Joˈ chii Demetrio ñequio nnˈaⁿ na ñeˈcwii tsˈiaaⁿ cwilˈana ñˈeⁿñê, xeⁿ waa ñˈoom na ñeˈqueⁿna nacjooˈ tsˈaⁿ quia joˈ cˈoona na mˈaaⁿ jwe. Ee na mˈaaⁿ jom cwiwijndaaˈ ñˈoom na cwiqueⁿ nnˈaⁿ nacjoo ncˈiaana. 	 Ja Dēmetrijam un amatniekiem, kas kopā ar viņu, ir kāda prasība pret citiem, tad notiek tiesu sanāksmes un ir arī prokonsuli, lai sūdz viens otru.


Quia joˈ tˈo̱o̱na: —Nquii Ta tjo̱o̱ñê juuyoˈ. 	 Un viņi atbildēja: Kungam to vajag.


Quia joˈ seitiuu mosotquiee naquiiˈ tsˈoom: “¿Chiuu nntsˈaayo̱ na cwii nncwantjo̱ⁿ? Ee patrom ˈnaⁿya macwjeeⁿˈeⁿ ja na mˈaaⁿya mosotquiee. Ee tijndo̱ na nntsˈaa tsˈiaaⁿ jnda̱a̱ ndoˈ jnaaⁿˈa na cweˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ nlcaaⁿˈa ljoˈ na macaⁿnaˈ ja. 	 Bet pārvaldnieks sacīja sevī: Ko lai es daru, jo mans kungs atņem man mantas pārvaldīšanu? Rakt es nespēju, ubagot kauns.


Quia na njño̱o̱ⁿya Artemas oo Tíquico na mˈaaⁿˈ, queⁿndyuˈ na nncjaˈndoˈ ja tsjoom Nicópolis, ee jnda̱ seijndaaˈndyo̱ na nncˈo̱o̱ⁿya joˈ joˈ ncuee na teiⁿ. 	 Kad aizsūtīšu pie tevis Artemu vai Tihiku, tad steidzies atnākt pie manis Nikopolē, jo tur nolēmu pārziemot.


Quia na ˈndiya ˈu ndyuaaxencwe Creta, sˈaa naljoˈ na nntseijndaaˈndyuˈ tsˈiaaⁿ na ticwityuaaˈa na nntseijndaaˈndyo̱ na quia nncjacanda̱a̱ˈ joˈ, ndoˈ na nleijndaaˈ nnˈaⁿ na nluiitquiendye nda̱a̱ nnˈaⁿ cwii cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Es tevi atstāju Krētā tāpēc, lai tu nokārtotu to, kas vēl trūkst, un ieceltu pilsētas prezbiterus tā, kā es tev pavēlēju.


ˈO yolcu na mˈaⁿ sˈaaˈyoˈ calˈaˈyoˈ ljoˈ na lˈue nˈomna chaˈcwijom cwindyeˈntjomˈyoˈ nnom nquii Ta Jesucristo. 	 Sievas lai ir paklausīgas saviem vīriem kā Kungam,


Xjeⁿˈñeeⁿ jndeii tioo jndye nnom ndaaluee tyontquienaˈ nmo̱ⁿ tsˈom wˈaandaa hasta wjaatooˈnaˈ wjaatiomnaˈ ndaatioo. 	 Un sacēlās liela vētra, un gāza viļņus laivā, tā ka laiva pildījās.


’Mañequiaanaˈ na neiiⁿ nnˈaⁿ na cwitaˈya ncˈiaa na cwilaˈntjaˈndye, ee nntseicajndyu Tyˈo̱o̱tsˈom joona ntseinaaⁿ. 	 Svētīgi ir miermīlīgie, jo viņi sauksies Dieva bērni.


Quia na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ñequio na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê, nntseinˈmaaⁿ tsˈaⁿ na wiiˈ, ndoˈ xeⁿ na seitjo̱o̱ñe tsaⁿˈñeeⁿ nnoom nntseitˈmaⁿ tsˈoom juu. 	 Un ticīgā lūgšana izglābs slimnieku, un Kungs viņu pacels; un, ja viņš būtu grēkojis viņam tiks piedots.


Ee naquiiˈ ñˈoomˈm na teiljeii matsonaˈ chiuu tsoom nnom rey ndyuaa Egipto. Tsoom: “Ja tquiaya na cwiluiindyuˈ rey, cha cantyja ˈnaⁿˈ nleitquiooˈ na jndo̱ya ndoˈ cha nnˈaⁿ na chaˈwaa tsjoomnancue caliuna chiuu tˈmaⁿ tseixmaⁿ xueya.” 	 Jo Raksti saka faraonam: Tāpēc es tevi iecēlu, lai pie tevis parādītu savu spēku un lai mans vārds tiktu pasludināts visai pasaulei.


Ndoˈ xeⁿ na cwitaⁿˈyoˈ sa̱a̱ tileicatoˈñoomˈyoˈ, machˈeenaˈ na ljoˈ ee tixcwe cwitaⁿˈyoˈ, ee ˈo ñeˈquiom ˈnaⁿ lueeˈyoˈ cha na nlaˈcatsuuˈyoˈ joonaˈ yuu na queeⁿ nˈom seiiˈyoˈ. 	 Jūs lūdzat, bet nesaņemat, jo jūs ļauni lūdzat, lai to izlietotu savām kārībām.


Sa̱a̱ tjañˈoom Bernabé jom na mˈaⁿ apóstoles. Tso tsaⁿˈñeeⁿ nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ chiuu waa na ntyˈiaaˈ Saulo Ta Jesús na njoom nato, ndoˈ na seineiⁿ Ta Jesús nnoom ndoˈ chiuu waa na meiⁿchjoo tinquiaⁿˈaⁿ na tyoñequiaaⁿ ñˈoom ñequio xueeˈ Jesús Damasco. 	 Tad Barnaba, paņēmis viņu, aizveda pie apustuļiem un izstāstīja tiem, kā viņš ceļā redzēja Kungu, ka Viņš tam runāja un kā viņš Damaskā uzticīgi sludinājis Jēzus vārdā.


Juu fariseoˈñeeⁿ, jeeⁿ ticjaaweeˈ tsˈom quia ntyˈiaaˈ na ticandyuuˈ Jesús cwii tjo̱o̱cheⁿ na nlcwaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ costumbre cwilˈa joona. 	 Bet farizejs, sevī pārdomādams, sacīja, kāpēc gan Viņš pirms ēšanas nemazgājas.


Nqui naⁿˈñeeⁿ nlˈana tiaˈ nacjooˈ Catsmaⁿ, sa̱a̱ jom nnaⁿñê ñˈeⁿndye joona ee cwiluiiñê Ta jo nda̱a̱ chaˈtso nnˈa na cwiluiitquiendye ndoˈ na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwitsa̱ˈntjom. Ndoˈ mati nquiee nnˈaⁿ na tˈmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, joona nlaˈjomndyena ñˈeⁿ nquii Catsmaⁿ, ee cwiluiindyena nnˈaⁿ na jnda̱ tjeiiˈñê cwentaaⁿˈaⁿ ndoˈ cwilaˈcanda̱a̱ˈndyena jo nnoom. 	 Tie karos ar Jēru, bet Jērs tos uzvarēs, jo Viņš ir kungu Kungs un ķēniņu Ķēniņš; un tie, kas ar Viņu, ir aicinātie, izredzētie un uzticīgie.


Quia joˈ ljoˈyu matioˈnaaⁿñê nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈya nˈom ñˈeⁿñê chaˈxjeⁿ seiyuˈ Abraham ñˈeⁿñê. 	 Tātad ticīgie tiks svētīti līdz ar ticīgo Ābrahamu.


Joˈ chii tsaⁿˈñeeⁿ mantyja tjachom sondaro ñequio capeitaⁿ na cwitsa̱ˈntjom cwii cwii siaⁿnto sondaroˈñeeⁿ. Jndeii tyˈena yuu mˈaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjmeiⁿˈndye. Quia na ntyˈiaa naⁿˈñeeⁿ tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe ñequio sondaro ˈnaaⁿˈaⁿ, quia joˈ mañoomˈ ˈndyena na cwitjaaˈna Pablo. 	 Paņēmis kareivjus un virsniekus, viņš tūdaļ aizskrēja pie tiem. Tie, redzēdami priekšnieku un kareivjus, mitējās sist Pāvilu.


Tsˈaⁿ na ticˈoom na jnda ntyjii xˈiaaˈ na matseiyuˈ ticˈoom tsaⁿˈñeeⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ee jom cwiluiiñê na candyaˈ tsˈoom nnˈaⁿ. 	 Kas nemīl, tas nav Dievu pazinis, jo Dievs ir mīlestība.


ˈU jeˈ na cwiluiindyuˈ tsˈaⁿ judío. ˈU quitˈmaⁿ tsˈomˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, ndoˈ macwjiˈsˈandyuˈ cheⁿnncuˈ na tseixmaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet ja tu saucies jūds un paļaujies uz likumu, un lepojies, ka tev ir Dievs,


Ndoˈ na ljoˈ ¿ˈñeeⁿ joo nntueeˈ jnaⁿ nacjoona? ¿Aa nntsˈaa Cristo? Xocatsˈaaⁿ ee nqueⁿ tquiaañê na tueeⁿˈeⁿ cwentaaya ndoˈ tandoˈxcoom jnda̱ na tueeⁿˈeⁿ. Jeˈ wacatyeeⁿ ntyjaaˈ tsˈo̱ Tyˈo̱o̱tsˈom ntyjaya na macaaⁿ ñˈoom ˈnaaⁿya nnom. 	 Kas ir tas, kas pazudina? Jēzus Kristus, kas nomira, vēl vairāk, kas augšāmcēlies, kas atrodas pie Dieva labās rokas, aizstāv mūs.


Ndoˈ na luaaˈ, nqueⁿ na cwiluiitquieñê na mateixˈeeⁿ tmaaⁿˈ cwentaaⁿˈaⁿ, quia na nndyonnaaⁿˈaⁿ, nntsˈaaⁿ na nntoˈñoomˈyoˈ cwii corona na tijoom ncˈuaanaˈ na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ ˈo. 	 Un kad ieradīsies Virsgans, jūs saņemsiet nevīstošo godības kroni.


Sa̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈcanda̱a̱ˈndye chaˈxjeⁿ na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, ntsˈaanaˈ na caxueendyena chaˈna xuee nnom ñeˈquioomˈ. ˈÑeeⁿ juu na niom lueˈ nˈom luaˈqui na nndii, candii. 	 Tad taisnīgie spīdēs kā saule sava Tēva valstībā. Kam ausis dzirdēšanai, lai dzird!


Juu tsˈaⁿ na ya tsˈaⁿñe matseineiⁿ ñˈoom ya ee naquiiˈ tsˈoom cwinaⁿ naya na matseitioom. Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na tia tsˈaⁿñe matseineiⁿ ñˈoom tia ee naquiiˈ tsˈoom cwinaⁿ natia na matseitioom. 	 Labs cilvēks no dārgumu krātuves iznes labu mantu, bet ļauns cilvēks no ļaunumu krātuves iznes ļaunu.


Quia na seicanaaⁿñê yuu na jnda̱ ñequiee na ta̱ˈtyeⁿ tsomˈñeeⁿ, jndiiya na matseineiⁿ tsaⁿ na jnda̱ ñequiee na ñequieendye naⁿˈñeeⁿ na taˈndoˈ. Tso: —Candyoˈ ndoˈ cantyˈiaˈ. 	 Kad Viņš atdarīja ceturto zīmogu, tad es dzirdēju ceturtā dzīvnieka balsi sakām: Nāc un redzi!


Sa̱a̱ jeˈ na cwitaˈjnaⁿˈyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, oo yati na nlˈuuya na mawajnaⁿˈaⁿ ˈo, ¿chiuu waayu na cwilcweˈnndaˈyoˈ na ntyjaaˈ nˈomˈyoˈ na nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ˈnaⁿ na tijnda̱naˈ ndoˈ tilˈuenaˈ, na nndyeˈntjomˈtyeⁿˈnndaˈyoˈ nda̱a̱naˈ? 	 Bet tagad jūs esat Dievu atzinuši, vai labāk: Dievs jūs ir pazinis. Kā tad jūs atkal atgriežaties pie nespēcīgajām un nabadzīgajām pamatvielām, kurām no jauna gribat kalpot?


Juu ñˈoom nayaˈñeeⁿ matseicandiinaˈ chiuu machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom na maqueeⁿ jaa na tjaa jnaⁿ laxmaaⁿya jo nnoom ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Jesucristo. Ee waa ñˈoomˈm na teiljeii na matsonaˈ na ljoˈ: “Nquii tsˈaⁿ na maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na tjaa jnaⁿ tseixmaⁿ, catseiyuˈya tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ ñˈeⁿñê.” 	 Jo tanī atklājas Dieva taisnība no ticības uz ticību, kā rakstīts: Taisnīgais dzīvo no ticības. (Hab.2,4)


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwijndooˈ jooyoˈ, jleiˈnomna, tyˈequieˈna quiiˈ tsjoom. Tcuu tcuu tyolaˈcandiina chiuu waa na tjoomna ñˈeⁿ calcuˈñeeⁿ ñequio chiuu waa na nˈmaaⁿ we naⁿˈñeeⁿ na tyoleiˈcho naⁿjndii. 	 Gani bēga un, iegājuši pilsētā, pastāstīja visu, arī par tiem, kas bija ļaunā gara apsēsti.


Queⁿˈyoˈ cwenta candyaa, tiquinomyoˈ, meiⁿ tiquilaˈweyoˈ ntjom na cwiweˈ, meiⁿ lˈaa yuu na nlaˈweyoˈ nantquie tjaaˈnaⁿ, ndoˈ meiⁿ nda̱ˈ ˈnaaⁿyoˈ tjaaˈnaⁿ sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom mateixˈeeⁿ jooyoˈ. ˈO cajndandyoˈti ntyjeeⁿ, nchiiti cweˈ candyaa. 	 Vērojiet kraukļus! Viņi nesēj un nepļauj, tiem nav ne klēts, ne šķūņa, bet Dievs tos uztur. Cik daudz vērtīgāki par tiem esat jūs?


Ndoˈ tyueneiiⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ. Tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom. Jluena ñequio na tyueneiiⁿna: —Xuee jeˈ ntyˈiaa nda̱a̱ya cwii na jeeⁿ tˈmaⁿ, na meiⁿjom tiquintyˈiaaya. 	 Un izbrīns pārņēma visus, un viņi godināja Dievu. Un viņi, baiļu pārņemti, sacīja: Mēs šodien redzējām brīnumdarbus.


Ndoˈ jâ jeeⁿ ñentyjaaˈ nˈo̱o̱ⁿyâ na jom nluiiñê nquii na nntseicandyaañe nnˈaⁿ Israel. Ndoˈ waa cwiicheⁿ, jeˈ jnda̱ ndyee xuee na tuii na nmeiiⁿˈ. 	 Bet mēs cerējām, ka Viņš atpestīs Izraēli; un šodien ir trešā diena pēc visa tā, kas notika.


Tjaaˈnaⁿ cwii na tˈmaⁿti na maˈmo̱ⁿnaˈ na wiˈ tsˈom tsˈaⁿ ncˈiaaˈ chaˈna juu tsˈaⁿ na nñequiaañe na cueˈ cwentaa ncˈiaaˈ. 	 Nav nevienam lielākas mīlestības par to, ja kāds atdod savu dzīvību par saviem draugiem.


Canduˈyoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoom Sión: “Queⁿˈyoˈ cwenta macwjeeˈcañoom nquii rey na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom ˈo, ticatseitˈmaaⁿˈñe cheⁿnqueⁿ, ee cweˈ snom waˈljoom. Snom chjoo, quiooˈ na maxjeⁿ tsˈiaaⁿˈ na nnchuu xuu.” 	 Sakiet Siona meitai: Lūk, tavs Ķēniņš nāk pie tevis lēnprātīgs, sēdēdams ēzelī un nastnesējas ēzeļmātes kumeļā.


Xeⁿ nncwjeeˈcañoom tsˈaⁿ ˈo ndoˈ nchii mañequiaaⁿ ñˈoom na mayuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, meiⁿ tilaljoˈyoˈ jom lˈaˈyoˈ meiⁿ na nñequiaˈyoˈ na xmaⁿñê. 	 Ja kas nāk pie jums un nesludina šo mācību, tādu neuzņemiet savās mājās un nesveiciniet viņu.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na cwiluiiñê Tsotya̱a̱ya ñequio Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa, quiana na nndaˈyoˈ na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na ndoˈ na catoˈñoomˈyoˈ na mˈaⁿna na wiˈ nˈomna ˈo ee cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿndyena, 	 Miers lai ir brāļiem un mīlestība līdz ar ticību no Dieva Tēva un Kunga Jēzus Kristus!


Ndoˈ xeⁿ cweˈ cantyja na mantyˈiaˈ wjaañˈoomnaˈ ˈu na matseiˈtjo̱o̱ndyuˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, catsaˈ xjeⁿ chaˈcwijom na cwjiˈ tsˈomnjomˈ ndoˈ catquieˈ juunaˈ cha tintseiˈtjo̱o̱ndyuˈtiˈ. Ee yati na nnda̱a̱ nntseixmaⁿˈ na ticantycwii na wandoˈ añmaaⁿˈ meiiⁿ chaˈcwijom ñeˈcwii tsˈomnjomˈ, nchiiti na we tsˈomnjomˈ ndoˈ nncjuˈnaˈ ˈu quiiˈ chom bˈio. 	 Un ja tava acs tevi apgrēcina, izrauj to un aizmet no sevis: labāk tev ar vienu aci ieiet dzīvībā, nekā tev paliktu divas acis un tu tiktu iemests elles ugunī.


Ee nchii nquii David tja cañoomˈluee. Joˈ chii maˈmo̱ⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús seneiiⁿ. Ee tso David: Seineiⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Ta na matsa̱ˈntjom ja. Matsoom nnom: “Cajmaⁿˈ jo ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ya ntyjaya 	 Jo Dāvids neuzgāja debesīs, bet pats sacīja: Kungs sacīja manam Kungam: sēdies pie manas labās rokas,


Ndoˈ tyotmeiiⁿˈna tsˈoom xqueeⁿ. Tyojñomna ndaajnaⁿˈ jom, tyotaˈna cantyena jo nnoom chaˈcwijom cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. 	 Un ar niedri sita Viņa galvu, un spļāva Viņam, un, ceļus locīdami, pielūdza Viņu.


Xjeⁿˈñeeⁿ ndicwaⁿ mˈaaⁿˈ tsˈom Pedro cantyja na tcoˈnaˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ ndoˈ matso Espíritu Santo nnoom: —Ndyee naⁿnom cwilˈuee ˈu. 	 Bet kamēr Pēteris domāja par parādību, Gars viņam sacīja: Lūk, trīs vīri tevi meklē.


Aa nchii maxjeⁿ matsonaˈ na nquii Cristo catjoom chaˈtso nawiˈmeiⁿˈ cwitjo̱o̱cheⁿ na nntseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom. 	 Vai Kristum tā nebija jācieš un jāieiet savā godībā?


Jeeⁿ wiˈ cwitjoom nnˈaⁿ tsjoomnancue na jndye nnom neiⁿncooˈ niom na macjaachuunaˈ joona na cwilaˈtjo̱o̱ndyena. Sa̱a̱ tjaa chiuu ya ee maxjeⁿ niomnaˈ. Sa̱a̱ nntˈuiiwiˈnaˈ tsˈaⁿ na matseijndo̱ˈ tsˈom xˈiaaˈ na catsˈaa yuu na tia. 	 Bēdas pasaulei apgrēcības dēļ! Apgrēcībai gan jānāk, bet bēdas tam cilvēkam, caur ko apgrēcība nāk!


Quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na canda̱a̱ˈ na ntoˈñoomˈyoˈ naya na matseixmaaⁿ. 	 Žēlastība ar jums visiem! Amen.


Jñoom mosoomˈm na ˈoocaˈmaⁿna chaˈtso nnˈaⁿ na jnda̱ jndye na nnquiolaˈjomndye. Sa̱a̱ naⁿˈñeeⁿ tiñeˈquiontyjaaˈna. 	 Un viņš izsūtīja savus kalpus aicināt ielūgtos kāzās, bet tie negribēja nākt.


Cantyja ˈnaⁿ ja luaa, wanaaⁿ na nntseicantyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ chaˈna tsˈiaaⁿwaaˈ. Xeⁿ aa mˈaaⁿ tsˈaⁿ na matseitiuu wanaaⁿ na matseicantyjaaˈ tsˈom tsˈiaaⁿmeiⁿˈ, majndeiiticheⁿ ja, 	 Lai gan es varētu uzticēties arī miesai, es to varētu vēl vairāk:


¿Ndoˈ chiuu na luaaˈ tjoomna? Luaaˈ tjoomna ee tyocantyjaaˈya nˈomna na nluiˈnˈmaaⁿndyena ncˈe na tyolaˈcanda̱a̱ˈndyena ljoˈ na matsa̱ˈntjom ljeii na tqueⁿ Moisés, ee nchii tyolaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ ncˈe naljoˈ, joˈ chii matseijoomˈnaˈ cantyja ˈnaaⁿna na jnda̱ teiˈtyˈuiina “Tsjo̱ˈ na cwiwiˈtyˈuii nnˈaⁿ” 	 Kāpēc? Tāpēc, ka nemeklēja ticībā, bet ar darbiem; viņi atsitās pret piedauzības akmeni,


Tˈo̱ Jesús, tsoom: —Luaa matso ñˈoom na tˈmaⁿti: “Candyeˈyoˈ, ˈo nnˈaⁿ Israel. Nquii Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaya, macanda̱ ñenqueⁿ cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom. 	 Bet Jēzus atbildēja viņam: Augstākais bauslis no visiem ir: klausies, Izraēl, Kungs tavs Dievs ir vienīgais Dievs.


Ndoˈ quia na jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ Esteban, tsˈaⁿ na tyocwjiˈyuuˈñe cantyja ˈnaⁿˈ, ja ñˈa̱ⁿya. Seijomndyo̱ na calˈana na ljoˈ jom, ndoˈ tyotsˈaa cwenta liaa naⁿˈñeeⁿ xjeⁿ na jlaˈcueeˈna jom.” 	 Un kad Tava liecinieka Stefana asinis tika izlietas, es biju klāt un piekritu tam, un sargāju drēbes tiem, kas viņu nonāvēja.


Ndoˈ tso ángel nda̱a̱na: —Tilaˈcatyuendyoˈ, mañequiaya ñˈoom na jeeⁿ ya nda̱a̱ˈyoˈ. Juunaˈ nntsˈaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿ chaˈtsondye nnˈaⁿ tsjoomnancue. 	 Un eņģelis viņiem sacīja: Nebīstieties, jo, lūk, es jums pasludinu lielu prieku, kas notiks visiem ļaudīm:


We ndyeendyô̱ ñecwi nntsaayâ Jerusalén cha tjaa ˈñeeⁿ nntseitiuu na tisˈa cwilˈaayâ ñˈeⁿ sˈomˈñeeⁿ. 	 Tā mēs izvairāmies, lai kāds mūs nenopeltu bagātīgo dāvanu dēļ, ko esam savākuši;


sa̱a̱ na macanda̱ maxjeⁿ nntsuundyena. Ñequiiˈcheⁿ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena juu na lˈue nˈom seiina. Matsonaˈ na cˈomna na jnaaⁿna cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ sa̱a̱ juu na matsonaˈ na cˈomna na jnaaⁿna, cwitjeiiˈsˈandyena cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Viņu gals ir pazušana, to dievs ir viņu vēders, un kauns ir viņu gods; tie tiecas pēc pasaulīgā,


Jñoom na tyˈiom Tyˈo̱o̱tsˈom tsˈiaaⁿ jom na nncwjiˈyuuˈñê cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo na cwiluiiñe naxueeñe, tyochˈeeⁿ na ljoˈ cha chaˈtsondye nnˈaⁿ ñˈeⁿ Cristo nlaˈyuˈna. 	 Viņš nāca liecības dēļ, lai liecinātu par gaismu, lai visi ticētu caur viņu.


Quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ tsjoomnancue macwjiiˈñê nnˈaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ na cje laˈxmaⁿ, macwjiiˈñê nnˈaⁿ na ticueeˈ nˈom ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ, nnˈaⁿ na cwitjeiiˈ ntˈomcheⁿ cwenta na tjaa yuu lˈuendye. Nmeiiⁿˈ machˈeeⁿ chaˈ mˈmo̱ⁿnaˈ na joo nnˈaⁿ na nquiu na tˈmaⁿ laˈxmaⁿ ticjaaquieeˈ cantyja ˈnaaⁿna. 	 Un Dievs izredzēja pasaules neievērojamos un nicinātos, un tos, kas nekas nav, lai iznīcinātu tos, kas kaut kas ir,


Ee nchii tyˈiom Cristo tsˈiaaⁿ ja na catseitsˈoomndyo̱ nnˈaⁿ. Jñoom ja na catseicandiiya nnˈaⁿ na macwjiˈnˈmaaⁿñê añmaaⁿna, meiⁿ nchii ntsˈaaya tsˈiaaⁿˈñeeⁿ ñequio ñˈoom na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ, ee xeⁿ naljoˈ, juu ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ na tyˈioom nnˈaⁿ jom tsˈoomˈnaaⁿ, tjaaˈnaⁿ najndeii na matseixmaⁿnaˈ. 	 Jo Kristus mani nav sūtījis kristīt, bet sludināt evaņģēliju, ne pārgudriem vārdiem, lai Kristus krusts nezaudētu savu ietekmi.


Ndoˈ na luaaˈ waa, ¿chiuu ya nlˈuu? ¿Aa ticwixcwe ljoˈ machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom? Jeeⁿ ticˈoomˈnaˈ. 	 Ko tad lai sakām? Vai Dievs rīkojas netaisnīgi? Nekādā ziņā!


Joˈ chii candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, xeⁿ tilacanda̱a̱ˈndyoˈtiˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, nchiiti na cwilˈa nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, quia joˈ xonnda̱a̱ ntsaquieeˈndyoˈ cantyja na matsa̱ˈntjoom. Macaⁿnaˈ na ˈo nncwinomˈtiˈyoˈ na ya nlˈaˈyoˈ nchiiti chaˈna cwilˈa naⁿˈñeeⁿ. 	 Es jums saku: ja jūsu taisnība nebūs lielāka kā rakstu mācītāju un farizeju, jūs debesvalstībā neieiesiet.


Jndyendye nnˈaⁿ tyˈentyjo̱ naxeeⁿˈeⁿ. Ndoˈ seinˈmaaⁿ chaˈtso nnˈaⁿwii joˈ joˈ. 	 Un daudz ļaužu sekoja Viņam; un Viņš tos turpat dziedināja.


Sa̱a̱ xeⁿ na aa nncwando̱ˈtya̱ nnda̱a̱ nntsˈaatya̱ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Ta Jesús, joˈ chii ticaljeii cwaaⁿ cwii na we joo nmeiⁿˈ na nncwjiiˈndyo̱. 	 Bet ja dzīvošana miesā nes manam darbam augļus, tad es nezinu, ko lai izvēlos?


Ncˈe na luaaˈ sˈaa Cristo, tiñequiandyoˈ na nntso cwii tsˈaⁿ na tixcwe cwilˈaˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na cwicwaˈyoˈ oo na cwiweˈyoˈ oo ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ cwii xuee na cwilue nnˈaⁿ na jeeⁿ tˈmaⁿ tseixmaⁿ oo quia na mˈaaⁿ chiˈndaa oo xuee na cwitaˈjndyeena. 	 Tāpēc lai neviens jūs netiesā ēdiena vai dzēriena dēļ, vai sakarā ar svētkiem, jauno mēnesi vai sabatu.


Matsˈaa chaˈtso nmeiⁿˈ ncˈe ñˈoom naya na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ cwiluiˈnˈmaaⁿndye nnˈaⁿ cha mati nntseijomndyo̱ ñequio naya na cwitoˈñoom nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Bet to visu es daru evaņģēlija dēļ, lai es būtu tā līdzdalībnieks.


Saayâ squia̱a̱yâ tsjoom Siracusa yuu na cwiˈoomeintyjeeˈ lˈaandaa. Joˈ joˈ ljooˈndyo̱yaayâ cwii ndyee xuee. 	 Nonākuši Sirakūzās, mēs tur palikām trīs dienas.


Ndoˈ wendyo̱ jaa nmeiiⁿ mayuuˈcheⁿ matyˈiomyanaˈ na catjo̱o̱ⁿya na luaa ee cwitio̱o̱ⁿndyo̱ cantyja na ñelˈaaya. Sa̱a̱ juu Tamˈaaⁿˈ meiⁿcwii nawiˈ tîcatsˈaaⁿ. 	 Jo mēs taču saņemam taisnīgi un pienācīgi par mūsu darbiem, bet Viņš nekā ļauna nav darījis.


Matso Jesús nnoom: —Tintˈuiiˈtyeⁿˈ ja, ee tyoocjo̱waa na mˈaaⁿ Tsotya̱ya. Sa̱a̱ cjaˈ na mˈaⁿ tiˈncˈiaya na cwiteijndeiina ja, catseicandiiˈ na majo̱waa na mˈaaⁿ Tsotya̱ya na mati cwiluiiñê Tsotyeˈyoˈ, na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈomya ndoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaˈyoˈ. 	 Jēzus sacīja viņai: Nepieskaries man, jo es vēl neesmu aizgājis pie sava Tēva, bet ej pie maniem brāļiem un saki viņiem: es aizeju pie sava Tēva un jūsu Tēva, pie sava Dieva un jūsu Dieva.


Seixueeñenaˈ ndiocheⁿ nacañoomna, ndoˈ jlaˈneiⁿna ñˈeⁿñê cantyja na nlaˈcueeˈ nnˈaⁿ jom quia na nncjaⁿ Jerusalén. 	 Viņi parādījās godībā; un tie runāja par Viņa gala norisi, ko Viņš piepildīs Jeruzalemē.


Ndoˈ mati cha tilaˈñˈoomˈndye naⁿˈñeeⁿ cuento na cweˈ cwilaˈjndaaˈndye cheⁿnquiee nnˈaⁿ judíos, meiⁿ ñˈoom na cwiqueⁿ nnˈaⁿ na ticueeˈ nˈom ñˈoom na mayuuˈ. 	 Lai neklausās jūdu pasakās un to cilvēku pavēlēs, kas tos novirza no patiesības!


Quia joˈ jeeⁿ tˈmaⁿ seiwˈii patromˈñeeⁿ. Tqueeⁿ ñˈoom na catueeˈna mosoomˈm wˈaancjo na cataˈwiˈna juu hasta na nntiomñˈeⁿ chaˈwaati na chujnaⁿ nnoom. 	 Un viņa kungs, kļuvis dusmīgs, nodeva to mocītājiem, kamēr tas neatdos visu parādu.


cha nñequiaa cheⁿnqueⁿ tmaaⁿˈñeeⁿ nnoom na neiⁿncooˈ caxuee tseixmaⁿnaˈ, na tjaa yuu na cwajndii cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ meiⁿ tjaaˈnaⁿ na cantseiiⁿˈnaˈ meiⁿ tjaa cwiicheⁿ na nljeiˈ na ticuaaya cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ, na ñequiiˈcheⁿ tseixmaⁿnaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ canda̱a̱ˈñˈeⁿ matseixmaⁿnaˈ cwentaaⁿˈaⁿ. 	 Sagatavodams sev krāšņu Baznīcu, kurai nav ne traipa, ne grumbas, ne cita kā tamlīdzīga, bet lai tā būtu svēta un bez vainas.


Chaˈtsondye nnˈaⁿ na jnda̱ jlaˈyuˈ, ñeˈcwii nˈomna. Ndoˈ chaˈtso ˈnaⁿ na tyowilˈueeˈndyena tjom na ˈnaaⁿna joonaˈ. 	 Bet visi, kas ticēja, turējās kopā, un viss viņiem bija kopīgs.


Tsoom nda̱a̱na: —Queⁿˈyoˈ cwenta cha tinquioˈnnˈaⁿ nnˈaⁿ ˈo. Ee jndye nnˈaⁿ nlquieˈcañom na nlue na joona cwiluiindyena Cristo. Nluena: “Ja cwiluiindyo̱ Cristo”, ndoˈ nluena: “Jeˈ jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ.” Sa̱a̱ ˈo tilajomndyoˈ ñequio naⁿˈñeeⁿ. 	 Viņš sacīja: Pielūkojiet, ka jūs nepieviļ! Jo daudzi nāks manā vārdā, sacīdami: Es tas esmu, un tas laiks ir pienācis. Bet neejiet tiem pakaļ!


Ndoˈ tja Jesús ñˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ. Mati jndye ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ tyˈentyjo̱, joˈ chii sˈaanaˈ na jeeⁿ tyeeⁿ wjaⁿ. 	 Un Viņš aizgāja kopā ar to. Un daudz ļaužu sekoja Viņam un drūzmējās ap Viņu.


Tsoti Pedro: —Chaˈtsondye profetas chaˈna Samuel ñequio nnˈaⁿ na cwiñetˈom jnda̱ na tueˈ tsaⁿˈñeeⁿ, tyoluena na nluii chaˈxjeⁿ na cwiluii jeˈ. 	 Un visi pravieši, kas runājuši, sākot ar Samuēlu un turpmāk, pasludināja šīs dienas.


Sa̱a̱ tiqueⁿna cwenta na waa na teincuuˈ hasta matsˈia joˈ tyjeeˈ ndaaluaˈntyˈa. Tyjeeˈ candaa, tjachuunaˈ chaˈtsondye naⁿˈñeeⁿ. Maluaaˈ matseijomnaˈ na nntjoom nnˈaⁿ quia na nncwja̱caño̱o̱ⁿ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Un viņi nesaprata, iekams plūdi nāca un aizrāva visus; tā būs arī Cilvēka Dēla atnākšanā.


Jluena nnoom: —Ta, cantyˈiaˈ, luaa mawaa we xjo espadas. Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, tsoom: —Maleiˈtyeⁿ luaaˈ. 	 Bet viņi sacīja: Kungs, lūk, te ir divi zobeni. Un Viņš tiem sacīja: Diezgan!


Jnda̱ na jlaˈneiⁿ naⁿˈñeeⁿ quia joˈ tˈo̱ Jacobo, matsoom: —ˈO re nnˈaⁿya na cwilayuˈyoˈ candyeˈyoˈ ñˈoom na nntsjo̱o̱. 	 Un kad viņi apklusa, Jēkabs atbildēja, sacīdams: Vīri, brāļi, uzklausiet mani!


Tˈo̱ Esteban matsoom: —ˈO ta na cwiluiitquiendyoˈ ñequio ˈo nnˈaⁿya, candyeˈyoˈ ñˈoom na nntsjo̱o̱. Nquii Taya Tyˈo̱o̱tsˈom na jeeⁿ tˈmaⁿ cwiluiiñê, jom seicaˈmo̱ⁿñê nnom welooya Abraham quia na tyomˈaaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ndyuaa Mesopotamia cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncˈoom tsjoom Harán. 	 Viņš teica: Brāļi un tēvi, klausieties! Godības Dievs parādījās mūsu tēvam Ābrahamam, kad tas bija Mezopotāmijā, pirms viņš pārcēlās dzīvot Hāranā.


Ndoˈ nnˈaⁿ na tyondye ñˈoommeiⁿˈ tyoqueⁿndyena na nntˈuena Jesús, ee jlaˈno̱ⁿˈna na cjoo joona seineiiⁿ ñˈoom tjañoomˈwaaˈ. Sa̱a̱ nquiaana nnˈaⁿ na jndyendye, cweˈ joˈ ˈndyena jom, mana tyˈena. 	 Un tie meklēja Viņu aizturēt, bet baidījās ļaužu, jo tie noprata, ka Viņš šo līdzību viņiem runājis. Un tie, atstājuši Viņu, aizgāja.


Jndye nnˈaⁿ nlaˈjomndye natia na jeeⁿ wiˈ laxmaⁿna, ndoˈ jnaaⁿˈ na luaaˈ laxmaⁿ naⁿˈñeeⁿ, tisˈa ñˈoom ncwineiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom naya ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un daudzi sekos viņu baudu dzīvei, un viņi zaimos patiesības ceļu.


Ee tijoom ñejndya̱a̱yâ ñˈoom na mañequiaaˈ, jeeⁿ xuiiˈ juunaˈ. Joˈ chii ñeˈcaliuuyâ chiuu cwitˈmo̱o̱ⁿ ñˈoommeiⁿˈ. 	 Jo tu sniedz mūsu ausīm kaut ko jaunu. Tāpēc mēs gribam zināt, kas tas ir.


Quia na jndii Jesús na luaaˈ, tsoom nnom: —Cwii waa na cwii matseiˈtjo̱o̱ˈ. Cajnda̱a̱ˈ chaˈtso na maleichuˈ ndoˈ quiaaˈ nda̱a̱ ndyeñeeⁿˈ. Quia joˈ nncˈoomˈ na tyandyuˈ cañoomˈluee. Jnda̱ joˈ candyotseijomndyuˈ ñequiondyo̱. 	 Jēzus, to dzirdēdams, sacīja viņam: Vēl viena tev trūkst: pārdod visu, kas tev pieder, un dod nabagiem, tad tev būs manta debesīs, un nāc, seko man!


Quia joˈ cweˈ seiñˈeeⁿˈtonaˈ nnˈaⁿ chaˈwaa naquiiˈ tsjoomˈñeeⁿ. Mantyja tˈuena Gayo ñequio Aristarco, nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿ Pablo na jnaⁿ ndyuaa Macedonia. Tyˈechona naⁿˈñeeⁿ, tyˈequieˈna naquiiˈ wˈaa yuu cwitjomndye nnˈaⁿ quia na waa jomta. 	 Un pilsētā cēlās nemiers. Tie vienprātīgi traucās uz teātri, raudami līdz maķedoniešus - Gaiju un Aristarhu, Pāvila ceļa biedrus.


Ndoˈ ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwilˈa cwenta watsˈom, quia ntyˈiaana Jesús, jlaˈxuaana: —Catyˈiomˈ jom tsˈoomˈnaaⁿ. Catyˈiomˈ jom tsˈoomˈnaaⁿ. Tˈo̱ Pilato nda̱a̱na, matsoom: —Ncjoˈyoˈ catoˈñoomˈyoˈ jom ndoˈ catyˈiomˈyoˈ jom tsˈoomˈnaaⁿ ee jnda̱ ljeiya na meiⁿcwii jnaⁿ ticatseixmaaⁿ. 	 Kad augstie priesteri un kalpi ieraudzīja Viņu, tie kliedza, sacīdami: Sit Viņu krustā, sit Viņu krustā! Pilāts viņiem sacīja: Ņemiet jūs Viņu un sitiet krustā, jo es pie Viņa vainas neatrodu!


Sa̱a̱ nnˈaⁿ fariseos ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, lˈana na ticwilˈue ñˈoom na seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nluiˈnˈmaaⁿndyena, joˈ chii tînquiandyena na nntseitsˈoomñe Juan joona. 	 Bet farizeji un bauslības pratēji nicināja Dieva gribu par sevi, nesaņemot no viņa kristību.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na, matsoom: —Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ na matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. ˈO cwilˈueˈyaˈyoˈ ja nchii ncˈe na ntyˈiaˈyoˈ tsˈiaaⁿ na sˈaa na tixocanda̱a̱ ntsˈaa cweˈ meiⁿquia tsˈaⁿ sa̱a̱ cweˈ ncˈe na tcwaˈyoˈ tyooˈ na tquiaanaˈ na tjacjoˈyoˈ. 	 Jēzus viņiem atbildēja, sacīdams: Patiesi, patiesi es jums saku: jūs meklējat mani nevis tāpēc, ka redzējāt brīnumus, bet tāpēc, ka baudījāt maizi un paēdāt.


Cweˈ joˈ xeⁿ mˈaaⁿ tsˈaⁿ na ticueeˈ tsˈom ñˈoommeiⁿˈ na cwitˈmo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ, catseiˈno̱ⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ na nchii cweˈ ñˈoom na tqueⁿ nnˈaⁿ machˈee na tilˈue. Juu machˈee na tilˈue ñˈoom na tqueⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom, na jom tquiaaⁿ Espíritu Santo naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Tāpēc, kas to nicina, tas nenicina cilvēku, bet Dievu, kas mums devis savu Svēto Garu.


Ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ teitquiooˈñe Elías ñˈeⁿ Moisés na cwilaˈneiⁿna ñˈeⁿ Jesús. 	 Un Pēteris griezās pie Jēzus un sacīja: Mācītāj, labi mums šeit būt; mēs taisīsim trīs teltis: Tev vienu, Mozum vienu un Elijam vienu!


Sa̱a̱ juu tsaⁿquiñom sˈom, tquia tjameintyjeeⁿˈeⁿ, meiⁿ na nluˈnda̱a̱ñê tsjo̱ˈluee. Macanda̱ tyomeiiⁿˈeⁿ ndaˈ tseiˈjñaaⁿ na tyotseintyˈiaaˈñê, tsoom: “ˈU Tyˈo̱o̱tsˈom, cˈoomˈ na wiˈ tsˈomˈ ja tsˈaⁿjnaⁿ.” 	 Bet muitnieks, tālāk stāvēdams, negribēja pat acis pacelt pret debesīm, bet, sitot pie savām krūtīm, sacīja: Dievs, esi man, grēciniekam žēlīgs!


Quia joˈ tuo̱o̱ⁿ tsˈom wˈaandaa yuu na ñjomndyena, mana teicheⁿ jndye. Joˈ chii jeeⁿ seiñˈeeⁿˈñenaˈ joona cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Un Viņš iekāpa pie tiem laivā; un vējš apklusa. Bet viņi vēl vairāk sevī brīnījās.


Ndoˈ tyˈentyjaaˈna jom, jlaˈnlcwina jom, jluena: —ˈU Maestro, manncwja̱a̱ya. Jnda̱ na lcweeⁿ, seitiaaⁿˈaⁿ jndye ñequio nmo̱ⁿ ndoˈ jlaˈcheⁿnaˈ. Sˈaanaˈ na wacheeⁿ nnom ndaaluee. 	 Bet piegājuši, tie modināja Viņu, sacīdami: Mācītāj, mēs ejam bojā! Un Viņš uzcēlies apsauca vēju un ūdens viļņošanu, un tie norima, un tapa klusums.


Tancˈomˈyoˈ na mati ˈo cwilˈaˈyoˈ ljoˈ na cwintyˈiaˈyoˈ na cwilˈa nnˈaⁿ tsjoomnancue, calaˈchuiˈyoˈ cantyja na cwilaˈtiuuˈyoˈ cha na luaaˈ ntseixconaˈ chaˈtso cantyja na cwitsaamˈaⁿˈyoˈ. Ee na nlˈaˈyoˈ naljoˈ nncueˈntyjo̱ na nlaˈno̱ⁿˈyoˈ chiuu waa na lˈue tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyoˈ, na juu joˈ tjacantyja naya tseixmaⁿ, ndoˈ cjaaweeˈ tsˈoom ndoˈ canda̱a̱ˈ tseixmaⁿnaˈ. 	 Un nepiemērojieties šai pasaulei, bet pārvērtieties, atjaunodamies savā garā, lai jūs saprastu, kāds ir Dieva prāts, kas labs un patīkams, un pilnīgs!


Toˈñoom nnˈaⁿ Israel ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ntyee tsjaaⁿ Leví na joona tsjaaⁿ Aarón na jndyowicantyjooˈ. Quia joˈ tsˈiaaⁿ na ñelˈa ntyeeˈñeeⁿ, xeⁿ nnda̱a̱ nlqueⁿnaˈ tsˈaⁿ na canda̱a̱ˈñe jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, maxjeⁿ taxocaⁿnaˈ na nncˈoom cwiicheⁿ tyee na nchii chaˈna tsˈiaaⁿ na ñeseixmaⁿ Aarón sa̱a̱ nlcaⁿnaˈ cwii tyee na nntseixmaⁿ tsˈiaaⁿ chaˈna juu na ñeseixmaⁿ Melquisedec. 	 Ja jau Levi priesterība (jo tauta tās laikā saņēma likumu) būtu nesusi pilnību, kāda vēl bija vajadzība celties citam priesterim saskaņā ar Melhizedeka iekārtu un nesaukties pēc Ārona iekārtas?


Teintyjeeˈ cwii tsˈaⁿ na maˈmo̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Taxˈee nnom Jesús na cweˈ ñeˈcantyˈiaaˈ chiuu nntsˈaaⁿ. Matso: —Ta, ¿cwaaⁿ na tseixmaⁿya na catsˈaa cha na nndaya na ticantycwii na nncwaˈndo̱ˈa? 	 Un, lūk, kāds likumu pazinējs piecēlās, un, Viņu kārdinādams, sacīja: Mācītāj, ko man darīt, lai es iemantotu mūžīgo dzīvi?


Joˈ chii na nncˈo̱o̱ⁿnndaˈa quiiˈntaaⁿˈyoˈ cha juu na neiⁿˈyoˈ na cwiluiindyoˈ cwentaaˈ Jesucristo, nleitˈmaⁿtinaˈ. 	 Lai jūsu līksmība Jēzus Kristus vārdā būtu jo lielāka manis dēļ, kad es atkal aiziešu pie jums.


Sa̱a̱ juu tsaⁿntjom na nchii cwiluiiñê tyˈoyoˈ ee cweˈ machˈeeⁿ cwenta jooyoˈ, noomˈm na ndyocwjeeˈcañoom lobo. Quia joˈ maˈñeeⁿ canmaⁿˈñeeⁿ, maleinoom. Ndoˈ juu loboˈñeeⁿ mantyjo̱ ndoˈ matˈuii jooyoˈ. 	 Bet algādzis, kas nav gans, kam avis nepieder, redzēdams vilku nākam, atstāj avis un bēg; un vilks tās nolaupa un izklīdina.


Juu tsˈaⁿ na wiˈñe na tjatseiñˈeeⁿˈñe tsjaaⁿ lqueeⁿ jnda̱a̱, joˈ joˈ nquii tsaⁿjndii. Ndoˈ xuee na jnda̱ tmaⁿ ntjom na tyˈecatyje naⁿntjom, joˈ joˈ xuee na cwintycwii tsjoomnancue. Joo naⁿntjom na tyˈecatyje lqueeⁿ, joˈ joˈ ángeles cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet ienaidnieks, kas to sējis, ir sātans. Pļauja ir pasaules gals, bet pļāvēji ir eņģeļi.


sa̱a̱ jâ cwiñequiaayâ ñˈoom na tyˈioom nnˈaⁿ Cristo tsˈoomˈnaaⁿ. Ñˈoomˈñeeⁿ tia nquiu nnˈaⁿ judíos ndoˈ nnˈaⁿ na nchii judíos cwitjeiiˈna cwenta na jeeⁿ cje tseixmaⁿnaˈ. 	 Bet mēs sludinām Kristu, krustā sisto, kas jūdiem ir apgrēcība, bet grieķiem neprātība,


Ee tsˈaⁿ na mandiˈntjom nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ticatsonaˈ na nntiiˈñe ndiaˈ. Jom matsonaˈ na cˈoom na ya tsˈaⁿñe ñequio chaˈtsondye nnˈaⁿ, ndoˈ tseixmaaⁿ tsˈaⁿ na ˈnaaⁿˈ mˈmo̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ, tintseitioom na ndioomndye nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnoom. 	 Bet Kunga kalpam nepieklājas strīdēties; viņam jābūt lēnprātīgam pret visiem, mācīt spējīgam, pacietīgam,


Xjeⁿˈñeeⁿ tjañjoomˈ tsˈo̱o̱ⁿ ñˈoom na seineiⁿ Ta Jesús na matsoom: “Juan tyotseitsˈoomñê nnˈaⁿ ñequio ndaatioo sa̱a̱ ˈo xuiiˈ na nleitsˈoomndyoˈ. Ee njñom Tyˈo̱o̱tsˈom Espíritu Santo naquiiˈ nˈomˈyoˈ. Luaaˈ waa na nleitsˈoomndyoˈ.” 	 Tad es atminējos Kunga vārdu, ko Viņš sacījis: Jānis kristīja ar ūdeni, bet jūs tiksiet kristīti Svētajā Garā. (Apd.1,5; Mt.3,11; Mk.1,8; Lk.3,16)


Sa̱a̱ ñˈoom na mayuuˈ matsjo̱o̱ya nda̱a̱ˈyoˈ, maxjeⁿ nnteijndeiitinaˈ ˈo xeⁿ jo̱ya. Ee xeⁿ ticjo̱, nqueⁿ na nnteijneiⁿ ˈo ndoˈ na nñequiaaⁿ na tˈmaⁿ nˈomˈyoˈ tixocwjeeˈcañoom ˈo. Ndoˈ na nncjo̱, njño̱o̱ⁿya jom na nñoom na mˈaⁿˈyoˈ. 	 Bet es jums saku patiesību: tas jums par labu, ka es aizeju, jo, ja es neaizietu, Iepriecinātājs nenāktu pie jums; bet ja aiziešu, es sūtīšu Viņu pie jums.


Ncˈe na cwilayuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom mawañoomˈm ˈo ñequio najndeii na matseixmaaⁿ. Nntsˈaaⁿ na ljoˈ hasta ncuee na macanda̱ quia na nleitquiooˈ na nncwjiˈnˈmaaⁿñê ˈo. 	 Kas Dieva spēkā tiekat pasargāti ticībā atpestīšanai, kas ir saistīta atklāšanai pēdējā laikā.


Ee xjeⁿˈñeeⁿ ndicwaⁿ tjo̱o̱cheⁿ nlaˈno̱o̱ⁿˈâ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na matsonaˈ maxjeⁿ nñequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nncwandoˈxco Jesús xeⁿ jnda̱ tueˈ. 	 Jo viņi vēl neizprata Rakstus, ka Viņam vajadzēja no miroņiem augšāmcelties.


Toom cweˈ nlayuˈyoˈ na Juan matseinoomñê cwentaaˈ profeta Elías tsaⁿ na waa ñˈoom na nndyonndaˈ. 	 Un ja jūs gribat pieņemt: viņš ir Elijs, kam bija jānāk.


Ee macatyˈua̱ xeⁿ na nncua̱caño̱o̱ⁿnndaˈa ˈo nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na xocaljeiya ˈo chaˈxjeⁿ na ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ, meiⁿ ˈo xocaliuˈyoˈ ja chaˈxjeⁿ na ntyjaaˈ nˈomˈyoˈ. Nquiaya na nljeiya na cwilaˈntjaˈndyoˈ, na cwilaˈta̱a̱ˈ nˈomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ, cwilawjeeˈyoˈ joona, cwitjeiˈyaˈndyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ, ndoˈ cwilaneiⁿˈyoˈ cantu nacjoona, na cwitioˈñˈoomˈyoˈ joona, na cwitjeiˈsˈandyoˈ, cwitjeiˈlcundyoˈ cheⁿncjoˈyoˈ ndoˈ na tixcwe mˈaⁿˈyoˈ chaˈxjeⁿ matsonaˈ na cˈomˈyoˈ. 	 Es baidos, lai atnācis neatrastu jūs tādus, kādus es nevēlos; un ka jūs neatrastu mani tādu, kādu jūs nevēlaties; lai nebūtu starp jums ķildu, skaudības, dusmu, ienaida, goda laupīšanas, mēlnesības, uzpūtības, nekārtības.


Meiⁿ tatinquiaaⁿ na nncwinom nnˈaⁿ tachˈeeⁿˈ watsˈom tˈmaⁿ na cwileiˈchona ˈnaⁿ. 	 Un Viņš neļāva, lai kāds nestu kādu trauku caur svētnīcu.


Ndoˈ matso Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos na jnda̱ macwilaˈyuˈ ñˈeⁿñê: —Xeⁿ cwiljooˈndyoˈtyeⁿˈyoˈ ñequio ñˈoom naya quia joˈ mayuuˈcheⁿ na cwiluiindyoˈ nnˈaⁿ na cwilajomndyoˈ ñˈoom na mañequiaya. 	 Tad Jēzus sacīja tiem jūdiem, kas Viņam ticēja: Ja jūs pastāvēsiet manā mācībā, tad patiesi jūs būsiet mani mācekļi.


Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ na tqueeⁿˈ tsˈaⁿ fariseo na nlcwaˈ ñˈeⁿñê, tqueⁿ Jesús cwenta ljoˈ lˈana. Jlaˈyuu nda̱a̱na ntsula̱ nacañoomˈticheⁿ nacañoomˈ meiⁿsa. Joˈ chii seineiiⁿ ñˈoom tjañoomˈ nda̱a̱na. 	 Bet novērodams, ka ielūgtie izvēlas sev pirmās vietas, Viņš stāstīja tiem līdzību, sacīdams:


Quia na tyomˈaaⁿya quiiˈntaaⁿˈyoˈ, tyomˈaaⁿ niomcha̱ⁿya xjeⁿ na teilˈueeˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom ja na tyochˈeeⁿ ˈnaaⁿ ñequio tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ na tixocaluiinaˈ cantyja najndeii nquii tsˈaⁿ, niom tsˈiaaⁿ na tuii na tquiaanaˈ na tyojaaweeˈ nˈomˈyoˈ ndoˈ chaˈtso nmeiⁿˈ tyotˈmo̱o̱ⁿndyeyunaˈ na cwiluiindyo̱ apóstol quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Tomēr manas apustuliskās sūtības pazīmes jums ir pierādītas pacietībā, zīmēs, brīnumos un spēkā.


Juu capeitaⁿ na meintyjeeˈ ndyeyu jo nnom Jesús, quia jñeeⁿ na seixuaa ndoˈ ntyˈiaaⁿˈaⁿ na luaaˈ tuii na tueˈ tsaⁿˈñeeⁿ, quia joˈ tsoom: —Mayuuˈcheⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ cwiluiiñê Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet simtnieks, kas iepretim stāvēja, redzēdams, ka Viņš, tā saukdams, nomira, sacīja: Patiesi, šis Cilvēks bija Dieva Dēls!


Xeⁿ chaˈtso cantyja ˈnaⁿˈ matseiˈxmaⁿˈ naxuee ndoˈ tjaa yuu candiiˈ najaaⁿ, quia joˈ nntseijomnaˈ cantyja ˈnaⁿˈ chaˈcwijom lámpara na matseixueeñe chom nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Ja tad visa tava miesa būs gaiša un tanī nebūs vietas tumsībai, tad tā būs visa gaiša, it kā zibens spožums tevi apspīdētu.


Ñˈoom na jnda̱ tsjo̱o̱ luaaˈ nda̱a̱ˈyoˈ, juunaˈ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ na chaˈtsondyoˈ, ñeˈquiiˈcheⁿ cˈomˈcˈeendyoˈ. 	 Bet ko es jums saku, to es saku visiem: Esiet nomodā!


Joˈ joˈ tyomˈaaⁿ cwii tsaⁿtya na jndyu Zaqueo. Tsaⁿˈñeeⁿ cwiluiitquieñê jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwitoˈñoom sˈom cwentaaˈ gobiernom. 	 Un, lūk, kāds cilvēks, vārdā Zahejs, kas bija muitnieku priekšnieks un bagāts,


Sa̱a̱ ˈndyootsˈa cantuu matseicanaaⁿñenaˈ nato cajneiⁿ. Natoˈñeeⁿ wjaañˈoomnaˈ tsˈaⁿ na ticantycwii na nncwandoˈ sa̱a̱ tijndye nnˈaⁿ cwiliu juunaˈ. 	 Cik šauri ir vārti un šaurs ir ceļš, kas ved dzīvībā! Un tikai nedaudzi to atrod.


Quia joˈ teintyjeeˈ nquii tyee na cwiluiitquieñe xcwe quiiˈ ntaaⁿna, taxˈeeⁿ ˈndyoo Jesús, tsoom: —¿Aa maxjeⁿ meiⁿcwii ñˈoom ticˈo̱ˈ? ¿Chiuu waayuu cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom na cwitueeˈna nacjoˈ? 	 Un augstais priesteris, nostājies vidū, jautāja Jēzum, sacīdams: Vai Tu nekā neatbildi uz to, ko viņi Tev pārmet?


Ndoˈ chaˈxjeⁿ ntseinda we tsˈaⁿ laxmaⁿna mañecwii seiˈ ñequio niomˈ mati tyotseixmaⁿ Jesús seiˈ ñequio niomˈ chaˈxjeⁿ laxmaⁿ nnˈaⁿ cha cantyja na nncueeⁿˈeⁿ nnda̱a̱ nntseityueeⁿˈeⁿ najndeii na machˈee na cwiwje nnˈaⁿ, manquii tsaⁿjndii joˈ. 	 Tā kā bērniem kopīgi ir miesa un asinis, tad arī Viņš tāpat to pieņēmis, lai caur nāvi iznīcinātu to, kam vara pār nāvi, tas ir, velnu,


Quia joˈ ntyˈiaya cwiicheⁿ ángel na mantyja nandye cañoomˈluee. Mañequiaaⁿ ñˈoom naya na mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoomnancue. Matseicañeeⁿ nnˈaⁿ ticwii cwii tsjoomnancue, ñequio ticwii cwii ndyuaa nnˈaⁿ, ñequio nnˈaⁿ na ticwii cwii ñˈoom na cwichuiiˈ na cwilaˈneiⁿ, ñequio nnˈaⁿ na ticwii cwii nnom na tjachuiiˈndye. 	 Un es redzēju otru eņģeli, laižoties debesu vidū. Tam bija mūžīgais Evaņģēlijs, lai sludinātu tiem, kas dzīvo virs zemes, un visām tautām, un ciltīm, un valodām, un tautībām.


¿Cwaaⁿ ñˈoom cwilaˈtiuuˈyoˈ na tijndeiˈtinaˈ na nntsjo̱o̱ nnom tsaⁿmˈaaⁿ, aa nchii chaˈna jnda̱ tsjo̱o̱ nnoom na matseitˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya jnaaⁿˈaⁿ na waa? Oo ¿aa nchii nquiuˈyoˈ na jndeiˈtinaˈ na nntsjo̱o̱ quicantyjaaⁿ, cjaacaⁿ? 	 Ko vieglāk pateikt: tavi grēki tev piedoti, vai sacīt: celies un staigā?


Ja cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ, matseijomnaˈ cantyja ˈnaⁿya chaˈcwijom tsˈoo, mañejuu ljeiiˈñeeⁿ na tqueⁿnaˈ tsˈoo ja cha nnda̱a̱ nncwando̱ˈa jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo caur likumu es likumam esmu miris, lai dzīvotu Dievam. Līdz ar Kristu es esmu piesists krustā.


Joˈ chii tjo̱ntyjaaˈa ángelˈñeeⁿ, tsjo̱o̱ nnoom na nñequiaaⁿ libro chjooˈñeeⁿ no̱o̱ⁿ. Tsoom no̱o̱ⁿ: —Luaa libro. Quiˈñomˈ, cwaˈ juunaˈ. Nntsˈaanaˈ na jeeⁿ chi quiiˈ ˈndyoˈ chaˈcwijom tsiomˈ cantyˈi sa̱a̱ tsˈom tsiaˈ nntsˈaanaˈ na jeeⁿ ja. 	 Un es aizgāju pie eņģeļa un sacīju viņam, lai viņš man dod grāmatu. Viņš man teica: Ņem grāmatu un apēd to, un tā darīs rūgtas tavas iekšas, bet salda kā medus tā būs tavā mutē.


Ncˈe na matseiyuˈa ñˈeⁿ Cristo Jesús, mañequiaanaˈ na neiⁿya na laaˈtiˈ waa na mandiˈntjo̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un tā es varu lepoties Kristū Jēzū par to, kas attiecas uz Dievu.


Cjooˈ nˈomˈyoˈ na tincˈomˈndiaaˈndyoˈ ñequio meiⁿcwii tsˈaⁿ. Mati cˈomˈyoˈ na ljuˈ nˈomˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, ee tsˈaⁿ na ticatseixmaⁿ na ljuˈ tsˈom, tixocueeˈ na mˈaaⁿ. 	 Tiecieties pēc miera ar visiem un pēc svētuma, bez tā neviens Dievu neredzēs.


Joˈ chii catoˈñoomˈyoˈ ncˈiaaˈyoˈ chaˈxjeⁿ Cristo macoˈñoom ˈo, cha na nluiitˈmaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tāpēc rūpējieties viens par otru, kā arī Kristus jūs uzņēmis Dievam par godu.


’Nntseina̱ⁿtya̱ nnda̱a̱ˈyoˈ cwiicheⁿ ñˈoom tjañoomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom cañoomˈluee. Tyomˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na seijndaaˈñe na wjaa cwiicheⁿ tsjoomnancue na tquia. Tqueeⁿˈñê mosoomˈm ndoˈ tquiaaⁿ tsjo̱ˈñjeeⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱na na nlˈana tsˈiaaⁿ ñˈeⁿ joonaˈ. 	 Tas tāpat kā ar cilvēku, kas pirms aizceļošanas sasauca savus kalpus un uzticēja viņiem savu mantu.


Ndoˈ juu catsuu tquieeˈñeeⁿ ñequio ˈñom tyojoomˈm ndaa jo naxeⁿˈ yuscuˈñeeⁿ. Sˈaanaˈ chaˈjom cwii jndaa, cha nncjaawjaañe yuscuˈñeeⁿ. 	 Bet zeme palīdzēja sievietei, un zeme atvēra savu muti un aprija no pūķa mutes izlaisto upi.


Joˈ chii xeⁿ matiom tsaⁿsˈa ˈnaⁿ xqueⁿ quia matseineiⁿ nnoom oo quia mañequiaa ñˈoomˈm, matseijnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ Cristo na cwiluiiñe xqueeⁿ. 	 Katrs vīrietis, kas, apsedzis galvu, lūdz Dievu vai pravieto, dara negodu savai galvai.


’Xeⁿ ˈo cwilatˈmaⁿ nˈomˈyoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nda̱a̱ˈyoˈ, quia joˈ mati Tsotyeˈyoˈ na mˈaaⁿ cañoomˈluee, nntseitˈmaⁿ tsˈoom ˈo na cwilaˈtjo̱o̱ndyoˈ nnoom. 	 Ja jūs piedosiet cilvēkiem viņu vainas, arī Debestēvs piedos jums jūsu grēkus.


Quia joˈ tjaquieeˈ yuscundyua jnda Herodías yuu cwicwaˈ naⁿˈñeeⁿ, seijnom jo nda̱a̱na. Jeeⁿ tjaweeˈ tsˈom Herodes ndoˈ mati nnˈaⁿ na jlaˈjomndye ñˈeⁿñê. Tsoom nnom yuscundyuaˈñeeⁿ: —Caⁿˈ cantyjati na lˈue tsˈomˈ no̱o̱ⁿ, ndoˈ ja nñequia. 	 Un Herodijas meita ienāca un dejoja, un patika Herodam un tiem, kas kopā atradās pie galda. Tad ķēniņš sacīja meitenei: Prasi no manis, ko gribēdama, un es tev to došu.


’Cwii tsaⁿjndii quia na jnda̱ tjeiˈnaˈ jom naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ, cweˈ manomtoom jo ndoˈ yuu na tjaa nnˈaⁿ cˈom na malˈueeⁿ yuu na nljooˈñê. Sa̱a̱ na tîcaljeiiⁿ joˈ, seitioom naquiiˈ tsˈoom, tsoom: 	 Kad ļaunais gars iziet no cilvēka, tas klejo, meklēdams mieru, bet neatrod to.


Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseiyuˈ ñequio Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, matseixmaⁿ na ticantycwii na wandoˈ añmaaⁿˈ. Sa̱a̱ ˈñeeⁿ juu na ticatseiñˈoomˈñe na nntseiyuˈ ñequio Jnaaⁿ, tsaⁿˈñeeⁿ xocandaaˈ na nncwandoˈ añmaaⁿˈ. Tyeⁿ waa na matseiwˈii Tyˈo̱o̱tsˈom juu. 	 Kas tic uz Dēlu, tam ir mūžīgā dzīvība; bet, kas Dēlam netic, tas dzīvības neredzēs, bet Dieva dusmas paliek pār viņu.


Quia joˈ tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —Ja tijoom catsˈaa chaˈna matsuˈ luaaˈ ee mati waa cwiicheⁿ ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsonaˈ: “Tintsaˈ xjeⁿ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaˈ.” 	 Jēzus viņam sacīja: Atkal ir rakstīts: nekārdini Dievu, savu Kungu!


Ndoˈ cwiicheⁿ xuee ljeiiⁿ we nnˈaⁿ Israel na cwilantjaˈndye. Ndoˈ na lˈue tsˈoom na caljoyaandyena, joˈ chii tsoom nda̱a̱na: “ˈO re mannˈaaⁿndyoˈ. ¿Chiuu na cwilantjaˈndyoˈ?” 	 Nākošajā dienā, kad tie ķildojās, viņš ieradās pie tiem un uzaicināja tos samierināties, sacīdams: Vīri, jūs esat brāļi, kāpēc jūs kaitējat viens otram?


Ee quia na tyjeeⁿˈeⁿ ñjaaⁿ Roma tyoqueⁿñê na tyolˈueeⁿ ja hasta xjeⁿ na nljeiiⁿcheⁿ ja. 	 Bet viņš, atnācis Romā, rūpīgi mani meklēja un arī atrada.


Tyomˈaⁿ ntˈom nnˈaⁿ na tyocañˈeeⁿ ñˈeⁿñê. Tyocañˈeⁿ Sópater tsˈaⁿ tsjoom Berea. Mati ñˈeⁿ Aristarco ñequio Segundo, joona nnˈaⁿ tsjoom Tesalónica. Ndoˈ tyoñˈeⁿ Gayo tsˈaⁿ tsjoom Derbe. Tyoñˈeⁿ Timoteo. Mati Tíquico ñequio Trófimo nnˈaⁿ ndyuaa Asia tyocañˈeeⁿna ñˈeⁿ Pablo. 	 Viņu pavadīja berojietis Zopatrs, Pirra dēls, tesalonīķieši - Aristarhs un Sekunds, derbietis Gaijs, Timotejs un no Āzijas - Tihiks un Trofims.


’¿Chiuu na jeeⁿ ndoˈ jnda̱ na njom tsˈomnnom xˈiaˈ, sa̱a̱ tiqueⁿˈ cwenta tsˈoom tscaaˈ na njom tsˈomnjomˈ nncuˈ? 	 Bet ko tu redzi skabargu sava brāļa acī, bet baļķi, kas tavā acī, nesaskati?


Cwii yuscu tsjoomˈñeeⁿ na cweˈ luaaˈ mˈaaⁿ ñˈeⁿ naⁿnom, quia na jñeeⁿ na wacatyeeⁿ Jesús nacañoomˈ meiⁿsa waaˈ fariseo, jndyoñˈoom cwii tsioo na tuiinaˈ ñˈeⁿ tsjo̱ˈ canchiiˈ na njom ncheⁿˈ cachi. 	 Un, lūk, tanī pilsētā viena sieviete, kas bija grēciniece, uzzinājusi, ka Viņš piedalās mielastā farizeja namā, atnesa alabastra traukā svaidāmo eļlu;


Naⁿˈñeeⁿ tixocantycwii na nntˈuiityeⁿnaˈ joona. Ndoˈ tquia nncwjiˈndyo̱naˈ joona ñequio yuu na nncˈoom Jesucristo na nluiitˈmaⁿñê ndoˈ ñequio najndeii na matseixmaaⁿ. 	 Tie sodam saņems mūžīgo pazušanu no Kunga vaiga un Viņa varenās godības.


Jnda̱ joˈ to̱ˈna, ndooˈ na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena jom, jluena: —Catseitˈmaaⁿˈñenaˈ ˈu na cwiluiindyuˈ rey cwentaa nnˈaⁿ judíos. 	 Un tie sāka Viņu sveicināt: Sveiks, jūdu Ķēniņ!


Quia joˈ taqueⁿ Ta Jesús ndyeyu jo ndoˈ na mˈaaⁿ Pedro ndoˈ ntyˈiaaˈ nnoom. Ndoˈ mañoomˈ tjañjoomˈ tsˈoom ñˈoom na jnda̱ tso nnoom: “Cwii tjo̱o̱cheⁿ na nntseixuaa caxtijndyo jeˈjeˈcheⁿ sa̱a̱ xjeⁿˈñeeⁿ ˈu jnda̱ ndyee ndiiˈ macwjiˈndyuˈ ñˈeⁿndyo̱.” 	 Un Kungs pagriezās un uzlūkoja Pēteri. Un Pēteris atminējās Kunga vārdu, ko Viņš sacīja: Pirms gailis dziedās, tu mani trīsreiz noliegsi.


Sa̱a̱ ñˈoom na mayuuˈcheⁿ na tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈxco Cristo. Matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈcwijom ntjom na cwiweˈ jndyee ee quiiˈntaaⁿ lˈoo jom tsˈaⁿ najndyee na tandoˈxco. 	 Bet tagad Kristus ir no miroņiem augšāmcēlies kā pirmais starp mirušajiem,


Ee xeⁿ cwilaˈseiˈna ˈo ncˈe cwii nnom na tia na jnda̱ lˈaˈyoˈ, ¿yuu waa naya ˈnaⁿˈyoˈ meiiⁿ na mˈaⁿˈyoˈ na cwiljoya nˈomˈyoˈ na cwicachoˈyoˈ? Sa̱a̱ xeⁿ cwilaˈquii nˈomˈyoˈ quia na cwicachoˈyoˈ jnaaⁿˈ na lˈaˈyoˈ yuu na ya, luaaˈ jeeⁿ xcwe jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo kāds gods būtu, ja jūs panesat, kad jūs sit pārkāpuma dēļ? Bet ja jūs, labu darīdami, pacietīgi panesat, tas ir Dievam patīkams.


Sa̱a̱ quia na ntyˈiaa nnˈaⁿ fariseos na luaaˈ machˈeeⁿ, taˈxˈeena nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê, jluena: —¿Chiuu na macwaˈ maestro ˈnaⁿˈyoˈ ñequio naⁿcwitoˈñoom tsˈiaaⁿnda̱a̱ nnˈaⁿ cwentaaˈ gobiernom ndoˈ ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈtjo̱o̱ndye nnom Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Farizeji, to redzēdami, sacīja Viņa mācekļiem: Kāpēc jūsu Mācītājs ēd kopā ar muitniekiem un grēciniekiem?


Sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom maˈmo̱o̱ⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa, ee xjeⁿ na ndicwaⁿ cwiluiindyo̱ nnˈaⁿjnaⁿ jñoom Cristo na cueˈ cwentaaya. 	 Bet Dievs apliecina savu mīlestību uz mums, jo īstajā laikā, kamēr mēs vēl bijām grēcinieki,


Jom xocatseintjaˈñê, meiⁿ xocatseijndeiiˈ ˈñom. Ndoˈ xocaljeiˈ jom tsˈom nataa na macwjaaˈñê tiaˈ nnˈaⁿ. 	 Viņš nenaidosies un netrokšņos, un neviens ielās Viņa balsi nedzirdēs.


Joˈ chii tquiana cwii taⁿˈ catscaa jneiiⁿ ñequio tscuu na ñjom tsiomˈ. 	 Un tie Viņam atnesa gabalu ceptas zivs un kāri medus.


Meiⁿ ticaⁿnaˈ nnˈaⁿ na nnteiˈxˈee jom ee tjaaˈnaⁿ ljoˈ na matseiˈtjo̱o̱naˈ jom. Ee nqueⁿ mañequiaaⁿ na chaˈtsondyo̱ cwitando̱o̱ˈa, cwitjaaya jndye ñequio chaˈtsoti ˈnaⁿ na macaⁿnaˈ jaa. 	 Un Viņu neapkalpo cilvēku rokas, it kā Viņam kā vajadzētu; Viņš pats dod visiem dzīvību un elpu, un visu.


Cantyja ˈnaaⁿˈ nmeiⁿˈ mati ja quia na mandiiya na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñequio Ta Jesús ndoˈ na mˈaⁿˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na ljuˈ nˈom, 	 Tāpēc arī, dzirdēdams par jūsu ticību uz Kungu Jēzu un mīlestību uz visiem svētajiem,


Najndyee seina̱a̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoom Damasco. Tsjo̱o̱ na calcweˈ nˈomna jnaaⁿna, cˈoontyjo̱na naxeⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Mati tsjo̱o̱ na calˈana yuu na matyˈiomyanaˈ cha caˈmo̱ⁿnaˈ na mayuuˈ na jnda̱ lcweˈ nˈomna. Jnda̱ joˈ majoˈti seina̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ Jerusalén ñequio chaˈwaa tsˈo̱ndaa Judea. Mati seina̱ⁿya nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Bet es sludināju vispirms tiem, kas Damaskā un Jeruzalemē, un visā jūdu zemē, kā arī pagāniem, lai nožēlo grēkus un atgriežas pie Dieva, un dara darbus, kas ir grēku nožēlas cienīgi.


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱na: —Luaa waa na machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom, mañequiaaⁿ na ˈo caliuˈyoˈ ñˈoom na wantyˈiuuˈ mˈaaⁿnaˈ cantyja na matsa̱ˈntjoom. Sa̱a̱ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ tinquiaaⁿ na nlaˈno̱ⁿˈna. 	 Viņš atbildēja un sacīja tiem: Jums dots saprast debesvalstības noslēpumus, bet viņiem nav dots.


Joˈ joˈ jndye nnˈaⁿ na cweˈ tyˈecantyˈiaa na luaaˈ. Sa̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ jeeⁿ ticueeˈ nˈomna jom, tyoluena: —Jeeⁿ ya tjeiˈnˈmaaⁿñê ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ, jeˈ cwjiˈnˈmaaⁿñe cheⁿnqueⁿ xeⁿ mayuuˈ cwiluiiñê nquii Cristo tsaⁿ na tjeiiˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na catsa̱ˈntjom. 	 Un ļaudis stāvēja un skatījās; un priekšnieki kopā ar tiem izsmēja Viņu, sacīdami: Citiem Viņš palīdzēja, - lai glābj sevi, ja Viņš ir Kristus, Dieva izredzētais.


Sa̱a̱ ncˈe na matsˈaa tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ, joˈ chii calayuˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿ mañejoo tsˈiaaⁿˈñeeⁿ meiiⁿ na tiñeˈcalayuˈyoˈ ñˈeⁿndyo̱ ja. Ee cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ nliuˈyoˈ ndoˈ nlaˈno̱ⁿˈyoˈ na nquii Tsotya̱ ñeˈcwii cwiluiiñê ñˈeⁿndyo̱, ndoˈ ja ñeˈcwii cwiluiindyo̱ ñˈeⁿñê. 	 Bet ja es daru un ja jūs man negribat ticēt, tad ticiet darbiem, lai jūs atzītu un ticētu, ka Tēvs ir manī un es Tēvā.


Sa̱a̱ xeⁿ cwilaˈxmaⁿnaˈ tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, quia joˈ tijoom canda̱a̱ na nlatyuiˈyoˈ joonaˈ. Nleitquiooˈto na cwitsaˈyoˈ nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet ja Dieva, tad jūs nevarēsiet to iznīcināt. Pretējā gadījumā jūs izrādīsities Dieva pretinieki. Tie viņam piekrita.


Sa̱a̱ ja ticantyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿ ñˈoom na cwitjeiˈyuuˈndye nnˈaⁿ cantyja ˈnaⁿya. Luaaˈ matsjo̱o̱ cha nnda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿndyo̱ ˈo. 	 Tomēr es nepieņemu liecību no cilvēka, bet saku šo, lai jūs tiktu pestīti.


Jom na matsoom na cwiluiiñê Cristo ndoˈ Rey cwentaa jaa nnˈaⁿ Israel, cwa candyocueeⁿ na ñoom tsˈoomˈnaaⁿ cha nntyˈiaaya quia joˈ nlayuuˈa ñˈeⁿñê. Ndoˈ mati we nnˈaⁿ na ñom noomˈnaaⁿ ñˈeⁿñê tyolaˈjnaaⁿˈna jom. 	 Lai Kristus, Izraēļa Ķēniņš, tagad nokāpj no krusta, lai mēs, to redzēdami, ticētu! Arī tie, kas līdz ar viņu bija krustā sisti, zaimoja Viņu.


Jnda̱ joˈ seintquieˈñennaaⁿˈaⁿ nomtyuaa, seiljeiityeeⁿ. 	 Un Viņš, atkal noliecies, rakstīja zemē.


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, waa cwii na jeeⁿ matsonaˈ na calˈaaya, sa̱a̱ nchii nlˈaya yuu na lˈue nˈo̱o̱ⁿ ncjo̱o̱. 	 Tāpēc, brāļi, mēs neesam parādnieki miesai, lai dzīvotu saskaņā ar miesu.


Tjawiquiuuˈti majuu xueeˈñeeⁿ jluiˈ Jesús naquiiˈ wˈaa, tjaaⁿ, tjacjom ˈndyoo ndaaluee. 	 Tanī dienā Jēzus izgāja no mājas un apsēdās jūrmalā.


Quia joˈ tˈueeⁿ tsˈo̱ tsaⁿnchjaaⁿˈ. Tjañˈoom juu nnom tsjoom. Tyˈoomñê ndaajnaaⁿˈaⁿ luaˈnnom ndoˈ tyenquioomˈm luaˈnnom tsaⁿˈñeeⁿ, jnda̱ chii taxˈeeⁿ nnom, tsoom: —¿Aa waa ljoˈ mantyˈiaˈ? 	 Un Viņš, paņēmis neredzīgo aiz rokas, izveda to ārpus miesta; ar siekalām apslapinājis viņa acis un uzlicis tam savas rokas, Viņš jautāja, vai viņš ko redzot?


Joˈ chii, chaˈxjeⁿ na tcoˈwiˈnaˈ Cristo ñequio seiiⁿˈeⁿ, mati ˈo laˈxmaⁿˈyoˈ na nñequiandyoˈ na coˈwiˈnaˈ ˈo, ee tsˈaⁿ na macoˈwiˈnaˈ juu ñequio seiiˈ, jnda̱ tyˈiooˈñê na ñeˈqueⁿ jnaⁿ xjeⁿ jom, 	 Ja Kristus cieta miesīgi, tad apbruņojieties arī jūs tādām pašām domām, jo tas, kas miesā cietis, ir beidzis grēkot,


Luaaˈ tsˈiaaⁿ na jnda̱ we na sˈaa Jesús na tueⁿˈeⁿ Galilea na jnaaⁿ Judea, na juu tsˈiaaⁿˈñeeⁿ tixocaluii na cweˈ meiⁿnquia tsˈaⁿ nntsˈaa. 	 Šis bija jau otrs brīnums, ko Jēzus padarīja, atnācis no Jūdejas Galilejā.


Ndoˈ xeⁿ njño̱o̱ⁿya joona na cˈoolcweeˈna lˈaana na ñeˈjndoˈna, quia joˈ nato mˈaⁿna nntycwii na jndeiiˈ nˈomna ee ñˈeeⁿ ntˈomndye joona na tquia jnaⁿna. 	 Un ja es tos atlaidīšu mājās neēdušus, tie ceļā nonīks, jo daži no viņiem nākuši no tālienes.


Majndye nnˈaⁿ na tyolaˈjomndye ñˈoom na tyoñequiaaⁿ, quia jndyena ñˈoomwaaˈ jluena: —Jeeⁿ jndeiˈnaˈ ñˈoom na matseineiiⁿ, tixocanda̱a̱ nlajomndyo̱ juunaˈ. 	 To Viņš teica Kafarnaumā, mācīdams sinagogā.


Ñˈoom na mayuuˈ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, mamˈaⁿ nnˈaⁿ ljooñe na tixocwjena hasta na jnda̱ ntyˈiaanda̱a̱na ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee na macwja̱caño̱o̱ⁿ na nntsa̱ˈntjo̱ⁿya. 	 Patiesi es jums saku, ka daži, kas šeit stāv, nāvi nebaudīs, iekams viņi neredzēs Cilvēka Dēlu ieejam savā valstībā.


Tintsaañˈomˈyoˈ ˈnaⁿ na cwicañjom sˈom, meiⁿ chetsjaˈ, meiⁿ lcoom. Ndoˈ nchii na nlaˈchjuundyoˈ na nlaneiⁿˈyoˈ ñˈeⁿ nnˈaⁿ nato. 	 Nenesiet līdz nedz naudas maku, nedz somu, nedz kurpes un nevienu ceļā nesveiciniet!


Cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ, mandyo na chaˈtsoti ˈnaⁿ maqueⁿljuˈnaˈ ñequio niomˈ, ndoˈ xeⁿ ticweˈ niomˈ, ticatseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿ nnˈaⁿ. 	 Un saskaņā ar likumu gandrīz viss tiek šķīstīts asinīs un bez asins izliešanas nav piedošanas.


Ee manquiuˈyaˈyoˈ na nñequiaa Ta Jesús na nntoˈñoomˈyoˈ cwii na jeeⁿ jnda na nndaˈyoˈ. Ee ˈo nnom Cristo cwindyeˈntjomˈyoˈ, jom cwiluiiñê patrom na tjacantyja na matsa̱ˈntjoom ˈo. 	 Zinādami, ka jūs mantojuma algu saņemsiet no Kunga. Kalpojiet Kungam Kristum!


Ee xeⁿ luaaˈ waa mati nnˈaⁿ na ñejlaˈyuˈ ñˈeⁿñê na jnda̱ tja̱, jnda̱ tsuundye. 	 Tad arī tie, kas aizmiguši Kristū, ir pazuduši.


Quia joˈ teicantyjaaⁿ, jlueeⁿˈeⁿ naquiiˈ watsˈomˈñeeⁿ. Tjaqueⁿˈeⁿ waaˈ Simón. Ndoˈ Simónˈñeeⁿ jeeⁿ nioom matseiconaˈ sta̱xeeⁿˈeⁿ. Lˈana tyˈoo nnom Jesús na catseinˈmaaⁿ juu. 	 Bet Jēzus atstāja sinagogu un aizgāja uz Sīmaņa namu. Bet Sīmaņa sievasmāte slimoja lielā drudzī, un tās dēļ tie Viņu lūdza.


Sa̱a̱ Pablo ñˈeⁿ Bernabé jndyena na ljoˈ. Joˈ chii jleinomna. Tyˈena tsjoom Listra ñequio tsjoom Derbe, joˈ joˈ ndyuaa Licaonia. Ndoˈ tyˈena ndyuaa na matˈuiinaˈ ñˈeⁿ ndyuaaˈñeeⁿ. 	 To nojauzdami, viņi aizbēga uz Likaonijas pilsētām Listru un Derbi un visu tā apgabala apkārtni. Tur viņi sludināja evaņģēliju.


Yocheⁿ na matseineiiⁿ ñˈoommeiⁿˈ, tioo na jeeⁿ jnaaⁿ chaˈtso nnˈaⁿ na jndoo jom. Sa̱a̱ nnˈaⁿ na jndyendye, sˈaanaˈ na jeeⁿ neiiⁿna ncˈe chaˈtso tsˈiaaⁿ na cajnda na tyochˈeeⁿ. 	 Un kad Viņš to pateica, visi Viņa pretinieki nosarka, bet visa tauta priecājās par visu, ko Viņš vareni darīja.


Ncueeˈñeeⁿ teiweeⁿˈeⁿ ndoˈ tueeⁿˈeⁿ. Jnda̱ tueeⁿˈeⁿ chii jlacanda̱a̱ˈna jom, ndoˈ tqueⁿna jom wˈaa na nda̱ we teicantyjooˈ. 	 Tanīs dienās notika, ka viņa saslima un nomira; un viņi to nomazgāja un nolika augštelpā.


Ee meiiⁿ xeⁿ cwii jâ nmeiiⁿ nñequiaayâ ñˈoom na tjachuiiˈnaˈ cantyja na nluiˈnˈmaaⁿñe tsˈaⁿ, oo meiiⁿ cwii ángel na nnaaⁿ cañoomˈluee, cjuˈwiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Bet ja arī mēs vai eņģelis no debesīm sludinātu citu evaņģēliju nekā to, ko mēs jums pasludinājām, lai tas top nolādēts!


Quia joˈ to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na cantyja ˈnaaⁿˈ nqueⁿ na cwiluiiñê tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. Tsoom jndye nawiˈ tseixmaaⁿ na catjoom. Ndoˈ tyoˈmo̱o̱ⁿ na xocatoˈñoom nnˈaⁿ judíos na cwiluiitquiendye jom, meiⁿ ntyee na cwiluiitquiendye, meiⁿ nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Maxjeⁿ nlaˈcueeˈna jom sa̱a̱ xuee jnda̱ ndyee, nncwandoˈnnaaⁿˈaⁿ na nncueeⁿˈeⁿ. 	 Un Viņš sāka tos mācīt, ka Cilvēka Dēlam būs daudz jācieš un jākļūst vecāko un augsto priesteru, un rakstu macītāju atmestam un nonāvētam, un pēc trim dienām Viņš celsies no miroņiem.


Mati tyˈe ñˈeeⁿ yolcu na jnda̱ seinˈmaaⁿ na ñejleichuu jndyetia. Ndoˈ ñˈeeⁿ ntˈomcheⁿ yolcu na jnda̱ seinˈmaaⁿ cwii cwii nnom ntycu na ñetjoom. Cwii joona jndyu María Magdalena, tsaⁿ na jnda̱ tjeiˈ Jesús ntquieeˈ naⁿjndii naquiiˈ tsˈom. 	 Un arī dažas sievietes, kuras Viņš bija izdziedinājis no ļaunajiem gariem un slimībām: Marija, saukta Magdalēna, no kuras bija izgājuši septiņi ļaunie gari,


Ee na teijaaⁿ ñeˈquioomˈ. Ndoˈ juu liaa tco na ntyjatyˈio naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ tyˈiooˈxcwenaˈ. 	 Un saule aptumšojās, un priekškars svētnīcā pārplīsa vidū pušu.


Na tyotseitsˈoomñe Juan nnˈaⁿ, ¿yuu jnaⁿ najneiⁿ? ¿Aa namˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom oo aa cweˈ ñˈom ndyuee nnˈaⁿ? 	 Vai Jāņa kristība bija no debesīm, vai no cilvēkiem?


Naⁿˈñeeⁿ jluena nnoom: —Ndiˈ, matso ljeii na tsjoom Belén tsˈo̱ndaa Judea, joˈ joˈ nluiiñê. Ee luaa waa na seiljeii profeta: 	 Un viņi tam sacīja: Jūdu Betlēmē, jo tā pravietis rakstījis:


Cwitsquia̱a̱ya joˈ joˈ cantyja ˈnaaⁿˈ nato xco. Juunaˈ mañequiaanaˈ na ticantycwii na wandoˈ tsˈaⁿ. Cristo seijndaaˈñê natowaaˈ quia na tjaaˈñe tsˈaⁿ lantsa tseiˈntsqueeⁿˈeⁿ. Na luaaˈ tjoom matseijomnaˈ chaˈcwijom quia na tˈiooˈ liaa tco na ñentyja yuu na tyowjaaquieeˈ tyee cuarto na macanda̱ na ljuˈticheⁿ. 	 Uz turieni Viņš mums sagatavojis jaunu un dzīvu ceļu caur priekškaru, tas ir, savu miesu;


Ee meiⁿcwii tîcatseitjo̱o̱ñê meiⁿ tîquinquiuˈnnˈaaⁿ. 	 Viņš nekādu grēku nedarīja, un Viņa mutē nebija atrodama viltība. (Is.53,9)


Quia joˈ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿ Jesús, saantyjaaˈâ jom, lˈuuyâ nnoom: —¿Aa ntyjiˈ quia na jndye nnˈaⁿ fariseos ñˈoom na tsuˈ luaaˈ, sˈaanaˈ na ticjaaweeˈ nˈomna? 	 Tad Viņa mācekļi pienākuši sacīja Viņam: Vai zini, ka farizeji, izdzirduši šos vārdus, krita apgrēcībā?


Juu tsˈoo na nncjantyˈiuuˈ tseixmaⁿnaˈ cwii na talˈue sa̱a̱ jeeⁿ neiⁿncooˈ tseixmaⁿnaˈ quia na nncwandoˈxcoom. Quia na wjaantyˈiuuˈñe tsˈoo, meiⁿcwii tjaa na nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ, sa̱a̱ quia na nncwandoˈxcoom jeeⁿ tˈmaⁿ najneiⁿ. 	 Sēts tiek negodā, augšāmcelsies godībā; sēts top nespēkā, augšāmcelsies spēkā.


ee ˈo cwilˈueˈyoˈ cwii na maˈmo̱ⁿnaˈ quia matseina̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ, matseineiⁿ nquii Cristo. Ee quiiˈntaaⁿˈyoˈ nchii cwiluiiñê na tijneiⁿ na nntˈueiiⁿ ˈo. Nqueⁿ waa najneiⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Vai jūs meklējat pierādījumu tam, ka manī runā Kristus? Viņš jūsos nav bezspēcīgs, bet Viņš jūsos varens.


Tˈo̱ Pilato nda̱a̱na, tsoom: —Nmeiiⁿ sondaro na mañequia lueeˈyoˈ. Cwa catsaˈyoˈ ñˈeⁿndyena. Ya ya cwenta calˈaˈyoˈ tseiˈtsuaaˈñeeⁿ. 	 Pilāts viņiem atbildēja: Ņemiet sardzi, ejiet un apsargājiet, kā zināt!


Jesucristo ya ñˈoom tjeiˈyuuˈñê jo nnom Poncio Pilato. Joˈ chii jo nnoom ñequio jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na mañequiaa na cwitaˈndoˈ chaˈtso, luaa ñˈoom na matsa̱ˈntjo̱ⁿya ˈu Timoteo, 	 Dieva priekšā, kas visu dzīvu dara, un Kristus Jēzus priekšā, kas liecību deva Poncija Pilāta laikā, es tev pavēlu labu liecināt,


Matseicwano̱ⁿya juunaˈ nda̱a̱ˈ ˈo nnˈaⁿ na cwiluiindyoˈ tmaaⁿˈ na macwjiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿˈyoˈ tsjoom Corinto, ˈo na maqueⁿño̱o̱ⁿ cwentaaⁿˈaⁿ ncˈe Cristo Jesús, na jnda̱ tqueeⁿˈñê na calajomndyoˈ ñˈeⁿñê, ndoˈ mati ñˈeⁿ nnˈaⁿ meiⁿquiayuucheⁿ na cwilcwiiˈna xueeˈ Ta Jesucristo, na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom joona ndoˈ mati jaa. 	 Dieva draudzei Korintā, Kristū Jēzū svētītajiem, aicinātajiem svētajiem un visiem, kas piesauc mūsu Kunga Jēzus Kristus vārdu visās vietās kā pie viņiem, tā arī pie mums.


Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na matseiwendyeñe cheⁿnquii, maxjeⁿ nntseiquioo Tyˈo̱o̱tsˈom juu. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu na majuˈñecje, maxjeⁿ nntseiwe Tyˈo̱o̱tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Bet kas sevi paaugstinās, tiks pazemots; bet kas sevi pazemos, tiks paaugstināts.


Nntseixueeñenaˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ ndyuaa cwentaaˈ Zabulón ndoˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ ndyuaa cwentaaˈ Neftalí. Nntseixueeñenaˈ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ ndyuaa ˈndyoo ndaaluee, ñequio ndyuaa xndyaaˈ jndaa Jordán, ñequio tsˈo̱ndaa Galilea yuu na mˈaⁿ nnˈaⁿ na nchii nnˈaⁿ judíos. 	 Zabulona zeme un Neftalima zeme, piejūras ceļš Aizjordānijā, pagānu Galileja,


Quia joˈ taxˈeeⁿ nda̱a̱na, tsoom: —¿Ljoˈ ñˈoom na jeeⁿ cwilañˈeeⁿˈ ndyueeˈyoˈ? 	 Un viens no ļaužu pulka atbildēja un sacīja: Mācītāj, es atvedu pie Tevis savu mēmā gara apsēsto dēlu.


Nquii Espíritu Santo jndye nnom mañequiaaⁿ na cwicandaaya cha cwicanda̱a̱ cwilˈaaya tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Sa̱a̱ manquiityeeⁿ mañequiaaⁿ na cwilaxmaaⁿya joo joˈ. 	 Jo žēlastības ir dažādas, bet tas pats Gars.


Matso Marta nnom Jesús: —ˈU Ta, toom cweˈ mˈaaⁿˈ ñjaaⁿ, tîcueˈ ñetyjo̱. 	 Tad Marta sacīja Jēzum: Kungs, ja Tu būtu bijis šeit, mans brālis nebūtu nomiris.


Ncuee na jnda̱ teinom, Tyˈo̱o̱tsˈom seiquii tsˈoom ñequio nnˈaⁿ cantyja na tijndo̱ˈ nˈomna, sa̱a̱ jeˈ jeˈ chaˈtso nnˈaⁿ meiⁿyuucheⁿ joo na mˈaⁿna matsa̱ˈntjoom na calcweˈ nˈomna. 	 Bet Dievs, skatīdamies pār šiem nezināšanas laikiem, tagad pasludina cilvēkiem, lai visi un visur gandara par grēkiem,


Sa̱a̱ waa cwiicheⁿ taⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii cantyja ˈnaaⁿˈ xuee na jnda̱ ntquieeˈ. Matsonaˈ: Xuee jnda̱ yom tjacanda̱a̱ˈ chaˈtso tsˈiaaⁿ na sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom. Xuee jnda̱ ntquieeˈ tacaⁿnaˈ na nntsˈaatyeeⁿ tsˈiaaⁿ, tajñeeⁿ. 	 Jo Viņš ar septīto dienu kādā vietā teicis: Un Dievs septītajā dienā atdusējās no visiem saviem darbiem.


Na ntyˈiaana cwii yuscu, queeⁿ nˈomna jom, tyoojaacjoona na cwilaˈtjo̱o̱ndyena. Nnˈaⁿ na tityeⁿ cwilaˈyuˈ, cwiˈoochoondyena naⁿˈñeeⁿ na nˈndye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Laxmaⁿna nnˈaⁿ na queeⁿ nˈom ˈnaaⁿˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ na ñeˈcuaanaˈ lueena. Laxmaⁿna nnˈaⁿ na nlcoˈwiˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Viņu acis pildītas laulības pārkāpšanām, nepiepildāmiem grēkiem. Viņi vilina svārstīgas dvēseles. Viņu sirdis vingrinātas mantkārībā; tie ir lāsta bērni.


Quia joˈ tso Pedro nnoom: —Meiiⁿ chaˈtsondye naⁿmˈaⁿˈ nntjeiiˈndyena ñˈeⁿndyuˈ, sa̱a̱ ja tijoom cwjiˈndyo̱ ñˈeⁿndyuˈ. 	 Bet Pēteris sacīja Viņam: Un ja visi ieļaunotos no Tevis, es tomēr ne.


Quia joˈ tjatjati Jesús na mawjaⁿ Jerusalén, teinoom tyencooˈ tsˈo̱ndaa Samaria ñequio tsˈo̱ndaa Galilea. 	 Un, ejot uz Jeruzalemi, notika, ka Viņš gāja caur Samarijas un Galilejas vidieni.


Xjeⁿˈñeeⁿ ja Juan na jeeⁿ candyaˈ tsˈom Jesús, mawacatya̱ⁿ nacañomˈm na cwicwaaˈâ. 	 Bet viens no Viņa mācekļiem, kuru Jēzus mīlēja, piekļāvās Jēzus krūtīm.


Nquiee ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, mañejuu xjeⁿˈñeeⁿ tyolaˈjnda̱na na nntˈuena Jesús, ee jlaˈno̱ⁿˈna na nacjoo joona seineiiⁿ ñˈoom na tjañoomˈwaaˈ. Sa̱a̱ nquiaana nnˈaⁿ na jndyendye, 	 Un augstie priesteri un rakstu mācītāji, saprazdami, ka Viņš par tiem runā šo līdzību, tanī pat stundā meklēja pielikt pie Viņa rokas, bet baidījās tautas.


Jeeⁿ jndeiˈnaˈ na nñequiaañe tsˈaⁿ na cueˈ cwentaaˈ xˈiaaˈ meiiⁿ cwiluiiñe tsaⁿˈñeeⁿ tsˈaⁿ na machˈee na matyˈiomyanaˈ. Sa̱a̱ nnda̱a̱ nntsˈaanaˈ na mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na nljoya tsˈom na cueˈ cwentaaˈ cwii tsˈaⁿ na mayuuˈcheⁿ ya tsˈaⁿñe. 	 Jo neviens taču nemirst par taisnīgo, par labo varbūt kāds uzņemtos mirt.


Ndoˈ sondaroˈñeeⁿ jlaˈcanda̱na ñˈoom na sa̱ˈntjom tsˈaⁿ na cwiluiitquieñe nda̱a̱na. Tyˈeñˈomna Pablo natsjom hasta na tquiena tsjoom Antípatris. 	 Tad kareivji, izpildot pavēli, ņēma Pāvilu un naktī aizveda uz Antipatrīdu.


Tcwaˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ hasta tjacjoona. 	 Un visi ēda un paēda.


Chaˈxjeⁿ na tyolˈa nnˈaⁿ xjeⁿ na tyomˈaaⁿ Noé, maluaaˈ nntseijomnaˈ nlˈa nnˈaⁿ xjeⁿ na manndyo̱o̱nndaˈa na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee. 	 Un kā tas bija Noasa dienās, tā tas būs arī Cilvēka Dēla dienās.


Ndoˈ meiⁿ nchii ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ nnˈaⁿ Israel na nntsˈaaⁿ, tîcatseicanda̱a̱ˈñenaˈ. Luaaˈ waa ee nnˈaⁿ na jndyowicantyjooˈ tsjaaⁿ ˈnaaⁿ nnˈaⁿ Israel, tichaˈtsondyena na mayuuˈcheⁿ cwiluiindyena nnˈaⁿ Israel. 	 Bet nav tā, it kā Dieva solījumi būtu zaudējuši spēku. Jo ne visi, kas no izraēliešiem cēlušies, ir izraēlieši.


Ee joo nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, xeⁿ xocataˈndoˈxcona, quia joˈ meiⁿ nquii Cristo tîcwandoˈxcoom, 	 Jo ja mirušie augšām neceļas, tad arī Kristus nav augšāmcēlies.


Ndoˈ taxˈee Pilato nnoom: —Quia joˈ, ¿Aa cwiluiindyuˈ rey? Tˈo̱ Jesús, matsoom nnom: —Maxjeⁿ joˈ cwiluiindyo̱. Macweˈ joˈ na tuiindyo̱ na jndyo̱o̱ tsjoomnancue, cha cwjiˈyuuˈndyo̱ ñˈoom na mayuuˈ. Ticwii cwii tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈoom na mayuuˈñeeⁿ, tsaⁿˈñeeⁿ mandii ñˈoom na mañequiaya. 	 Tad Pilāts sacīja Viņam: Tātad Tu esi Ķēniņš? Jēzus atbildēja: Tu saki, ka esmu Ķēniņš. Tāpēc es esmu dzimis un tāpēc pasaulē nācis, lai apliecinātu patiesību. Ikviens, kas no patiesības ir, klausa manu balsi.


Ee meiiⁿ na ticˈo̱o̱ⁿya quiiˈntaaⁿˈyoˈ, sa̱a̱ naquiiˈ tsˈo̱o̱ⁿya chaˈcwijom na ñˈa̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ na jeeⁿ neiⁿya na maqua̱ⁿ cwenta na jeeⁿ xcwe cwilˈaˈyoˈ ndoˈ na cwilaˈyuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jo lai gan miesīgi es neesmu klāt, bet garā esmu ar jums un priecīgs redzu jūsu kārtību un jūsu stipro ticību uz Kristu.


Ndoˈ ncˈe na tyotseiyuˈya tsˈom Moisés, jlueeⁿˈeⁿ ndyuaa Egipto, meiⁿ tinquiaⁿˈaⁿ na matseiwˈii tyo na matsa̱ˈntjom ndyuaaˈñeeⁿ jom, tîˈndiincˈuaaˈñê ee ntyˈiaaⁿˈaⁿ nquii na nñequiaa naya na nnaaⁿˈaⁿ. 	 Ticības dēļ viņš atstāja Ēģipti, nebīdamies no ķēniņa dusmām, jo, it kā neredzamo redzēdams, viņš izturēja.


Ndoˈ nchii macanda̱ luaaˈ waa na maˈmo̱ⁿnaˈ chiuu na maqueⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na ntseinaaⁿ. Ee we ntseinda Rebeca ñecwii tsotyena majuu Isaac na cwiluiiñe welooya. 	 Un ne tikai viņai, bet arī Rebeka kļuva grūta no vienas kopdzīves ar mūsu tēvu Īzāku.


We chu tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ hasta chaˈtsondye nnˈaⁿ judíos ñequio nnˈaⁿ na nchii judíos na tyomˈaⁿ ndyuaa Asia jndyena ñˈoom naya cantyja ˈnaaⁿˈ Ta Jesús. 	 Tas turpinājās divus gadus, tā ka visi, kas Āzijā dzīvoja, jūdi un pagāni dzirdēja Kunga vārdu.


Quia joˈ ja na jeeⁿ wiˈ tsˈom Jesús, tsjo̱o̱ya nnom Pedro: —Juu Ta Jesús luaaˈ. Quia jñeeⁿ na ljoˈ tsjo̱o̱, tcweeⁿ liaa maseta, ee jnda̱ tjeiiⁿˈeⁿ juunaˈ na machˈeeⁿ tsˈiaaⁿ. Jnda̱ joˈ tjuˈñê tsˈom ndaaluee, mana tueⁿˈeⁿ tyuaatcwii. 	 Tad māceklis, ko Jēzus mīlēja, sacīja Pēterim: Tas ir Kungs! Sīmanis Pēteris, dzirdēdams, ka tas ir Kungs, apjoza virsdrēbes (jo bija izģērbies) un metās jūrā.


Jnda̱ na tso Jesús ñˈoomwaaˈ, seiˈndaaˈnaˈ ntyjeeⁿ, ndoˈ ndyeyu tjeiˈyuuˈñê nda̱a̱yâ. Tsoom: —Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ, cwiindyoˈ ˈo nñequiaa cwenta ja. 	 To teicis, Jēzus, satraukts garā, liecināja un sacīja: Patiesi es jums saku: viens no jums mani nodos.


Ndoˈ Juan tjeiˈyuuˈñetyeeⁿ nda̱a̱yâ. Matsoom: —Ntyˈiano̱o̱ⁿ na jnaⁿ Espíritu Santo cañoomˈluee. Jndyocue chaˈcwijom catuˈ, ljooˈñe ñˈeⁿñê. 	 Un Jānis liecināja, sacīdams: Es redzēju Garu kā balodi nolaižamies no debesīm un paliekam uz Viņa.


Quia na jnda̱ tˈmaⁿ Jesús nnˈaⁿ ee mana cwito̱ⁿˈndyena, quia joˈ tuo̱o̱ⁿ tsˈom wˈaandaa. Saayâ, squia̱a̱yâ ndyuaa Magdala. 	 Un Viņš, atlaidis ļaudis, iekāpa laivā un nonāca Magedanas novadā.


Quia joˈ jâ na cwindya̱a̱yâ ñˈoom na mañequiaaⁿ jlana̱a̱ⁿ cheⁿncjo̱o̱yâ nda̱a̱ ncˈiaayâ. Lˈuuyâ: —¿Aa nntsˈaacheⁿnaˈ na jndyoñˈoom cwii tsˈaⁿ na nlcwaaⁿˈaⁿ? 	 Tad mācekļi runāja savā starpā: Vai kāds Viņam atnesis ēst?


Tseixmaⁿya na catsˈaaya tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ nqueⁿ na jñoom ja yocheⁿ na ndicwaⁿ wando̱ˈa. Ee quia nncueˈntyjo̱ xjeⁿ na nncwja̱a̱ya, quia joˈ xonda̱a̱ nlˈaatya̱a̱ya tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. 	 Kamēr ir diena, man jāstrādā Tā darbus, kas mani sūtījis. Nāk nakts, kad neviens nevar strādāt.


Mañequiaanaˈ na jeeⁿ jnda ntyjiiya ˈo ncˈe jom. Mantyjati luaaˈndyo. Amén. 	 Mana mīlestība lai ir ar jums visiem Kristū Jēzū! Amen.


Xjeⁿ na tandoˈ Cristo nnom tsjomnancue jndeii tyotseineiiⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, hasta tyoquiaa ndaannoom na tyochˈeeⁿ tyˈoo nnom nquii na waa najndeii na matseixmaⁿ na tintseicueeˈnaˈ jom na tyuaaˈ, ndoˈ ncˈe na tyotseicaña̱a̱ⁿ, joˈ chii jndii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom ˈñom. 	 Savās miesīgajās dienās Viņš, skaļi saukdams, ar asarām raidīja lūgšanas un pārlūgumus Tam, kas Viņu spēja izglābt no nāves. Savas godbijības dēļ Viņš tika uzklausīts;


Ndoˈ quiooˈjndiiˈñeeⁿ na ñetandoˈ ndoˈ jeˈ tacwandoˈ, juuyoˈ cwiluiiñeyoˈ cwiicheⁿ tsˈaⁿ na matsa̱ˈntjom na jnda̱ ñeeⁿ ndoˈ matseixˈiaaˈñe ñequio ntquieeˈ naⁿˈñeeⁿ. Sa̱a̱ xeⁿ jnda̱ nncjuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jom yuu na cwitsuundye nnˈaⁿ. 	 Un zvērs, kas bija un vairs nav, ies pazušanā. Viņš ir astotais no septiņiem.


Meiiⁿ xeⁿ na nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ cantyja ˈnaⁿya, tixocatsˈaanaˈ na tseixmaⁿya chaˈxjeⁿ tsˈaⁿ na meiⁿ cweˈ tijndo̱ˈto tsˈom ee ñˈoom na mayuuˈ matseina̱ⁿ, sa̱a̱ tixocatsˈaa na ljoˈ, cha titseitiuu tsˈaⁿ na tˈmaⁿ cwiluiindyo̱, nchiiti cantyja na cwindyena na matseina̱ⁿ oo na matsˈaa. 	 Ja arī es gribēšu dižoties, es nebūšu neprātīgs, jo es teikšu patiesību; bet es atturos, lai kāds par mani nedomātu vairāk par to, ko tas manī saskata un ko no manis dzird.


ee na nlaˈxmaaⁿya juunaˈ, nntseijomnaˈ jaa chaˈcwijom tsˈaⁿ na cwee liaaˈ, nchii chaˈna tsˈaⁿ na ñecaseiˈñe. 	 Un, ja būsim ietērpti, nebūsim kaili.


Ndoˈ jâ jnda̱ macwilaˈyuuˈâ ndoˈ jnda̱ macwilaˈno̱o̱ⁿˈâ na ˈu cwiluiindyuˈ Cristo, Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ. 	 Tad Sīmanis Pēteris atbildēja Viņam: Kungs, pie kā lai mēs ejam? Pie Tevis ir mūžīgās dzīves vārdi.


Ñˈoomwaa jeeⁿ mayuuˈ juunaˈ: Xeⁿ laˈxmaaⁿya lˈoo cantyja ˈnaaⁿˈ Jesucristo mati nntando̱o̱ˈa ñequioñê, 	 Tie ir patiesi vārdi: Ja mēs kopā ar Viņu miruši, tad mēs kopā ar Viņu dzīvosim.


Judá jnda Joana, Joana jnda Resa, Resa jnda Zorobabel, Zorobabel jnda Salatiel, Salatiel jnda Neri, 	 Tas bija Joanna, tas Rēzas, tas Zorobabela, tas Salatiēla, tas Neri dēls,


Joˈ chii Pablo ñˈeⁿ Bernabé tyolaneiⁿna ñequio na tˈmaⁿya nˈomna. Jluena: —Matsa̱ˈntjomnaˈ na nleineiⁿjndyee ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ˈ ˈo nnˈaⁿ judíos, sa̱a̱ tiñeˈcatoˈñoomˈyoˈ juunaˈ. Cwilˈaˈyoˈ chaˈcwijom ticalaxmaⁿˈyoˈ na nntoˈñoomˈyoˈ na ticantycwii na nntandoˈyoˈ. Joˈ chii jeˈ nñequiaayâ ñˈoom nayawaa nda̱a̱ nnˈaⁿ na nchii judíos. 	 Tad Pāvils un Barnaba vaļsirdīgi pateica: Dieva vārdu vajadzēja vispirms jums sludināt, bet tā kā jūs to atmetāt un sevi uzskatāt par mūžīgās dzīves necienīgiem, tad, lūk, mēs griežamies pie pagāniem.


Quia joˈ tso Jesús nnom yuscuˈñeeⁿ: —Jeeⁿ majoˈndyo ñˈoom na tsuˈ. Ya xeⁿ wjaˈtoˈ waˈ. Jnda̱ jluiˈ jndyetia naquiiˈ tsˈom yuscuchjoo jndaˈ. 	 Un Viņš tai sacīja: Šī vārda dēļ ej! Ļaunais gars ir izgājis no tavas meitas.


Ee tsˈaⁿ na ticˈoom nacjoya, cwiluiiñe tsˈaⁿ na mˈaaⁿ cantyja ˈnaⁿya. 	 Jo kas jums pasniegs manā vārdā dzeršanai biķeri ūdens, tāpēc, ka jūs Kristum piederat, patiesi es jums saku, tam viņa alga nezudīs.


Tˈo̱ Jesús, tsoom: —Mˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu na wiiˈ tyenquiuuˈ ja. Ee ntyjiiya na jnda̱ teilˈue juu najndeii na matseixmaⁿya na nˈmaⁿ tsˈaⁿ. 	 Un Jēzus sacīja: Man kāds pieskārās, jo es jutu, ka spēks iziet no manis.


Chaˈtso nnˈaⁿ jndeii cwilaˈxuaana, cwityueena cantyja ˈnaaⁿˈ tsˈoochjoo. Sa̱a̱ matso Jesús nda̱a̱na: —Tantyueeˈyoˈ ee tyooweeⁿˈeⁿ, cweˈ watsom. 	 Bet visi raudāja un apraudāja viņu. Bet Viņš sacīja: Neraudiet, meitene nav mirusi, bet guļ.


Ee juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, nchii tomti waanaˈ na nleijndaaˈ ljoˈ na wanaaⁿ na nntquia̱a̱ya oo na nncwa̱a̱ya. Matsa̱ˈntjoom jaa cha cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo nnda̱a̱ nlˈaaya yuu na matyˈiomyanaˈ. Ndoˈ mati na nncˈo̱o̱ⁿya na neiiⁿya ndoˈ na meiⁿcwii ñomtiuu ticˈo̱o̱ⁿya jo nnoom. 	 Jo ne ēšana un dzeršana ir Dieva valstība, bet taisnība un miers, un prieks Svētajā Garā.


Ndoˈ ntˈom naⁿˈñeeⁿ tˈuena mosoomˈm, cwajndii tjaaˈna joo hasta jlaˈcwjeena mosoˈñeeⁿ. 	 Bet pārējie satvēra viņa kalpus, nonicināja tos un nonāvēja.


Ticwii cwii tsˈaⁿ na macwjeeˈcañoom ja na mandii ñˈoom na matsjo̱o̱ nmeiiⁿ, ndoˈ matseicanda̱ joonaˈ, mˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ chiuu matseijomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Es jums rādīšu ikkatru, kas pie manis nāk un manus vārdus klausa, un tos izpilda, kam viņš līdzīgs.


Quia matseiˈwˈiiˈ xˈiaˈ, tintseitjo̱o̱ndyuˈtiˈ nnoom na jndaaˈjom nntseicamaaⁿndyuˈ na tincjaˈcwaaⁿˈyaˈ jom. 	 Dusmojieties, bet negrēkojiet! Saule lai nenoriet pār jūsu dusmām!


Sa̱a̱ quia na ntyˈiaaⁿˈaⁿ na jndye nnˈaⁿ fariseos ñequio saduceos tquiona na mˈaaⁿ na ñeˈcwitsˈoomndyena, quia joˈ tsoom nda̱a̱na: —ˈO cwiluiindyoˈ chaˈna canduu na cwileiˈnomˈyoˈ na nquiaayoˈ na nntˈuiiwiˈnaˈ jooyoˈ. Ee ˈo cwinquioˈyoˈ na mˈaaⁿya na nquiaˈyoˈ na nntseiwˈii Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo. ¿ˈÑeeⁿ tˈmo̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ na waa na nnda̱a̱ nluiˈnˈmaaⁿndyoˈ nawiˈ na quia nndyo? 	 Bet viņš, redzēdams daudz farizeju un saduceju nākot pie kristības, sacīja tiem: čūsku izdzimums, kas norādīja jums bēgt no nākamām dusmām?


Quia seiˈnaaⁿˈ gobiernom cartaˈñeeⁿ, taˈxˈeeⁿ ˈndyoo Pablo cwaaⁿ tsˈo̱ndaa jnaⁿ. Ndoˈ ljeiiⁿ na jnaⁿ tsaⁿˈñeeⁿ tsˈo̱ndaa Cilicia. 	 To izlasījis, tas vaicāja, no kāda apgabala viņš, un, uzzinājis, ka no Kilikijas,


Tquieˈcañom nnˈaⁿ fariseos na mˈaaⁿ Jesús, to̱ˈna na cwilaˈncjooˈndyena ñˈeⁿñê. Ndoˈ cha na nlqueⁿna xjeⁿ jom, taⁿna na caˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na cwii ˈnaaⁿ na nnaⁿnaˈ na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un farizeji izgājuši sāka strīdēties ar Viņu un, Viņu kārdinādami, prasīja no Viņa zīmi no debesīm.


’Sa̱a̱ welooya tiñeˈcalacanda̱na ñˈoom na tsoom nda̱a̱na. Tiñeˈcalañˈoomˈndyena jom ndoˈ lˈana na ñeˈcˈoolcweeˈna ndyuaa Egipto. 	 Mūsu tēvi negribēja viņam paklausīt, bet tie atmeta viņu un savās sirdīs atgriezās Ēģiptē,


Ncˈe na tjacantyja na wiˈ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom jaa, juu na nnaⁿ nandyeticheⁿ, njñoom juu na nntseixueeñe jo nda̱a̱ya. 	 Mūsu Dieva sirsnīgās žēlsirdības dēļ, ar kuru Auseklis no augšienes mūs uzlūkojis,


Ee tsˈaⁿ na luaaˈ waa na jndo̱ˈ tsˈom nchii na mˈaaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom cwinaⁿnaˈ, mˈaaⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ tsjoomnancue, tseixmaⁿnaˈ na jndo̱ˈ nˈom nnˈaⁿ, laxmaⁿnaˈ cwentaaˈ tsaⁿjndii. 	 Tāda gudrība nenāk no augšienes, bet tā ir pasaulīga, dzīvnieciska, velnišķīga.


Nda̱a̱ yolcu na jnda̱ tquiendye, catseineiⁿˈ ñˈeⁿndyena na chaˈna tsoˈndyoˈ. Ndoˈ ñˈeⁿ yolcu na cje mˈaⁿ, catsaˈ na chaˈna ntˈiuˈ nncuˈ sa̱a̱ ñequio na meiⁿcwii tjaaˈnaⁿ na matseitiuuˈ ñˈeⁿndyena. 	 Vecākas sievietes - kā mātes, jaunākas - kā māsas visā šķīstībā!


Ñˈoomˈñeeⁿ tsotinaˈ: Luaaˈ ñˈoom na teiyo tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ya ñequio tsˈiaaⁿmeiiⁿ na machˈeeⁿ. 	 No mūžības Kungam zināms Viņa darbs.


’Ñecwii tsˈaⁿ cwii mˈaaⁿ na matseitioom na njñoom, nquii jnaaⁿ joˈ, na jeeⁿ candyaˈ tsˈoom. Tsaⁿˈñeeⁿ jñoom na macanda̱, ee luaa seitioom: “Matsonaˈ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyena tiˈjndaaya.” 	 Vēl viņam bija viens dēls, kas tam bija ļoti mīļš, un beigās viņš to sūtīja pie tiem, sacīdams: mana dēla taču tie kaunēsies.


Quia joˈ wendyena nndyena na nleicˈuaa jndeii cañoomˈluee. Nntsoom: —Quioˈwaˈyoˈ ñjaaⁿ. Quia joˈ nncˈoowana cañoomˈluee ñˈeⁿ cwii nchquiu ñequio na jndooˈ joo nnˈaⁿ na ñelˈawiˈ ñˈeⁿndye joona. 	 Un viņi dzirdēja stipru balsi no debesīm tiem sakām: Nāciet šurp augšā! Un viņi mākonī uzgāja debesīs; un to ienaidnieki redzēja viņus.


Sa̱a̱ mˈaⁿ nnˈaⁿ na ya cwindye ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Cwilaˈljona juunaˈ naquiiˈ nˈomna. Cwiqueⁿndyena na cwilˈana yuu na ya. Matseijomnaˈ joona chaˈna lqueeⁿ na tquiaa yuu na jeeⁿ ya tsˈo. Ntˈom naⁿˈñeeⁿ matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿna chaˈna cwii tsˈoom lqueeⁿˈñeeⁿ na tjeiˈnaˈ cwii xuu waljooˈ yom tsˈoom. Ndoˈ ntˈomndyena matseijomnaˈ chaˈna cwii tsˈoom lqueeⁿˈñeeⁿ na tjeiˈnaˈ we xuu waljooˈ xcwe. Ndoˈ ntˈomndye naⁿˈñeeⁿ matseijomnaˈ joona chaˈna cwii tsˈoom lqueeⁿˈñeeⁿ na tjeiˈnaˈ ñequiee xuu. 	 Un labajā zemē sētie ir tie, kas vārdu dzird un to uzņem, un nes augļus: cits trīsdesmitkārtīgus, cits sešdesmitkārtīgus, cits simtkārtīgus.


Joˈ chii jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom queⁿndyoˈ na nlaˈxmaⁿˈyoˈ ntˈom tsˈiaaⁿmeiⁿˈ na tˈmaⁿticheⁿ laˈxmaⁿnaˈ. Ndoˈ jeˈ ñecaˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ cwii nnom na mañequiaaⁿ quiiˈ nˈo̱o̱ⁿya na cwiluiitˈmaⁿñeti juunaˈ, nchiiti chaˈtso nmeiⁿˈ. 	 Bet jūs centieties pēc labākām žēlastībām; un pie tā es jums rādu vēl cēlāku ceļu.


Sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ na nchii nnˈaⁿ judíos, jnda̱ jlaˈcwano̱o̱ⁿyâ ljeii na mˈaⁿna na tancˈoomˈ nˈomna cantyja ˈnaaⁿ costumbre ˈnaaⁿ jâ nnˈaⁿ judíos. Macanda̱ tˈmaaⁿyâ na tacwaˈna nantquie na jnda̱ tsa̱ˈ nnˈaⁿ nda̱a̱ ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ nlˈa. Tantquiina niomˈ meiⁿ seii quiooˈ na cweˈ cwiˈuo̱o̱ cantyoˈ. Ndoˈ tancˈomna na cweˈ nncˈomyana ñˈeⁿ ncˈiaana. 	 Bet par tiem, kas no pagāniem kļuvuši ticīgi, mēs nolēmām un rakstījām, lai viņi sargās no tā, kas elkiem upurēts, un asinīm, un nožņaugtā, un netiklības.


Ndoˈ matso Jesús nnom: —ˈO maxjeⁿ tixocalaˈyuˈyoˈ na waa najndo̱ xeⁿ ticantyˈiaˈnda̱a̱ˈyoˈ na nntsˈaa yuu na xocanda̱a̱ na nluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa. 	 Tad Jēzus sacīja viņam: Ja jūs zīmes un brīnumus neredzat, jūs neticat.


Tso tsaⁿˈñeeⁿ nnoom: —¿Cwaaⁿ ljeii? Tˈo̱ Jesús nnom, tsoom: —Tintseicueˈ tsˈaⁿ. Tincˈomˈyaˈ ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ. Tinchˈueeˈ ˈnaaⁿˈ tsˈaⁿ. Tintseineiⁿˈ cantu nacjooˈ tsˈaⁿ. 	 Tas jautāja Viņam: Kādus? Bet Jēzus sacīja: Tev nebūs nokaut, tev nebūs laulību pārkāpt, tev nebūs zagt, tev nebūs nepatiesu liecību dot,


Nquiee lotya̱a̱ya cantyjati na jlaˈno̱ⁿˈna tyoˈmaⁿna jaa quia na tcaⁿnaˈ, ndoˈ mati nquii Tyˈo̱o̱tsˈom maˈmaaⁿ jaa cha nlcoˈyanaˈ jaa ndoˈ na nlqueⁿnaˈ na ljuˈ nˈo̱o̱ⁿ chaˈxjeⁿ nqueⁿ. 	 Tie pēc sava prāta mūs pārmācīja dažu dienu laikam, bet Viņš pārmāca mūsu labā, Viņa svētlaimības iegūšanai.


Mati joo nnˈaⁿ na jndoo ja, na ticalˈue nˈom na nntsa̱ˈntjo̱ⁿya joo, quiochoˈyoˈ joona ñjaaⁿñe ndoˈ ñequio na ndo̱o̱ˈa catyjeˈyoˈ cantyoˈna. 	 Bet tos manus ienaidniekus, kas negribēja, lai es pār viņiem valdītu, atvediet šurp un nogaliniet manā priekšā!


Ee mˈaaⁿya na xua̱ya ˈo chaˈxjeⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom mˈaaⁿ na xueeⁿ ˈo. Ee seijndaaˈndyo̱ ñomca ˈnaⁿˈyoˈ ñequio nquii Cristo. Ndoˈ ñeˈcatio̱o̱ya ˈo lˈo̱o̱ⁿ na nlaˈxmaⁿˈyoˈ chaˈcwijom cwii yuscundyua na tyoomˈaaⁿ ñˈeⁿ tsaⁿsˈa. 	 Jo es cenšos par jums ar Dieva centību; es saderināju jūs vienam Vīram, lai kā nevainīgu jaunavu stādītu Kristum priekšā.


ˈO naⁿnom na mˈaⁿ lcuuˈyoˈ, cˈomˈyoˈ na wiˈ nˈomˈyoˈ joona. Talˈaˈyoˈ na cweˈ cwilaˈtiaˈtoˈyoˈ joona. 	 Vīri, mīliet savas sievas un neesiet skarbi pret viņām!


Quia joˈ tso Pedro nnoom: —Aa ndiˈ Ta, ¿aa cweˈ nda̱a̱ jâ matseiˈneiⁿˈ ñˈoom tjañoomˈwaaˈ, oo aa mati nda̱a̱ chaˈtsondye nnˈaⁿ? 	 Bet Pēteris sacīja Viņam: Kungs, vai tu šo līdzību saki mums vai visiem?


Ee juu Jonás tyotseixmaaⁿ ˈnaaⁿ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ tsjoom Nínive ncˈe na jluiˈnˈmaaⁿñê tsˈom tsiaaˈ catscaa tˈmaaⁿ xuee jnda̱ ndyee na tioyoˈ jom. Maluaaˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nntseixmaⁿya ˈnaaⁿ jo nda̱a̱ nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ. 	 Jo kā Jonass bija zīme ninīviešiem, tā cilvēka Dēls būs šai ciltij.


Ndoˈ quia na cwintyˈiaˈyoˈ na manaⁿ jndye ntyja na macaluiˈ caxjuu tsoomˈnaaⁿ, quinduˈyoˈ: “Jeˈ nleijmeiⁿˈ”, ndoˈ mayuuˈ na ljoˈ. 	 Un kad pūš dienvidu vējš, jūs sakāt: būs karstums; un tā notiek.


Sa̱a̱ xeⁿ ˈo tiñeˈcalaˈyuˈyoˈ ñˈoom na seiljeiⁿ, quia joˈ ¿chiuu ya nlˈaˈyoˈ na nlaˈyuˈyoˈ ñˈoom na matseina̱ⁿ? 	 Bet ja jūs neticat viņa rakstiem, kā jūs ticēsiet maniem vārdiem?


Manquiuuya na tsˈaⁿ na matseixmaⁿ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tiquichˈeeya jnaⁿ ee Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom machˈee cwenta, meiⁿ ticwanaaⁿ na ntseiˈndaaˈ tsaⁿjndii juu. 	 Mēs zinām, ka katrs, kas no Dieva dzimis, negrēko, jo dzimšana no Dieva pasargā viņu, un ļaunais viņu neskar.


Ndoˈ nnˈaⁿ na tyowinom joˈ joˈ tyoluena ñˈomwiˈ nacjooˈ Jesús. Tyolaˈcaandyena nqueⁿna. 	 Bet garāmgājēji zaimoja Viņu, galvas kratīdami,


ndoˈ cwiindyoˈ ˈo nntso nda̱a̱na: “Catsaˈtoˈyoˈ.” Tyˈo̱o̱tsˈom catioˈnaaⁿñê ˈo na nlcweeˈyoˈ liaa ndoˈ na nlcwaˈcjaacjoˈyoˈ, sa̱a̱ xeⁿ tinquiaaˈ ljoˈ na macaⁿnaˈ joona, ¿yuu nnteijndeii ñˈoom na luaaˈ tsuˈ nda̱a̱na? 	 Un ja kāds no jums viņiem teiks: Ejiet mierā, sildieties un paēdiet, bet nedos viņiem to, kas miesai nepieciešams, ko tas palīdzēs?


Ee quia na jnda̱ tquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom cwii nnom na macandaaˈ tsˈaⁿ ndoˈ na maqueeⁿˈñê juu na nntseixmaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ taxocatseichueeⁿˈeⁿ joˈ. 	 Jo žēlastības dāvanas un aicinājumu Dievs nenožēlo.


Chaˈcwijom na jndeii maleinom tsˈaⁿ cha na ticatˈuii cwii na teincuuˈ jom, maluaaˈ calˈaˈyoˈ na ticˈomˈyaˈyoˈ ñˈeⁿ tsˈaⁿ na cweˈ luaaˈ. Ee ntˈomcheⁿ jnaⁿ na machˈee tsˈaⁿ ticatˈuiinaˈ seiiⁿˈeⁿ, sa̱a̱ tsˈaⁿ na matseitjoomˈñe ñˈeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ na cweˈ luaaˈ, matseicwˈaaˈñê jnaⁿ seiiⁿˈeⁿ. 	 Bēdziet no netiklības! Katrs grēks, ko cilvēks dara, ir ārpus miesas, bet kas netiklību piekopj, tas grēko pret savu miesu.


Sa̱a̱ jluena nnoom: —Jeeⁿcheⁿ ntjeiⁿ xqueⁿˈ. Sa̱a̱ jom ñeˈcwii ñˈoom matsoom na mayuuˈcheⁿ na Pedro luaaˈ. Quia joˈ jluena: —Luaaˈ ángel na machˈee cwenta jom. Cweˈ na machˈeeyanaˈ ntyjiˈ na jom. 	 Bet tie sacīja viņai: Tu esi neprātīga. Bet viņa apgalvoja, ka tas tā ir. Tad viņi sacīja: Tas ir viņa eņģelis.


Cwii cwiindyoˈ ñequio lueeˈyoˈ quiaˈyoˈ na xmaⁿndye ntyjeeˈyoˈ. Nda̱a̱ chaˈtsondyoˈ na laxmaⁿˈyoˈ cwentaaˈ Cristo, quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nntoˈñoomˈyoˈ na meiⁿcwii ñomtiuu tincˈomˈyoˈ jo nda̱a̱na. 	 Sveiciniet cits citu ar svētu skūpstu! Žēlastība jums visiem, kas esat Jēzū Kristū! Amen.


Cwii tjo̱o̱cheⁿ na nncjaⁿ, tqueeⁿˈñê qui nnˈaⁿ na cwindyeˈntjomtyeⁿ nnoom. Tˈmaⁿ sˈom teijndeiiyaaⁿ nnom cwii cwii tsaⁿˈñeeⁿ. Tsoom nda̱a̱na: “Calˈueendyoˈ chiuu nlˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ na nntantjomˈyoˈ ñˈeⁿ joonaˈ yocheⁿ na ja nncwja̱.” 	 Un viņš, pasaucis savus desmit kalpus, deva tiem desmit minas un sacīja viņiem: Tirgojieties, kamēr es pārnākšu!


Nnom Nqueⁿ na waa najndeii na cwiluiiñê na nncwañomˈm ˈo na tincjuˈcjenaˈ ˈo na ñequio na neiiⁿˈeⁿ nntsˈaaⁿ na nncwintyjeˈyoˈ jo nnoom yuu na jeeⁿ caxuee na mˈaaⁿ na meiⁿcwii tilaˈtjo̱o̱ndyoˈ jo nnoom, 	 Tam, kas spēj jūs pasargāt bez grēkiem un stādīt nevainīgus un līksmus savas godības priekšā, atnākot mūsu Kungam Jēzum Kristum,


Ee meiiⁿ na juu cartaˈñeeⁿ seichjooˈnaˈ nˈomˈyoˈ, sa̱a̱ ticoˈtianaˈ ntyjii na ljoˈ sˈaa ee jnda̱ ljeiya na cweˈ chjootindyo sˈaanaˈ na tcoˈtianaˈ nquiuˈyoˈ, 	 Es nenožēloju, ka es jūs apbēdināju ar savu vēstuli. Ja man arī bija žēl, redzot, ka tā vēstule (kaut vai uz brīdi) jūs apbēdinājusi,


Ndoˈ quia na ljeii catsoomjndiiˈñeeⁿ na jnda̱ tueeˈna jom nnom tsjoomnancue quia joˈ tyontyjo̱o̱ⁿ yuscu na seincuii tyochjoo na tsaⁿsˈa. 	 Bet sievietei bija doti divi lieli ērgļa spārni, lai tā lidotu tuksnesī savā vietā, kur viņa, būdama projām no čūskas acīm, tiktu uzturēta laiku un laikus un puslaiku.


Sa̱a̱ ñˈoom na macanda̱, cwii ndoˈ cwiindyoˈ ˈo cˈoom na jnda ntyjii scuuˈ chaˈxjeⁿ na jnda ntyjiiñe cheⁿnquii ndoˈ mati ˈo naⁿlcu calaˈlˈueeˈndyoˈ sˈaaˈyoˈ. 	 Tiešām, arī katram no jums jāmīl sava sieva, tāpat kā mīl pats sevi, bet sieva lai jūt bijību pret savu vīru!


Sa̱a̱ moso na seitjo̱o̱ñe cweˈ ticatseiˈno̱ⁿˈ ljoˈ nntsˈaa, meiiⁿ na nnchuuˈ sa̱a̱ tijndye. Meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na tˈmaⁿ tsˈiaaⁿ macoˈñom, jndye nlcaⁿnaˈ na catsˈaaⁿ. Ndoˈ tsˈaⁿ na tˈmaⁿ xuu jnda̱ tyˈiom tsˈaⁿ juu, majndyeti nnom nñequiaaⁿ cwenta. 	 Bet kas nezinādams dara to, kas sodāms, tas saņems maz sitienu. Bet no katra, kam daudz dots, daudz arī prasīs; un kam daudz uzticēts, no tā daudz atprasīs.


Mati seineiiⁿ nda̱a̱na ñˈoom na wjaañoomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom xco na maˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na. Tsoom: —Tjaaˈnaⁿ ˈñeeⁿ nntyjee cwii taⁿˈ liaaˈ, liaa xco na nntseiyo̱ liaa ntsaa ñˈeⁿ juunaˈ. Ee xeⁿ luaaˈ nntsˈaa tsˈaⁿ, nntseiˈnaaⁿˈaⁿ liaaⁿˈaⁿ liaa xcoˈñeeⁿ ndoˈ nchii macanda̱ joˈ, mati tixocatseixˈiaaˈñenaˈ ñequio liaa ntsaaˈñeeⁿ. 	 Bet Viņš tiem sacīja līdzībā: Neviens neliek ielāpu no jaunām drēbēm uz vecām drēbēm, citādi tas sabojās jaunās, un jaunais ielāps nepiestāvēs vecajām.


Juu na cwilatycwiˈndyoˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ tilˈaˈyoˈ cweˈ ñequio ˈnaⁿ na cwiwitquiooˈ chaˈna cwilaˈtycwiˈyoˈ soonqueⁿˈyoˈ, ˈnaⁿ na tuiinaˈ ñequio sˈom cajaⁿ oo liaa na jeeⁿ chjoom. 	 Jūsu greznums lai nav ārējais matu pinums, zelta rotas vai grezni apģērbi,


Xeⁿ quia na matseineiⁿˈ ñˈoom na tjachuiiˈ matseitˈmaaⁿˈndyuˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ˈu mañequiaaˈ na quianlˈuaaⁿˈaⁿ ñequio na xcweeˈya tsˈomˈ, sa̱a̱ tsˈaⁿ na ticatseiˈno̱ⁿˈ ñˈoom na matseineiⁿˈ, ¿chiuu nntsˈaayuu na nntso Amén? ee cha ntyjii ñˈoom na matseineiⁿˈ. 	 Bez tam, ja tu garā godināsi Dievu, kā tad vienkāršais cilvēks varēs pateikt "amen" tavai Dieva godināšanai, ja viņš nesaprot to, ko tu saki?


’Meiⁿˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nntseityuiiˈ ljeii ˈnaaⁿˈ ñˈeⁿ scuuˈ ndoˈ nncoco ñˈeⁿ cwiicheⁿ yuscu, tsaⁿˈñeeⁿ machˈeenaˈ na cweˈ mˈaaⁿyaaⁿ ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ. Ndoˈ mati meiⁿˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na nncoco ñˈeⁿ yuscu na jnda̱ tyuiiˈ ljeii ˈnaaⁿˈ ñˈeⁿ saaˈ, mati tsaⁿˈñeeⁿ machˈeenaˈ na cweˈ mˈaaⁿyaaⁿ ñˈeⁿ yuscuˈñeeⁿ. 	 Katrs, kas šķiras no savas sievas un apprecē citu, pārkāpj laulību; un tas, kas apprecē tādu, kas no vīra šķirta, pārkāpj laulību.


Sa̱a̱ xeⁿ nlco tsˈiaaⁿˈñeeⁿ, nntsuuñê cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ. Nqueⁿ nluiˈnˈmaaⁿñê, sa̱a̱ cweˈ ñetomti joˈ. Ndoˈ na luaaˈ nntjoom nntseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈcwijom na ncˈuaaˈ chii jluiiˈñê naquiiˈ chom. 	 Ja kāda darbs sadegs, tas cietīs zaudējumu, bet pats tiks pestīts, bet gan kā caur uguni.


Nntsˈaacheⁿnaˈ mˈaaⁿ cwii tsˈaⁿ na nncwaxˈeeⁿ: “¿Chiuu nluiiyuu na nntaˈndoˈxco nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱? ¿Chiuu mmaⁿˈ seiˈ na nlaˈxmaⁿna?” 	 Bet ja kāds sacītu: Kā mirušie uzcelsies, kādā miesā tie atnāks?


Cwii tsaⁿscu na matseiyuˈ, xeⁿ quiiˈntaaⁿ nnˈaaⁿˈaⁿ na jnda̱ teitquio̱o̱ˈ mˈaⁿ yolcu na jnda̱ ljondye, macaⁿnaˈ na cateixˈeeⁿ yolcuˈñeeⁿ cha ticaⁿnaˈ na joo nnˈaⁿ tmaaⁿˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cateixˈeena yolcuˈñeeⁿ. 	 Ja kādam ticīgajam jārūpējas par atraitnēm, tad lai apgādā tās un lai netiek apgrūtināta draudze, kurai jāpalīdz īstajām atraitnēm.


Chaˈtso nmeiⁿˈ nlˈana ˈo cweˈ ncˈe na laˈxmaⁿˈyoˈ cwentaya ee ticataˈjnaaⁿˈna nqueⁿ na jñoom ja quiiˈntaaⁿna. 	 Bet to visu viņi jums darīs mana vārda dēļ, tāpēc ka tie nepazīst to, kas mani sūtījis.


Ndoˈ majndye nnˈaⁿ tyolaˈyuˈ ñˈeⁿ Jesús joˈ joˈ. 	 Bet viss, ko Jānis par Viņu sacījis, bija patiesība. Un daudzi ticēja Viņam.


Jeeⁿ ñeˈcwaaⁿˈaⁿ meiiⁿ cweˈ nlcwa jnda̱a̱ na cwicwaˈ calcu. Sa̱a̱ meiⁿcwii tjaa ˈñeeⁿ tquiaa ljoˈ nlcwaaⁿˈaⁿ. 	 Un viņš gribēja piepildīt savu vēderu sēnalām, ko cūkas ēda, bet neviens tam tās nedeva.


Sa̱a̱ tjantyˈeeti ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. Ndoˈ jndyendye nnˈaⁿ tyoˈoontyjaaˈ na nndye ñˈoom na tyoñequiaaⁿ. Mati ñeˈcanˈmaaⁿna ntycu na wiina. 	 Bet vēsts izplatījās par Viņu vēl vairāk; un daudz ļaužu sapulcējās Viņu klausīties un dziedināties no savām slimībām.


Sa̱a̱ jom tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱yâ, tsoom: —¿Aa cwintyˈiaˈyoˈ na jeeⁿ ya chaˈtso nmeiⁿˈ? Candyeˈyoˈ nntsjo̱o̱ na mayuuˈcheⁿ tixocaˈndiinaˈ cwii tsjo̱ˈ nacjooˈ xˈiaaˈnaˈ. Nntyuiiˈñˈeⁿ lˈaameiⁿˈ. 	 Bet Viņš atbildēja un sacīja tiem: Vai jūs redzat to visu? Patiesi es jums saku: šeit nepaliks akmens uz akmens, kas netiktu nopostīts.


Ndoˈ quia na jnda̱ tsoom na luaaˈ, seiweeⁿ jñeeⁿˈeⁿ, tsoom: —Lázaro, caluiˈ. 	 To sacījis, Viņš stiprā balsī sauca: Lācar, nāc ārā!


Jluiˈ Jesús joˈ joˈ, mana tjaaⁿ. Ndoˈ ljeiiⁿ ja na jndyuya Mateo. Wacatya̱ⁿ wˈaa yuu cwitioom nnˈaⁿ tsˈiaaⁿnda̱a̱na cwentaaˈ gobiernom. Tsoom no̱o̱ⁿ: —Candyoˈtseijomndyuˈ ñequio tsˈiaaⁿ na matsˈaa. Mañoomˈ teicantyjaya, tjo̱tseijomndyo̱ ñequioñê. 	 Un kad Jēzus no turienes gāja tālāk, Viņš redzēja cilvēku, Mateju vārdā, sēžot muitnīcā. Un Viņš sacīja tam: Seko man! Un tas uzcēlies sekoja Viņam.


’Joˈ chii quia na maˈtiooˈ ˈnaⁿ jo nnom tio na mañequiaaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ xeⁿ juu xjeⁿˈñeeⁿ macjaañjoomˈ tsˈomˈ na tiya mˈaaⁿ xˈiaˈ ñˈeⁿndyuˈ, 	 Bet ja tu nes savu dāvanu pie altāra un tur atminēsi, ka tavam brālim ir kas pret tevi,


Ndoˈ tsaⁿsˈaˈñeeⁿ tjacatsoom nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos na nquii Jesús seinˈmaⁿ jom. 	 Tas cilvēks aizgāja un paziņoja jūdiem, ka Jēzus ir tas, kas viņu izdziedināja.


Cweˈ ncˈe na tueˈ Cristo cjooˈ tsˈoomˈnaaⁿ, joˈ tjuˈcje Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈtsondye joo na waa najnda̱ na mˈaⁿ jo nandye ndoˈ jluiˈjnaaⁿˈndye joo jo nda̱a̱ chaˈtso na sˈaaⁿ. Tjachuu Cristo joona nawiˈ ee na jnda̱ tantjoom. 	 Viņš atbruņoja valdības un varas, droši atstādams tās kaunā un pats sevī svinēdams uzvaru pār tām.


’Sa̱a̱ ˈo ticalˈueendyoˈ na nlue nnˈaⁿ na maestro ˈo ee chaˈtsondyoˈ ñecwii tmaaⁿˈ cwilaxmaⁿˈyoˈ ndoˈ ñecwii na cwiluiiñe Maestro ˈnaⁿˈyoˈ, juu Cristo. 	 Bet jūs nesaucieties par rabbi, jo viens ir jūsu Mācītājs, bet jūs visi esat brāļi!


Jnda̱ na jndye naⁿmaⁿnˈiaaⁿ ñˈoommeiⁿˈ jeeⁿ ndyaˈ lioona hasta ñeˈcalaˈcwjeena naⁿˈñeeⁿ. 	 To dzirdējuši, tie saniknojās un nodomāja viņus nonāvēt.


Tˈo̱o̱ⁿ nnom, matsoom: —Tsˈiaaⁿ na matsˈaa tileicatseiˈno̱ⁿˈ na majeˈndyo, sa̱a̱ nda̱quiacheⁿ nntseiˈno̱ⁿˈ. 	 Jēzus atbildēja viņam, sacīdams: Ko es daru, to tu tagad nezini, bet vēlāk tu to izpratīsi.


Joˈ chii ticaˈndyencˈuaaˈndyô̱ ee meiiⁿ na jaajuˈcjenaˈ seiiˈâ sa̱a̱ ˈio ndi ˈio cwiwiteiiⁿxco naquiiˈ nˈo̱o̱ⁿyâ. 	 Tāpēc mēs nepagurstam, un lai gan mūsu ārīgais cilvēks iznīkst, iekšējais tomēr diendienā atjaunojas.


Ndoˈ nñequiaya caxjuuncoo nnom tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Un es došu viņam rīta zvaigzni, tāpat kā es saņēmu no sava Tēva.


Nntsˈaacheⁿnaˈ na ˈu xcwe mañequiaaˈ na quianlˈuaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom sa̱a̱ ticateijndeiinaˈ tsaⁿˈñeeⁿ na nncjaanajneiⁿ na matseiyoomˈm. 	 Jo tava pateicība ir gan laba, bet cits netiek ar to pacelts.


Tjalcweˈ moso tjatseicañeeⁿ patrom ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈtso ñˈoommeiⁿˈ. Ndoˈ seiliooˈñe patrom. Tsoom nnom mosoomˈm: “Catseityuaˈ, cjaˈ jo tsˈua ndoˈ nˈom nantaa naquiiˈ tsjoom ndoˈ candyoˈchuˈ ndyeñeeⁿˈ ñequio nnˈaⁿ na ticanda̱a̱ˈ luee, ncˈeeˈ, nnˈaⁿ na ntjeiⁿ ncˈeeˈ ñequio nnˈaⁿ na nchjaaⁿ.” 	 Un kalps pārnācis ziņoja par to savam kungam. Tad nama tēvs kļuva dusmīgs un sacīja savam kalpam: Ej steigšus gatvēs un pilsētas ielās un ved šurp nabagus un kropļus, un aklus, un klibus.


Quia joˈ tso Jesús nda̱a̱yâ: —Tsjom jeˈ chaˈtsondyoˈ ˈo nntjeiˈndyoˈ ñˈeⁿndyo̱. Ee ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom matsonaˈ: “Nlaˈcueeˈ nnˈaⁿ juu tsˈaⁿ na machˈee cwenta canmaⁿ. Ndoˈ canmaⁿ ntsmeiiⁿˈeⁿ nntˈoomˈndyeyoˈ.” 	 Tad Jēzus sacīja viņiem: Jūs visi šinī naktī ieļaunosieties no manis, jo ir rakstīts: Es sitīšu ganu, un ganāmā pulka avis izklīdīs.


Jnda̱ na jluiˈ Jesús tyuaatcwii, jndyocatjomñe cwii tsˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ jom. Tsaⁿˈñeeⁿ jnda̱ sˈaa xuee na matseixmaaⁿ naⁿjndii naquiiˈ tsˈoom. Tacocweⁿ liaa ndoˈ tacocˈeeⁿ na waa wˈaa. Macˈeⁿyom yuu na cwijaacantyˈiuuˈndye lˈoo. 	 Un, kad Viņš izkāpa krastā, Viņu sastapa kāds vīrs, kas jau ilgāku laiku bija ļaunā gara apsēsts. Drēbes viņš nevalkāja un arī mājās nedzīvoja, bet kapenēs.


Naⁿˈñeeⁿ, quia na jnda̱ jndyena ñˈomˈndyoo rey Herodesˈñeeⁿ mana tyˈena. Ndoˈ juu caxjuu na teiˈtquiooˈñe nda̱a̱na na ndicwaⁿ mˈaⁿna ndyuaana jo ndoˈ na macaluiˈ ñeˈquioomˈ, tjajndyeenaˈ jo nda̱a̱na hasta tueˈcañoomnaˈ ndyeyu yuu na mˈaaⁿ tyochjooˈñeeⁿ. 	 Šie, uzklausījuši ķēniņu, aizgāja. Un, lūk, zvaigzne, ko viņi redzēja austrumos, gāja tiem pa priekšu, līdz atnākusi apstājās augšā, kur atradās Bērns.


Quia laaˈtiˈ cwilˈaˈyoˈ ñequio joo nnˈaⁿˈyoˈ na titˈmaⁿ cwilayuˈya nˈom, cwilaˈtjo̱o̱ndyoˈ nda̱a̱na na cwilaˈñˈeeⁿˈndyoˈ nˈomna. Ndoˈ mati cwilaxmaⁿˈyoˈ jnaⁿ jo nnom Cristo. 	 Bet tā, pret brāļiem grēkodami un viņu vājo sirdsapziņu ievainodami, jūs grēkojat pret Kristu.


Ndoˈ jnda̱ na tsoom na luaaˈ nda̱a̱na, ljooˈñetyeeⁿ we ndyee xuee Galilea. 	 To pateicis, Viņš palika Galilejā.


ee cwii cwiindyo̱ cho̱o̱ya xuu ˈnaaⁿya. 	 Jo katram jānes sava nasta.


Tyocantyjaaˈ tsˈoom na nlcwaaⁿˈaⁿ meiiⁿ cweˈ na cajnda̱a̱ na cwiquiaa nacjeeˈ meiⁿsa ˈnaaⁿˈ tsaⁿtya. Ndoˈ calueˈ tyonquiocatyueendyeyoˈ ntyjeˈ na chom. 	 Viņš gribēja ēst druskas, kas krita no bagātnieka galda; un neviens viņam tās nedeva, bet suņi nāca un laizīja viņa augoņus.


Tˈo̱ Tomás nnoom, tso: —Jeeⁿ ˈu Ta, ˈu cwiluiindyuˈ Tyˈo̱o̱tsˈomya ndoˈ nquii na matsa̱ˈntjom ja. 	 Toms atbildēja Viņam, sacīdams: Mans Kungs un mans Dievs!


Mati tiempo na jnda̱ teinom ñejlaˈjomndyo̱ naquiiˈ chaˈtso natiameiⁿˈ, ñelˈaaya ljoˈ na queeⁿ nˈom seiiˈa ndoˈ ñejlaˈcanda̱a̱ˈndyo̱ ñˈomtiuu ˈnaaⁿya. Ndoˈ na ljoˈ ñelˈaaya, juu na matseiwˈiityeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ laxmaaⁿya na catˈuiinaˈ jaa chaˈxjeⁿ na nntˈuiinaˈ ntˈomcheⁿ. 	 Arī mēs visi kopā ar viņiem reiz dzīvojām savās miesas kārībās, izpildīdami miesas un iedomu iegribas. Savā dabā mēs bijām dusmības bērni, tāpat kā pārējie.


Ndoˈ tˈo̱ Jesús nda̱a̱na tsoom: —Mayuuˈ na ncwjeeˈjndyee Elías na nntseijndaaˈñê chaˈtso. Sa̱a̱ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, ¿chiuu waa na matso ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿya? Matsonaˈ na jndye nawiˈ catjo̱ⁿ ndoˈ nncˈom nnˈaⁿ na ticueeˈ nˈomna ja. 	 Bet es jums saku, ka arī Elijs ir nācis, un tie viņam darīja, ko gribēdami, kā par to rakstīts.


Ndoˈ jndyendye nnˈaⁿ na tyomˈaⁿna joˈ joˈ, jlaˈyuˈna ñˈeⁿñê. Ndoˈ tyoluena nda̱a̱ ncˈiaana: —Quia nncwjeeˈ nquii Cristo, ¿aa nntsˈaacheⁿnaˈ jndyeti tsˈiaaⁿ nntsˈaaⁿ na tixocanda̱a̱ na nluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa nchiiti na machˈee tsaⁿmˈaaⁿˈ? 	 Bet daudzi no ļaudīm ticēja Viņam un sacīja: Kad atnāks Kristus, vai Viņš padarīs vairāk brīnumu, nekā Šis dara?


Ñequiiˈcheⁿ na macaⁿˈa nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha xeⁿ na jom lˈue tsˈoom nncueˈntyjo̱ na nnda̱a̱ nncjo̱cando̱o̱ˈa ˈo. 	 Savās lūgšanās, pastāvīgi lūgdams, lai man saskaņā ar Dieva prātu kādreiz kaut kā pašķirtos ceļš aiziet pie jums.


Ee ¿chiuu waa cantyja ˈnaⁿˈ na machˈeenaˈ ntyjiˈ na jndandyuˈtiˈ nchiiti cwiicheⁿ? Ndoˈ ¿cwaaⁿ cwii nnom na matseiˈxmaⁿˈ na nchii nquii Tyˈo̱o̱tsˈom mañequiaaⁿ na matseiˈxmaⁿˈ joˈ? Ndoˈ xeⁿ cweˈ jndaˈ nayaˈñeeⁿ, ¿chiuu na matseisˈandyuˈ na chaˈcwijom tiyuuˈ na jndaˈ juunaˈ? 	 Jo kas tev devis priekšrocības? Bet kas tev ir, ko tu nebūtu saņēmis? Un ja tu esi saņēmis, kāpēc lielies, it kā tu nebūtu saņēmis?


Xcwe cˈomˈyoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na ticˈom nacje ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, ee na nlˈaˈyoˈ na ljoˈ meiiⁿ na tia ñˈoom cwilaneiⁿna nacjoˈyoˈ na chaˈcwijom tiannˈaⁿndyoˈ, nlqueⁿna cwenta naya na cwilˈaˈyoˈ ndoˈ xuee quia na nñequiana cwenta nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, nlaˈtˈmaaⁿˈndyena jom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Dzīvojiet godīgi pagānu vidū, lai tie, kas jūs aprunā kā ļaundarus, redzētu jūsu labos darbus un godinātu Dievu piemeklēšanas dienā.


Tilˈue tsˈo̱o̱ⁿ na jndye ñomtiuu ncˈomˈyoˈ, ee tsˈaⁿ na tjaaˈnaⁿ scuuˈ, mˈaaⁿˈ tsˈoom chiuu nncˈoom jo nnom Ta Jesús, na nncjaaweeˈ tsˈoom ñˈeⁿñe, 	 Bet es vēlos, lai jūs būtu bez rūpēm. Kam nav sievas, tas rūpējas par to, kas ir Kunga, kā patikt Dievam.


Quia joˈ cwii na ntquieeˈ ángelesˈñeeⁿ na tyoleiˈcho ntquieeˈ watso, tyjeˈcañoom ja. Tsoom no̱o̱ⁿ: —Candyoˈ luaa ndoˈ mˈmo̱o̱ⁿya njomˈ na nntuˈxeⁿndye nnˈaⁿ tsjoom tˈmaⁿˈñeeⁿ na wacatyeeⁿnaˈ cjooˈ jndye ndaa. Juu tsjoomˈñeeⁿ matseijomnaˈ chaˈcwijom cwii sculjaaˈ. 	 Un viens no tiem septiņiem eņģeļiem, kam bija septiņi kausi, nāca un runāja man, sacīdams: Nāc, es tev rādīšu lielās netikles notiesāšanu, kas sēž pie lielajiem ūdeņiem.


¿ˈÑeeⁿ teijndeiijndyee jom cha jeˈ macaⁿnaˈ na catseilcweeⁿˈeⁿ joˈ nnom juu?” 	 Vai kas Viņam iepriekš ko devis, lai saņemtu atlīdzinājumu?


Cataⁿˈyoˈ nnoom na nluiˈnˈmaaⁿndyo̱ luee joo nnˈaⁿ na mˈaⁿ tsˈo̱ndaa Judea na tiñeˈcalaˈyuˈ. Ndoˈ mati joo nnˈaⁿ cwentaaⁿˈaⁿ na mˈaⁿ Jerusalén nncjaaweeˈ nˈomna na nntoˈñoomna naya na jo̱ñˈo̱ⁿ cwentaana. 	 Lai es izglābtos no neticīgajiem, kas ir Jūdejā, un lai mans kalpošanas upuris būtu patīkams svētajiem Jeruzalemē;


Ee jnda̱ tueˈntyjo̱ xjeⁿ na juu na macuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ nnaⁿna quiiˈntaaⁿ jaa na laxmaaⁿya nnˈaⁿ ˈnaaⁿˈaⁿ. Ndoˈ xeⁿ manaⁿnaˈ ñequiondyo̱ jaa majndeiiticheⁿ nnˈaⁿ na tilacanda̱a̱ˈndye ñˈoomˈm. 	 Jo laiks tiesai iesākties no Dieva nama. Bet ja vispirms no mums, tad kāds gals tiem, kas netic Dieva evaņģēlijam?


Matseiljeiya cartawaañe cwentaˈ ˈo na cwilayuˈyoˈ ñˈeⁿ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom cha calaˈno̱ⁿˈyoˈ na laxmaⁿˈyoˈ na ticantycwii na cwitandoˈyoˈ. 	 To es rakstu jums, kas ticat Dieva Dēla vārdam, lai jūs zinātu, ka jums ir mūžīgā dzīve.


Tiñenquiaˈyoˈ meiⁿcwii nnom na tsaⁿjndii nnda̱a̱ nntsˈaaⁿ xjeⁿ ˈo. 	 Nedodiet vietu ļaunajam garam!


Juu Felipeˈñeeⁿ mañeˈcwii tsjomˈm ñequio Andrés ñˈeⁿ Pedro. Joona nnˈaⁿ tsjoom Betsaida. 	 Bet Filips bija no Betsaidas, Andreja un Pētera pilsētas.


Juanˈñeeⁿ tyocweⁿ liaa na tuii ñequio sooˈ camello. Tyochuˈtyeⁿ tsiaⁿˈaⁿ ñequio cwii tjaⁿ. Ndoˈ nantquie na tyocwaaⁿˈaⁿ calcaa ntyueˈ ñequio tsiomˈ jnda̱a̱. 	 Bet pašam Jānim bija uzvalks no kamieļu spalvām un ādas josta ap viņa gurniem; viņa ēdiens sastāvēja no siseņiem un meža medus.


Sa̱a̱ yuu waa, jluiˈ naⁿˈñeeⁿ joˈ joˈ, to̱ˈna, tyotˈoomna ñˈoom ya cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈwaa tsˈo̱ndaaˈñeeⁿ. 	 Bet tie aizgājuši godināja Viņu visā tanī apkārtnē.


Tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ naquiiˈ lanˈom ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos, ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ jeeⁿ tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena jom. 	 Un Viņš tos mācīja sinagogās, un visi viņu godināja.


mantyjiˈ na tyontyjo̱ nnˈaⁿ ja ndoˈ nawiˈ na tyowino̱o̱ⁿ. Mantyjiˈ chiuu tjo̱ⁿ tsjoom Antioquía, Iconio ndoˈ Listra, taˈwiˈ nnˈaⁿ ja joˈ joˈ. Sa̱a̱ seicandyaañe Tyˈo̱o̱tsˈom ja cantyja ˈnaaⁿ chaˈtso nmeiⁿˈ. 	 Vajāšanās, ciešanās, kas man gadījās Antiohijā, Ikonijā un Listrā. Kādas tik vajāšanas es neesmu cietis, bet Kungs no visām mani izglāba.


Tso Jesús nnom tsaⁿˈñeeⁿ: —Cjaˈ ee maxjeⁿ nlcoˈyanaˈ tyochjoo jndaˈ. Ndoˈ juu tsaⁿsˈaˈñeeⁿ seiyoomˈm ñˈoom na tso Jesús. Tjalcweeⁿˈeⁿ waⁿˈaⁿ. 	 Jēzus sacīja viņam: Ej, tavs dēls dzīvo! Cilvēks ticēja vārdiem, ko Jēzus viņam teica, un aizgāja.


ˈÑeeⁿ juu na ticajnda ntyjii ja, tsaⁿˈñeeⁿ tiñeˈcatseicana̱a̱ⁿ ñˈoom na mañequiaya. Ndoˈ ñˈoom na matseina̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ nchii ñˈoom ˈndyo̱ nnco̱ya. Matseixmaⁿnaˈ ñˈoom ˈndyoo Tsotya̱ya ee jom jñoom ja quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Kas mani nemīl, tas manus vārdus nepilda. Un vārdi, ko jūs dzirdat, nav mani, bet Tēva, kas mani sūtījis.


Quia joˈ tjañjoomˈ tsˈom Pedro, tsoom nnom Jesús: —Cantyˈiaˈ Maestro, tsˈoom na tjuˈwiˈ ñˈoom nacjooˈ jnda̱ tcaaⁿñˈeⁿnaˈ. 	 Un Pēteris atminējies sacīja Viņam: Mācītāj, lūk, vīģes koks, kuru Tu nolādēji, ir nokaltis.


Ee nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye cantyja ˈnaaⁿˈ nquii na cwiluiiñe naxuee ndoˈ jnda̱ jliuna na juu na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na cwicandaana, jeeⁿ ya juu joˈ ndoˈ cwitoˈñoomna Espíritu Santo, 	 Jo neiespējami tos, kas reiz apgaismoti, baudījuši arī debess dāvanas un kļuvuši Svētā Gara dalībnieki,


Mayuuˈcheⁿ nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na ñeˈcwii waa na matseitiuu ndoˈ matseiyoomˈm naquiiˈ tsˈoom na nluii chaˈxjeⁿ na matsoom, nntsoom nnom sjo̱waaˈ: “Quicantyjaˈ, cjaˈ, cjuˈndyuˈ tsˈom ndaaluee.” Ndoˈ nluii chaˈxjeⁿ na matsoom. 	 Patiesi es jums saku: ja kas sacīs šim kalnam: celies un meties jūrā, un nešaubīsies savā sirdī, bet ticēs, ka tas notiks, ko viņš saka, tad tas viņam tā notiks.


Nchii cwiluiindyena ntseinaaⁿ chaˈxjeⁿ na cwiluiindye nda nnˈaⁿ. Meiⁿ nchii cwiluiindyena ntseinaaⁿ ee na queeⁿya tsˈom cwii tsˈaⁿ. Tomti maqueⁿnaˈ joona ntseinaaⁿ ee nqueⁿ lˈue tsˈoom. 	 Kas ne no asinīm, ne no miesas iegribas, ne no vīra gribas, bet no Dieva dzimuši.


Ángel na jnda̱ ndyee tjo̱o̱ⁿˈo̱ⁿ ntu ˈnaaⁿˈaⁿ, quia joˈ jnaⁿ cwii caxjuu tˈmaaⁿ tsjo̱ˈluee. Cwicoñê chaˈcwijom chom scacatsuu ndoˈ tiooñê nacjoo manndyooˈ xcwe candaa ñˈeⁿ luiˈxo̱ˈ. 	 Un trešais eņģelis bazūnēja: un no debesīm krita liela zvaigzne, degdama kā lāpa; tā nokrita uz trešās upju un ūdens avotu daļas.


Joˈ chii calˈandyoˈ cwenta na nchii na ticalaˈñˈoomˈndyoˈ nqueⁿ na matseineiiⁿ nda̱a̱ya. Ee xeⁿ tîcandyaandye naⁿˈñeeⁿ na jndyena na seineiⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱na xjeⁿ ljoocheⁿ tsjoomnancue, majndeiiticheⁿ jaa na cwindya̱a̱ na matseineiⁿ nqueⁿ na mˈaaⁿ cañoomˈlueecheⁿ, tixocandyaandyo̱. 	 Pielūkojiet, ka jūs nenoraidītu To, kas runā! Ja tie neizbēga, kas atmeta To, kas runāja virs zemes, jo vairāk mēs, ja novērsīsimies no Tā, kas runā no debesīm.


Joˈ chii ncˈe na jnda̱ tqueⁿnaˈ na cwiluiindyo̱ nnˈaⁿ na tjaa jnaⁿ cwicolaxmaaⁿya ncˈe na cwilaˈyuˈya nˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, jnda̱ ljoya tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈeⁿndyo̱ ncˈe nquii Jesucristo na cwiluiiñe na matsa̱ˈntjom jaa. 	 Tātad mums, ticībā attaisnotajiem, ir miers ar Dievu caur mūsu Kungu Jēzu Kristu,


Ndoˈ chaˈtso nnˈaⁿ na tjomndye na ntyˈiaa na ljoˈ tuii, quia tyˈelcweeˈna lˈaana, tyotmeiiⁿˈna ndaˈ ndeiˈcandyaana na cwitˈmo̱o̱ⁿna na matseiˈndaaˈnaˈ nquiuna. 	 Un viss ļaužu pulks, kas bija klāt pie šī šausmu skata, redzot notikušo, sita savās krūtīs un atgriezās atpakaļ.


Quia joˈ taˈxˈeenndaˈna nnoom. Jluena: —¿Ljoˈ sˈaaⁿ ˈu? ¿Chiuu sˈaayom na ya mantyˈiaˈ? 	 Tie viņam sacīja: Ko Viņš tev darīja? Kā Viņš atvēra tavas acis?


Tˈo̱ Nicodemo, tsonnaaⁿˈaⁿ: —Maxjeⁿ ticatseiˈno̱ⁿˈa. 	 Nikodēms atbildēja Viņam, sacīdams: Kā tas var notikt?


Nnom tsjoom meintyjeeˈ watsˈom cwentaaˈ tyˈo̱o̱ Júpiter. Ndoˈ tyee cwentaaˈ Júpiterˈñeeⁿ jndyochom quiooˈndyo na taˈnjoomˈ lˈuaaljaaˈ cantyoˈyoˈ hasta ˈndyootsˈatioomˈ tsjoom ee jom ñequio nnˈaⁿ quiiˈ tsjoom ñeˈcalaˈcwjeena quiooˈñeeⁿ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyena Bernabé ñˈeⁿ Pablo. 	 Kad apustuļi Barnaba un Pāvils to dzirdēja, tie saplēsa savas drēbes un, izsteigušies pie ļaudīm, kliedza,


Ee ñecwii mˈaaⁿ na tquiaa ljeii na matsa̱ˈntjomnaˈ ndoˈ manquiityeeⁿ tseixmaaⁿ na nncuˈxeeⁿ na aa cwilaˈtjo̱o̱ndye nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ ndoˈ manquiityeeⁿ nnda̱a̱ nncwjiˈnˈmaaⁿñê oo nncuˈxeeⁿ ˈu. Sa̱a̱ ˈu jeˈ, ¿ljoˈ cwiluiindyuˈ na jeeⁿ ñeˈcuˈxeⁿˈ xˈiaˈ? 	 Viens ir Likumdevējs un Tiesātājs, kas var pazudināt un glābt.


Ee tsaⁿsˈaˈñeeⁿ, na jeeⁿ tˈmaⁿ tsˈiaaⁿ sˈaa Tyˈo̱o̱tsˈom na tcoˈyanaˈ jom, jnda̱ teinom wenˈaaⁿ choomˈm. 	 Jo cilvēkam, pie kā šis izdziedināšanas brīnums notika, bija vairāk nekā četrdesmit gadu.


Quia na jnda̱ jaaweˈntyjo̱ xjeⁿ na nncoˈñom Tyˈo̱o̱tsˈom jom cañoomˈluee, quia joˈ ñeˈcwii seijndaaˈñê na wjaⁿ Jerusalén. 	 Bet notika, kad izpildījās Viņa uzņemšanas diena, viņš vērsa savu seju, lai ietu uz Jeruzalemi.


Jnda̱ chii tsoom nnom: —Tintseineiⁿˈ nnom meiⁿcwii tsˈaⁿ na luaaˈ tuii. Sa̱a̱ cjaˈ, catseicaˈmo̱ⁿndyuˈ nnom tyee ndoˈ quiaaˈ quiooˈ na nncueˈ cantyja na jnda̱ nˈmaⁿˈ chaˈxjeⁿ na sa̱ˈntjom Moisés. Na nntsaˈ na luaaˈ nluiˈyuuˈnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jnda̱ nˈmaⁿˈ. 	 Un Viņš tam pavēlēja to nevienam nesacīt, bet noiet, parādīties priesterim un upurēt par savu šķīstīšanu, kā to Mozus pavēlējis, tiem par liecību.


Quia joˈ tjameintyjeeˈ Pablo quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ yuu cwiwijndaaˈ ñˈoom. Tsoom: —ˈO re nnˈaⁿ tsjoom Atenas, ndiocheⁿ na mantyˈiaya, jnda̱ ljeiya na ˈo jeeⁿ cwilaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ. 	 Tad Pāvils, stāvēdams areopaga vidū, sacīja: Atēnieši, es redzu jūs visās lietās pārāk reliģiozus!


Majuuti xueeˈñeeⁿ, tquieˈcañom ntˈom nnˈaⁿ fariseos Jesús, jluena nnoom: —Caluiˈ ñjaaⁿ, cjaˈ cwiicheⁿ joo ee ñeˈcatseicueeˈ Herodes ˈu. 	 Tanī pat dienā nāca daži farizeji un sacīja Viņam: Aizej un aizceļo no šejienes, jo Herods grib Tevi nonāvēt!


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, quia cwitjomndyoˈ na nlajomndyoˈ na nlcwaˈyoˈ ndoˈ nncweˈyoˈ na cwicañjom nˈomˈyoˈ na tueˈ Ta Jesús, cwindoˈyoˈ cwii ndoˈ cwii xˈiaaˈyoˈ. 	 Tātad, mani brāļi, kad jūs sapulcējaties mielastam, tad pagaidiet cits citu!


sa̱a̱ xcweti ntyjii na nlcaaⁿˈa cwii ñˈomwiˈ tsˈom ncˈe na wiˈ nˈo̱o̱ⁿ ntyja̱a̱. Ee mannco̱tquia̱ Pablo jeˈ mˈaaⁿya pra̱so ncˈe na tseixmaⁿya cwentaaˈ Cristo Jesús, 	 Tomēr mīlestības dēļ es tevi ļoti lūdzu, jo tu esi tāds kā sirmgalvis Pāvils, bet tagad arī Jēzus Kristus gūsteknis.


Sa̱a̱ meiiⁿ na jluena ñˈoommeiⁿˈ jeeⁿ ncˈuaaˈ tjawitsaaⁿˈ na ñeˈcalacwjee nnˈaⁿ quiooˈ jo nda̱a̱na na nlatˈmaaⁿˈndye naⁿˈñeeⁿ joona. 	 Tad atnāca daži jūdi no Antiohijas un Ikonijas un, pierunājuši ļaudis, apmētāja Pāvilu akmeņiem. Domādami, ka viņš miris, tie izvilka viņu ārpus pilsētas.


Quia joˈ meiiⁿ wiˈ cwitjo̱o̱ⁿyâ na ñeˈcatseicwjeenaˈ jâ sa̱a̱ cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ, ˈo laˈxmaⁿˈyoˈ na cwitandoˈyoˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tātad nāve darbojas mūsos, dzīvība - jūsos.


Cwiicheⁿ cwii ndiiˈ tjaquieeˈ Jesús naquiiˈ watsˈom. Joˈ joˈ mˈaaⁿ cwii tsaⁿsˈa na jnda̱ tjateii cwii tsˈo̱. 	 Un Viņš atkal iegāja sinagogā. Un tur atradās cilvēks, kam bija nokaltusi roka.


Mannco̱ Pablo ñequio tsˈo̱o̱ya matseiljeiya na xmaⁿndyoˈ. Cjaañjoomˈ nˈomˈyoˈ na mˈaaⁿya pra̱so. Quiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na ntoˈnoomˈyoˈ naya na matseixmaaⁿ. Amén. 	 Sveiciens ar manu, Pāvila, roku. Pieminiet manas važas! Žēlastība ar jums! Amen.


Ndoˈ xeⁿ mˈaaⁿ cwiindyoˈ ˈo na ñeˈjndoˈ cwaˈjñeeⁿ na waa waⁿˈaⁿ chaˈ ticaⁿnaˈ na nntˈuii Tyˈo̱o̱tsˈom jom na matseijomñê quia cwilajomndyoˈ Cena. Ntˈomcheⁿ ñˈoom na cwitaˈxˈeeˈyoˈ no̱o̱ⁿ, cua̱jndya̱a̱ na mˈaⁿˈyoˈ quia joˈ nntseijndaaˈndyo̱ joonaˈ. 	 Ja kāds ir izsalcis, lai paēd mājās, ka jūs nesapulcētos tiesai. Kad ieradīšos, noteikšu pārējo.


Ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ liaatco na ntyjatyˈio watsˈom tˈmaⁿ jndiiˈtconaˈ hasta xjeⁿ nomtyuaacheⁿ. Jndeii sˈeii tyuaa ndoˈ tiuu ljo̱ˈ. 	 Un, lūk, svētnīcas priekškars pārplīsa divās daļās no augšas līdz apakšai, un zeme trīcēja, un klintis plīsa,


Maluaaˈ matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿna. Jeˈ cwilaˈquieˈ nˈomna cha nda̱nquia nncˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom na wiˈ tsˈoom joona, chaˈxjeⁿ jeˈ mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom ˈo. 	 Tā arī viņi neticēja jūsu apžēlošanai, lai paši iegūtu apžēlošanu.


Quia joˈ Felipe to̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tyotseineiiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ juu ñˈoomˈñeeⁿ na teiljeii naquiiˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na seiˈnaaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ. Tyotseineiiⁿ nnom tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoom naya cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús. 	 Bet Filips, atdarījis savu muti, un iesākdams ar šiem Rakstiem, sludināja viņam Jēzu.


Ndoˈ mati waa cwiicheⁿ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeiinaˈ na matsonaˈ: “Nntyˈiaana nquii tsˈaⁿ na jlaˈcjoondyena tseiˈntsquieeˈ.” 	 Un arī citi Raksti saka: Tie skatīs Viņu, ko tie pārdūruši. (Zah.12,10)


Sa̱a̱ nmeiiⁿ matseiljeiya cha na calayuˈyoˈ na juu Jesús cwiluiiñê Cristo, ndoˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. Matseiljeiya nmeiiⁿ cha cantyja na cwilayuˈyoˈ ñˈeⁿñê nntoˈñoomˈyoˈ na ticantycwii na cwitandoˈyoˈ. 	 Bet šis ir rakstīts, lai jūs ticētu, ka Jēzus ir Kristus, Dieva Dēls, un lai jūs ticēdami iemantotu dzīvību Viņa vārdā.


Luaaˈ tuii cha catseicanda̱a̱ˈñenaˈ ñˈoom na tyotseiljeii profeta Isaías, matso: Ta, ¿ˈñeeⁿ juu na matseiyuˈ ñˈoom na cwiñeˈquiaayâ? Ndoˈ tsotyeeⁿ cwiicheⁿ ñˈoom: ¿ˈÑeeⁿ juu na jnda̱ tˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnom najndeii na matseixmaaⁿ? 	 Lai izpildītos pravieša Isaja vārdi, ko viņš ir teicis: Kungs, kas ir ticējis mūsu sludinājumam, un kam ir atklājies Kunga elkonis? (Is.53,1)


Joˈ chii ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na jeeⁿ jnda ntyjiiya, xeⁿ tjaaˈnaⁿ na macoˈtianaˈ nquiuuya jo nnoom, quia joˈ cwiñˈo̱ⁿtˈmaaⁿˈndyo̱ nˈo̱o̱ⁿya, 	 Mīļie, ja mūsu sirds nepārmet, tad mums ir paļāvība uz Dievu.


Ndaatiooˈñeeⁿ matseijomnaˈ juu ndaa na cwiwitsˈoomndyo̱, na cantyja ˈnaaⁿˈ joˈ laxmaaⁿya nnˈaⁿ na cwiluiˈnˈmaaⁿndyo̱ jeˈ. Na cwiwitsˈoomñe tsˈaⁿ ticaˈmo̱ⁿnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈ na nljuˈñê, cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ maˈmo̱ⁿnaˈ na macaⁿ tsˈaⁿ na ticˈoom na mˈaaⁿˈ mˈaaⁿˈ tsˈoom jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na tseixmaⁿ tsˈaⁿ na cwiluiˈnˈmaaⁿñe ncˈe na tandoˈxco Jesucristo. 	 Tas attēlo kristību, kura tagad arī jūs izglābj. Tā nav miesas netīrību nomazgāšana, bet Dievam veltīta lūgšana labā sirdsapziņā caur Jēzus Kristus augšāmcelšanos.


ˈU re nnˈaⁿya na jeeⁿ jnda ntyjiiya macaⁿˈa nnom Tyˈo̱o̱tsˈom na chaˈtso cantyja ˈnaⁿˈ ya wjaˈmˈaaⁿˈ, ndoˈ ya ncˈoomˈ na tiwiˈ chaˈxjeⁿ ya wjaaquiendyuˈ na mˈaaⁿˈ nacje ˈnaaⁿˈ Espíritu. 	 Vismīļais, es lūdzu Dievu, lai tev visās lietās labi klātos un tu būtu vesels tā, kā tavai dvēselei jau labi klājas.


Jnda̱ joˈ tjañˈoom Pablo ñequio Silas waⁿˈaⁿ, tquiaaⁿ na tcwaˈna. Jom ndoˈ ñequio chaˈtso nnˈaⁿ waⁿˈaⁿ neiiⁿna na jnda̱ macwilayuˈna ñequio Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un viņš atveda tos savā mājā, sēdināja pie galda un priecājās kopā ar visu savu namu, ticēdams Dievam.


’Ja cwiluiindyo̱ xˈee tsˈo̱o̱, ndoˈ ˈo cwiluiindyoˈ lˈo̱ tsˈo̱o̱. ˈÑeeⁿ cwii ˈo na tyeⁿ matseijomñe cantyja ˈnaⁿya, ndoˈ na cwiljooˈndyo̱ ñˈeⁿñe, tsaⁿˈñeeⁿ jndye chaˈcwijom ta̱ nncueˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Sa̱a̱ xeⁿ na nnto̱ⁿˈñe cantyja ˈnaⁿya, tjaaˈnaⁿ ljoˈ cwii nnda̱a̱ nntsˈaa. 	 Es esmu vīna koks, bet jūs zari. Kas paliek manī, un es viņā, tas nes daudz augļu, jo bez manis jūs nekā nespējat darīt.