko Herods darīja,


Ndoˈ na ljoˈ, maˈmo̱ⁿnaˈ na nchii nnco̱ matsˈaa. Juu jnaⁿ na mˈaaⁿ naquiiˈ tsˈo̱o̱ⁿ machˈeenaˈ na ljoˈ. 	 Bet tagad jau ne es to daru, bet grēks, kas manī mājo.


Quia ñetˈo̱o̱ⁿ na tyochjoo ja, tyotseina̱ⁿya, tyotseitiuuya ndoˈ ñetˈoomˈ tsˈo̱o̱ⁿ chaˈxjeⁿ cwii yucachjoo, sa̱a̱ quia na tueˈntyjo̱ chuuˈa ˈndi na ñetˈo̱o̱ⁿya chaˈna joona. 	 Kad es biju bērns, es runāju kā bērns, domāju kā bērns, spriedu kā bērns; bet kad es kļuvu vīrs, tad atmetu to, kas bērnišķīgs.


Ncˈe na luaaˈ, ˈo nnˈaⁿya na jeeⁿ wiˈ tsˈo̱o̱ⁿya, caljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom, ñecwiitco titsawintyjeˈyoˈ na cwindyeˈntjomˈyoˈ nnom Ta Jesús ee manquiuˈjndaaˈndyoˈ na jeeⁿ ticweˈ tsˈiaaⁿˈndyo juu tsˈiaaⁿ natsˈaⁿ nnoom. 	 Tāpēc, mani mīļie brāļi, esiet pastāvīgi un nesatricināmi, vienmēr centīgi Kunga darbā, zinādami, ka jūsu darbs nav veltīgs Kungā!


Ntoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na ntyˈiaa na luaaˈ tuii, jeeⁿ tjaweeˈ nˈomna. Jluena: —¿Aa ntsˈaacheⁿnaˈ na tsaⁿmˈaaⁿˈ cwiluiiñê nquii na meindo̱o̱ˈa na nluiiñe tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ? 	 Un visi ļaudis brīnījās un sacīja: Vai tik Viņš nav Dāvida Dēls?


Sa̱a̱ xeⁿ nlˈuuya na jnaⁿnaˈ cweˈ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ, nnda̱a̱ nlcoˈwiˈnaˈ jaa nlˈa nnˈaⁿ na jndyendye, ee chaˈtsondye joona cwilaˈyuˈna na Juan cwiluiiñê tsˈaⁿ na tyoñequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Ja mēs teiksim: no debesīm, Viņš sacīs: kāpēc tad jūs viņam neticējāt? Bet ja mēs sacīsim: no cilvēkiem, tad mums jābīstas no ļaudīm, jo visi viņu tur par pravieti.


Ndoˈ ljeii Jesús cwii snom chjoo. Tjaljoom juuyoˈ. Ndoˈ na ljoˈ sˈaaⁿ seicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiyo teiljeii. 	 Un Jēzus, atradis jaunu ēzeli, uzsēdās tanī, kā rakstīts:


Mˈaaⁿ Jesús Caná tsˈo̱ndaa Galilea quia sˈaajñeeⁿ tsˈiaaⁿ na tixocaluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa. Ndoˈ na luaaˈ sˈaaⁿ tˈmo̱o̱ⁿ na tˈmaⁿ cwiluiiñê. Mancˈe joˈ na jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê, jnaⁿnaˈ na cwilayuuˈâ ñˈeⁿñê. 	 Šo sākumu brīnumiem Jēzus darīja Galilejas Kānā, atklādams savu godību; un Viņa mācekļi ticēja uz Viņu.


Ndoˈ macwjiˈyuuˈñê cantyja na jnda̱ ntyˈiaaⁿˈaⁿ ñequio na jnda̱ jñeeⁿ, sa̱a̱ tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ juu ñeˈcoˈñom ñˈoom na macwjiˈyuuˈñê. 	 Un ko Viņš redzēja un dzirdēja, par to Viņš liecina; bet Viņa liecību neviens nepieņem.


Ndoˈ jlue ntˈomcheⁿ: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ cwiluiiñê Cristo. Ndoˈ ntˈom jlue: —Chiuu sa ˈo, juu Cristo ticatsonaˈ na nnaaⁿ Galilea. 	 Citi sacīja: Viņš ir Kristus. Bet citi teica: Vai Kristus nāk no Galilejas?


Tso Jesús nnoom: —ˈU nomjndaaya, ncˈe na matseiˈyuˈ ñˈeⁿndyo̱, joˈ na jnda̱ nˈmaⁿˈ. Jnda̱ jndyaandyuˈ tycu na ñetjomˈ. Cjaˈtoˈ waˈ. Tyˈo̱o̱tsˈom cjaa ñˈeⁿndyuˈ. 	 Bet Viņš tai sacīja: Meit, tava ticība tevi darījusi veselu! Ej mierā un esi vesela no savas kaites!


Cwilˈana na ndooˈ jeeⁿ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena sa̱a̱ cantyja na cwilˈana macwjiˈnaˈ na waa najndeii ñˈoom na cwilaˈjomndyena. Tintseiquiiˈndyuˈ ñequio nnˈaⁿ na nmeiiⁿˈ cwilˈa. 	 Ārēji liekuļodami dievbijību, bet tās spēku noliegdami. Arī no tādiem izvairies!


Juu xjeⁿ na ñetˈo̱o̱ⁿya na tjaa chiuuya na nlˈaaya na nntjeiˈnˈmaaⁿndyo̱ cheⁿncjo̱o̱, majuuto xjeⁿˈñeeⁿ tquiaañe Cristo na cueeⁿˈeⁿ cwentaa jaa nnˈaⁿ na tia nnˈaⁿndyo̱. 	 Jo kāpēc Kristus miris par mums, grēciniekiem, īstajā laikā, kad mēs vēl bijām slimi?


Ndoˈ tsoti Jesús nda̱a̱na: —ˈO yacheⁿ cwiˈndyeˈyoˈ ñˈoom na sa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ cwitsantyjo̱ˈyoˈyoˈ costumbre na cweˈ nnˈaⁿ tqueⁿ. Joo costumbreˈñeeⁿ cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ chiuu waa na nntmaaⁿ caseito, ñequio waso, ndoˈ jndye ntˈomcheⁿ ñˈoom na laaˈtiˈ macaⁿnaˈ na calacanda̱ˈyoˈ. 	 Dieva bausli atmetuši, jūs pildāt cilvēku ieražas: krūžu un kausu mazgāšanas un daudz ko citu šim līdzīgu jūs darāt.


Ncˈe na jeeⁿ tˈmaⁿ cwiluiiñe Cristo, joˈ chii macaⁿnaˈ na jaa nnˈaⁿ na cwilaˈyuuˈa ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom qua̱ⁿtya̱a̱cheⁿ cwenta ñˈoom na cwindya̱a̱ya, tintsˈaanaˈ na nˈndya̱a̱ya joonaˈ. 	 Tāpēc mums jo vairāk jāievēro tas, ko dzirdējām, lai mēs kādreiz nepazustu.


Tileicatseiˈno̱ⁿˈa chiuu na matjo̱ⁿya na tileicatsˈaaya ljoˈ na ñeˈcatsˈaa, yacheⁿ matsˈaayo̱ya majoˈto ljoˈ na jeeⁿ jndo̱ya. 	 Es nesaprotu, ko daru: jo es nedaru labu, ko gribu, bet es daru ļaunu, ko ienīstu.


Cantyja ˈnaaⁿˈ nmeiⁿˈ calˈandyoˈ cwenta cantyja chiuu waa na tsamˈaⁿˈyoˈ. Tincˈomˈyoˈ na cweˈ tijndo̱ˈto nˈomˈyoˈ, ˈo cˈomˈyoˈ na jndo̱ˈya nˈomˈyoˈ. 	 Tāpēc, brāļi, pielūkojiet, ka jūs apdomīgi dzīvotu, - nevis kā negudri,


Xcwe na matseiñˈeeⁿˈñenaˈ joona na cwicatyuena, ndoˈ teitquiooˈndye we nnˈaⁿ nacañoomna na jeeⁿ canchiiˈ, caxuee liaa. 	 Un notika, kamēr viņas bija savā prātā satriektas par to, lūk, divi vīri spožās drānās piebiedrojās viņām.


Ndoˈ joˈ joˈ mˈaⁿ jndye yolcu na cweˈ cwintyˈiaatquiana ljoˈ cwiluii. Jnaⁿ naⁿˈñeeⁿ tsˈo̱ndaa Galilea, tquiontyjo̱na naxeⁿˈ Jesús na cwindyeˈntjomna nnoom. 	 Bet tur bija daudz sieviešu no tālienes, kas pavadīja Jēzu no Galilejas un kalpoja Viņam.


Quia joˈ tso María: Ñequio na xcweeˈ tsˈo̱o̱ⁿ matseitˈmaaⁿˈndyo̱ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom, 	 Un Marija sacīja: Augsti slavē Kungu mana dvēsele.


Quia joˈ matsoom nda̱a̱na: —¿Cwaaⁿ ñˈoom tˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ nda̱a̱ˈyoˈ na teitsˈoomndyoˈ? Jluena nnoom: —Aa jâ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na tyoˈmo̱ⁿ Juan, joˈ na teitsˈoomndyô̱. 	 Tad viņš tiem sacīja: Kā tad jūs esat kristīti? Tie sacīja: Jāņa kristībā.


Ncˈe na luaaˈ, cwitjo̱o̱cheⁿ na nncwjeeˈnndaˈ Ta Jesús, tintjeiˈyoˈ cwenta cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom nda̱a̱ˈyoˈ. Ee xjeⁿˈñeeⁿ nntsˈaaⁿ na nleitquiooˈya ˈnaⁿ na cweˈ wantyˈiuuˈ cwilˈa nnˈaⁿ ñequio joo ˈnaⁿ na cwilaˈjndaaˈndyena naquiiˈ nˈomna. Quia joˈ nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom nnom cwii cwii tsˈaⁿ chaˈxjeⁿ na matsonaˈ. 	 Tāpēc netiesājiet pirms laika, kamēr atnāks Kungs. Viņš apgaismos tumsību noslēpumus un atklās siržu nodomus, un tad katram būs gods no Dieva.


Quia joˈ taxˈe Jesús, tsoom: —¿ˈÑeeⁿ juu tyenquiuuˈ ja? Chaˈtsondye nnˈaⁿ jlue ticaliu. Ndoˈ tso Pedro ñequio ncˈiaaⁿˈaⁿ: —Ta, jndyendye nnˈaⁿ jnda̱ seicantoˈnaˈ nacañomˈ hasta manchjenaˈ ˈu cwilˈana, ndoˈ mawaxeˈ: “¿ˈÑeeⁿ juu tyenquiuuˈ ja?” 	 Un Jēzus sacīja: Kas man pieskārās? Bet kad visi liedzās, Pēteris un tie, kas ar Viņu bija, sacīja: Mācītāj, ļaudis drūzmējas un Tevi spiež, un Tu saki: kas man pieskārās?


ˈO ndyu na teinom tyolaxmaⁿˈyoˈ natiameiⁿˈ, 	 Arī jūs kādreiz bijāt tām pakļāvušies, kad tanīs dzīvojāt.


Xeⁿ cwiindyoˈ ˈo ñeˈcatsˈaa wˈaandye, ¿aa nchii nncjaacjoojndyee, nntseitiuuya chiuuxjeⁿ nlcaⁿnaˈ cha ntyjii aa nleijndeii cwanti na maleiñˈoom hasta na nnda̱a̱ˈ wˈaaˈñeeⁿ? 	 Jo kas no jums, gribēdams torni celt, vispirms neapsēdīsies un neaprēķinās izdevumus, kas nepieciešami tā nobeigšanai,


Ndoˈ Tsotya̱ya na jñoom ja luaa waa na lˈue tsˈoom na catsˈaa, na chaˈtsondye nnˈaⁿ na jnda̱ tquiaaⁿ lˈo̱o̱ya, meiⁿcwiindye joona ticatsuuñe añmaaⁿˈ. Ndoˈ xuee na macanda̱ nñequia na nntaˈndoˈxco chaˈtsondye joona. 	 Bet šis ir Tēva prāts, kas mani sūtījis, lai no visa, ko Viņš man devis, es nekā nepazaudētu, bet to uzmodinātu pastarā dienā.


Ncˈe na cwitaˈjnaⁿˈyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio Jesús na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, cwijndye naya na catoˈñoomˈyoˈ na laˈxmaⁿna ñequio na tjaa ñomtiuu cˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na. 	 Žēlastība un miers lai jūsos pavairojas Dieva un mūsu Kunga Jēzus Kristus atzīšanā.


Ncˈe na luaaˈ cwilˈaˈyoˈ, maˈmo̱ⁿnaˈ na jeeⁿ xcwe macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwenta cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. Ee matsa̱a̱ⁿˈa̱ⁿ ˈo na laˈxmaⁿˈyoˈ na nntsaquieeˈndyoˈ yuu na matsa̱ˈntjoom. Ncˈe na ljoˈ, jeˈ cwiwinomˈyoˈ nawiˈ. 	 Dieva taisnīgās tiesas pierādījumam, jo jūs būsiet Dieva valstības cienīgi, kuras dēļ ciešat.


Quia joˈ tsaⁿ na jnda̱ ndyee tocoom ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ. Ndoˈ majoˈti chaˈtso ntquieeˈndyena cwii ndoˈ cwiindyena toˈñoomna jom na scuuna ndoˈ tja̱na. Meiⁿcwii ndana tjaaˈnaⁿ ñˈeⁿñê. 	 Un trešais apprecēja viņu; tāpat visi septiņi, neatstādami bērnus, nomira.


Jnda̱ na jlaˈtjoomˈna ñˈoom ñˈeⁿ ncˈiaana, jlaˈcatsuuna sˈomˈñeeⁿ. Tiomlˈuana cwii taⁿˈ tyuaa na jnda̱a̱ tsˈaⁿ na machˈee ncuaa. Joˈ joˈ lˈana watsˈom tyueˈ yuu na nncˈoocatyˈiuuna lˈoo, nnˈaⁿ na cweˈ cwiquieya tsjoomna. 	 Un apspriedušies viņi nopirka par tiem podnieka tīrumu svešinieku kapsētai.


Xeⁿ waa ñˈoom na ñeˈcaliuna, quiejndyeena wˈaana, quia joˈ cataˈxˈena ñˈoomˈñeeⁿ nda̱a̱ sˈaana. Ee tixcwe na mawaxˈee yuscu cwii ñˈoom quia cwitjomndye nnˈaⁿ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet ja tās grib ko uzzināt, tad lai mājās jautā saviem vīriem, jo sievietei nepieklājas runāt sanāksmē.


Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na machˈee yuu na matyˈiomyanaˈ, tsaⁿˈñeeⁿ matseijomñê ñˈeⁿndyo̱ ja na cwiluiindyo̱ naxueeñe. Ndoˈ na ljoˈ cwiwitquiooˈya na chaˈtso na machˈeeⁿ, machˈeeⁿ ncˈe Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ ñˈeⁿñê. 	 Bet, kas dara patiesību, tas nāk pie gaismas, lai viņa darbi atklājas, jo tie darīti Dievā.


Ndoˈ juu xjeⁿˈñeeⁿ joo nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés na matsa̱ˈntjomnaˈ ñequio nnˈaⁿ tmaaⁿˈ fariseos tquioñˈomna cwii yuscu na mˈaaⁿ. Yuscuˈñeeⁿ jliuna juu xcwe na matseitjo̱o̱ñe na mˈaaⁿ ñˈeⁿ cwii tsaⁿsˈa. Tquioqueⁿna juu xcwe quiiˈntaaⁿna. 	 Te rakstu mācītāji un farizeji atveda sievieti, pieķertu laulības pārkāpšanā, un to vidū nostādījuši,


Jnda̱ chii tso Jesús nda̱a̱yâ: —Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na lˈue tsˈom na nncwˈaaˈñe ja, cwjiˈñê ljoˈ na matseitiuu nqueⁿ. Caljoya tsˈoom nawiˈ na matjoom meiiⁿ cueeⁿˈeⁿ. Ndoˈ candyontyjo̱o̱ⁿ cantyja na matsˈaa. 	 Tad Jēzus sacīja saviem mācekļiem: Ja kas grib man sekot, lai aizliedz sevi, uzņemas savu krustu un seko man!


Seicandyaañe jom naquiiˈ chaˈtso nawiˈ na tyotjoom. Tquiaa na jndo̱ˈ tsˈoom ndoˈ sˈaa na neiiⁿˈ tsˈom Faraón jom. Faraónˈñeeⁿ cwiluiiñê tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ ndyuaa Egipto, ndoˈ jom tyˈioom tsˈiaaⁿ José na catsa̱ˈntjom tsaⁿˈñeeⁿ chaˈwaa ndyuaa Egipto hasta mati catsa̱ˈntjom naquiiˈ watsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Un Viņš to izglāba no visām tā bēdām, un deva viņam žēlastību un gudrību faraona, Ēģiptes ķēniņa, priekšā, un tas iecēla viņu par Ēģiptes un visa sava nama valdnieku.


Jnda̱ joˈ teitquiooñê nnom Jacobo ndoˈ jnda̱ joˈ teitquiooˈñê nda̱a̱ chaˈtsondye apóstoles. 	 Pēc tam Viņš parādījies Jēkabam, tad visiem apustuļiem;


Jnda̱ tqueⁿˈ na cwiluiindyena tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈoomya. Ndoˈ jnda̱ tqueⁿˈ joona na cwiluiindyena ntyee na cwindyeˈntjomna nnoom. Ndoˈ nntsa̱ˈntjomna nnˈaⁿ tsjoomnancue. 	 Un Tu mūs padarīji par valdniekiem un priesteriem Dieva priekšā, un mēs valdīsim virs zemes.


Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, ñeeⁿ juu na matseiyuˈ ñˈeⁿndyo̱ juu matseixmaⁿ na ticantycwii na wandoˈ añmaaⁿˈ. 	 Patiesi, patiesi es jums saku: Kas uz mani tic, tam ir mūžīgā dzīvošana.


Pablo ñequio Silas ñˈeⁿ Timoteo tyomaˈnomna. Ndoˈ ticwii cwii tsjoom yuu na tyoquiena tyolaˈcandiina nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈoom na jlaˈjndaaˈndye apóstoles ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈntaaⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ tsjoom Jerusalén. 	 Pārstaigādami pilsētas, viņi nodeva pildīšanai noteikumus, ko apustuļi un vecākie Jeruzalemē bija lēmuši.


Luaa ñˈoom na mayuuˈ: xeⁿ mˈaaⁿ tsˈaⁿ na macantyjaaˈ tsˈoom na nluiitquieñê jo nnom tmaaⁿˈ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ, jeeⁿ xcwe na macantyjaaˈ tsˈoom. 	 Tas ir patiess vārds: ja kas alkst bīskapa amata, tas tiecas pēc laba darba.


ˈO nnˈaⁿya, tilaˈncjooˈndyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ nacjoo ncˈiaaˈyoˈ cha ticaⁿnaˈ na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo ee nqueⁿ cwiluiiñê na macuˈxeeⁿ nnˈaⁿ, ndoˈ mamˈaaⁿcˈeeñê na nntsˈaaⁿ naljoˈ. 	 Negaudieties, brāļi, viens par otru, lai netiktu tiesāti! Lūk, tiesnesis stāv durvju priekšā!


Joˈ chii mati ˈo cˈomˈcˈeendyoˈ ee juu xjeⁿ na ticalaˈtiuuˈyoˈ, majuuto xjeⁿˈñeeⁿ nncwja̱caño̱o̱ⁿ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Tāpēc esiet arī jūs sagatavoti, jo jūs nezināt, kurā stundā Cilvēka Dēls atnāks.


Tˈo̱ Jesús nda̱a̱na, matsoom: —Xeⁿ na jeˈ laxmaⁿˈyoˈ chaˈna nnˈaⁿ na ticalaˈno̱ⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom quia joˈ tjaaˈnaⁿ jnaⁿ na cwilaxmaⁿˈyoˈ. Sa̱a̱ ncˈe na cwinduˈyoˈ na ˈo laxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na canda̱a̱ˈya cwilaˈno̱ⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ chii cwilaxmaⁿˈyoˈ na choˈnqueⁿˈyoˈ jnaⁿˈyoˈ. 	 Jēzus tiem sacīja: Ja jūs būtu akli, jums nebūtu grēka, bet tagad jūs sakāt: Mēs redzam; tāpēc jūsu grēks paliek.


Jnda̱ joˈ tjeiiⁿˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ tyˈioom tsˈiaaⁿˈñeeⁿ David. Tyotsoom cantyja ˈnaaⁿˈ juu: “Juu David jnda Isaí, ntsˈaaⁿ chaˈxjeⁿ cjaaweeˈ tsˈo̱o̱ⁿ. Chaˈtso na lˈue tsˈo̱o̱ⁿ nntseicana̱a̱ⁿ.” 	 To atmetis, Viņš iecēla tiem ķēniņu Dāvidu. Tam Viņš, liecību dodams, sacīja: Es atradu Dāvidu, Jeses dēlu, vīru pēc savas sirds, kas darīs visu, ko vēlos. (1 Ķēn.13,14; Ps.88,21)


Teincoo cwiicheⁿ xuee quia na mˈaⁿna nato na jnaⁿna Betania, jndyo na ñeˈjndoˈ Jesús. 	 Un otrā dienā, kad tie izgāja no Betānijas,Viņš bija izsalcis.


Tincˈoomˈ nˈomˈyoˈ na ñeˈcalatˈmaaⁿˈndyo̱ cheⁿncjo̱o̱yâ nda̱a̱ˈyoˈ. Jâ cweˈ cwiñequiaayâ na wanaaⁿ na cˈomˈyoˈ na jnda nquiuˈyoˈ jâ, cha nnda̱a̱ nlaˈlcweˈyoˈ ñˈoom nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilasˈandye cantyja chiuu na cwiwitquiooˈ, nchii cantyja chiuu tseixmaⁿ tsˈaⁿ naquiiˈ tsˈom. 	 Mēs jums sevi atkal neieteicam, bet jums dodam iemeslu ar mums lepoties, lai jūs varētu atbildēt tiem, kas lielās ar ārišķīgo, bet ne ar to, kas sirdī.


Ndoˈ mati xeⁿ nntso tsuaˈqui tsˈaⁿ: “Ncˈe na nchii cwiluiindyo̱ tsˈomnnom tsˈaⁿ, joˈ chii ticatˈuiindyo̱ cantyja ˈnaaⁿˈ seiiˈ tsˈaⁿ.” Meiiⁿ na luaaˈ nntso tsuaˈqui tsˈaⁿ, sa̱a̱ tiyuuˈ na ljoˈ. Maxjeⁿ tˈuiiˈnaˈ tsˈaⁿ. 	 Un ja auss sacītu: Tā kā es neesmu roka, es nepiederu ķermenim, vai tāpēc tā nepiederētu ķermenim?


Sa̱a̱ ntˈomndye joona tyˈentyjaaˈna nnˈaⁿ fariseos. Tyoluena chiuu ntyˈiaana na sˈaa Jesús. 	 Tad daži no tiem aizgāja pie farizejiem un pateica tiem, ko Jēzus padarīja.


Ndoˈ María quia na jñeeⁿ ñˈoommeiⁿˈ, jeeⁿ seiñˈeeⁿˈñenaˈ jom ndoˈ jeeⁿ tyomˈaaⁿˈ tsˈoom ljoˈ maˈmo̱ⁿ ñˈoommeiⁿˈ. 	 To izdzirdusi, tā iztrūkās no viņa valodas un domāja: kas tā par sveicināšanu?


ee xjeⁿˈñeeⁿ nquii Espíritu Santo mˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ cwaaⁿ ñˈoom nnduˈyoˈ. 	 Jo Svētais Gars jūs tanī brīdī mācīs, kas jums jārunā.


Ee ya na cwilaˈneiiⁿˈndye naⁿˈñeeⁿ ˈo, xeⁿ xcweeˈ nˈomna ñˈeⁿndyoˈ. Ndoˈ majndeiiticheⁿ quia na ticañˈa̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ. 	 Bet teicami ir, ja jūs vienmēr cenšaties uz labu un ne tikai tad, kad es esmu pie jums.


Quia na jaawindyooˈ nleixuee seineiⁿ Pablo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwaˈna. Matsoom: —Jeˈ jnda̱ quinˈoom xuee na mˈaⁿˈyoˈ na chjooˈ nˈomˈyoˈ, tyoocwaˈyoˈ, ndoˈ tyoondaˈyoˈ. 	 Gaismai austot, Pāvils lūdza visus pieņemt barību, sacīdams: Šodien ir četrpadsmitā diena, kamēr jūs, nekā neēduši, gaidāt un neko neesat baudījušī.


Quia cwintyˈiaˈyoˈ na neiiⁿ ncˈiaaˈyoˈ na cwilaˈyuˈ, mati ˈo cˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ ñˈeⁿndyena. Sa̱a̱ quia cwitjoomna na matseichjooˈnaˈ nˈomna, mati ˈo cˈomˈyoˈ na chjooˈ nˈomˈyoˈ ñˈeⁿndyena. 	 Priecājieties ar priecīgajiem, raudiet ar tiem, kas raud!


Macanda̱ cwilaˈncjooˈndyena ñˈeⁿñê cantyja ñˈoom na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena ndoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Ee jnda̱ tueˈ tsaⁿˈñeeⁿ sa̱a̱ Pablo matsoom na mawandoˈxco tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Bet tie cēla apsūdzību pret to par viņu pašu reliģiju un par kādu Jēzu, kas miris, bet Pāvils apgalvo, ka Viņš dzīvo.


Mati tiempoˈñeeⁿ tyomˈaⁿ profetas na tiyuuˈ ñˈoom tyoñequia nda̱a̱ nnˈaⁿ Israel, ndoˈ majoˈti nntsˈaanaˈ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. Joona cweˈ ntyˈiu ntˈmo̱o̱ⁿna ñˈoom na nntseiˈndaaˈnaˈ ˈo, hasta nluena na tiyuuˈ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ na macwjiˈnˈmaaⁿñê joona, ndoˈ na luaaˈ nˈomna tyuaaˈ nntˈuiiwiˈnaˈ joona. 	 Bija arī tautā viltus pravieši, kā arī jums būs mācītāji meļi, kuri ienesīs kaitīgas maldu mācības, noliegdami Kungu, kas viņus atpirka, tā sagatavodami sev drīzu pazušanu.


Ee nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na taxolaˈñˈoomˈndye nnˈaⁿ ñˈoom na xcweti maˈmo̱ⁿnaˈ sa̱a̱ ñˈoom na ñeˈcandye nquieena nlˈuee nquiana nnˈaⁿ na ntˈmo̱o̱ⁿ ñˈoomˈñeeⁿ nda̱a̱na. 	 Jo nāks laiks, kad veselīgo mācību necietīs, bet tie pēc pašu iegribām sameklēs sev mācītājus, kas glaimos dzirdei;


Tˈo̱ Jesús nnom, matsoom: —ˈU re, ja nchii cwiluiindyo̱ na cuˈxa̱ⁿya ñˈoom ˈnaⁿˈyoˈ oo na cato̱o̱ⁿˈa ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Un Viņš tam sacīja: Cilvēk, kas mani iecēlis jums par tiesnesi vai mantas dalītāju?


Ndoˈ mañoomˈ seixuaa caxtijndyo na jnda̱ we ndiiˈ. Quia joˈ tjañjoomˈ tsˈom Pedro ñˈoom na tso Jesús nnoom: “Cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntseixuaa caxtijndyo we ndiiˈ, sa̱a̱ ˈu jeˈ jnda̱ ndyee ndiiˈ macwjiˈndyuˈ cantyja ˈnaⁿya.” Ndoˈ quia tjañjoomˈ tsˈoom ñˈoommeiⁿˈ, jeeⁿ ndyaˈ tyotyˈioom. 	 Un tūdaļ gailis otrreiz iedziedājās. Un Pēteris atminējās vārdu, ko Jēzus viņam sacīja: Pirms nekā gailis otrreiz dziedās, tu mani trīskārt noliegsi. Un viņš sāka raudāt.