Ndoˈ cwaaⁿti jnda̱ jlaˈnaⁿˈyoˈ naquiiˈ ljeii na tqueⁿ Moisés na matsonaˈ na nquiee ntyee jndye tsˈiaaⁿ cwilˈana naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ na cwindyeˈntjomna juu xuee na cwitaˈjndya̱a̱ya. Sa̱a̱ tjaa jnaaⁿna na ljoˈ cwilˈana. 	 Vai, atkal, jūs nelasījāt bauslībā, ka priesteri svētnīcā sabatā lauž sabata mieru un ir bezvainīgi?


Ee ñˈoom na mayuuˈ tachii cweˈ ángeles na jndyoteijneiⁿ, sa̱a̱ jndyoteijneiⁿ nnˈaⁿ tsjaaⁿ Abraham na jndyoteincooˈ. 	 Jo Viņš nekur nerūpējas par eņģeļiem, bet rūpējas par Ābrahama pēcnācējiem.


Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matseicandiiya ˈu. Quia ñetˈoomˈ na xcwe tsˈaⁿndyuˈ, seijndaaˈndyuˈ na nntsaˈ meiⁿljoˈcheⁿ na lˈue tsˈomˈ, ndoˈ tjaa ˈñeeⁿ juu na nntseitsaaⁿˈñe ˈu yuu na ñeˈcjaˈ. Sa̱a̱ quia na jnda̱ teincˈuaaˈndyuˈ nntseiliuuˈ lˈo̱ˈ ndoˈ nntseityeⁿ cwiicheⁿ tsˈaⁿ ˈu na nncjaañˈoom ˈu yuu na tiñeˈcjaˈ. 	 Patiesi, patiesi es tev saku: kad tu biji jauns, tad pats apjozies un gāji, kur vēlējies. Bet kad tu paliksi vecs, tu izstiepsi savas rokas, un citi tevi apjozīs un vedīs, kur tu nevēlies.


Jesús tˈo̱o̱ⁿ, matsoom nnom: —Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ njomˈ, xeⁿ ticaluiixcoñe tsˈaⁿ tixocanda̱a̱ nntseijomñe cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jēzus atbildēja viņam, sacīdams: Patiesi, patiesi es tev saku: Ja kas no jauna neatdzimst, tas Dieva valstību nevar saskatīt.


Quia joˈ tjañjoomˈ tsˈoom, seitioom: “Jndye moso mˈaⁿ waaˈ tsotya̱, hasta maˈndiinaˈ nantquie na cwicwaˈna. Ndoˈ ja ñjaaⁿ mˈaaⁿya, mañeˈcˈio̱ya na ñeˈjndo̱ˈa. 	 Bet viņš, iedziļinājies sevī, sacīja: Cik daudz algādžu mana tēva namā, kam maizes pārpilnība, bet es mirstu badā!


Joˈ chii cwii cwii tsˈaⁿ na matseijomñe ñˈeⁿñê, tiquichˈeeya jnaⁿ, sa̱a̱ tsˈaⁿ na machˈeeya jnaⁿ, meiⁿ tyoontyˈiaaˈ jom, meiⁿ ticwajnaaⁿˈ jom. 	 Katrs, kas paliek Viņā, negrēko; un katrs, kas grēko, nav Viņu redzējis, nav arī Viņu pazinis.


Joˈ chii matseijndo̱ˈa nˈomˈyoˈ, calˈaˈyoˈ chaˈxjeⁿ na quitsˈaaya. 	 Tātad es jūs lūdzu: sekojiet man, kā arī es Kristum!


Tsoom nda̱a̱na: —¿Chiuu na cwindaˈyoˈ? Quicantyjaˈyoˈ, calaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha juu na ñeˈqueⁿnaˈ xjeⁿ ˈo, tincjaachuunaˈ ˈo. 	 Un Viņš tiem sacīja: Ko jūs guļat? Celieties un lūdziet Dievu, lai jūs neiekristu kārdināšanā!


Ndoˈ cwiicheⁿ na macaⁿˈa njomˈ, catseijndaaˈndyuˈ cwii cuarto waˈ yuu na nncˈo̱o̱ⁿya, ee ntyjaaˈ tsˈo̱o̱ⁿya na nncua̱caño̱o̱ⁿnndaˈa ˈo ncˈe na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cantyja ˈnaⁿya. 	 Bet reizē sagatavo man mājokli, jo es ceru, ka pateicoties jūsu lūgšanām, es tikšu jums atdāvināts.


Tilaˈqueeⁿ nˈomˈyoˈ sˈom. Caljoya nˈomˈyoˈ cwanti na cwileiñˈomˈtiˈyoˈ. Ee manquiiti Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ tsoom: “Tijoom nntseitjo̱o̱ na nñequiaya na macaⁿnaˈ ˈu. Tijoom ˈndiya ˈu.” 	 Jūsu dzīvei jābūt brīvai no mantkārības. Apmierinieties ar to, kas jums ir, jo Viņš sacījis: Es tevi nedz atstāšu, nedz pametīšu; (5 Moz 31,6; Joz 1,5)


Jnda̱ chii tsotyeeⁿcheⁿ nda̱a̱na: —Juu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom, ¿ljoˈ ñˈeⁿ matseijomnaˈ cantyja ˈnaaⁿˈnaˈ? 	 Un Viņš sacīja: Kam līdzīga Dieva valstība? Ar ko lai es to salīdzinu?


Mati xotseicwˈaa tsˈaⁿ cwii xjocanti ndoˈ nncwjaaˈñeyom juunaˈ nacjeeˈ tsˈoom castom. Maxjeⁿ nntseintyja tsˈaⁿ juunaˈ cha ya nntseixueenaˈ nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ na mˈaⁿ naquiiˈ wˈaa. 	 Tāpat, iededzinājis sveci, neviens neliek to zem pūra, bet svečturī, lai tā dotu gaismu visiem, kas atrodas mājā.


Jnda̱ na lˈana na ljoˈ, jeeⁿ jndye calcaa tyˈoomnaˈ tsˈom tsquiˈ ˈnaaⁿna hasta ñeˈcatyˈiooˈnaˈ. 	 Un viņi, to izdarījuši, noķēra lielu daudzumu zivju, tā ka viņu tīkls plīsa.


’Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na macwjiˈyuuˈñe cantyja ˈnaⁿya jo nda̱a̱ nnˈaⁿ, mati ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nncwjiˈyuuˈndyo̱ na mawajnaⁿˈa tsaⁿˈñeeⁿ jo nda̱a̱ ángeles cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un es jums saku: katru, kas mani atzīs cilvēku priekšā, to arī Cilvēka Dēls apliecinās Dieva eņģeļu priekšā.


ˈÑeeⁿ juu na matseicandyaˈ tsˈom cantyja na matseijndaaˈñe nquii na nncwandoˈ, jnaaⁿˈ joˈ nntsuuñe. Sa̱a̱ juu tsˈaⁿ na machˈee na jndooˈ cantyja na wjaamˈaaⁿ, nndaaˈ tsaⁿˈñeeⁿ na ticantycwii na nncwanoomˈm. 	 Tas paliek viens; bet ja nomirst, tad atnes daudz augļu. Kas savu dzīvību mīl, tas to zaudē; bet kas šinī pasaulē savu dzīvību ienīst, tas to saglabā mūžīgai dzīvei.


Ndoˈ na jo̱ na nntseijndaaˈndyo̱ yuu na nncˈomˈyoˈ, nndyo̱lcwa̱ˈnndaˈa na nncjo̱cho̱ ˈo yuu na mˈaaⁿya, cha yuu na macˈa̱ⁿya, majoˈ nncˈomˈyoˈ. 	 Un kad es aiziešu un jums vietu sataisīšu, es atkal atnākšu un paņemšu jūs pie sevis, lai arī jūs tur būtu, kur es esmu.


Nquii Ta Jesucristo quiaaⁿ na cˈoom naya na matseixmaaⁿ ñˈeⁿndyoˈ. 	 Mūsu Kunga Jēzus Kristus žēlastība lai ir ar jums!


Sa̱a̱ ˈu jeˈ quia matseiˈcwejndoˈndyuˈ, cwjaaˈndyuˈ ncheⁿˈ xqueⁿˈ, camaⁿˈ njomˈ, 	 Bet tu, kad gavē, svaidi savu galvu un nomazgā savu seju,


Sa̱a̱ xeⁿ aa mmaˈcoˈ, tjaaˈnaⁿ jnaⁿˈ naljoˈ. Ndoˈ mati cwii yuscundyua, tjaa jnaaⁿˈ xeⁿ ncoco. Ee jndye nnom nawiˈ quichˈeenaˈ na nntjoom nnˈaⁿ na nncˈunco ndoˈ ñeˈcateijndeiya ˈo na tincwinomˈyoˈ joonaˈ. 	 Bet ja esi devies laulībā, tad neesi grēkojis; un ja jaunava apprecas, tā negrēko, bet miesas grūtības viņiem būs. Es tomēr gribu jūs saudzēt.


Xjeⁿ na cwiˈoo naⁿˈñeeⁿ, luaa tuii, tquioñˈom nnˈaⁿ cwii tsˈaⁿ na mˈaaⁿ Jesús. Tileicatseineiⁿ na maleiñˈoom jndyetia juu. 	 Kad tie bija aizgājuši, lūk, atnesa vienu mēmu, ļaunā gara apsēstu cilvēku.


Nnom cwii cwiindyo̱ mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom cwii nnom na maˈmo̱ⁿnaˈ na laxmaaⁿya Espíritu cha nnteiˈjndeiinaˈ nncˈiaaya na cwilaˈyuˈ. 	 Bet ikvienam tiek dota Gara atklāsme, lai nestu svētību.


Ee jndye nnˈaⁿ nñequiona ñequio xueya na nluena: “Ja cwiluiindyo̱ nquii Cristo”, na nñeˈquioˈnnˈaⁿna nnˈaⁿ. 	 Jo daudzi nāks manā vārdā un sacīs: Es esmu Kristus; un tie pievils daudzus.


Sa̱a̱ cwantindye naⁿˈñeeⁿ tyolaˈquieˈ nˈomna, tiñeˈcalaˈyuˈna. Ndoˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ na jnda̱ tjomndye tyoluena ñˈoom ntjeiⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ natooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Quia joˈ Pablo ˈñeeⁿ joona, tjachom nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ wˈaa scwela cwentaaˈ tsˈaⁿ na jndyu Tirano. Joˈ joˈ ticwii xuee tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na. 	 Bet kad daži palika cietsirdīgi un neticēja, ļaužu priekšā zaimodami Kunga ceļu, viņš no tiem aizgāja, nošķīra mācekļus un katru dienu tiem sludināja Tiranna skolā.


Ee meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na mañequiaañe na catjom ljoˈ na nntjom, ncˈe na mˈaaⁿ cantyja ˈnaⁿya, tsaⁿˈñeeⁿ nluiˈnˈmaaⁿñê. Ndoˈ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na malˈueeˈñe cheⁿnquii chiuu nluiˈnˈmaaⁿñe, majoˈto joˈ nntsuuñe. 	 Jo kas grib savu dzīvību glābt, tas to pazaudēs; bet kas savu dzīvību pazaudēs manis dēļ, tas to iegūs.


ˈO nnˈaⁿ fariseos cwiluiindyoˈ chaˈcwijom naⁿnchjaaⁿ. Cataˈndyoˈxcweˈyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom quia joˈ nntsˈaanaˈ chaˈcwijom na cwilaljuˈyoˈ tsˈom waso ñequio xio. Ndoˈ na ljoˈ nntseiljoyunaˈ na ljuˈ tsˈomnaˈ ñˈeⁿ naxeⁿˈnaˈ. 	 Aklais farizej, iztīri vispirms biķera un bļodas iekšieni, lai tad arī ārpuse kļūtu tīra!


Tsoom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ: —Tˈmaⁿ jnaⁿya waa na seiquio̱o̱ya cwii tsˈaⁿ lueeˈyoˈ na tjaaˈnaⁿ jnaⁿ tseixmaⁿ. Tˈo̱o̱ naⁿˈñeeⁿ nnoom, jluena: —¿Ljoˈ machˈeenaˈ jâ na ljoˈ? Candoˈ nncuˈ. 	 Un sacīja: Es esmu grēkojis, nododams nevainīgas asinis. Bet tie sacīja: Kāda mums daļa? Skaties pats!


Ndoˈ fariseosˈñeeⁿ jluiˈna. Jlaˈtjomndyena, to̱ˈna tyoˈmaⁿna chiuu nlˈayoona na nlaˈcueeˈna Jesús. 	 Bet farizeji, izgājuši ārā, sazvērējās pret Viņu, kā to nogalināt.


Tso Jesús nnoom: —Cjaˈtoˈ. Jnda̱ nˈmaⁿˈ ncˈe na matseiˈyuˈ ñˈeⁿndyo̱. Mañoomˈ teitquioomˈm. Tjantyjo̱o̱ⁿ naxeⁿˈ Jesús na tyˈetyˈetina nato. 	 Bet Jēzus viņam sacīja: Ej, tava ticība tevi glābusi. Un tūdaļ tas redzēja un ceļā Viņam sekoja.


Ee Tsotya̱ya lˈue tsˈoom na chaˈtsondye nnˈaⁿ na cwintyˈiaa ja na cwiluiindyo̱ Jnaaⁿ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿndyo̱ nntoˈñoomna na ticantycwii na cwitaˈndoˈna. Ndoˈ xuee na macanda̱ ja nñequia na nntaˈndoˈxco joo nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. 	 Jo šī ir mana Tēva vēlēšanās, kas mani sūtījis, lai katrs, kas Dēlu redz un uz Viņu tic, iemantotu mūžīgo dzīvi; un es viņu uzmodināšu pastarā dienā.


Quia joˈ we naⁿˈñeeⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿ Jesús, tyˈena, lˈana chaˈxjeⁿ ñˈoom na tsoom nda̱a̱na. 	 Bet mācekļi nogāja un darīja tā, kā Jēzus viņiem pavēlēja.


Manda̱ nqueⁿ mˈaaⁿ ndoˈ mˈaaⁿ na tijoom cueeⁿˈeⁿ. Mˈaaⁿ yuu caxuee yuu na leicanda̱a̱ nntseindyooˈñe tsˈaⁿ. Tjaa ˈñeeⁿ juu na jnda̱ ntyˈiaaˈ jom meiⁿ xonda̱a̱ ntyˈiaaˈ tsˈaⁿ jom. Tseixmaaⁿ na ñequiiˈcheⁿ catseitˈmaaⁿˈñenaˈ jom ndoˈ najndeii na matsa̱ˈntjoom. Amén. 	 Viņam vienīgajam ir nemirstība, un Viņš dzīvo nepieejamā gaismā, ko neviens cilvēks nav redzējis un arī nevar redzēt; Viņam gods un mūžīga valdīšana! Amen.


Ndoˈ mati ˈo naⁿnom na mˈaⁿ lcuuˈyoˈ, cˈoomˈya nˈomˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿna, calaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ joona na ticweˈntyjo̱ na jnda̱na chaˈna ˈo, sa̱a̱ mati ncˈe juu naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na ñecwii xjeⁿ mañequiaaⁿ na laxmaⁿna na ticantycwii na cwitaˈndoˈna chaˈxjeⁿ ˈo. Luaaˈ calˈaˈyoˈ cha tintseicuˈnaˈ na nñeeⁿ ñˈoom na cwitaⁿˈyoˈ nnoom. 	 Tāpat jūs vīri, sadzīvojiet prātīgi ar sievām kā ar trauslāku trauku! Parādiet viņām godu kā žēlastības dzīves līdzmantiniecēm, lai jūsu lūgšanas netiktu traucētas!


Joˈ chii nncjaacachoom ntˈomcheⁿ ntquieeˈ naⁿjndii na wiˈndyeti, nchiiti jom. Nncˈooquieˈna naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ ndoˈ joˈ joˈ nncˈomna. Tsaⁿˈñeeⁿ manioomti ntjoom na jnda̱ we. 	 Tad viņš iet un ņem sev līdz septiņus citus garus, kas ļaunāki par to; un tie tur dzīvo; un šī cilvēka pēdējās lietas kļūst ļaunākas nekā pirmās.


Quia cwitjomndyoˈ na nlaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom ja nncˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ cweˈ cantyja ˈnaaⁿˈ espíritu ˈnaⁿya ndoˈ mati ñequio juu najndeii na matseixmaⁿ Ta Jesús nncˈoomnaˈ ñˈeⁿndyoˈ. 	 Mūsu Kunga Jēzus Kristus vārdā sapulcēties jums un manam garam mūsu Kunga Jēzus spēkā,


ncˈe na wiˈ na teinom Cristo na tueeⁿˈeⁿ cantyja na tsˈaⁿ jom. Sˈaaⁿ naljoˈ cha nnda̱a̱ mˈmo̱o̱ⁿ ˈo nnom Tsotyeeⁿ na cwiluiindyoˈ cwentaaⁿˈaⁿ na meiⁿcwii tacwajndiindyoˈ ndoˈ tatjaaˈnaⁿ jnaⁿˈyoˈ. 	 Bet tagad Viņš izlīdzinājis savā cilvēka miesā, izciezdams nāvi, lai jūs Viņa priekšā būtu svēti un neaptraipīti, un nevainojami,


Quia joˈ chaˈtsondye nnˈaⁿ na tjomndye tacwaxua ndyueena na tyolantjaˈndyena. Ndoˈ ntˈom nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés na laxmaⁿ nnˈaⁿ fariseos teiˈcantyjana, jluena: —Tsaⁿmˈaaⁿˈ tjaa jnaaⁿˈaⁿ coliuuyâ. Ndoˈ xeⁿ mayuuˈ na seineiⁿ cwii espíritu oo cwii ángel nnoom, quia joˈ tantsaaya nacjooˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tad izcēlās liela kliegšana. Daži no farizejiem cēlās un strīdējās, sacīdami: Mēs nekā ļauna pie šī cilvēka neatrodam. Kas tad, ja gars vai eņģelis viņam runājis?


Cwii xueeˈñeeⁿ tuo̱ Jesús tsˈom cwii wˈaandaa ñequio nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoomˈm. Tsoom nda̱a̱na: —Cjaaya xndyaaˈ ndaaluee. Quia joˈ jnaⁿna tsˈo̱ndaa Galilea, to̱ˈna na ˈoowityˈiooˈna juunaˈ. 	 Bet kādā dienā notika, ka Viņš un Viņa mācekļi iekāpa laivā; un Viņš tiem sacīja: Pārcelsimies pāri ezeram! Un viņi cēlās pāri.


Sa̱a̱ jeˈ jeˈ cwiwitquiooˈ xcweyanaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ ee ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeii na tyolaˈneiⁿ profetas na tyondyeˈntjom nnoom, cantyjati xjeⁿ na tyotsa̱ˈntjom Nqueⁿ na ticantycwii na mˈaaⁿ. Juu ñˈoom waantyˈiuuˈñeeⁿ jnda̱ seicano̱o̱ⁿ cha nnˈaⁿ meiⁿnquia ndyuaa nnda̱a̱ nlaˈyuˈna ndoˈ nlaˈcanda̱na jo nnoom. 	 (Kas tagad uz mūžīgā Dieva pavēli atklāts ar praviešu rakstiem, lai paklausītu ticībai), kas visām tautām pasludināts,


Nlaˈwendye nnˈaⁿ cwii ndyuaa nacjoo nnˈaⁿ cwiicheⁿ ndyuaa. Ndoˈ cwii tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ tˈmaⁿ nntseiweñe nacjooˈ cwiicheⁿ tsaⁿmaⁿtsˈiaaⁿ. Jndye joo nntsˈeii ndoˈ nncˈoom jndoˈ tˈmaⁿ ndoˈ tˈmaⁿ nntseiñˈeeⁿˈnaˈ nnˈaⁿ. Sa̱a̱ chaˈtso nawiˈmeiⁿˈ cweˈ weˈyandyo laˈxmaⁿnaˈ. Quia nnquioo ntˈomcheⁿ nawiˈ na jaaˈti. 	 Jo tauta celsies pret tautu, un valsts pret valsti, un vietām būs zemestrīces un bads. Tas būs bēdu sākums.


’Tiñeˈquiaˈyoˈ ˈnaⁿ na ljuˈ laˈxmaⁿnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na ticalaˈñˈoomˈndye Tyˈo̱o̱tsˈom na ticalaˈxmaⁿ na nntoˈñoom joonaˈ. Ee xeⁿ na luaaˈ nlˈaˈyoˈ matseijomnaˈ chaˈcwijom cwiñeˈquiaˈyoˈ ˈnaⁿ na ya na laˈxmaⁿnaˈ cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ calueˈ. Ndoˈ calueˈñeeⁿ nntaˈqueⁿyoˈ na nntquiiyoˈ ˈo. Meiⁿ tiñeˈquiaˈyoˈ ˈnaⁿ na jnda nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ, ee xeⁿ na ljoˈ nlˈaˈyoˈ, matseijomnaˈ chaˈcwijom cwitueˈyoˈ tsˈuaa ta̱ˈ na jeeⁿ jnda nda̱a̱ calcu. Ndoˈ calcuˈñeeⁿ cweˈ nntyueyoˈ joonaˈ. 	 Nedodiet svētumu suņiem un nemetiet pērles cūkām, ka viņas kādreiz tās nesamītu kājām un atgriezušās jūs nesaplosītu!


sa̱a̱ tjañˈoomnaˈ tsaⁿˈñeeⁿ paraíso yuu na mˈaaⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. Joˈ joˈ jndii tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoom na cweˈ wantyˈiuuˈ mˈaaⁿnaˈ na ticwanaaⁿ na nntseiteincooˈ tsˈaⁿ joonaˈ. 	 Tika aizrauts paradīzē un dzirdēja noslēpumainus vārdus, ko cilvēks nedrīkst izrunāt.


Calˈaˈyoˈ na chaˈtsondye nnˈaⁿ nntaˈjnaaⁿˈna na ˈo laˈxmaⁿˈyoˈ nnˈaⁿ na yannˈaⁿndyoˈ. Jnda̱ teindyooˈ na nncwjeeˈnndaˈ Ta Jesús. 	 Jūsu laipnība lai ir zināma visiem cilvēkiem; Kungs ir tuvu,


Ndoˈ meiⁿ tiñeˈquiandyoˈ na nlue nnˈaⁿ na ˈo cwitsajndyeeˈyoˈ ee ñecwii mˈaaⁿ na wjaajndyee jo nda̱a̱ˈyoˈ, nquii Cristo. 	 Un nesaucieties par mācītājiem, jo viens ir jūsu Mācītājs - Kristus!


ndoˈ ntˈomndye joona ncˈe na tyolaˈyuˈya nˈomna, joˈ chii tîcwjena quia tioom nnˈaⁿ joona ntomˈ na waljooˈcheⁿ na jmeiⁿˈ chom, jluiˈnˈmaaⁿndyena. Ntˈomndye joona jndyaandyena quia teijndaaˈ na nlaˈcwjee nnˈaⁿ joona ñequio xjo. Ndoˈ ntˈomndye naⁿˈñeeⁿ na ñeteiwiina sˈaanaˈ na tcoˈyanaˈ joona ncˈe na tyolaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ndoˈ ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ jndaana na jeeⁿ jnda̱na quia tyowaa ndiaˈ, hasta jleintyjo̱na meiⁿcheⁿ sondaro ncˈe na tyolaˈyuˈya nˈomna ñˈeⁿñê. 	 Nodzēsa uguns spēku, izbēga zobens asmenim, pārvarēja slimības, bija stipri karā, uzvarēja svešu karaspēku;


Ndoˈ meiiⁿ na tjaaˈnaⁿ cwii nnom na mˈmo̱ⁿnaˈ na juu ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnom Abraham na nntsˈaaⁿ nntseicanda̱a̱ˈñenaˈ, sa̱a̱ tyotseiyoomˈm ndoˈ tyocantyjaaˈ tsˈoom na nluii chaˈxjeⁿ na tso nnoom. Ndoˈ na ljoˈ tueˈntyjo̱ na cwiluiiñê tsotye jndyendye nnˈaⁿ chaˈxjeⁿ ñˈoom na tso Tyˈo̱o̱tsˈom nnoom: “Maluaaˈ nncueˈntyjo̱ na jndye nncjaawicantyjooˈ tsjaaⁿ ˈnaⁿˈ.” 	 Pretī cerībai cerēdams, viņš ir ticējis, ka viņš kļūs daudzu tautu tēvs, tā kā sacīts: Tādi būs tavi pēcnācēji! (1 Moz 15,5)


Sa̱a̱ jâ ñecwitco nlana̱a̱ⁿyâ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na nñequiaayâ ñˈoomˈm nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Bet mēs pastāvēsim lūgšanā un vārda kalpošanā.


Sa̱a̱ tiˈmaaⁿˈ tsˈo̱o̱ⁿya na matseiljeiya cartawaa na mˈaⁿˈ ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ cha tintsuuˈ nˈomˈyoˈ joonaˈ. Matsˈaa naljoˈ ncˈe chaˈcwijom cwii xuu na majuˈnaˈ nacjoya na catsˈaaya. Matsˈaa na ljoˈ ee naya na mañequiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na matseixmaⁿ. 	 Bet, brāļi, pa daļai es jums rakstīju pārdrošāk, atgādinādams jums, ka, pateicoties žēlastībai, ko Dievs man devis,


Joˈ chii cwii ndoˈ cwiindyoˈ quiaˈyoˈ na tˈmaⁿ nˈom ntyjeeˈyoˈ na ncˈoonajnda̱na chaˈxjeⁿ na cwilˈaˈyoˈ. 	 Tāpēc ieprieciniet viens otru un stipriniet cits citu, kā jūs arī to darāt!


Ee xeⁿ chaˈwaañe tsˈaⁿ ñequiiˈcheⁿ nˈomnnoom cwiluiiñê, ¿chiuu nntsˈaayom na nñeeⁿ? Ndoˈ mati xeⁿ chaˈwaañe tsˈaⁿ ñequiiˈcheⁿ luaˈqueeⁿ, ¿chiuu nntsˈaayom na nncwjaaⁿ jndye? 	 Ja viss ķermenis būtu acs, kur tad dzirde? Ja visa būtu dzirde, kur tad oža?


Nntsˈaanaˈ na tajndeiiˈ nˈomna ncˈe na cwicatyuena ñequio na mˈaaⁿˈticheⁿ nˈomna chiuu cwii wjaachˈeetinaˈ nnom tsjoomnancue. Ee nntseicwachuuˈñenaˈ chaˈtso ˈnaⁿ najnda̱ na matseixmaⁿ tsjo̱ˈluee. 	 Cilvēki bailēs sastings, gaidot, kas nāks pār visu pasauli, jo debesu stiprumi sakustēsies.


Nntseijomnaˈ mˈaⁿ we yolcu na cwitua. Cwii tsaⁿˈñeeⁿ wjaañˈoomnaˈ jom na mˈaaⁿya ndoˈ cwii maˈndiinaˈ. 	 Divas mals dzirnavās: vienu paņems, otru atstās.


Quia joˈ tˈo̱ Jesús nda̱a̱na: —Mati ja mawaxˈa̱ cwii ñˈoom nda̱a̱ˈyoˈ. Catˈo̱ˈyoˈ nndii. 	 Bet Jēzus atbildēja un sacīja viņiem: Arī es jums jautāšu vienu vārdu. Atbildiet man:


Tqueeⁿ canchooˈwendyena na nñˈeeⁿna ñˈeⁿñê ndoˈ na njñoom joona na nñeˈquiana ñˈoom naya ˈnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. Matseicajndyunaˈ joona apóstoles. 	 Un Viņš iecēla divpadsmit, lai tie ar Viņu būtu un lai sūtītu tos sludināt.


Ndoˈ ˈñeeⁿ cwiindyoˈ ˈo na maqueⁿ tsˈom na nlcoˈnnomnaˈ juu jo nda̱a̱ˈyoˈ, tsaⁿˈñeeⁿ matsonaˈ na cˈoom chaˈcwijom moso ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Bet kas starp jums grib būt pirmais, tas lai ir jūsu kalps!


Joˈ chii Pilato tquiaañetoom ñˈoom na caluii chaˈxjeⁿ na cwitaⁿna. 	 Tad Pilāts nolēma izpildīt viņu lūgumu.


ˈO nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ na mˈaⁿˈyoˈ tsjoom Corinto, tyoonquio̱ˈnnˈaaⁿyâ ˈo, ndyeyu cwilana̱a̱ⁿyâ nda̱a̱ˈyoˈ. Tyoolaˈcuuˈâ nda̱a̱ˈyoˈ chiuu mˈaaⁿˈ nˈo̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿndyoˈ. 	 Korintieši, mēs jums atklāti sakām, mūsu sirds ir plaši atvērt.


Joˈ chii ncˈe na luaaˈ matsonaˈ, ja cwiluiindyo̱ cwii tsˈaⁿ na macwjiˈyuuˈndyo̱ cantyja ˈnaⁿya, ndoˈ Tsotya̱ya cwiluiiñê cwiicheⁿ na jnda̱ we. 	 Es esmu, kas liecību dod pats par sevi, un par mani liecina Tēvs, kas mani sūtījis.


Joˈ chii naⁿmaⁿnˈiaaⁿ tyˈecataⁿna ñˈoom tˈmaⁿ tsˈom nda̱a̱ naⁿˈñeeⁿ. Jnda̱ chii tjeiiˈna joo wˈaancjo. Jlaˈtyˈoondyena na caluiˈ naⁿˈñeeⁿ tsjoomna. 	 Un tie atnāca, atvainojās viņu priekšā un izveduši lūdza aiziet no pilsētas.


ee cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoomˈm ñequio na cwilana̱a̱ⁿya nnoom, joˈ na maqueⁿljuˈnaˈ joonaˈ. 	 Jo tas Dieva vārdā un lūgšanā tiek svētīts.


Tixcwe na cwitjeiˈyoˈ cwenta na jeeⁿ cwilaˈcanda̱a̱ˈndyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ndoˈ na cwiljoya nˈomˈyoˈ na luaaˈ waa quiiˈntaaⁿˈyoˈ. ¿Aa ticaliuˈyoˈ na meiiⁿ ñechjoowiˈ ndaaljoˈ matseicandeiiˈnaˈ chaˈwaa tsqueeⁿtyooˈ? 	 Jūsu lepošanās nav laba. Vai jūs nezināt, ka nedaudz rauga saraudzē visu mīklu?


Sa̱a̱ quia jndye naⁿˈñeeⁿ ñˈoomwaaˈ, jnaⁿnaˈ na macoˈtianaˈ nquiuna. Quia joˈ to̱ˈna na cwii ndoˈ cwiindyena jluiˈna joˈ joˈ. Nnˈaⁿ na tquiendye jluiˈjndyeena, jnda̱ joˈ nnˈaⁿ na cjeti mˈaⁿ. Na macanda̱ ˈndiinaˈ nquii Jesús ñequio yuscuˈñeeⁿ na meintyjeeˈ jo nnoom. 	 Bet tie, to dzirdējuši, sākot ar vecākajiem, cits pēc cita aizgāja. Palika Jēzus viens un sieviete, vidū stāvot.


Jnda̱ chii mati tquieˈcañom ntˈomcheⁿ yolcundyuaˈñeeⁿ. Jluena: “Aa ndiˈ ta, catseicanaaⁿndyuˈ ˈndyootsˈa. Aa ndiˈ ta.” 	 Bet pēc tam atnāca arī pārējās jaunavas un sacīja: Kungs, kungs, atver mums!


Sˈom na tîcatiomˈlˈuaˈyoˈ nnˈaⁿ na ñelˈa tsˈiaaⁿ ˈnaⁿˈyoˈ cwiñequianaˈ jnaⁿˈyoˈ na tisˈa cwilˈaˈyoˈ. Ndoˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom jnda̱ jñeeⁿ ñˈomndyuee naⁿntjoomˈyoˈ na ñelˈa tsˈiaaⁿ ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Lūk, alga, atrauta strādniekiem, kas nopļāva jūsu laukus, sauc; un viņu saucieni sasnieguši Kunga Sabaota ausis.


Tsoom: —ˈO nquiuˈyoˈ na we xuee cwii tjo̱o̱ ndoˈ nncueeˈ xuee pascua. Ndoˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee maquialjoˈ nñeˈquia nnˈaⁿ cwenta ja luee nnˈaⁿ na nntyˈioomna ja tsˈoomˈnaaⁿ. 	 Jūs zināt, ka pēc divām dienām būs Lieldienas; un Cilvēka Dēls tiks nodots, lai Viņu krustā sistu.


Sa̱a̱ tînquiaa Tyˈo̱o̱tsˈom na nnaaⁿˈaⁿ ndyuaameiiⁿñe meiⁿ cweˈ yuu na nncwintyjeeⁿˈeⁿ. Sa̱a̱ tyeⁿ ˈndii Tyˈo̱o̱tsˈom ñˈoom nnoom na maxjeⁿ nnaaⁿˈaⁿ ndyuaameiiⁿ. Nncuaanaˈ cwentaa nnˈaⁿ na nluiindyena tsjaaⁿ ˈnaaⁿˈ jom xeⁿ jnda̱ tueeⁿˈeⁿ meiiⁿ xjeⁿˈñeeⁿ tjaaˈnaⁿ ntseinaaⁿ. 	 Un te Viņš tam nedeva mantojumā ne pēdas platuma, bet apsolīja to dot īpašumā viņam un pēc viņa - tā pēcnācējiem, kad viņam dēla vēl nebija.


Ñeˈnaaⁿˈ mˈaaⁿ Simón Pedro ñequio Tomás tsaⁿ na cwilˈuuyâ catyeⁿnquiee, ñequio Natanael na jnaⁿ Caná tsˈo̱ndaa Galilea, ñequio wendyô̱ jâ ntseinda Zebedeo ñequio ntˈomcheⁿ ncˈiaayâ na tˈmaⁿ Jesús na calaˈjomndyô̱ ñˈeⁿñê. 	 Tur bija kopā Sīmanis Pēteris un Toms, saukts Dvīnis, un Natanaēls, kas bija no Galilejas Kānas, un Zebedeja dēli, un vēl citi divi no Viņa mācekļiem.


Quia jnda̱ teinom na tuii na luaaˈ, ntyˈiaya cwiicheⁿ ángel na jnaⁿ cañoomˈluee na jndyocue. Jeeⁿ tˈmaⁿ najndeii tseixmaaⁿ ndoˈ juu na caxueeñê seixueeñenaˈ chaˈwaa tsjoomnancue. 	 Un pēc tam es redzēju citu eņģeli nokāpjam no debesīm, kam bija liela vara, un zeme kļuva gaiša no viņa godības.


Quia na jnda̱ tandoˈnndaˈ Jesús, mati naⁿˈñeeⁿ jluiˈna naquiiˈ ndeiˈluaana, tyˈequieˈna quiiˈ tsjoom Jerusalén. Joˈ joˈ teitquiooˈndyena nda̱a̱ jndye nnˈaⁿ. 	 Un pēc Viņa augšāmcelšanās tie izgāja no kapiem, nāca svētajā pilsētā un parādījās daudziem.


Xeⁿ luaaˈ waa na machˈee Tyˈo̱o̱tsˈom, na neiⁿncooˈ ljaaˈ tscojnda̱a̱, ndoˈ ˈio cha nlconaˈ, aa nchii majndeiiticheⁿ ntyjeeⁿ chiuu nlcweeˈ ˈo liaa, ˈo nnˈaⁿ na ticalayuˈya nˈomˈyoˈ ñˈeⁿ jom. 	 Bet ja Dievs tā ģērbj zāli, kas šodien tīrumā, bet rīt tiek krāsnī mesta, cik gan vairāk jūs, jūs mazticīgie!


Quia joˈ tso tsaⁿjndii nnoom: —Xeⁿ mayuuˈ ˈu cwiluiindyuˈ Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom, cwa catsa̱ˈntjomˈ tsjo̱ˈwaaˈ na catseicwaqueⁿnaˈ tyooˈ. 	 Bet velns sacīja Viņam: Ja Tu esi Dieva Dēls, saki šim akmenim, lai tas kļūst maize!


Quia joˈ ˈo nnˈaⁿya, cwii cwiindyoˈ caljoya tsˈom chiuu waa na tyotseixmaⁿ xjeⁿ na tˈmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom juu. 	 Brāļi, katrs lai paliek Dieva priekšā, kā viņš ir aicināts!


Quia joˈ tquiontyjaaˈ nnˈaⁿ na tyˈequieˈ tsˈiaaⁿ chaˈna ˈom na matmaaⁿ. Ticwii cwii joona toˈñoomna cwii denario chaˈxjeⁿ na nncwantjom tsˈaⁿ na cwii xuee. 	 Tad atnāca tie, kas darbā iestājās ap vienpadsmito stundu, un saņēma katrs pa dēnārijam.


Joˈ chii xeⁿ niom ñˈoom na maleichuunaˈ ˈo ñequio nnˈaⁿˈyoˈ na cwilayuˈ, catyˈiomˈyoˈ tsˈiaaⁿˈñeeⁿ nnˈaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na titˈmaⁿ laˈxmaⁿ na catuˈxeⁿna ñˈoom ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Ja jums būs tiesāšanās pasaulīgās lietās, tad ieceliet tiesnešus, kas draudzē tiek pelti!


Quia na jnda̱ tjeiiⁿˈeⁿ jndyetia naquiiˈ tsˈom tsaⁿˈñeeⁿ, jnaaⁿ na matseineiⁿ. Tyueneiiⁿ nnˈaⁿ, jluena: —Meiⁿ chaˈwaa ndyuaaya ndyuaa Israel, tijoom ñentyˈiaaya cwii nnom chaˈna luaaˈ. 	 Kad ļaunais gars bija izdzīts, mēmais sāka runāt, bet ļaudis brīnījās, sacīdami: Nekad vēl Izraēlī nav bijusi tāda parādība.


Tˈo̱ Pilato nda̱a̱na, matsoom: —Cantyja na jnda̱ seiljeiya, mantyjati joˈndyo. 	 Pilāts atbildēja: Ko uzrakstīju, to uzrakstīju.


Jnda̱ chii tyˈioomna jom tsˈoomˈnaaⁿ. Ndoˈ sondaro tyoˈoona xˈiaa, cha nntyˈiaana cwaaⁿ liaⁿˈaⁿ nleijnoomˈ cwii cwii joona. Laaˈtiˈ tˈoomna liaⁿˈaⁿ. 	 Un tie, piesituši Viņu krustā, izdalīja Viņa drānas, mezdami kauliņus, kam ko saņemt.


To̱o̱ⁿˈo̱ⁿ na tˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱na. 	 Un Viņš, atdarījis savu muti, mācīja tos, sacīdams:


Ndoˈ cwiicheⁿ quindyô̱ jâ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿ Jesús, quia na jndya̱a̱yâ ñˈoom na tcaⁿ yuscuˈñeeⁿ, jeeⁿ tyolaˈwja̱a̱yâ nacjoo we nnˈaaⁿyâ naⁿˈñeeⁿ. 	 Kad pārējie desmit to dzirdēja, viņi saīga uz abiem brāļiem.


Sa̱a̱ jeˈ jeˈ jnda̱ tja̱a̱ya cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na ñetqueⁿnaˈ xjeⁿ jaa, joˈ chii jeˈ mamˈaⁿcandyaandyo̱ na nndya̱ˈntjo̱o̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom ncˈe cwitando̱o̱ˈxco̱o̱ya na mˈaaⁿya nacje ˈnaaⁿˈ Espíritu, tachii cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom tquiee na ñesa̱ˈntjom. 	 Bet tagad mēs esam atbrīvoti no nāves likuma, kurā tikām turēti, lai kalpotu jaunā garā, bet ne novecojušam burtam.


Sa̱a̱ nchii nnco̱ tseixmaⁿya na nntseijndaaˈndyo̱ ˈñeeⁿ juu nncwacatyeeⁿ ntyjaaˈa ntyjaya oo ntyjatymaaⁿˈ. Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nñequiaaⁿ nayaˈñeeⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na jnda̱ seijndaaˈñê na nntoˈñoom juunaˈ. 	 Bet sēdēt pie manas labās vai kreisās rokas man nepiederas dot jums, bet kuriem tas ir sataisīts.


Quia joˈ joo ntquieeˈ ángeles na cwileiˈcho ntquieeˈ ntu, jlaˈjndaaˈndyena na nntjo̱o̱ˈna. 	 Un septiņi eņģeļi, kam bija septiņas bazūnes, gatavojās bazūnēt.


Quia na ñetˈo̱o̱ⁿya ñˈeⁿndyoˈ na jnda̱ we tsjo̱o̱ya na xocˈo̱o̱ⁿya na tˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿya ñequio nnˈaⁿ na ndicwaⁿ cwilaˈtjo̱o̱ndye. Jeˈ cwitjo̱o̱cheⁿ na nncua̱nndaˈa na mˈaⁿˈyoˈ, mañejuu ñˈoomˈñeeⁿ matsjo̱o̱ tixocˈo̱o̱ⁿ na tˈmaⁿ tsˈo̱o̱ⁿ ñequio naⁿˈñeeⁿ, 	 Pie jums būdams, es sacīju un tagad prombūtnē saku tiem, kas agrāk grēkojuši, un visiem pārējiem, ka nesaudzēšu tos, kad atkal atnākšu.


Mati tso Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na jndyendye: —Quia na cwintyˈiaˈyoˈ na cwicaluiˈ nchquiu ntyja na majaacue ñeˈquioomˈ, mantyja quinduˈyoˈ na manncuaˈ, ndoˈ mayuuˈ na ljoˈ. 	 Bet ļaudīm Viņš sacīja: Kad jūs redzat rietumos paceļamies mākoni, jūs tūliņ sakāt: būs lietus; un tā arī notiek.


’Quia na cwilaneiⁿˈyoˈ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, tanduˈyoˈ ñˈoom na ñejuu ñejuunaˈ, chaˈxjeⁿ quilˈa nnˈaⁿ na ticataˈjnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom. Ee joona cwilaˈtiuuna na jndye ndiiˈ cwiluena, joˈ na mañeeⁿ. 	 Lūdzot Dievu, nerunājiet daudz kā pagāni, kas domā, ka daudzo vārdu dēļ tiks uzklausīti!


Ndoˈ nchii macanda̱ cweˈ joˈ. Quiiˈntaaⁿ jâ ñˈeⁿndyoˈ ˈo waa cwii tsueˈtsjoom na tjaa yuu cwintycwii na njoom, cha ˈñeeⁿ jâ na ñeˈcˈoo na mˈaⁿˈ ˈo, xocanda̱a̱ nncwinom. Ndoˈ meiⁿ nnˈaⁿ namˈaⁿ yuu joˈ xocanda̱a̱ nncwinom ntyjawaa.” 	 Un pie tam starp mums un jums atrodas liels bezdibenis, tā ka tie, kas no šejienes vēlētos aiziet pie jums, to nespētu, tāpat arī pāriet no jums pie mums.


Joˈ chii queⁿndyoˈ na nlˈaˈyoˈ yuu na matyˈiomyanaˈ. Meiⁿ tilaˈcatsuuˈyoˈ xuee ˈnaⁿˈyoˈ na cweˈ chutindyo, ee cwii cwii xuee jaawiwiˈti. 	 Bet kā gudri! Izmantojiet laiku, jo šīs dienas ir ļaunas!


Joˈ chii tyˈechona njom, tyˈecatjomndyena jâ ñˈeⁿñê. Tyolaˈxuaana tyoluena: —Caluiitˈmaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom. Catioˈnaaⁿñê nquii tsˈaⁿ na mandyo ñequio xueeˈ nquii na cwiluiiñe Rey cwentaa jaa nnˈaⁿ Israel. 	 Paņēmuši palmu zarus un izgājuši Viņam pretī, sauca: Hozanna, svētīgs, kas nāk Kunga vārdā, Izraēļa Ķēniņš!


Mati matsjo̱o̱tya̱ nda̱a̱ˈyoˈ, jndeiˈtinaˈ na nncjuˈcjeñe cwii tsaⁿtya na nntsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom jom, nchiiti na nncwicandiiˈñe quiooˈ camello tsueˈ xˈee tseiˈnchquia. 	 Un atkal es jums saku: Vieglāk kamielim izlīst caur adatas aci, nekā bagātam ieiet debesvalstībā.


Matso Pedro nnoom: —Chiuu na jlaˈtjomˈyoˈ ñˈoom na tquioˈnnˈaⁿˈyoˈ Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom. Aa ndiˈ, jeˈ cwiquie nnˈaⁿ na tyˈecatˈiuu saˈ. Mati ˈu majeˈndyo nncˈoocatˈiuuna ˈu. 	 Tad Pēteris teica viņai: Kāpēc jūs esat vienojušies kārdināt Kunga garu? Lūk, to kājas ir pie durvīm, kas apbedīja tavu vīru, un viņi aiznesīs arī tevi.


Sa̱a̱ tîcaliuna naⁿˈñeeⁿ, joˈ chii tyˈeñˈomna Jasón ñequio ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ. Ñequio na jndeiˈnaˈ tyˈechona naⁿˈñeeⁿ jo nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ tsjoomna. Jndeii tyolaxuaana, jluena: —Joo naⁿnom na cwilaˈñˈeeⁿˈndyena nnˈaⁿ na chaˈwaa tsjoomnancue, mati ñjaaⁿ jnda̱ tquiena. 	 Un tie, viņus neatraduši, vilka Jazonu un dažus brāļus pie pilsētas priekšniekiem, kliegdami, ka tie, kas uztrauc pilsētu, arī šurp atnākuši;


Nquii Cristo cwiluiiñê Jnda Tyˈo̱o̱tsˈom. Quia jnda̱ sˈaaⁿ na chaˈtso na niom cwitueˈndyecje jo nnoom, quialjoˈ manquiityeeⁿ nncjuˈñecjeeⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom cha nntseixmaⁿ na tjacantyja na tˈmaⁿ cwiluiiñe jo nda̱a̱ chaˈtsoñˈeⁿ. 	 Bet kad Viņam viss būs pakļauts, tad arī Dēls pats pakļausies Viņam, kas Tam visu pakļāva, lai visā viss būtu Dievs.


Tyoowijndye na saayâ ndoˈ teiˈcaljoo jndye tˈmaⁿ wˈaandaa. Majuu ndyuaaxeⁿncwe Creta jnaⁿnaˈ jondoˈ cantyja na cwicaluiˈ cancjuu ntquieeˈ. 	 Bet neilgi pēc tam sacēlās pret to viesuļvētra, ko sauc par ziemeļrīteni.


Quia na ljeiijndaaˈñê na jnaⁿ Jesús tsˈo̱ndaa Galilea yuu na matsa̱ˈntjom Herodes, quia joˈ seicwanoom Jesús na mˈaaⁿ Herodesˈñeeⁿ na tsaⁿˈñeeⁿ cuˈxeeⁿ Jesús. Ee tyjeeˈ tsaⁿˈñeeⁿ Jerusalén quia joˈ. 	 Un uzzinājis, ka Viņš ir no Heroda apgabala, tas aizsūtīja Viņu pie Heroda, kas pats tanīs dienās bija Jeruzalemē.


Coˈñomˈ sˈom ˈnaⁿˈ, cjaˈtoˈ waˈ. Nnco̱ ntyjii xeⁿ ljoˈyu nntiomlˈuaya ˈu ñequio cwiicheⁿ tsaⁿmˈaaⁿˈ na teinioomˈ tjaquieeˈ tsˈiaaⁿ. 	 Saņem, kas tavs, un ej! Šim pēdējam es gribu dot tik, cik tev.


Nquii Tsotya̱a̱ya waa na jeeⁿ cajnda na tjaa ljoˈ cwii macaⁿnaˈ na matseixmaaⁿ. Macaⁿˈa na cantyja ˈnaaⁿ joonaˈ, naquiiˈ nˈomˈyoˈ nñequiaaⁿ na nnaⁿndyoˈ ndoˈ nlaˈxmaⁿˈyoˈ najndeii na cwiluiiñê ncˈe Espíritu, 	 Lai Viņš savas godības bagātībā savā Garā dotu stiprināties spēkā iekšējam cilvēkam,


Sa̱a̱ ñeˈcandya̱a̱yaayâ chiuu waa na matseiˈno̱ⁿˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoom xco na cwilayuˈyoˈ ee manquiuuyâ na chaˈtso nnˈaⁿ cwiluena na tisˈa ñˈoomˈñeeⁿ. 	 Tomēr mēs vēlamies no tevis dzirdēt, ko tu domā, jo mums par šo sektu zināms, ka tai visur pretojas.


Ndoˈ chaˈxjeⁿ juu jnaⁿ waa najndeii na tseixmaⁿnaˈ na cwje nnˈaⁿ, malaaˈtiˈ juu naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na maqueⁿnaˈ jaa na tjaa jnaⁿ laˈxmaaⁿya waaticheⁿ najndeii na matseixmaⁿnaˈ na nñequiaanaˈ na ticantycwii na cwitando̱o̱ˈa ncˈe nquii Jesucristo na cwiluiiñê na matsa̱ˈntjoom jaa. 	 Lai, tāpat kā grēks valdījis nāvei, tā arī žēlastība caur taisnību mūžīgai dzīvei caur mūsu Kungu Jēzu Kristu.


Sa̱a̱ ˈo cwilaˈcandyooˈndyoˈ na mˈaaⁿ Sjo̱ Sión, tsjoomˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na wandoˈ, juu Jerusalén na mˈaaⁿnaˈ cañoomˈluee, ndoˈ mˈaⁿ meiⁿ meiⁿcheⁿ ángeles na cwilaˈjomndyena na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyena jom, 	 Bet jūs esat tuvojušies Siona kalnam un dzīvā Dieva pilsētai, debesu Jeruzalemei, un daudzu tūkstošu eņģeļu sapulcei,


Ndoˈ juu tsˈaⁿ na maqueⁿtyeⁿ cwii ñˈoom nacjooˈ nquii na macwjiˈ xueeˈ watsˈom tˈmaⁿ, nchii macanda̱ cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ maqueⁿtyeⁿ ñˈoom, maxjeⁿ mañˈoomnaˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom ee jom macˈeeⁿ joˈ joˈ. 	 Un kas zvēr pie svētnīcas, zvēr pie tās un pie visa, ka tanī atrodas.


Ndoˈ ncˈe na nncjaantyˈee nncjaantyˈee natia, juunaˈ nntsˈaanaˈ na tawiˈ nˈomndye ntyjeena. 	 Un tāpēc mīlestība daudzos atdzisīs, jo netaisnība būs pārpilnībā.


Ndoˈ tioom lˈo̱o̱ⁿ nacjoo yonchˈuˈñeeⁿ, jnda̱ chii jlueeⁿˈeⁿ joˈ joˈ. 	 Un Viņš, uzlicis tiem rokas, aizgāja no turienes.


Quia joˈ mosoˈñeeⁿ tcoomˈm xtyeeⁿ nnom patrom ˈnaaⁿˈaⁿ, tˈmaⁿ tyˈoo sˈaa nnom tsaⁿˈñeeⁿ. Tsoom: “Ta, macaⁿˈa ñˈomtˈmaⁿ tsˈom njomˈ na nncwindoˈyaˈ ndoˈ nntio̱o̱ⁿñˈa̱ⁿ na cho̱jnaⁿ njomˈ.” 	 Bet kalps, nokritis ceļos, lūdza viņu, sacīdams: Esi ar mani pacietīgs, un es tev visu atdošu.


Saawiˈno̱o̱ⁿyâ ñˈeⁿ wˈaandaa nacjeeˈ ndyuaa Cilicia ñequio ndyuaa Panfilia. Squia̱a̱yâ tsjoom Mira ndyuaa Licia. 	 Pārbraukuši jūru gar Kilikiju un Pamfīliju, mēs nonācām Listrā, kas atrodas Likijā.


Ndoˈ yocheⁿ na mawjaaweⁿˈeⁿ Capernaum, tquiocatjomndye mosoomˈm. Jlaˈcandiina jom, jluena: —Jnda̱ wjaacoˈyanaˈ tyochjoo jndaˈ. 	 Bet, viņam jau ejot, kalpi atsteidzās tam pretim un ziņoja, sacīdami, ka viņa dēls dzīvo.


Jnda̱ joˈ jluiˈna xndyaaˈ ndaaluee, ndyuaa tsjoom nnˈaⁿ Gadara na waa ndyeyu tsˈo̱ndaa Galilea. 	 Un viņi pārcēlās uz geraziešu apgabalu, kas iepretim Galilejai.


Tyolaˈneiⁿ ntˈom nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ watsˈom tˈmaⁿ na jeeⁿ chjoomnaˈ ñequio ljo̱ˈ na neiⁿncooˈ ndoˈ ñequio ˈnaⁿ na ya na cwiñeˈquia nnˈaⁿ. 	 Un kad daži runāja par svētnīcu, ka tā skaistiem akmeņiem un dāvanām izgreznota, Viņš sacīja:


Ndoˈ tˈo̱ Pedro nnoom, tso: —Meiiⁿ chaˈtsondye naⁿmˈaⁿˈ nntjeiiˈndyena ñˈeⁿndyuˈ sa̱a̱ ja tijoom cwjiˈndyo̱ ñˈeⁿndyuˈ. 	 Bet Pēteris atbildēja un sacīja Viņam: Un ja visi no Tevis ieļaunotos, es nekad neieļaunošos.


Ntyˈiaaˈ Jesús juu na waa. Ndoˈ ncˈe na ntyjeeⁿ na jnda̱ teijndye xuee na matjom na luaaˈ, matsoom nnom: —¿Aa ñeˈcanˈmaⁿˈ? 	 Jēzus, redzēdams viņu guļam un zinādams, ka tas jau ilgu laiku slimo, sacīja viņam: Vai gribi būt vesels?


Ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ ñˈeⁿ Jesús squia̱a̱caño̱o̱ⁿyâ jom. Taˈxˈa̱a̱yâ nnoom, lˈuuyâ: —¿ˈÑeeⁿ juu nncˈoom na tˈmaⁿñeti yuu na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom? 	 Tanī stundā mācekļi gāja pie Jēzus un jautāja: Kā Tev šķiet, kas ir lielākais debesvalstībā?


Sa̱a̱ machˈeenaˈ xjeⁿ tsˈaⁿ quia na mañequiaañê nnom juu natia na matseiqueeⁿ tsˈoom, ndoˈ juu na matseiqueeⁿ tsˈoom mawjaañˈoomnaˈ jom xjeⁿ ˈnaaⁿˈnaˈ. 	 Bet katru kārdina viņa paša kārība, kas to vilina un valdzina.


Quia joˈ tjeiˈño̱o̱ⁿ tsaⁿˈñeeⁿ quiiˈntaaⁿ naⁿˈñeeⁿ, tyˈena yuu na ñeˈwendyena. Tjaaˈñê nda̱a̱lˈo̱o̱ⁿ nˈom luaˈqui tsaⁿˈñeeⁿ, seicanaⁿˈaⁿ nomtsˈo̱o̱ⁿ ñˈeⁿ ndaajnaaⁿˈaⁿ, quia joˈ tyenquioomˈm nomtsaa tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Un Viņš, paņēmis to savrup no ļaudīm, ielika savus pirkstus tā ausīs; un Viņš izspļāvis aizskāra tā mēli.


Quia joˈ toˈñoomna tsˈoo Jesús, tyˈoomndyena ncheⁿˈ cachiˈñeeⁿ liaa na jndyunaˈ lino. Jnda̱ chii jlaˈtyjoondyena liaaˈñeeⁿ jom. Ee luaaˈ waa costumbre ˈnaaⁿ nnˈaⁿ judíos na cwityˈiuuna lˈoo. 	 Tad viņi paņēma Jēzus miesas un satina tās audeklā kopā ar smaržām, kā tas bija parasts, jūdus apbedījot.


Tˈo̱ Simón, matsoom: —Matseitiuuya tsˈaⁿ na tˈmaaⁿˈti chujnaⁿ nnoom, juu tsaⁿˈñeeⁿ jndati ntyjii jom. Quia joˈ matso Jesús nnoom: —Majoˈndyo macwjiˈ cwenta. 	 Sīmanis sacīja, atbildēdams: Domāju, ka tas, kam vairāk atlaida. Bet Viņš tam sacīja: Tu pareizi esi spriedis.


Jnda̱ joˈ tquieˈcañom ntˈom nnˈaⁿ saduceos namˈaaⁿ Jesús. Joona nnˈaⁿ na cwilue na xocataˈndoˈnndaˈ nnˈaⁿ. 	 Bet tad pienāca daži no saducejiem, kas noliedz augšāmcelšanos, un jautāja Viņam,


’Quia na jnda̱ teinomncue nawiˈ tˈmaⁿ ncueeˈñeeⁿ, nleijaaⁿñe ñeˈquioomˈ, ndoˈ mati chiˈ taxocwixueeñe. Nntquiaandye cancjuu. Ndoˈ chaˈtso na cwilaˈxmaⁿ najnda̱ na mˈaⁿ tsjo̱ˈluee nntyuiiˈ. 	 Bet tūdaļ pēc šo bēdu dienām saule aptumšosies, un mēness nedos savu spīdumu, un zvaigznes kritīs no debesīm, un debesu stiprumi sakustēsies.


Mati seineiⁿ Jesús cwiicheⁿ ñˈoom na tjañoomˈ. Maˈmo̱ⁿnaˈ na ñeˈquiiˈcheⁿ calaˈneiⁿ nnˈaⁿ nnom Tyˈo̱o̱tsˈom, tincwintqueeⁿna. 	 Bet vēl Viņš tiem stāstīja līdzību par to, ka vienmēr vajag Dievu lūgt un nepagurt,


Meiⁿnquia wˈaa yuu na nntsquieˈyoˈ, joˈ caljooˈndyoˈ. Ndoˈ majoˈ nluiˈyoˈ na nntsaˈtsaˈtiˈyoˈ. 	 Un kādā mājā jūs ieiesiet, tur palieciet un no turienes neizejiet!


Macaⁿnaˈ na calaˈxcoˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ espíritu ˈnaⁿˈyoˈ ñequio na mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ, 	 Bet atjaunojieties savā prātā un garā,


Cwii cwiindyoˈ ˈo cjuˈñecje nda̱a̱ naⁿmaⁿnˈiaaⁿ, ee nnˈaⁿ na mˈaⁿ nˈiaaⁿ, Tyˈo̱o̱tsˈom maqueeⁿ joona tsˈiaaⁿˈñeeⁿ. Tjaaˈnaⁿ cwii tsˈaⁿ na mˈaaⁿ tsˈiaaⁿ na nchii jom tqueeⁿ juu. 	 Katrs cilvēks lai ir padots priekšniecības varai, jo nav varas, kā tikai no Dieva; un tā, kas ir, ir Dieva iecelta.


Nñeˈquiana cwenta ja luee nnˈaⁿ na nchii judíos na nlaˈjnaaⁿˈ naⁿˈñeeⁿ ja. Nntjaaˈna ja ndoˈ nntyˈioomna ja tsˈoomˈnaaⁿ na nncˈio̱, sa̱a̱ xuee jnda̱ ndyee nncwando̱ˈxco̱. 	 Un tie nodos Viņu pagāniem apsmiešanai, šaustīšanai un krustā sišanai; un trešajā dienā Viņš augšāmcelsies.


Cwii nquiee nnˈaⁿ ndyuaa xeⁿncwe Creta na tyoñequiaa ñˈoom tioñˈoom nnˈaⁿ ndyuaaⁿˈaⁿ, tsoom: “Nnˈaⁿ ndyuaa Creta, cweˈ nnˈaⁿ cantundye, tia nnˈaⁿndye, cweˈ ñecwaˈto, ntqueeⁿna.” 	 Viens no viņiem, viņu pašu pravietis, sacīja: Krētieši vienmēr ir meļi, ļauni zvēri, slinki vēderi.


Quiiˈntaaⁿ jaa jnda̱ tqueeⁿ nquii na tjacantyja cwiluiitˈmaⁿñe na macwjiˈnˈmaaⁿñe nnˈaⁿ. Cwiluiiñe tsjaaⁿ David na jndyowicantyjooˈ na ñejndiˈntjom nnoom. 	 Un Viņš mums pacēla pestīšanas ragu pār sava kalpa Dāvida namu;


ee waa cwii na yati na jnda̱ seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom na nlaˈxmaaⁿya cha ñequiiˈcheⁿ nlaˈxmaⁿna na canda̱a̱ˈndyena ñˈeⁿndyo̱. 	 Dievs mums paredzējis kaut ko labāku, un tāpēc viņi bez mums izpildījumu nesasniedza.


Joˈ chii taˈxˈeetina nnoom: —¿Aa profeta Elías ˈu? Jom tˈo̱o̱ⁿ: —Nchii joˈ ja. Taˈxˈeenndaˈna nnoom: —Quia joˈ, ¿aa cwiluiindyuˈ profetaˈñeeⁿ na matso Moisés na nñequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱ya? Sa̱a̱ tˈo̱o̱ⁿ: —Nchii joˈ ja. 	 Un tie jautāja Viņam: Kas tad? Vai tu esi Elijs? Un viņš sacīja: Es neesmu. Vai tu esi pravietis? Un viņš atbildēja: Nē!


Yaya cˈoomˈ tsˈomˈ cantyja ˈnaaⁿˈ ndyee nnom ñˈoommeiⁿˈ na matsjo̱o̱ quia joˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom nñequiaaⁿ na nntseiˈno̱ⁿˈ joonaˈ. 	 Saproti, ko es tev saku: Kungs dos tev saprašanu visās lietās.


Quia na jnda̱ squia̱a̱yâ tyuaatcwii, ntyˈiaayâ ñoom na cwico, ndoˈ ljo catscaa ñˈeⁿ tyooˈ cjoo ñoomˈñeeⁿ, cwineiiⁿnaˈ. 	 Kad viņi izkāpa malā, tie redzēja saliktas ogles, bet virs tām uzliktu zivi un maizi.


Xuee na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, nlcwinndaˈ nnˈaⁿ tsjoom Nínive. Mati nnˈaⁿ na mˈaⁿ jeˈ na quia nncˈoowje, nntandoˈnndaˈna quia ljoˈ. Ndoˈ nntˈuiityeⁿnaˈ joona cweˈ cantyja na yati lˈa nnˈaⁿ tsjoomˈñeeⁿ. Ee naⁿˈñeeⁿ ntyja lcweˈ nˈomna quia na jndyena ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na tyoñequiaa Jonás. Ndoˈ queⁿˈyoˈ cwenta, ja jnda̱ tyja̱ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na cwiluiitˈmaⁿndyo̱tya̱, nchiiti Jonás. 	 Ninīves vīri stāsies tiesā pret šo cilti un notiesās to, jo viņi, Jonasam sludinot, atgriezās no grēkiem. Un, lūk, šeit ir vairāk kā Jonass.


Joo nnˈaⁿ canchooˈwe tyolaˈñˈeeⁿˈ ndyueena ˈñeeⁿ cwii joona nncˈoom na tˈmaⁿti nntseixmaⁿ. 	 Bet viņos radās domas, kurš no viņiem ir tas lielākais?


Ndoˈ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na ntyˈiaa na luaaˈ, tyueneiiⁿna ndoˈ tyolaˈtˈmaaⁿˈndyena Tyˈo̱o̱tsˈom na tquiaaⁿ najneiⁿ nnom Jesús na nnteijndeiinaˈ nnˈaⁿ. 	 Ļaudis, redzot to, nobijās un godināja Dievu, kas tādu varu devis cilvēkiem.


’Mañequiaanaˈ na neiiⁿ nnˈaⁿ na mˈaⁿ na wiˈ nˈom ncˈiaa, ee nncˈoom Tyˈo̱o̱tsˈom na wiˈ tsˈoom joona. 	 Svētīgi ir žēlsirdīgie, jo viņi tiks apžēloti.


Tjuˈnaˈ cwii xueeˈñeeⁿ na maˈmo̱ⁿ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ naquiiˈ watsˈom tˈmaⁿ. Mañequiaaⁿ ñˈoom naya na macwjiˈnˈmaaⁿñe Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, ndoˈ xjeⁿˈñeeⁿ tquieˈcañom ntyee na cwiluiitquiendye nda̱a̱ ntyee ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés, ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye quiiˈ tsjoom. 	 Un notika, kad Viņš kādā dienā svētnīcā mācīja tautu un sludināja tai evaņģēliju, ka augstie priesteri un rakstu mācītāji kopā ar vecākajiem sapulcējās


Joˈ na jeeⁿ neiⁿnco tsˈo̱o̱ⁿya, ndoˈ ñequio na neiⁿya mataya. Ndoˈ cweˈ ncˈe meindo̱o̱ˈntyˈiaandyo̱, joˈ na machˈeenaˈ na mawajndya̱ya. 	 Tāpēc mana sirds priecājās, un mana mēle gavilēja, un arī mana miesa dusēs cerībā.


ˈO cwilˈaˈyoˈ chaˈxjeⁿ na machˈee nquii tsotyeˈyoˈ. Jluena nnoom: —Jâ nchii na tuiindyô̱ na tijndaaˈ tsotya̱a̱yâ. Jâ laˈxmaaⁿyâ na ñecwii tsotya̱a̱yâ, nquii Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Jūs darāt savu tēvu darbus. Tad tie sacīja Viņam: Mēs neesam netiklībā dzimuši, mums ir viens Tēvs, Dievs!


Ndoˈ tˈo̱ Cornelio matsoom: —Xuee jeˈ jnda̱ ñequiee xuee maxjeⁿmeiiⁿ tyomˈaaⁿya naquiiˈ wˈaya. Matseicwejndoˈndyo̱ ndoˈ matseina̱ⁿya nnom Tyˈo̱o̱tsˈom chaˈna quilˈaˈ ˈo nnˈaⁿ judíos na ticwii xuee na ndyee na matmaaⁿ. Juu xjeⁿˈñeeⁿ teitquiooˈñe cwii tsˈaⁿ no̱o̱ⁿ na jeeⁿ caxuee liaaˈ. 	 Tad Kornēlijs sacīja: Pirms četrām dienām ap šo laiku, devītajā stundā, es lūdzu Dievu savā namā un, lūk, nostājās manā priekšā vīrs spožās drēbēs un sacīja:


Ndoˈ jnda̱ na jlaˈnaaⁿ naⁿˈñeeⁿ juunaˈ tquiaanaˈ na neiiⁿna, tyˈomtˈmaaⁿˈndyena nˈomna. 	 Kad tie to izlasīja, viņi priecājās par šo mierinājumu.


Quia na jnda̱ jnda̱a̱ˈ cwii meiⁿ ndyuˈñeeⁿ, nndyaañe Satanás yuu na chuˈtyeⁿñê 	 Un kad tūkstoš gadi paies, sātans tiks atbrīvots no sava cietuma: un tas izies un pievils tautas, kas dzīvo četrās zemes malās, Gogu un Magogu, un tos sapulcinās karam. To skaits ir kā jūras smiltis.


ˈO nnˈaaⁿya, cantyja ˈnaaⁿˈ cwaaⁿ xuee oo cwaaⁿ xjeⁿ na nndyonndaˈ Ta Jesús, meiⁿ ticaⁿnaˈ na nntseiljeiya. 	 Bet par laiku un stundu, brāļi, mums nevajag jums rakstīt,


Tˈo̱ Marta nnoom, matso: —Ntyjiiya na nncwandoˈnndaˈ ñetyjo̱ xuee na macanda̱ quia na nntseinlcwi Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱. 	 Marta sacīja Viņam: Zinu, ka viņš celsies augšām, augšāmceļoties pastarā dienā.


Ee meiⁿnquia tsˈaⁿ na mañequiaañe na catjom ljoˈ na nntjom ncˈe na mˈaaⁿ cantyja ˈnaⁿya, tsaⁿˈñeeⁿ nluiˈnˈmaaⁿñê. Sa̱a̱ meiⁿcwiˈñeeⁿcheⁿ tsˈaⁿ na malˈueeˈñe cheⁿnquii chiuu nluiˈnˈmaaⁿñê, majoˈto joˈ nntsuuñe. 	 Jo kas gribēs savu dvēseli glābt, tas to pazaudēs, bet kas savu dvēseli pazaudēs manis dēļ, tas to izglābs.


Quia joˈ ntyˈiaya cwii tsˈaⁿ chaˈcwijom catsmaⁿ na jnda̱ jlaˈcueeˈ nnˈaⁿ. Meintyjeeⁿˈeⁿ nacañoomˈ tio quiiˈntaaⁿ ñequiee naⁿtaˈndoˈ ñequio nnˈaⁿ na cwiluiitquiendye. Jom niom ntquieeˈ ndeiˈjñeeⁿˈeⁿ ndoˈ niom ntquieeˈ nˈomnnoom. Joo nˈomnnoom cwiluiindyenaˈ ntquieeˈ Espíritu na cwiluiiñe Tyˈo̱o̱tsˈom na jñoom chaˈwaa tsjoomnancue. 	 Un es redzēju: lūk, troņa vidū starp četriem dzīvniekiem un sentēviem vidū stāvēja Jērs, it kā nokauts, kam bija septiņi ragi un septiņas acis, kas ir septiņi Dieva gari, izsūtīti visā pasaulē.


cha meiiⁿ na cweˈ cwantindyo cwilaˈno̱ⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿyâ jeˈ, sa̱a̱ juu xuee quia na nncwjeeˈnndaˈ Ta Jesús na cwilaˈtˈmaaⁿˈndyo̱, ˈo nnda̱a̱ nlaˈtˈmaaⁿˈndyoˈ jom cantyja ˈnaaⁿyâ chaˈxjeⁿ jâ nlaˈtˈmaaⁿˈndyô̱ jom cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Un kā jūs pa daļai sapratāt, ka mēs esam jūsu gods, tā arī jūs esat mūsu - mūsu Kunga Jēzus Kristus dienā.


Ndoˈ jndye ñˈoom ticueeˈ tsˈom tyoluena nacjoomˈm. 	 Un daudz citus zaimus tie teica Viņam.


Ncˈe juu ñˈoomtyeⁿwaaˈ, maˈmo̱ⁿndyeyunaˈ na Jesús waa ñˈoom na canda̱a̱ˈti cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ, nchiiti juu na tyowaajndyee. 	 Tāpēc Jēzus kļuvis par daudz augstākas derības galvinieku.


Ndoˈ Tyˈo̱o̱tsˈom tcuu malˈueeⁿ chiuu waa naquiiˈ tsˈom tsˈaⁿ, joˈ chii ntyjeeⁿ ñˈoom na matseityˈooñe Espíritu nnoom cwentaa nnˈaⁿ na cwiluiindye cwentaaⁿˈaⁿ, ee juu matseityˈooñe chaˈxjeⁿ na lˈue tsˈoom. 	 Bet Viņš, kas pēta sirdis, zina, ko Gars vēlas, jo Viņš saskaņā ar Dievu aizlūdz par svētajiem.


Ncˈe na jeeⁿ queeⁿ nˈomna sˈom, joˈ na nlˈana nawiˈ ˈo ñequio ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿna nda̱a̱ˈyoˈ na tiyuuˈ sa̱a̱ Tyˈo̱o̱tsˈom teiyo seijndaaˈñê na nntˈuiityeⁿnaˈ joona, ndoˈ maxjeⁿ nluii chaˈxjeⁿ na jnda̱ seijndaaˈñê. 	 Un mantkārībā viņi izmantos jūs ar izdomātiem vārdiem: jau sen nekavējas viņu notiesāšana, un viņu bojā eja nesnauž.


Seineiⁿ Jesús nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom joˈ joˈ. Matsoom: —Calacatoˈyoˈ ljoomeiⁿˈ ñequio ndaatioo. Ndoˈ jlaˈcatooˈ naⁿˈñeeⁿ joonaˈ hasta tooˈ cwijomnaˈ. 	 Jēzus sacīja viņiem: Piepildiet traukus ar ūdeni! Un viņi tos piepildīja līdz malām.


Ee tyoˈmo̱o̱ⁿ na waa najndeii na matseixmaaⁿ, nchii chaˈna cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ na jndo̱ˈ nˈom cantyja ˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés. 	 Jo Viņš tos mācīja kā tāds, kam ir vara, un ne tā kā rakstu mācītāji un farizeji.


Jndyocue Jesús ñequio chaˈtso nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê. Tyˈemeintyjeeˈna cwii su. Joˈ joˈ jnda̱ tquieˈcañom ntˈomcheⁿ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈoom na mañequiaaⁿ ñequio jndyendye nnˈaⁿ na jnaⁿ chaˈwaa Judea ñequio Jerusalén ñequio ˈndyoo ndaaluee na nndyooˈ tsjoom Tiro ñˈeⁿ Sidón. Naⁿˈñeeⁿ tquiona na nndyena ñˈoom na mañequiaaⁿ, ndoˈ na nntseinˈmaaⁿ joona ntycu na cwitjoomna. 	 Un viņš, nokāpis līdz ar tiem, apstājās līdzenā vietā, kur bija daudz viņa mācekļu un liels daudzums ļaužu no visas Jūdejas un Jeruzalemes, un jūrmalas, un Tiras, un Sidonas,


Ndoˈ mati naⁿcantyˈue na ñom nˈoomˈnaaⁿ ñˈeⁿ Jesús, tyotueeˈna ñˈomwiˈ nacjoomˈm. 	 Bet arī slepkavas, kas līdz ar Viņu bija krustos piesisti, tāpat nievāja Viņu.


Tsoti Pedro: —ˈO nnˈaⁿya Israel, candyeyaˈyoˈ na nntsjo̱o̱ cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús tsaⁿ na jnaⁿ Nazaret. Tquiooˈ na nquii Tyˈo̱o̱tsˈom jñom jom ee jndye nnom tsˈiaaⁿ tˈmaⁿ sˈaaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na nchii na nnda̱a̱ nnluii na cweˈ tsˈaⁿ nntsˈaa, meiⁿ xocjaantyjo̱o̱ˈ nˈom nnˈaⁿ chiuu tuiiyuu. Ndoˈ ˈo manquiuˈyoˈ na ljoˈ ee cantyja najndeii na matseixmaⁿ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom, joˈ na tyochˈee Jesús ˈnaaⁿ tˈmaⁿ quiiˈntaaⁿˈyoˈ. 	 Izraēliešu vīri! Uzklausiet šos vārdus: Jēzu no Nācaretes, šo Vīru, ko Dievs jums apliecinājis spēkā un brīnumos, un zīmēs, ko Dievs caur Viņu darījis jūsu vidū, kā arī jūs to zināt,


Matsˈia joˈ jndeii sˈeii. Ee cwii ángel cwentaaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom jnaaⁿ cañoomˈluee, jndyocueeⁿ na waa tseiˈtsuaa. Teiño̱o̱ⁿ tsjo̱ˈ na ta̱ˈ ˈndyoo tseiˈtsuaaˈñeeⁿ, tjacjom nacjooˈnaˈ. 	 Un, lūk, notika liela zemestrīce, jo Kunga eņģelis nāca no debesīm un piegājis novēla akmeni, un apsēdās uz tā.


Ndoˈ quia tquieˈcañomna Jesús, mantyja seicandyooˈñê, tsoom nnom Jesús: —Xmaⁿndyuˈ Maestro. Ndoˈ tˈom ntsmaⁿˈ tsaⁿˈñeeⁿ. 	 Un kad Viņš atnāca, tas tūliņ, piegājis pie Viņa, sacīja: Esi sveicināts, Rabbi! Un skūpstīja Viņu.


Jnda̱ na tsoom na luaaˈ jndooˈcheⁿna tjawaaⁿ. Ndoˈ jndyo cwii nchquiu, mana seicuˈnaˈ na cwintyˈiaana jom. 	 Un to sacījis, tiem redzot, Viņš tika pacelts, un padebess paņēma Viņu no to acīm.


Joo naⁿmˈaⁿˈ cwitjeiiˈndyena cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo na cwiluiiñê xqueⁿ tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na cwiluiindye seiiⁿˈeⁿ. Ncˈe na mateixˈeeⁿ tmaaˈⁿ nnˈaⁿ cwentaaˈaⁿˈ, ˈoonajnda̱na ndoˈ macwjaaˈñenaˈ joona cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ chaˈxjeⁿ tjatˈuii cwii cwii nnom na tjacañjoomˈñe seiˈtsˈo ˈnaaⁿya chaˈxjeⁿ na seijndaaˈñe Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tāds neturas pie galvas, no kuras ar locītavu un dzīslu palīdzību visa miesa tiek savienota un kopā saturēta, un aug Dieva augumā.


Na nmeiiⁿˈ matseina̱ⁿya, matyˈiomnaˈ cantyja ˈnaⁿya na tseixmaⁿya tsˈaⁿ na tijndo̱ˈto tsˈom sa̱a̱ ˈo cwilˈaˈyoˈ najndeiˈnaˈ na catsjo̱o̱ya na ljoˈ. Ee matsonaˈ na ˈo ya ñˈoom nntjeiˈyuuˈndyoˈ cantyja ˈnaⁿya. Ee meiiⁿ ja titˈmaⁿ cwiluiindyo̱ sa̱a̱ tjaaˈnaⁿ cwii nnom na titˈmaⁿ tseixmaⁿya ñequio joo apóstoles na cwinduˈyoˈ na jeeⁿ tˈmaⁿ cwiluiindye. 	 Es esmu kļuvis neprātīgs; jūs mani pie tā novedāt. Jums gan vajadzēja mani ieteikt, jo es nemaz neesmu zemāks par tiem, kas ir dižapustuļi, kaut gan nekas neesmu.


Tquiaa tsaⁿˈñeeⁿ ñˈoomˈm. Quia joˈ teintyjeeˈ Pablo cjooˈ ntiooˈ yuu na jaawa tsˈaⁿ na wjaaquieeˈ naquiiˈ wˈaaˈñeeⁿ. Seiweeⁿ tsˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ na waa na nntsoom. Quia joˈ jlaˈcheⁿna, seineiiⁿ nda̱a̱na ñequio ñˈoomna ñˈoom hebreo. 	 Kad viņš to atļava, Pāvils, uz kāpnēm stāvēdams, māja ļaudīm ar roku un dziļam klusumam iestājoties, runāja ebreju valodā, sacīdams:


Ndoˈ tso Jesús nda̱a̱yâ: —Calaˈno̱ⁿˈyoˈ na ñˈoommeiⁿˈ cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na cˈomˈcˈeendyoˈ, ee ticaliuˈyoˈ cwaaⁿ xuee ndoˈ cwaaⁿ hora na ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee nncwja̱caño̱o̱ⁿya ˈo. 	 Tāpēc esiet modri, jo nezināt ne dienu, ne stundu!


—Nquiee nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés ñequio nnˈaⁿ fariseos toˈñoomna tsˈiaaⁿ na ñeseixmaⁿ Moisés na cwitˈmo̱o̱ⁿna ljeii ˈnaaⁿˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na matsa̱ˈntjomnaˈ. 	 Sacīdams: Rakstu mācītāji un farizeji nosēdušies Mozus krēslā.


Ndoˈ majndye nnˈaⁿ judíosˈñeeⁿ quia na ntyˈiaana na luaaˈ sˈaa Jesús, jlaˈyuˈna ñˈeⁿñê. 	 Tad daudzi no jūdiem, kas bija atnākuši pie Marijas un Martas, redzējuši, ko Jēzus padarīja, ticēja uz Viņu.


Quia joˈ ¿aa waa yuu mateijndeiitinaˈ tsˈaⁿ ncˈe cwiluiiñê tsˈaⁿ judío oo aa jndati cwiluiiñê ncˈe na tuii ˈnaaⁿ tjaaⁿˈaⁿ? 	 Kāda tad jūdiem priekšrocība vai kāds labums no apgraizīšanas?


Nndyeˈyoˈ nntsjo̱o̱, juu xuee na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ, quia joˈ nñequiana cwenta nnoom cantyja ˈnaaⁿˈ cwii cwii ˈndyo ñˈoom na cweˈ tsˈiaaⁿˈndyo na ñejlaˈneiⁿna. 	 Bet es jums saku, ka cilvēki par katru nevajadzīgu vārdu, ko tie izrunā, dos norēķinu tiesas dienā.


Ee xjeⁿ na cachjoondyuˈcheⁿ tajnaⁿˈ ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom na teiljeiinaˈ tandyo xuee. Juunaˈ matseijndo̱ˈnaˈ tsˈomˈ ndoˈ mañequiaanaˈ na nluiˈnˈmaaⁿndyuˈ ncˈe na matseiˈyuˈya tsˈomˈ ñequio Cristo Jesús. 	 Bet tu taču no bērnības zini Svētos Rakstus: tie spēj tevi pamācīt pestīšanai caur ticību uz Kristu Jēzu.


Meiⁿ nchii na sˈaaⁿ tsaⁿsˈa cha cateijndeiinaˈ tsaⁿscu, sˈaaⁿ tsaⁿscu cha cateijndeiinaˈ tsaⁿsˈa. 	 Arī vīrietis nav radīts sievietes dēļ, bet sieviete - vīrieša dēļ. (1.Moz.2,18 u.c.)


Ndoˈ tˈo̱ tsˈaⁿ na wiiˈ nnoom. Matso: —Ta, tjaa ˈñeeⁿ nnchjeeñe ja quiiˈ ndaa quia na cwitsja̱naˈ, ee yocheⁿ na matseijndo̱, cwiicheⁿ tsˈaⁿ jnda̱ teinomˈ ja. 	 Slimais atbildēja Viņam: Kungs, man nav cilvēka, kas mani ievestu dīķī, kad ūdens sakustas, jo, kamēr es aizeju, cits ieiet pirmais.


Cwii xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ tyoˈmo̱ⁿ Jesús naquiiˈ watsˈom chjoo. 	 Un Viņš mācīja sabatos to sinagogā.


Sa̱a̱ xeⁿ joo na ticatyˈiomyanaˈ na cwilˈaaya cwitˈmo̱o̱ⁿnaˈ na Tyˈo̱o̱tsˈom cwiluiiñê na matyˈiomyanaˈ, ¿chiuu nlˈuuyo̱o̱ya? ¿Aa nntsˈaacheⁿnaˈ na tixcwe ljoˈ machˈeeⁿ quia na matseijndaaˈñê na nntio̱o̱ⁿya jnaaⁿya? Matseinchuˈa ñˈoommeiiⁿ chaˈxjeⁿ na cwilaˈnchuˈ nnˈaⁿ ñˈoom. 	 Bet ja mūsu netaisnība izceļ Dieva taisnību, ko tad lai sakām? Vai Dievs ir netaisnīgs, ja Viņš uzliek sodu?


Cˈo̱o̱ⁿya na neiiⁿya. Catsˈaanaˈ na tˈmaⁿ na neiiⁿˈ nˈo̱o̱ⁿya, ndoˈ calawa̱a̱ndya̱a̱ya jom. Ee jnda̱ tueˈntyjo̱ na manncoco nquii Catsmaⁿ. Ndoˈ tsaⁿ na nluiiñe scoomˈm mamˈaaⁿcˈeeñe. 	 Priecāsimies un līksmosim, un dosim Viņam godu, jo pienākušas Jēra kāzas un Viņa līgava sagatavojusies!


—Queⁿˈyoˈ cwenta, jeˈ tsawaaya Jerusalén. Ndoˈ ja na cwiluiindyo̱ tsˈaⁿ na jnaⁿ cañoomˈluee, joˈ joˈ nñequiaa tsˈaⁿ cwenta ja luee ntyee na cwiluiitquiendye ñequio nnˈaⁿ na cwitˈmo̱o̱ⁿ ljeii na tqueⁿ Moisés. Naⁿˈñeeⁿ nlˈana na nntˈuiityeⁿnaˈ ja na nncˈio̱. 	 Lūk, mēs aizejam uz Jeruzalemi, un Cilvēka Dēlu nodos augstajiem priesteriem un rakstu mācītājiem; un tie Viņu notiesās uz nāvi.


Ndoˈ naⁿˈñeeⁿ tyolˈana tyˈoo nnoom na majndyeti xuee caljooˈñê ñˈeⁿndyena, sa̱a̱ ticwancueⁿˈeⁿ. 	 Tie lūdza viņu palikt ilgāku laiku, bet viņš.nepiekrita,


Tˈo̱o̱ⁿ nda̱a̱yâ, tsoom: —Cwii tsˈaⁿ na jnda̱ tjoom xiowaa ñˈeⁿndyo̱, tsaⁿˈñeeⁿ nñequiaaⁿ cwenta ja. 	 Bet Viņš atbildēja un sacīja: Kas kopā ar mani mērc roku bļodā, tas mani nodos.


Quia joˈ juu tsaⁿˈñeeⁿ mˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ˈyoˈ cwii cuarto tˈmaⁿ, wˈaa nandye na maniomcanda̱a̱ˈ ˈnaⁿ. Joˈ joˈ calajndaaˈndyoˈyaˈyoˈ. 	 Un viņš jums parādīs lielu, izklātu ēdamistabu; tur arī sagatavojiet!


Ee xeⁿ juu xjeⁿ na ñetˈo̱o̱ⁿ nndiaaˈndyo̱ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom tqueeⁿ jaa na cwiljoya tsˈoom ñˈeⁿndyo̱ ncˈe na tueˈ Jnaaⁿ, majndeiticheⁿ jeˈ na nluiˈnˈmaaⁿndyo̱ ncˈe na wanoomˈm. 	 Jo ja mēs tad, kad bijām ienaidnieki, tikām izlīdzināti ar Dievu Viņa Dēla nāvē, tad jo vairāk, būdami jau izlīdzināti, mēs būsim glābti Viņa dzīvībā.


Tjacue Jesús Capernaum, cwii tsjoom tsˈo̱ndaa Galilea. Joˈ joˈ tyoˈmo̱o̱ⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ judíos xuee na cwitaˈjndyeena. 	 Un Viņš aizgāja uz Galilejas pilsētu Kafarnaumu, un tur Viņš sabatos tos mācīja.


Ndoˈ cha na nluii na ljoˈ, tcaⁿnaˈ na ñecwii xjeⁿ tseixmaaⁿ ñequio ntyjeeⁿ, cha jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom nntseixmaaⁿ cwii tyee na tjacantyja na tˈmaⁿ cwiluiiñê, na matseicana̱a̱ⁿ ndoˈ na mˈaaⁿ na wiˈ tsˈoom ncˈiaaⁿˈaⁿ cha nnda̱a̱ nntseitˈmaⁿ tsˈom Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ jnaⁿ na laxmaⁿna ncˈe na tueeⁿˈeⁿ cwentaana. 	 Tāpēc Viņam visās lietās bija jātop brāļiem līdzīgam, lai kļūtu žēlsirdīgs un uzticīgs augstais priesteris Dievam tautas grēku izlīdzināšanai.


Quia joˈ tsoom nnom tsˈaⁿwiiˈ: —Catseiliuuˈ tsˈo̱ˈ. Mana seiliuu tsˈo̱. Mañoomˈ tcoˈyanaˈ chaˈxjeⁿ cwiicheⁿ tsˈo̱o̱ⁿ. 	 Tad Viņš sacīja cilvēkam: Izstiep savu roku! Un viņš izstiepa; un tā bija kļuvusi vesela kā otra.


Ndoˈ jndye nnˈaⁿ nluena na profeta joona sa̱a̱ tiyuuˈ ñˈoom cwiñequiana. Ndoˈ jndye nnˈaⁿ nñeˈquioˈnnˈaⁿna. 	 Un radīsies daudzi viltus pravieši, un pievils daudzus.


Macweˈ ncˈe joˈ chii ˈndiito Tyˈo̱o̱tsˈom joona na calˈana ljoˈ na machˈeenaˈ nquiuna na ñeˈcalˈana. Hasta yolcu tquiandye nda̱a̱ ntyjelcu ndoˈ nchii ljoˈ teincoondyena. 	 Tāpēc Dievs tos atstājis kauna pilnām kārībām, jo viņu sievietes dabisko kopdzīvi apmainījušas pret pretdabisko.


Ndoˈ na luaaˈ, juu ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo teitquiooˈ na mayuuˈ juunaˈ cantyja ˈnaⁿˈyoˈ. 	 Tā kā Kristus liecība ir jūsos nostiprināta.


Quia cwilana̱a̱ⁿyâ cantyja ˈnaaⁿˈ ñˈoommeiⁿˈ, cwiwilˈueeˈndyô̱ ñˈoom na maˈmo̱ⁿ Espíritu nda̱a̱yâ, nqueⁿ na cwiluiiñê Tyˈo̱o̱tsˈom, nchii ñequio ñˈoom na cwitˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ cantyja na jndo̱ˈ nˈom nquiee. Ndoˈ na luaaˈ, cwiwilˈueeˈndyô̱ ñˈoom na matseijndaaˈñe Espíritu na cwitˈmo̱o̱ⁿyâ nda̱a̱ nnˈaⁿ na laˈxmaⁿna jom. 	 To mēs arī runājam ne iemācītos cilvēka gudrības vārdos, bet mēs, kā Gars mācījis, garīgo paskaidrojam garīgi.


cwjiˈnˈmaaⁿndyuˈ cheⁿnncuˈ. Candyoˈcueˈ na ñoomˈ tsˈoomˈnaaⁿwaaˈ. 	 Nokāpdams no krusta, glāb pats sevi!


Ndoˈ Pilato ncˈe na ñeˈcatseicandyaañê Jesús, seineiⁿnnaaⁿˈaⁿ nda̱a̱ nnˈaⁿ. 	 Un Pilāts, gribēdams Jēzu atbrīvot, atkal runāja viņiem,


Jnda̱ na tjacue ñeˈquioomˈ juu xuee na cwitaˈjndyee nnˈaⁿ judíos, tja María Magdalena ñequio Salomé ñequio María, tsondyee Jacobo, tyˈelaˈjndana ncheⁿˈ cachi na nncˈoocatyˈoomndyena seiˈtsˈo ˈnaaⁿˈ Jesús. 	 Un kad sabata diena bija pagājusi, Marija Magdalēna un Marija, Jēkaba māte, un Salome pirka svaidāmās zāles, lai ietu un svaidītu Jēzu.


Sa̱a̱ ˈo nchii luaaˈ waa ñˈoom na tyotˈmo̱o̱ⁿ nnˈaⁿ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo nda̱a̱ˈyoˈ, 	 Bet tā jūs nemācījāties Kristu pazīt;


Jnda̱ chii tyˈecwindyuaandye sondaroˈñeeⁿ na cwilˈana cwenta Jesús. 	 Un tie sēdēja un apsargāja Viņu.


Sa̱a̱ waa na ntyjiiya ñˈeⁿndyoˈ ee cwiñeˈquiandyoˈ na maˈmo̱ⁿ cwii yuscu ñˈoom na tisˈa quiiˈntaaⁿˈyoˈ. Jom cweˈ matsoyaaⁿ na cwiluiiñê tsˈaⁿ na mañequiaa ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, sa̱a̱ machˈeeⁿ chaˈna tyochˈee yuscu na jndyu Jezabel. Manquiuˈnnˈaaⁿ nnˈaⁿ na cwindyeˈntjom no̱o̱ⁿ. Ee maˈmo̱o̱ⁿ na wanaaⁿ na cweˈ cˈomyana ñˈeⁿ ncˈiaana, ndoˈ na calaˈtˈmaaⁿˈndyena ˈnaⁿ na cweˈ nnˈaⁿ nlˈa, ndoˈ ya na catquiina seiˈ na tyˈequeⁿ nnˈaⁿ jo nda̱a̱ joonaˈ. 	 Bet man ir pret tevi tas, ka tu atļauj sievietei Jezabelei, kas saucas praviete, mācīt un pievilt manus kalpus, piekopt netiklību un ēst elkupurus.


Ndoˈ mati ˈo na wiˈ na cwitjomˈyoˈ nñequiaaⁿ na nntaˈjndya̱a̱yâ ñˈeⁿndyoˈ majuu xuee quia na nleitquiooˈñenndaˈ Ta Jesús. Ee matsˈia joˈ na nnaaⁿ cañoomˈluee nndyocueeⁿ. Nleitquiooˈñê naquiiˈ ntsaachom ñequio ángeles cwentaaⁿˈaⁿ na jeeⁿ jnda̱. 	 Bet jums, apspiestajiem, dot mieru kopā ar mums tad, kad Kungs Jēzus no debesīm parādīsies ar savas varenības eņģeļiem


Jnda̱ ñejñeeⁿ ñˈoom cantyja ˈnaaⁿˈ Jesús, joˈ chii tjantyjo̱o̱ⁿ naxeⁿˈ quiiˈntaaⁿ nnˈaⁿ ndoˈ tyenquioomˈm liaaˈ. 	 Viņa, izdzirdusi par Jēzu, nāca ļaužu pulkā un no mugurpuses pieskārās Viņa drēbēm.


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndye ñˈeⁿñê jlaˈtjomna ntaⁿˈ ntyooˈ ñˈeⁿ calcaa na ˈndiinaˈ. Tooˈ canchooˈwe tsquiee. 	 Un tie savāca divpadsmit pilnus grozus ar pārpalikušajām druskām un zivīm.


Ntˈom naⁿˈñeeⁿ jlaˈyuˈna ñˈoom na seineiiⁿ, ndoˈ ntˈom naⁿˈñeeⁿ tîcalaˈyuˈna. 	 Un citi ticēja tam, kas tika runāts, bet citi neticēja.


Ananíasˈñeeⁿ seitjo̱o̱ⁿ cantyja na jna̱a̱ⁿ juunaˈ, ndoˈ mati ntyjii scoomˈm na ljoˈ. Jndyochom meiⁿ ndyee sˈomˈñeeⁿ tquiaaⁿ joonaˈ nda̱a̱ apóstoles. 	 Un ar sievas ziņu noslēpa daļu no tīruma maksas, bet kādu daļu atnesa un nolika pie apustuļu kājām.


Jesús tjameintyjeeⁿˈeⁿ, tsoom: —Cwaⁿˈyoˈ jom. Quia joˈ tcwaⁿna tsaⁿnchjaaⁿˈ, jluena nnoom: —Cˈomˈtˈmaaⁿˈndyuˈ tsˈomˈ. Quicantyjaˈ ee macwaaⁿ ˈu. 	 Un Jēzus apstājies lika viņu pasaukt. Un tie sauca neredzīgo, sacīdami viņam: Nebīsties, celies, Viņš tevi sauc!


Jnda̱ teinom na nmeiiⁿˈ, jndiiya na teicˈuaa jndyee cwii tmaaⁿˈ nnˈaⁿ na jndyendye na mˈaⁿ cañoomˈluee. Cwiluena: Aleluya. Nquii Tyˈo̱o̱tsˈom cwentaaya tseixmaaⁿ na cwiluiˈnˈmaaⁿndyo̱. Matyˈiomnaˈ na calawa̱a̱ndya̱a̱ya jom, ee nqueⁿ tseixmaaⁿ najneiⁿ. 	 Pēc tam es dzirdēju it kā liela ļaužu pulka balsis debesīs saucam: Alleluja! Pestīšana un gods, un vara ir mūsu Dievam,


Tˈo̱ Jesús, tsoom nda̱a̱na: —ˈO, ¿aa nchii jnda̱ jlaˈnaⁿˈyoˈ ñˈoom chiuu sˈaa David quia na seitjo̱o̱naˈ na nlcwaaⁿˈaⁿ? Sa̱a̱ tyoolancjooˈndyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ. Jom tˈoom na ñejnoomˈm ndoˈ mati nnˈaⁿ na ñˈeeⁿ ñˈeⁿñê. 	 Un Viņš sacīja tiem: Vai jūs nekad neesat lasījuši, ko darīja Dāvids, kad tam bija trūkums, un viņš pats bija izsalcis, un tie, kas ar viņu bija?


Ndoˈ quia cwitaⁿˈyoˈ nnoom, calˈaˈyoˈ naljoˈ na cwilaˈyuˈya cwii nˈomˈyoˈ ñˈeⁿñê tincˈomˈyoˈ na we waa mˈaaⁿˈ nˈomˈyoˈ, ee tsˈaⁿ na luaaˈ mˈaaⁿˈ tsˈom, matseijomnaˈ juu chaˈcwijom nmo̱ⁿ ndaaluee, na lomañjaaⁿ maleiñˈoomñe jndye juunaˈ. 	 Bet lai lūdz ticībā, nemaz nešaubīdamies, jo, kas šaubās, tas līdzīgs jūras vilnim, ko vējš dzenā un mētā.


Ee naquiiˈ libro Salmos teiljeii ñˈoom na tsoom: ˈU Tsotya̱ya, nntseina̱ⁿya cantyja ˈnaⁿˈ nda̱a̱ chaˈtso ndyentyjo̱ na cwilaˈyuˈ ñˈeⁿndyo̱. Ñequio luantsa nntseitˈmaaⁿˈndyo̱ ˈu ñˈeⁿndye joona yuu na cwitjomndyena. 	 Es Tavu vārdu pasludināšu saviem brāļiem, draudzes priekšā es Tevi cildināšu.


Ndoˈ nnˈaⁿ na cwiˈoojndyee ñequio nnˈaⁿ na cwiˈoontyjo̱, ñequiiˈcheⁿ tyolaˈxuaana, tyoluena: —Matseitˈmaaⁿˈñenaˈ tsaⁿmˈaaⁿ. Matioˈnaaⁿñenaˈ jom na macwjeeˈcañoom tsˈiaaⁿ ˈnaaⁿˈ Ta Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Un tie, kas gāja priekšā, un tie, kas sekoja, kliedza, sacīdami: Hozanna!


Sa̱a̱ cwiluiiñê na mayomˈm ndoˈ nñequiaaⁿ na nntsaanajnda̱ˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈaⁿ ndoˈ na nncwañoomˈm ˈo ljoˈ ñeˈcatsˈaa nquii tsaⁿjndii ˈo. 	 Bet Dievs ir uzticams. Viņš mūs stiprinās un sargās no ļauna.


Sa̱a̱ cwindya̱a̱yâ na ñˈeeⁿˈ ntˈomndyoˈ ˈo na tiquilˈaˈyoˈ tsˈiaaⁿ, cweˈ cwiqueⁿndyoˈ na cwitiiˈndyoˈ ljoˈ machˈeenaˈ ntˈomcheⁿ ntyjeeˈyoˈ. 	 Jo mēs dzirdējām, ka daži starp jums dzīvo nekārtīgi, neko nestrādā, bet nododas nedarbiem.


Ee ticatsonaˈ na nlqueⁿ jnaⁿ xjeⁿ ˈo, ee nchii mˈaⁿˈyoˈ nacje ˈnaaⁿˈ ljeii na tqueⁿ Moisés, ˈo mˈaⁿˈyoˈ nacje ˈnaaⁿˈ naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Tad grēks pār jums vairs nevaldīs, jo jūs neesat padoti likumam, bet žēlastībai.


Tˈmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom ˈo na caljoya nˈomˈyoˈ meiiⁿ na nntjomˈyoˈ nmeiⁿˈ, ee teinom Cristo na wiˈtˈmaⁿ, cwii na nluiiˈndyoˈ jom na ntsantyjo̱ˈyoˈ ˈnaaⁿ ncˈeeⁿ. 	 Jo tam jūs esat aicināti. Jo arī Kristus cieta mūsu dēļ, atstādams jums priekšzīmi, lai jūs sekotu Viņa pēdās.


Canda̱a̱ˈya maˈmo̱ⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na wiˈ tsˈoom jaa na matseijno̱o̱ⁿˈo̱ⁿ nˈo̱o̱ⁿya ndoˈ mañequiaaⁿ na cwilaˈno̱o̱ⁿˈa. 	 Kas pārpilnībā piešķirta mums visā gudrībā un saprašanā,


Ee chaˈxjeⁿ chaˈwaa seiiˈ tsˈaⁿ xeⁿ ticuaa espíritu ˈnaaⁿˈnaˈ, maxjeⁿ tsˈoo juunaˈ, majoˈti matseijomnaˈ na matseiyuˈya tsˈom tsˈaⁿ, tsˈoo juunaˈ xeⁿ ticañˈeⁿ na machˈee tsˈaⁿ. 	 Jo kā miesa bez gara mirusi, tā arī ticība bez darbiem mirusi.un ir savaldījusi cilvēka daba.


Joˈ chii tˈo̱o̱na nnom Jesús, jluena: —Jeeⁿ ticaliuuyâ. Tso Jesús nda̱a̱na: —Aa ya, mati ja xocatsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ yuu jnaⁿ najndeii na matseixmaⁿya na sˈaaya nmeiiⁿˈ. 	 Un viņi atbildēja Jēzum un sacīja: Mēs nezinām. Tad Viņš tiem atbildēja: Arī es jums neteikšu, kā varā es to daru.


Xuee na nncuˈxeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom nnˈaⁿ na jnda̱ tja̱, nntaˈndoˈnndaˈ nnˈaⁿ tsjoom Nínive, mandiñˈeeⁿ nnˈaⁿ na mˈaaⁿ jeˈ na quia nncˈoowjee. Ndoˈ nntˈuiityeⁿnaˈ joona ncˈe na yati lˈa nnˈaⁿ Nínive. Ee joo naⁿˈñeeⁿ lcweˈ nˈomna quia na tyoñequiaa Jonás ñˈoomˈ Tyˈo̱o̱tsˈom nda̱a̱na. Ndoˈ ˈo jeˈ, ja jnda̱ tyja̱ quiiˈntaaⁿˈyoˈ na cwiluiitˈmaⁿndyo̱tya̱, nchiiti Jonás, sa̱a̱ nchaaˈ lˈuu ñeˈcalcweˈ nˈomˈyoˈ. 	 Ninīves vīri stāvēs tiesā ar šo cilti un pazudinās to, jo viņi, Jonasam sludinot, gandarīja par grēkiem; un, lūk, šeit ir vairāk nekā Jonass!


Mˈmo̱o̱ⁿ na laˈxmaⁿ nnˈaⁿ jnaⁿ cweˈ ncˈe na tiñeˈcalaˈyuˈna ñˈeⁿndyo̱. 	 Par grēku, jo tie neticēja man.


Tiñequiaandyuˈ na ticueeˈ nˈom nnˈaⁿ ˈu cweˈ ee na titquiendyuˈ. Cantyja na matseineiⁿˈ, catseixmaⁿˈ cwii na mˈmo̱ⁿnaˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwilaˈyuˈ chiuu na nncˈoomˈaⁿna, ndoˈ mati cantyja chiuu na wjaamˈaaⁿndyuˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ, ndoˈ cantyja na mˈaaⁿˈ na wiˈ tsˈomˈ joona, ndoˈ cantyja na matseiˈyuˈyaˈ tsˈomˈ ñˈeⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom, ndoˈ cantyja na ljuˈ nquiu nnˈaⁿ cantyja ˈnaⁿˈ. 	 Neviens lai nenicina tavu jaunību; bet tu esi paraugs ticīgajiem vārdos, darbos, mīlestībā, ticībā un šķīstībā.


Tsˈomnnom tsˈaⁿ tijoom nnda̱a̱ nntsonaˈ nnom tsˈo̱ tsˈaⁿ: “Ja tjaa yuu lˈueeˈndyo̱ ˈu.” Meiⁿ xqueⁿ tsˈaⁿ tijoom nnda̱a̱ nntsonaˈ nda̱a̱ ncˈee tsˈaⁿ: “Ja tjaa yuu lˈueeˈndyo̱ ˈo.” 	 Bet acs nevar pateikt rokai: Man nevajag tavu darbu; vai atkal galva kājām: Jūs neesat man nepieciešamas.


Ndoˈ nda̱a̱ nnˈaⁿ na cwinda̱a̱ cantuˈ matsoom: —Catjeiˈyoˈ quiooˈmˈaⁿˈ ñjaaⁿñe. Tacalˈaˈyoˈ na waaˈ Tsotya̱ya na matseijomnaˈ chaˈna tsˈua. 	 Bet tiem, kas pārdeva baložus, Viņš sacīja: Aiznesiet tos no šejienes un nepadariet mana Tēva namu par tirgus māju!


Quia joˈ nquii tyee na cwiluiitquieñe teintyjeeⁿˈeⁿ, tsoom nnom Jesús: —¿Aa maxjeⁿ meiⁿcwii ñˈoom ticˈo̱ˈ? ¿Chiuu waayuu na nmeiiⁿˈ ñˈoom cwitjeiˈyuuˈndye naⁿmˈaⁿˈ nacjoˈ? 	 Un augstais priesteris piecēlās un sacīja Viņam: Vai Tu nekā neatbildi uz to, ko tie pret Tevi liecina?


’Sa̱a̱ jeˈ na nncjo̱lcwa̱ˈa na mˈaaⁿˈ. Ndoˈ matseina̱ⁿya ñˈoommeiiⁿ yocheⁿ na ndi mˈaaⁿya tsjoomnancuewaañe, cha juu na mˈaaⁿya na neiⁿya, canda̱a̱ˈ nlaˈxmaⁿna juunaˈ. 	 Bet tagad es eju pie Tevis un šo runāju pasaulē, lai viņos mans prieks būtu pilnīgs.


Ñˈoom na macanda̱, ˈo nnˈaⁿya, cˈomˈyoˈ na neiⁿˈyoˈ. Calajnda̱ˈyoˈ na nlaˈxmaⁿˈyoˈ na canda̱a̱ˈndyoˈ jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Quiaˈyoˈ na tˈmaⁿ nˈom ncˈiaaˈyoˈ. Cˈomˈyoˈ na ya nnˈaⁿndyoˈ ñequio joona na tjaaˈnaⁿ tiaˈ cachoˈyoˈ ñˈeⁿndyena. Quia joˈ nquii Tyˈo̱o̱tsˈom na mˈaaⁿ na candyaˈ tsˈoom jaa ndoˈ na mañequiaaⁿ na tjaa ñomtiuu cˈo̱o̱ⁿya jo nnoom, nncˈoomñê ñˈeⁿndyoˈ. 	 Bez tam, brāļi, esiet līksmi, topiet pilnīgi, ieprieciniet viens otru, esiet vienprātīgi, uzturiet mieru: un miera un mīlestības Dievs būs ar jums.


Ndoˈ mati ˈo nnˈaⁿ na nchii judíos quia na jndyeˈyoˈ ñˈoom na mayuuˈ cantyja ˈnaaⁿˈ Cristo, majuu ñˈoomxco naya na macwjiˈnˈmaaⁿñenaˈ ˈo, jlaˈyuˈyoˈ ñˈeⁿñê, joˈ na jñoom sa̱yo ˈo ñequio Espíritu Santo na tsoom na nntoˈñoomˈyoˈ. 	 Viņā, kad dzirdējāt patiesības vārdu (savas pestīšanas evaņģēliju) un ticējāt uz Viņu, jūs tikāt apzīmogoti ar apsolīšanas Svēto Garu.


Jnda̱ na tjuˈ Herodes Juan wˈaancjo, quia joˈ tja Jesús tsˈo̱ndaa Galilea. Joˈ joˈ tyoñequiaaⁿ ñˈoom naya nda̱a̱ nnˈaⁿ cantyja na matsa̱ˈntjom Tyˈo̱o̱tsˈom. 	 Bet pēc tam, kad Jānis bija nodots, Jēzus atnāca uz Galileju, sludinādams Dieva valstības evaņģēliju.


Ndoˈ maljoyu cantyja ˈnaaⁿˈ cwii tsˈaⁿ na maleinom na ñecwantjom, tixocwantjoom xeⁿ ticatseicaña̱a̱ⁿ ñˈoom na cwiqueⁿna nnoom. 	 Un ja arī sacīkstēs cīnās, viņš laurus saņem tad, ja likumīgi cīnījies.


Juu xjeⁿˈñeeⁿ jnda̱ wjaawindyooˈ nncueeˈ ncuee pascua quia jaa nnˈaⁿ judíos cwilacwja̱a̱ canmaⁿ. Joˈ chii saayâ Jerusalén ñˈeⁿ Jesús. 	 Un jūdu Lieldienas bija tuvu; un Jēzus aizgāja uz Jeruzalemi.


Ndoˈ tquiana winom na nncˈom na tjoomˈnaˈ ñequio mirra. Sa̱a̱ jom tîcoˈñoom juunaˈ. 	 Un tie Viņam deva dzert vīnu, sajauktu ar mirrēm, bet Viņš nepieņēma.


Ee ˈu jnda̱ tqueⁿˈ na waa na jndo̱ na matseixmaⁿya jo nda̱a̱ chaˈtso nnˈaⁿ tsjoomnancue na ticwii cwii tsˈaⁿ na mañequiaaˈ lˈo̱o̱ya na nñequiaya na tseixmaⁿ na ticantycwii na wandoˈ. 	 Tā kā Tu esi devis Viņam varu pār ikkatru miesu, lai visiem, ko Tu Viņam esi devis, dotu mūžīgo dzīvību.


Tyˈeñˈomna snom xcoo na mˈaaⁿ Jesús. Tioona liaana naxeⁿˈyoˈ, jnda̱ joˈ tjaljoom juuyoˈ. 	 Un viņi atveda kumeļu pie Jēzus un uzlika tam savas drēbes; un Viņš sēdās tanī.


Ndoˈ teincoo cwiicheⁿ xuee, nnˈaⁿ na jndyendye na ljooˈndye xndyaaˈ ndaaluee yuu na tquiaa Jesús na tcwaˈna, tyoqueⁿna cwenta na ñeˈcwii wˈaandaa chjoo ñetuaa. Tjañjoomˈ nˈomna na tîcuo̱o̱ⁿ juunaˈ ñequiondyô̱ jâ nnˈaⁿ na cwilaˈjomndyô̱ tsˈiaaⁿ na machˈeeⁿ. 	 Ļaudis, kas stāvēja viņpus jūras, otrā dienā uzzināja, ka tur citas laivas nav bijis, kā tikai viena, un ka Jēzus nav iekāpis laivā kopā ar saviem mācekļiem, bet mācekļi aizbraukuši vieni paši.


Luaaˈ sˈaaⁿ cha chaˈtsondyo̱ jaa calˈua̱a̱ya jom, calˈaancˈuaaˈndyo̱ na calacandyooˈndyo̱ na nntaˈjnaaⁿˈa jom, meiiⁿ na mayuuˈ titquia mˈaaⁿ ñequio cwii cwiindyo̱. 	 Lai tie meklētu Dievu vai tie varētu Viņu nojaust un atrast, lai gan Viņš nav tālu no mums katra:


Quia na jnda̱ jnda̱ seineiiⁿ, tsoom nnom Simón: —Catsaañˈomˈyoˈ wˈaandaawaa, wjaawjaatya̱a̱ya yuu na njoomti. Ndoˈ catueˈyoˈ nlquiˈ ˈnaⁿˈyoˈ na nntjeiˈyoˈ calcaa. 	 Un Viņš, pabeidzis runāt, sacīja Sīmanim: Dodies dziļāk un izmet savus tīklus zvejai!


Joˈ chii ñequio ñˈoommeiⁿˈ quiaˈyoˈ na tˈmaⁿ nˈom nnˈaⁿˈyoˈ na cwilaˈyuˈ. 	 Tāpēc ieprieciniet viens otru ar šiem vārdiem!


Tsoom nda̱a̱na: —Meiⁿnquia tsˈaⁿ na macoˈñom yucachjoomˈaaⁿ ncˈe xueya, ja macoˈñom tsaⁿˈñeeⁿ, ndoˈ meiⁿnquia tsˈaⁿ na macoˈñom ja, mati macoˈñom tsaⁿˈñeeⁿ nquii na jñom ja. Ncˈe na luaaˈ, tsˈaⁿ na cjeti cwiluiiñe quiiˈntaaⁿˈyoˈ, tsaⁿˈñeeⁿ cwiluiitˈmaⁿñetyeeⁿ. 	 Un Viņš tiem sacīja: Kas šo bērnu uzņem manā vārdā, tas mani uzņem; un kas uzņem mani, tas uzņem to, kas mani sūtījis; jo kas mazāks starp jums visiem, tas būs lielākais.


Tˈo̱ Jesús, tsoom nnom: —ˈU leii, Marta, tˈmaⁿ matseiñˈeeⁿˈnaˈ ˈu na jndye ñˈomtiuu mˈaaⁿˈ. 	 Un Kungs viņai atbildēja, sacīdams: Marta, Marta, tu rūpējies un pūlies par daudz lietām,


Ñˈoom na mayuuˈcheⁿ matsjo̱o̱ nda̱a̱ˈyoˈ. ˈÑeeⁿ juu na matseiljo tsˈaⁿ na majño̱o̱ⁿya, ja matseiljo tsaⁿˈñeeⁿ. Ndoˈ ˈñeeⁿ juu na matseiljo ja, matseiljo tsaⁿˈñeeⁿ nqueⁿ na jñoom ja. 	 Patiesi, patiesi, es jums saku: kas uzņem to, ko es sūtīšu, tas mani uzņem; bet kas mani uzņem, tas uzņem manu Sūtītāju.


Xeⁿ na mˈaaⁿ ˈñeeⁿ juu na nntseityuiiˈ waaˈ Tyˈo̱o̱tsˈom, nntseityueeⁿˈeⁿ tsaⁿˈñeeⁿ ee ljuˈ cwiluiiñe juunaˈ, ndoˈ mancjoˈyoˈ cwiluiindyoˈ wˈaaˈñeeⁿ. 	 Ja kāds Dieva svētnīcu apgāna, to Dievs iznīcinās. Jo Dieva svētnīca ir svēta, un tā esat jūs.


Quia na wjaacanomˈ tsˈaⁿ, nchii tsˈoomtsjoo wjaacanoomˈm, nnaⁿ wjacanoomˈm oo tsjaaⁿ lqueeⁿ trigo oo cwiicheⁿ nnom tsjaaⁿ. 	 Un ko tu sēji, tā nav miesa, kas vēl taps, bet tu sēji kailu graudu, vai tas būtu kviešu, vai no kā cita.


Ndoˈ jeˈ jeˈ ˈo nnˈaⁿya na cwilaˈyuˈyoˈ, matseilcwiiˈndyo̱nndaˈa joo ñˈoom naya na jnda̱ ñetˈmo̱o̱ⁿya nda̱a̱ˈyoˈ. Ñˈoomˈñeeⁿ jlaˈyuˈyoˈ ndoˈ hasta xjeⁿ jeˈcheⁿ ndicwaⁿ tyeⁿ mˈaⁿˈyoˈ cantyja ˈnaaⁿˈ juunaˈ. 	 Brāļi, es atgādinu jums evaņģēliju, ko es jums pasludināju, ko jūs pieņēmāt un kurā jūs arī stāvat,


Jesús ntyˈiaaⁿˈaⁿ nnom tsaⁿˈñeeⁿ. Sˈaanaˈ na jeeⁿ wiˈ tsˈoom juu. Tsoom nnom: —Cwii waa na matseitjo̱o̱naˈ ˈu. Cjaˈ, cajnda̱a̱ˈ chaˈtso ˈnaⁿˈ. Sˈomˈñeeⁿ quiaaˈ nda̱a̱ ndyeñeeⁿˈ. Quia joˈ nncˈoomˈ na tyandyuˈ nandye cañoomˈluee. Ndoˈ caljoya tsˈomˈ nawiˈ na nntjomˈ hasta meiiⁿ xeⁿ nntseicueeˈnaˈ ˈu. Candyoˈtseiˈjomndyuˈ ñˈeⁿndyo̱. 	 Bet Jēzus, uzlūkodams viņu, iemīlēja to un sacīja tam: Viena tev trūkst: ej, pārdod visu, kas tev ir, un atdod nabagiem, un tev būs manta debesīs; un nāc, seko man!


Ñˈeeⁿndye joona na cantyja ˈnaaⁿˈ Espíritu Santo laˈxmaⁿna na cwilaˈyuˈya nˈomna, ndoˈ ntˈomndye joona cwicandaana na nlaˈnˈmaⁿna nnˈaⁿwii. 	 Citam ticība tai pašā Garā, citam dāvana dziedināt tanī pat vienā Garā,


Ee xeⁿ cantyja na seitjo̱o̱ñe Adán, teijndaaˈ na maxjeⁿ nncwje chaˈtso nnˈaⁿ, majndeiiticheⁿ naya na matseixmaⁿ Tyˈo̱o̱tsˈom na cweˈyu, maqueⁿnaˈ nnˈaⁿ na cwilaljo Jesucristo na tjaa jnaⁿ cwilaˈxmaⁿna jo nnom Tyˈo̱o̱tsˈom. Cantyja ˈnaaⁿˈ juu jndyendye nnˈaⁿ nluiixcondyena. 	 Jo ja viena vainas dēļ nāve kļuva valdniece caur vienu, tad jo vairāk tie, kas pārpilnībā saņēmuši žēlastības un taisnības dāvanas, būs valdnieki dzīvībā caur Vienu, Jēzu Kristu.