text:
James D. Tabor - nascido no Texas (EUA) - é um professor do Departamento de Estudos Religiosos da Universidade da Carolina do Norte, em Charlotte, onde leciona desde 1989. Possui doutorado em Estudos Bíblicos, conferido pela Universidade de Chicago, e é especialista nos Manuscritos do Mar Morto.

Obras publicadas
 The Jesus Dynasty: A New Historical Investigation of Jesus, His Royal Family, and the Birth of Christianity, Simon & Schuster, 2006. ISBN 0743287231
 Invitation to the Old Testament (with Celia Brewer Sinclair), 2005, ISBN 0687495903
 Why Waco?: Cults and the Battle for Religious Freedom in America (with Eugene V. Gallagher), 1995, ISBN 0520208994
 A Noble Death: Suicide and Martyrdom Among Christians and Jews in Antiquity (with Arthur J Droge), 1992, ISBN 0060620951
 Things Unutterable: Paul's Ascent to Paradise in Its Graeco-Roman, Judaic and Early Christian Contexts, 1986, ISBN 0819156434 & ISBN 0819156442.

Escritores dos Estados Unidos
Professores da Universidade da Carolina do Norte em Chapel Hill


text:
Песно () слатководно је ледничко језеро у северном делу Псковске области, на северозападу европског дела Руске Федерације.

Налази се у источном делу Пљушког рејона. Спада у категорију мањих језера са површином акваторије од 4,85 км². Максимална дубина језера је до 3,1 метра, просечна око 1,4 метара. Преко своје отоке, речице Песнеце (дужина тока свега 6 км) повезано је са басеном реке Пљусе, односно са басеном Финског залива Балтичког мора.

Обале су доста ниске, слабо разуђене и местимично замочварене. Дно је прекривено глином и муљом, а у приобалном делу песком.

На обали језера налази се имање Вечаша у којем је некада живео и радио чувени руски композитор Николај Римски Корсаков.

Види још
 Пљушки рејон
 Пљуса

Референце

Спољашње везе

 -{Государственный водный реестр РФ: Озеро Песно}-

Језера у Русији
Псковска област
Слив Нарве
Ледничка језера

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Bondy je francouzské město v severovýchodní části metropolitní oblasti Paříže, v departementu Seine-Saint-Denis a regionu Île-de-France.

Geografie
Patří k předměstím Paříže, leží 9 km východně za městskou branou Porte du Pantin, obcí protéká kanál řeky Seiny (Canal de l'Ourcq), překlenutý třemi mosty.
Sousední obce: Aulnay-sous-Bois, Les Pavillons-sous-Bois, Villemomble, Rosny-sous-Bois, Noisy-le-Sec, Bobigny, Drancy a Le Blanc-Mesnil.

Historie
Název osady Bondy byl poprvé písemně zaznamenán kolem roku 600 v latinském tvaru Bonitacium odvozeném od jména Bonitius galo-románského vlastníka zdejších pozemků. Zalesněná neobydlená oblast byla domovem lupičů. Teprve roku 1905 byla na třetině území založena obec Les Pavillons-sous-Bois. Bondy bylo do 50. let 20. století vesnicí, jen s několika předměstskými vilami boháčů. Počátkem 60. let vzrůstal počet obyvatel v závislosti na výstavbě panelového sídliště, které obydlely mnohé sociálně slabé rodiny a od 70. let také přistěhovalci ze zemí Maghrebu a subsaharské Afriky. Dějiny obce a její integraci do Paříže vylíčil britský spisovatel Graham Robb v románu Pařížané (Les Parisiens).

Vývoj počtu obyvatel
Počet obyvatel

Doprava
Bondy je dosažitelné linkou RER E, autobusy RATP číslo 105, 134, 143, 146, 147, 151, 234, 303, 346, 347, 348, 351, 615, 616. Je zde zastávka SNCF na trati Paris-Est - Meaux.

Kultura a školství
 Hudební konzervatoř

Památky

 Kostel sv. Petra (náměstí Place de la Division-Leclerc)- byl založen jako románská bazilika ve 12. století a dostavěn v raně gotickém slohu, zásadně jej pobořili francouzští komunardi v letech 1870-1871, zůstalo jen obvodové zdivo a románský portál. Klenby a věž musely být dostavěny. V interiéru je bronzová socha trůnícího sv. Petra, kopie sochy ze Svatopetrské baziliky v Římě.
 Konzervatoř - sídlí v bývalé budově radnice;  tvoří s kostelem, restaurací a přilehlým parkem jediné pozůstatky centra historické obce
 Městský hřbitov - stojí mezi panelovými domy, má několik novogotických kaplových hrobek ze závěru 19. století a rozsáhlé oddělení válečných hrobů s pomníkem ve tvaru obelisku s bronzovým kohoutem na vrcholu

Osobnosti
 Claude-Carloman de Rulhière (1735–1791), básník a historik
 André Malraux (1901–1976), spisovatel a politik
 Maureen Nisimaová, sportovní šermířka afrického původu
 Kylian Mbappé (1998), fotbalista
 Élodie Fontan - francouzská herečka

Partnerská města
  Alcácer do Sal, Portugalsko
  Berkane , Maroko
  Furci, Itálie
  Nedroma, Alžírsko
  N'kolafamba, Kamerun
  Tambacounda, Senegal

Reference

Související články
 Seznam obcí v departementu Seine-Saint-Denis

Externí odkazy

Města v Île-de-France
Obce v departementu Seine-Saint-Denis


text:
Broadcast Film Critics Association Awards 1999 may refer to:

 4th Critics' Choice Awards, the fourth Critics' Choice Awards ceremony that took place in 1999
 5th Critics' Choice Awards, the fifth Critics' Choice Awards ceremony that took place in 2000 and which honored the best in film for 1999


text:
Das Haus Grüneck (auch Villa Grüneck) ist eine unter Denkmalschutz stehende Villa in der bergischen Großstadt Wuppertal/Nordrhein-Westfalen.

Lage und Beschreibung
Die Villa liegt im Stadtbezirk Elberfeld-West im Wohnquartier Zoo in der Herthastraße (Hausnummer 2) an der Ecke zum Selmaweg. Sie befindet sich im als Denkmalbereich ausgewiesenen Zooviertel in unmittelbarer Nähe des Wuppertaler Zoos, leicht versetzt gegenüber dem auch heute noch (zumindest äußerlich) repräsentativen Gebäude der Zoo-Gaststätten.

Der zweieinhalbgeschossige und aus verputztem und heute weiß gestrichenen Steinmauerwerk bestehende Bau wurde in den Jahren 1894/95 nach Plänen des "königlichen Regierungsbaumeisters" Kuno Riemann errichtet, der im Architekturbüro Hermanns & Riemann für die Erschließung des Villenviertel verantwortlich war. Die Villa war das erste von mehreren Gebäuden, das von dem Architekturbüro im Zooviertel errichtet wurde. Es wurde im sogenannten "malerischen Baustil" errichtet und besitzt einen unregelmäßigen, aber deutlich gegliederten Grundriss mit Balkon und mehreren Erkern und Anbauten, die teilweise in Form von Apsiden ausgeführt wurden. Ebenso sind die jeweiligen Fassadenseiten und Fensterpartien asymmetrisch gegliedert, wobei die Wohnqualität (z. B. optimale Lichtverhältnisse oder Raumaufteilung) im Gegensatz zu einem streng symmetrischen Erscheinungsbild im Vordergrund stand. Auch die Dachformen variieren stark; das Schopfwalmdach besitzt Zwerchgiebel und einen Turmhelm.

Haus Grüneck wurde von Riemann selbst und noch bis 1982 von seiner Tochter bewohnt. Das in Privatbesitz befindliche Gebäude wird auch heute als Wohnhaus genutzt und ist von einem parkähnlichen Garten umgeben.

Die Stadtvilla ist ein für das Zooviertel prägendes und charakteristisches Gebäude und wurde am 14. Dezember 1984 als Baudenkmal in die Denkmalliste der Stadt Wuppertal aufgenommen.

Einzelnachweise

Literatur
 Markus Arndt: Das Zooviertel in Wuppertal als Beispiel für Planung und Bebauung eines gründerzeitlichen Villenviertels; Dissertation; Universität Wuppertal; 1999, S. 162 f.

Weblinks

 Werkansicht/Abbildung der Villa in der digitalen Sammlung der Sächsischen Landesbibliothek – Staats- und Universitätsbibliothek Dresden

Villa in Wuppertal
Baudenkmal in Wuppertal
Erbaut in den 1890er Jahren


text:
A Safe Place is a 1971 American drama film written and directed by Henry Jaglom and starring Tuesday Weld, Orson Welles, and Jack Nicholson.

Plot
A young woman, named Noah, lives alone in a small apartment New York City.  She is a mentally disturbed flower child, who retreats into her past, yearning for lost innocence. She recalls her childhood, searching for a "safe place."  As a child, whose real birth name was Susan, she met a charismatic magician in Central Park who presented her with magical objects: a levitating silver ball, a star ring, and a Noah's ark.  In the present day, Noah is currently and romantically involved with two totally different men named Fred and Mitch. Fred is practical, but dull. Mitch is dynamic and sexy, her ideal fantasy partner. Neither man is able to totally fulfill her needs.

Cast
The cast includes:
 Tuesday Weld as Susan/Noah
 Orson Welles as The Magician
 Jack Nicholson as Mitch
 Philip Proctor as Fred
 Gwen Welles as Bari
 Roger Garrett as Noah's Friend
 Francesca Hilton as Noah's Friend
 Richard Finocchio as Noah's Friend

Production
The film was "culled from 50 hours of footage."

The work was a product of  BBS Productions, a company formed by Bob Rafelson, Bert Schneider, and Steve Blauner, financed by their work on the TV pop group the Monkees. Other BBS films of the era include Easy Rider, Five Easy Pieces, The Last Picture Show, The King of Marvin Gardens, Head, and Drive, He Said. All five of these films have been restored and released in DVD versions by The Criterion Collection in a set called America Lost and Found: The BBS Story.

Reception
Jaglom's directorial debut was a "critical and box-office disaster" Time magazine called the film "pretentious and confusing", a film that "suggests that the rumors of his expertise were greatly exaggerated, or at least that it does not extend to directing."  Vincent Canby described the film as a "superficial case history of a suicide" whose "narrative pretends to be a lot more complex"; Canby noted that the film "reveals the director's apparent adoration of his star [Weld], whom he studies in every possible light and color combination, and in every possible camera setup, often orchestrated with fine, corny songs out of the 1940s and 1950s on the order of Charles Trenet's 'La Mer' and 'Vous Qui Passez Sans Me Voir.'" Variety said the film's "deliberate experimentation puts a heavy burden upon the viewer." Its writer-director "has plunged in over his own depth."

See also
 List of American films of 1971

References

External links

1971 drama films
Films directed by Henry Jaglom
American independent films
American drama films
Films about magic and magicians
1971 films
1971 directorial debut films
1971 independent films
1970s English-language films
1970s American films


text:
Le Micro brise le silence, ou simplement MBS, est un groupe de hip-hop algérien, originaire de Hussein-Dey, à Alger. Fondé en 1993, c'est l'un des premiers groupe de rap algérien à s'être formé.

Biographie

Débuts
C'est en 1993 que le groupe est fondé. Les membres du groupe  se rencontrent au lycée, et commencent à organiser des concerts hip-hop dès 1993. Hadjira Fezoui (alias Algira) les rejoint par la suite ; elle est la voix féminine du groupe. Tous les cinq sont issus du quartier populaire Hussein-Dey, à Alger.

Le groupe intègre au son hip-hop urbain des mélodies traditionnelles, tirées du patrimoine algérien. .

Premiers albums
Leur premier album studio, intitulé Ouled el bahdja (en français : ), est publié en 1997. Cet album rencontre un bon succès avec  exemplaires vendus en quelques mois malgré la censure, et le morceau Ouled el bahdja (Les enfants d'Alger), la radieuse étant le surnom d'Alger, devient un classique du rap algérien. La chanson décrit les problèmes auxquels font face les habitants d'Alger avec le refrain: jusqu'à quand ? Juste une année après, en 1998, sort leur deuxième opus, Al aouama (), qui compte  exemplaires vendus en quelques mois, et leur offre une place sur la scène artistique algérienne et maghrébine.  En 1998, ils participent au concert L'Algérie à Paris, aux côtés de Cheb Khaled, Cheb Mami, et Cheb Yazid (maintenant Amou Yazid).

En 1999, un troisième album, intitulé Le Micro brise le silence, sort chez Universal. L'album compte  exemplaires vendus. La style musical de MBS véhicule les aspirations d'une jeunesse qui ne cesse de crier son désespoir, les massacres et les abus de l'armée, et le chômage.

Wellew
En 2001, après leur séparation avec la major de disques Island/Universal, MBS renouent avec leur public algérien. Wellew () lui est exclusivement dédié. Un album très agressif et protestataire avec des titres comme Le Réalisateur, Mchi Tel3ab, La Mort, Dziriya (Ana Twiri), Mr le Président, ou encore Houmeti l'Hussein-Dey.

Maquis bla sleh
En 2005 arrive leur dernier album studio, Maquis bla sleh. Cet album, dont le titre rappelle le sigle du groupe « MBS », est présenté lors d'une conférence animée à la Maison de la presse. Il est composé de 14 chansons, comptabilisant 47 minutes de musique. Dans Maquis bla sleh, le groupe chante qu'il « est toujours possible d'arranger les choses sans recourir aux armes », selon Rabah, parolier attitré de MBS. Dakhla, Achewik (chanson kabyle), El Firan, Mina Alger ila Berlin… sont autant de titres de chanson composant cet album . Les ex-« rappeurs d'Hussein Dey », qui vivent depuis 3 ans en France, affirment vouloir « renouer avec le public algérien ».

Discographie
 1997 : Ouled el bahdja
 1998 : Al aouama
 1999 : Le Micro brise le silence
 2001 : Wellew
 2005 : Maquis bla sleh

Notes et références

Groupe algérien de hip-hop
Groupe musical formé en 1993
Rappeur algérien