text:
La Coupe de Suède de football 2000-2001 est la  de la Coupe de Suède de football organisée par la Fédération de Suède de football.

Örgryte remet sa coupe en jeu.

Deuxième tour
Les rencontres se disputent les 23 et 24 août 2000
 Motala AIF (II) 1-4 AIK (A)
 Ljungby IF (II) 0-1 Halmstads BK (A)
 Skärhamns IK (III) 1-6 Örgryte IS (A)
 Myresjö IF (II) 0-4 Helsingborgs IF (A)
 Enköpings SK (I) 2-1 IFK Norrköping (A)
 IF Lödde (IV) 0-4 Trelleborgs FF (A)
 Båstads GIF (IV) 0-7 Landskrona BoIS (I)
 Treby IF (IV) 1-0 Åhus Horna BK (II)
 Ängelholms FF (III) 0-1 IF Elfsborg (A)
 Påarps GIF (WC) 2-7 Helsingborgs Södra BIS (II)
 Staffanstorps GIF (IV) 1-0 Högaborgs BK (II)
 Perstorps SK (III) 0-4 Malmö FF (I)
 IFK Kalmar (IV) 0-2 Mjällby AIF (I)
 Västra Torsås IF (III) 0-6 Östers IF (I)
 Mjölby Södra IF (IV) 1-6 Husqvarna FF (II)
 Hvetlanda GIF (IV) 2-6 Kalmar FF (I)
 Vinbergs IF (III) 1-5 IFK Göteborg (A)
 Gånghesters SK (IV) 0-6 IK Kongahälla (II)
 Skogens IF (III) 0-3 GAIS (A)
 Floda BoIF (IV) 0-5 Gunnilse IS (I)
 Lerkils IF (III) 0-5 BK Häcken (A)
 Sandareds IF (IV) 0-1 Västra Frölunda IF (A)
 Åsebro IF (IV) 2-1 Vänersborgs IF (III)
 Slottskogen/Godhem IF (IV) 1-0 Gerdskens BK (III)
 GAIK/Kullen BK (IV) 1-0 Donsö IS (IV)
 Inlands IF (IV) 2-3 Rosseröds IK (IV)  But en or
 IFK Skövde (IV) 3-1 Ulvåkers IF (III)
 IFK Mariestad (IV) 1-4 Grimsås IF (II)
 Borens IK (IV) 1-3 BK Zeros (III)
 LSW IF (III) 2-4 Åtvidabergs FF (I)
 Frövi IK (IV) 0-7 IF Sylvia (I)
 Säffle FF (III) 0-4 Degerfors IF (II)
 IK Sturehov (IV) 1-5 Carlstad United BK (III)
 Laxå IF (IV) 2-1 Karlstads BK (IV)  But en or
 Sala FF (IV) 0-7 Assyriska FF (I)
 Kungsörs SK (IV) 1-11 Västerås SK (I)
 Arboga Södra IF (III) 0-9 Örebro SK (A)
 Karlslunds IF (III) 1-7 Nacka FF (II)
 FC Krukan (WC) 1-4 Älvsjö AIK (IV)
 Bollstanäs SK (IV) 0-11 Djurgårdens IF (I)
 Hargs BK (III) 1-0 FC Café Opera Djursholm (I)
 Skultuna IS (IV) 0-1 Syrianska FC (II)
 IFK Tumba FK (IV) 2-3 Vallentuna BK (II)  But en or
 Heby AIF (III) 0-1 IK Sirius (II)
 Garda IK (III) 2-4 Spårvägens FF (II)
 IFK Viksjö (IV) 1-5 Arlanda FF (III)
 IFK Österåker (III) 3-2 Huddinge IF (III)
 IF Brommapojkarna (II) 1-4 Hammarby IF (A)
 Gestrike-Hammarby IF (III) 2-1 Sandvikens IF (II)  But en or
 Korsnäs IF (III) 0-6 IK Brage (I)
 Delsbo IF (IV) 1-2 Bollnäs GoIF (III)
 IFK Mora (IV) 0-1 Söderhamns FF (III)
 Forsa IF (IV) 2-1 Edsbyns IF (III)  But en or
 IFK Bergvik (IV) 2-3 Essviks AIF (IV)  But en or
 IF Älgarna (III) 1-3 GIF Sundsvall (A)
 Sandåkerns SK (IV) 0-5 Friska Viljor FC (II)
 Sörfors IF (IV) 0-3 Östersunds FK (II)
 Skellefteå AIK (II) 1-2 Umeå FC (I)  But en or
 Sävar IK (III) 3-4 IFK Holmsund (II)  But en or
 Holms SK (IV) 1-2 Gimonäs CK (III)
 Sävast AIF (WC) 1-2 IFK Luleå (III)
 Morön BK (III) 1-4 Piteå IF (II)
 Gammelstads IF (III) 0-4 Luleå FF (II)
 Hedens IF (III) 0-1 Kiruna FF (II)

Troisième tour
Les rencontres se disputent dans leur majorité les 20 et 21 septembre 2000.
 BK Zeros (III) 0-1 IF Sylvia (I)
 Laxå IF (IV) 2-3 Husqvarna FF (II)
 IFK Luleå (III) 3-1 Kiruna FF (II)
 Hargs BK (III) 1-3 Assyriska FF (I)
 Gestrike-Hammarby IF (III) 0-2 Spårvägens FF (II)
 Åsebro IF (IV) 3-0 Degerfors IF (II)
 Forsa IF (IV) 3-6 IK Brage (I)
 Mjällby AIF (I) 0-1 Trelleborgs FF (A)
 Essviks AIF (IV) 0-2 Friska Viljor FC (II)
 Östersunds FK (II) 1-2 GIF Sundsvall (A)
 IFK Österåker FK (III) 0-3 Åtvidabergs FF (I)
 Piteå IF (II) 1-3 Umeå FC (I)
 Treby IF (IV) 1-10 Landskrona BoIS (I)
 Söderhamns FF (III) 2-1 IK Sirius (II)
 GAIK/Kullen BK (IV) 0-2 Gunnilse IS (I)
 Gimonäs CK (III) 1-2 Luleå Fotbollförening (II)
 Staffanstorps GIF (IV) 1-2 Helsingborgs Södra BIS (II) But en or
 Carlstad United BK (III) 0-2 Örebro SK (A)
 Arlanda FF (III) 1-2 Vallentuna BK (II)
 Kalmar FF (I) 1-0 Halmstads BK (A) But en or
 Rosseröds IK (IV) 0-3 BK Häcken (A)
 Slottsskogen/Godhem IF (IV) 0-4 Västra Frölunda IF (A)
 Älvsjö AIK FF (IV) 0-5 Enköpings SK (I)
 IK Kongahälla (II) 1-6 IFK Göteborg (A)
 Västerås SK FK (I) 1-3 Hammarby IF (A)
 Nacka FF (II) 0-2 Djurgårdens IF (I)
 IFK Skövde FK (IV) 1-4 IF Elfsborg (A)
 Grimsås IF (II) 1-4 GAIS (A)
 Syrianska FC (II) 1-4 AIK (A)
 Bollnäs GoIF (III) 4-3 IFK Holmsund (II)
 Östers IF (I) 0-2 Örgryte IS (A)
 Malmö FF (I) 2-1 Helsingborgs IF (A) But en or

Quatrième tour

 Söderhamns FF (III) 2-0 IK Brage (I)

 IF Sylvia (I) 1-2 BK Häcken (A)

 Bollnäs GoIF (III) 0-5 GIF Sundsvall (A)
 Husqvarna FF (II) 1-2 IFK Göteborg (A)
 Kalmar FF (I) 2-3 GAIS (A)
 Spårvägens FF (II) 1-2 Örebro SK (A)
 Åtvidabergs FF (I) 0-4 Örgryte IS (A)
 2001
 Gunnilse IS (I) 2-6 IF Elfsborg (A)
 Vallentuna BK (II) 2-5 Hammarby IF (A)
 Landskrona BoIS (I) 0-2 Trelleborgs FF (A)

 AIK (A) 2-0 Assyriska FF (I)

 Enköpings SK (I) 3-4 Djurgårdens IF (I)
 Friska Viljor FC (II) 1-0 Umeå FC (I)
 Helsingborgs Södra BIS (II) 5-6 Malmö FF (I)
 IFK Luleå (III) 2-3 Luleå Fotbollförening (II)
 Åsebro IF (IV) 0-3 Västra Frölunda IF (A)

Phase Finale

Finale

Notes et références

2000-2001
Suede
Sport en Suède en 2000
Sport en Suède en 2001


text:
Call of Duty: Finest Hour је пуцачина из првог лица коју је развила компанија Spark Unlimited, а објавио Activision за GameCube, PlayStation 2 и Xbox. Ово је прва игра из серијала Call of Duty која је била доступна на конзолама.

Иако је заснована на оригиналном Call of Duty-у за Windows, игра има другачију и проширенију причу од свог претходника. Садржи шест испреплетених прича и битака, заснованих на стварним догађајима, из перспективе војника из различитих савезничких држава (САД, Британија и СССР).

Музику игре компоновао је Мајкл Гићино, који је претходно радио на оригиналном Call of Duty-у и на франшизи Medal of Honor. Певач бенда AC/DC Брајан Џонсон позајмљивао је глас нареднику Старкију, једном од британских команданата.

Референце

Спољашње везе

Call of Duty
Видео-игре 2004.
Игре за GameCube
Чланци који користе шаблон Рецензије видео-игре у моду за више платформи
Пуцачине из првог лица

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Кеннетт — місто, штат Міссурі
 Кеннетт Тауншип — селище в окрузі Честер, штат Пенсільванія


text:
Mulberry is an unincorporated community in Chilton County, Alabama, United States.

Notes

Unincorporated communities in Chilton County, Alabama
Unincorporated communities in Alabama


text:
Asphodel Records war ein US-amerikanisches Independent-Label mit Sitz in San Francisco.

Geschichte

Das Label wurde 1992 von Mitzi Johnson gegründet. Der Name Asphodel bezieht sich auf die gleichnamige Pflanze und ihre mythologische Bedeutung als Blume der Unterwelt. Als erste Veröffentlichung erschien im gleichen Jahr das selbstbetitelte Debütalbum des Folk-Trios Blue Rubies, in dem Mitzi Johnson die Laute spielte und sang.

Es folgten über 100 Veröffentlichungen verschiedener Künstler. Vertreten waren vor allem die Musikrichtungen Turntablism, Electronica, Ambient, Illbient, Elektroakustische Musik, Trip-Hop, Spoken Word, Noise, Techno und Lounge-Musik.

Im Januar 2011 gab Johnson auf der Website die Einstellung des Labels bekannt.

Künstler

Folgende Musiker und Bands standen bei Asphodel Records unter Vertrag:

Weblinks
 Webpräsenz von Asphodel

Belege

Independent-Label
Electronica-Label
House-Label
Gegründet 1992
Aufgelöst 2011
Musiklabel (San Francisco)


text:
Валтер II фон Андлау (; * пр. 1409; † между 1 януари и 3 март 1433) е благородник от род "Андлау" от Долен Елзас/Гранд Ест, годсподар на Бутенхайм в Елзас.

Той е син на Хайнрих VII (Щолцман) фон Андлау († 1426) и съпругата му Клара фон Ратолдсдорф († сл. 1394), дъщеря на Ханеман фон Ратолдсдорф. Внук е на Хайнрих IV фон Андлау († 13 април 1353) и Гертруд фон Трухтерсхайм († сл. 1346). Правнук е на Петер I фон Андлау († 5 декември 1335). Пра-правнук е на Рудолф II фон Андлау († сл. 1307), синът на Еберхард II фон Андлау († 9 септември 1264) и Аделхайд фон Флекенщайн († сл. 1267), дъщеря на Хайнрих I фон Флекенщайн († сл. 27 февруари 1259) и Кунигунда фон Барендорф. Потомък е на Еберхард I фон Андлау († сл. 1227) и  Гертруд († сл. 1227).

Валтер фон Андлау наследява през 1418 г. от тъста си Хартунг фом Хуз/Хауз господството Бутенхайм с дворец Белинген, Хомбург и Клайнландау. Валтер фон Андлау получава господството Бутенхайм от Катарина Бургундска. Бутенхайм вече не съществува, но фамилията Андлау запазва Белинген до 1937 г. Линията Белингер на Андлау измира през 1961 г.

През 1676 г. император Леополд I издига рода на имперски фрайхер. През 1773 г. Луи XV одобрява "бароната" на цялата фамиля. През 1750 г. някои клонове на фамилията са издигнати на френски граф.

Фамилия
Валтер II фон Андлау се жени за Маргарета фом Хуз фон Витенхайм († 4 декември 1424), дъщеря на Хартунг фом Хуз фон Витенхайм († сл. 1404) и Гизела фон Блуменек († сл. 1404), дъщеря на Йохан фон Блуменек († 1384) и Маргарета Малтерер. Те имат четири деца:
 Ханс I фон Андлау († 5 септември 1461), женен за Барбара фон Ратзамхаузен; имат син Валтер III фон Андлау († пр. 11 октомври 1507)
 Лазарус I фон Андлау († 9 август 1494/12 януари 1495), годсподар на Витенхайм, губернатор в Австрия, женен за Юдит фон Рамщайн († пр. 12 януари 1495); имат шест деца
 Петерман VI фон Андлау († 1470), господар на Хомбург и Бутенхайм, женен пр. 20 май 1451 г. за Енгелина (Агнес) фон Ротберг († сл. 1486, дъщеря на Арнолд фон Ротберг и Клара Рот; имат син и дъщеря
 Урсула фон Андлау († 9 август 1464), омъжена за Фридрих фом Хуз († 1464)

Валтер II фон Андлау се жени втори път за Йохана фон Мюленхайм. Те нямат деца.

Литература
 von Andlau, Швейцарски исторически лексикон
 Julius Kindler von Knobloch: von Andlau. In: Kindler von Knobloch. Oberbadisches Geschlechterbuch, Heidelberg 1894, Band 1, S. 13 online
 Europaische Stammtafeln, by Wilhelm Karl, Prinz zu Isenburg, Vol. XI, Tafel 90.
 Europäische Stammtafeln, J.A. Stargardt Verlag, Marburg, Schwennicke, Detlev (Ed.). 11:90
 Friedrich Johann Peter von Restorff Pedigree 2011, Restorff, Prof. Dr. Wulf von. nr 2948

Източници

Външни препратки
 Andlaw, Andlau, Herders Conversations-Lexikon im Breisgau 1854, zeno.org
 d'Andlau, Швейцарски исторически лексикон

Андлау (род)
Германска аристокрация
Елзас
Родени през 15 век
Починали през 1433 година


text:
Cornul abundenței (denumită în unele manuale și Semiluna Fertilă, sau în alte limbi Creşcentul Fertil) este o regiune fertilă din orientul apropiat, are formă de semilună și un climat relativ umed, delimitată de climatul secetos al Deșertului Sirian la sud și de ținutul muntos din Anatolia la nord. A fost creată de inundațiile râurilor Eufrat, Tigru și Nil. Regiunea este considerată "leagănul civilizației", având în vedere dezvoltarea primelor civilizații umane și este locul nașterii scrisului și roții. Având originea în studiul istoriei antice, conceptul s-a dezvoltat repede și astăzi a devenit semnificativ în geopolitica internațională și în relațiile diplomatice.

Cornul abundenței este o arie cu teren relativ fertil care probabil avea în trecut un climat mai productiv din punct de vedere agricol decât în prezent. Regiunea se întinde de la Babilonia și Elamul adiacent (provincia sud-vestică Persia, numită și Susiana) urcă pe Tigru și Eufrat până în Asiria. De la Munții Zagros, la est de Asiria, continuă spre vest prin Siria până în Marea Mediterană și se extinde spre sudul Levantului. Valea Nilului din Egipt este adesea inclusă ca o extindere ulterioară a Cornului abundenței.

Țările actuale cu teritorii semnificative cuprinse în Cornul abundenței sunt: Irak, Siria, Liban, Israel, Palestina, Iordania, Egipt, Cipru, precum și zone de graniță ale Turciei și Iranului.

Termenul de "corn al abundenței" sau "semiluna fertilă" a fost introdus pentru prima dată de către arheologul James Henry Breasted de la Universitatea din Chicago, în Arhivele antice egiptene, circa 1900. Locul a fost numit astfel datorită solului fertil și formei sale de corn sau semilună.

Geografie
Chiar dacă importanța cursurilor de apă în dezvoltarea civilizației din cornul abundenței era majoră, acestea nu au fost singurii factori ai precocității zonei. Regiunea este importantă ca fiind podul dintre Africa și Eurasia. Rolul de punte a permis cornului abundenței să rețină o mai mare biodiversitate decât Europa sau Africa de Nord, unde schimbările climatice din timpul Erei glaciare au condus la extincții repetate, prin faptul că ecosistemele au devenit tot mai restrânse lângă apele Mării Mediterane. Acest pod al Orientului Mijlociu este de o importanță deosebită în distribuția florei și faunei Lumii vechi, inclusiv răspândirea umanității.

Faptul că această arie a luat naștere în toiul divergențelor tectonice dintre plăcile Africană și Arabică, iar convergența plăcilor Arabică cu cea Eurasiatică a făcut această regiune foarte diversificată — de la munți înalți acoperiți de zăpezi, la întinse bazine aluvionare și platouri de deșert — a crescut biodiversitatea mai mult și a favorizat supraviețuirea în timpuri istorice a unor specii nemaîntâlnite altundeva.

Climă și vegetație
Cornul abundenței avea un climat diversificat, iar multiplele schimbări climatice au încurajat evoluția mai multor plante anuale, care produc mai multe semințe hrănitoare decât plantele perene. În același timp, varietatea de forme geografice a dat naștere multor specii de plante comestibile datorate experimentelor în cultivarea primitivă. Cel mai important, cornul abundenței a posedat strămoșii sălbatici ai celor 8 plante fundamentale cultivate în Neolitic, semnificative în agricultura primitivă (predecesori pentru grâu, orz, in, mazăre, linte, năut), și 4 din cele 5 cele mai importante animale domesticite: vaca, capra, oaia, porcul, al cincilea fiind calul, care trăiau în apropiere.

Note

Legături externe

 Ancient Fertile Crescent Almost Gone, Satellite Images Show– from National Geographic News, May 18, 2001.
 Ancient Fertile Crescent Almost Gone, Satellite Images Show, National Geographic News, 18 mai 2001

Cornul abundenței
Orientul Apropiat Antic
Orientul Mijlociu


text:
L'Orchestre symphonique de Bilkent (en turc : Bilkent Senfoni Orkestrası, souvent abrégé en BSO), aussi connu internationalement sous le nom de Bilkent Symphony Orchestra, est l'un des principaux orchestres symphoniques turcs.

Historique
Fondé en 1993, dans le cadre du projet artistique de l'Université Bilkent, l'Orchestre symphonique de Bilkent est le premier ensemble académique privé et international composé de 120 musiciens turcs et étrangers. Autour d'un noyau de musiciens turcs de haut-niveau, il réunit des instrumentistes en provenance de pays de l'ex-URSS et d'Europe centrale qui sont aussi professeurs à la faculté de musique.

Composé à l'origine d'une quarantaine de musiciens, l'orchestre prend rapidement la forme d'un orchestre symphonique, l'effectif étant de  aujourd'hui.

Depuis 1994, il est basé au Bilkent, à Ankara.

La saison musicale se déroule dans la capitale turque, à l'auditorium de l'Université Bilkent et dans un amphithéâtre de plein air d'une capacité de , inauguré en 1999. L'orchestre se déplace également dans toute la Turquie.

Directeurs musicaux et chefs permanents
Comme directeurs musicaux, se sont succédé à la tête de l'orchestre Ersin Onay (1993-2000), Erol Erdine (2000-2001), Isin Metin (2002-2014).

Ont été chefs permanents de la formation : Gürer Aykal, Karl Anton Rickenbauer, Vitali Kataiev, Emil Tabakov (2002-2008) et Klaus Weise (2008-2011).

Créations
Parmi les créations notables de l'orchestre figurent des œuvres de Ali Cemal Darmar (Concerto pour piano, 2014) et Kamran Ince (Symphonie , 2005).

Bibliographie
 .

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Université Bilkent

Liens externes

Orchestre de musique classique fondé en 1993
Orchestre symphonique
Culture turque
Groupe musical formé en 1993
Formation de musique classique fondée dans les années 1990


text:
Amata annulata är en fjärilsart som beskrevs av Fabricius. Amata annulata ingår i släktet Amata och familjen björnspinnare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Björnspinnare
annulata


text:
De Cock en de zorgvuldige moordenaar is het negende boek uit de De Cock-serie van de Nederlandse auteur Appie Baantjer.

Verhaal

Vlak na middernacht wordt de 26-jarige Juliette van der Wheere dood op haar rug gevonden in de Amsterdamse Leidekkerssteeg gewikkeld in een lange chinchilla bontmantel. Dr. Den Koninghe constateert dat de vrouw 3 tot 6 uur dood is. Juliette blijkt een dochter van een vermogend industrieel Henri van der Wheere, die zelf een half jaar eerder onder min of meer verdachte omstandigheden is overleden. De familie bezit het bedrijf C.I.H. en is een van de rijkste families van het land. Ben Kreuger van de Technische Recherche meldt verontwaardigd dat er dit keer niets te ontdekken valt. Rechercheur De Cock oppert dat er een zorgvuldige moordenaar in het spel is. Het handtasje bevat nog wel allerlei sieraden, geld en andere zaken zoals een lege enveloppe van "Jonathan". De Cock voert meteen al aan dat de vrouw elders kan zijn vermoord.

Dit keer gaan de rechercheurs met de huissleutels uit het damestasje op onderzoek uit aan het huisadres Spiegelgracht 237. Ze zijn er getuige van dat de ex-man van Juliette, André Beerenburgh met een huissleutel het pand binnentreedt. Hij lijkt niet echt verrast door de moord. Dick Vledder heeft nieuws over de dood van Henri, de vader. Volgens de familiearts was het een hartverlamming. Maar een paar dagen na de begrafenis stapte Johan Peter Opperman een bemanningslid van het familiejacht: "De Julia" naar een krant en stelde dat zijn werkgever tijdens het diner was vergiftigd. Vlak daarna verdween hij in een zware storm overboord en wordt sindsdien vermist.

Bij Smalle Lowietje krijgt De Cock de naam van een getuige: "Brammetje". Die geeft na een slim verhoor het signalement van een 35-jarige man, die met het lijk in de weer was. De sectie duidt op verwurging, maar De Cock en Vledder zien de striemen in de hals als teken van roof van een halsketting. Intussen heeft De Cock achterhaald dat Juliette en André samen in het Amstel Hotel hebben gegeten op de avond van de moord. Onder druk gezet bekent haar ex-man dat zij die avond later ook nog een afspraak had met haar broer Jonathan.

De Cock wordt ontboden bij chef Buitendam. In de kamer zijn aanwezig de moeder van Juliette en haar jongste broer Jerome. Niemand weet waar Jonathan, de oudste broer uithangt. De weduwe vraagt De Cock & Vledder voor een nader gesprek bij haar thuis die avond in haar villa om 20.00 uur aan de Zuidelijke Wandelweg. Naar aanleiding van een signalement van een vaste stapper van Juliette, komt een protegé van Henri in beeld; de chef-boekhouder Janus Marie Antoine van Drunnen, een belangrijk man bij C.I.H..

De oude familievilla Jolanda was afgesloten en er werd niet opengedaan. De Cock neemt zijn toevlucht tot het apparaat van Handige Henkie en verschaft de rechercheurs toegang. Ze vinden weduwe Van Wheere vermoord in haar bed. Er is een ruitje ingeslagen in het pand. Bovendien vindt De Cock ampullen insuline op de plaats delict. Zoon Jerome vertelt dat na het overlijden van zijn vader er geen testament was. Zijn moeder kreeg de leiding over de firma. Vaders wens dat Jonathan hem zou opvolgen werd zo niet ingelost. Jerome kreeg de feitelijke leiding. Moeder vond Jonathan een losbol. Aan het sterfbed van zijn vader zou hij hebben verklaard zijn familie te zullen gaan uitmoorden. Onder druk van Vledder laat De Cock tegen zijn zin een internationaal opsporingsbericht uitgaan naar de 32-jarige Jonathan van der Wheere. Vervolgens meldt zich een antiquair die het verdwenen medaillon van Juliette blijkt te hebben gekocht van ene Jonathan van Wheere, die zich met paspoort identificeerde. Voor Buitendam en Vledder is de zaak hiermee nu echt rond.

De Cock besluit druk te zetten en componeert een sappig artikel voor de pers inzake: 'een voortvluchtige familiewreker'. Hij krijgt daar wederom last mee met zijn chef Buitendam. Chef boekhouder Janus bekent intussen aan een verbijsterde De Cock dat hij Juliette ontmoette in het huis van haar broer Jonathan, in de Sint Jansstraat te Amsterdam. En Margootje van Stové beklaagt zich als zwangere vriendin van Jonathan over het krantenartikel. Maar ze is vooral bang omdat ze haar aanstaande man al vier weken kwijt is. En deze zwangere vrouw flapt er aan het eind nog ongevraagd uit dat André een zoon heeft van Juliette. De overijverige Ben Kreuger van de technische recherche heeft belastende vingerafdrukken gevonden van meneer Van Drunnen in de villa. En tot slot weet bij Smalle Lowietje Zwarte Gonny aan De Cock te melden dat Jonathan een gentleman was, maar desalniettemin een ton bood voor de dood van zijn moeder.

Boekhouder Janus bekent aan De Cock wat hij in de villa heeft uitgespookt. Mevrouw trof hij dood aan en hij heeft een oud document gezocht en gestolen. In het begin van zijn loopbaan betrapte zijn baas hem op boekhoudfraude en besloot hem vervolgens procuratiehouder te maken. Een getekende bekentenis bezegelde zijn gedwongen loyaliteit aan de firma. In Enkhuizen achtervolgt De Cock bij toeval Lucienne van Dammen, eveneens een oude vriendin van Jonathan. De vader van de verdwenen matroos beschuldigt de weduwe haar man te hebben vergiftigd. Terug in Amsterdam krijgen de rechercheurs van een poging tot moord te horen op de zoon van André Beerenburgh, André junior. Het zou gebeurd zijn in Vught met de lichtblauwe Opel van zijn vader. Na een pijlsnelle rit heen en weer naar Brabant stelt de Cock orde op zaken. De aanslag is vast bewust gepleegd door een auto, die erg veel op die van de vader moest lijken. Een importeur uit Utrecht vertelt die dag een spoedaflevering te hebben gedaan van een lichtblauwe Opel, aan ene Jonathan van Wheere. Chef Buitendam weigert echter nog steeds het televisieopsporingsbericht van Jonathan, tot droefenis van de Cock.

Margootje zet de rechercheurs op het spoor van een oude familievilla in Ermelo, aan de Horster-Zoomweg, haar toekomstige liefdesnestje met Jonathan na hun huwelijk. De Cock weet zich op zijn bekende wijze toegang te verschaffen. Na grondige inspectie geeft hij een verbijsterde Vledder opdracht twee spaden te kopen in een tuinwinkel. Ze gaan spitten in de tuin. Ze vinden het lijk van Jonathan, dat er volgens De Cock zo'n vier weken heeft gelegen. Dr. Rusteloos zal de volgende dag in Utrecht sectie verrichten. De opperwachtmeester van Ermelo zal pogen de zaak uit de pers te houden. In het gebouw van C.I.H. condoleert De Cock Jerome met de dood van zijn broer en arresteert hem vervolgens wegens hetzelfde feit.

De slotbespreking is wederom bij De Cock thuis. Rechercheurs Vledder en Van Dijk zijn aanwezig. De Cock legt uit dat de zorgvuldige moordenaar zelf geen sporen achterliet. Maar het verkochte medaillon en de gekochte Opel leidden wel heel simpel naar Jonathan. Maar de allereerste moord werd door de weduwe gepleegd. Zij verzorgde de morfine injecties tegen de pijn bij haar man en spoot daar insuline bij. Dit om Jerome aan het hoofd van de firma te kunnen plaatsen. Jonathan wilde zijn vader wreken, maar hij ging eerst in ondertrouw met de zwangere Margootje. In de familievilla te Ermelo, waar hij wilde gaan wonen, had hij een fatale afspraak met Jerome. Laatstgenoemde vermoordde vervolgens ook zijn zus in zijn zomerhuis te Bergen, waarna hij haar dumpte in een Amsterdamse steeg in de bontmantel van zijn vrouw. Na de moord op zijn moeder sloeg Jerome nog netjes een ruitje in, om de recherche te misleiden. Aan het slot meldt De Cock nog dat Jerome onder behandeling is geweest in Ermelo wegens schizofrenie.

Bij de herbegrafenis van Jonathan in Amsterdam staat De Cock met alleen Zwarte Gonny aan het graf. Jonathan had bij leven veel vrienden maar aan zijn graf staan slechts een smeris en een hoer.

Voetnoot

Baantjer (roman)
Roman uit 1971


text:
Bärnau – miasto w Niemczech, w kraju związkowym Bawaria, w rejencji Górny Palatynat, w regionie Oberpfalz-Nord, w powiecie Tirschenreuth. Leży w Lesie Czeskim, około 10 km na południowy wschód od Tirschenreuth, nad rzeką Waldnaab, przy granicy z Czechami.

Powiat Tirschenreuth
Miasta w Bawarii


text:
La Copa del Món de la FIFA Corea/Japó 2002™ fou la XVII edició de la Copa del Món de Futbol, disputada a Corea del Sud i Japó, entre el 31 de maig i el 30 de juny de 2002. Aquest torneig va ser el primer organitzat en la història per dos països, el primer disputat fora d'Europa i Amèrica i el primer disputat a Àsia. També hi va debutar el nou model de pilota Fevernova.

El torneig, on hi participaren 32 seleccions, va tenir forts contrastos. Alguns equips considerats de segon i tercer ordre del futbol internacional van aconseguir excel·lents resultats, com els semifinalistes Turquia i Corea del Sud o la debutant selecció de Senegal que va quedar entre les vuit primeres, en canvi, alguns dels equips favorits van ser eliminats en la primera fase com Argentina, Portugal i França, en el que va ser la pitjor defensa del títol d'un campió de la Copa del Món, ja que només va obtindre un punt i no va marcar cap gol.

Això no obstant, la final de la copa va ser disputada per les dues principals potències en la història de la Copa del Món: Brasil i Alemanya. A Yokohama, Ronaldo va batre per dues vegades el porter Oliver Kahn, el que va permetre a Brasil obtindre el pentacampionat i convirtir a Sud-amèrica en el continent amb més títols en la història del torneig.

Un punt negre en el desenvolupament del campionat va ser el pobre paper dels àrbitres, acusats d'afavorir a la selecció de Corea del Sud en els enfrontaments contra Portugal, en l'últim partit de la fase de grups, i contra Itàlia i Espanya en vuitens i quarts de final, respectivament.

Antecedents
L'elecció de la seu de la Copa del Món de Futbol de 2002 es va realitzar en un ambient similar al de la Copa del Món de 1994. La FIFA desitjava que el torneig fora organitzat per un país sense tradició futbolística on poder incentivar el desenvolupament de l'esport i amb grans capacitats de sostenibilitat econòmica, essent Corea del Sud i Japó els favorits per organitzar-lo. Mèxic, que havia pensat a presentar-se, va retirar la seva candidatura i el Congrés Executiu de la FIFA va decidir per unanimitat la realització del torneig a tots dos països.

Per primera vegada el torneig es disputaria a Àsia i també per primera vegada s'organitzaria per dos països conjuntament. Això, va provocar tota una sèrie d'inconvenients deguts a la llarga rivalitat històrica entre ambdós països (principalment a causa de la invasió japonesa de la península coreana durant la Segona Guerra Mundial). Malgrat tot, amb el pas del temps, aquestes diferències van minvar. El torneig va ser dividit equitativament entre les 10 seus de cada nació, disputant el partit inaugural en la capital sud-coreana, Seül, i la final a la ciutat japonesa de Yokohama. La falta d'una infraestructura futbolística als dos països va obligar a fer una elevada despesa econòmica per a la construcció dels estadis. Dels 20 estadis, 18 van ser construïts especialment per al torneig.

Als tornejos classificatoris, hi va haver un rècord de participants inscrites. Les principals sorpreses van ser les eliminacions de Colòmbia, dels Països Baixos i de la República Txeca. Un dels principals fets al llarg de les rondes classificatòries va ser la major victòria de la història entre seleccions nacionals: Austràlia va superar per 31 gols a zero a la feble selecció de la Samoa Americana. Malgrat aquesta rotunda victòria, el combinat australià no es va poder classificar en ser derrotat per Uruguai en una eliminatòria de repesca.

Equips participants
Els següents 32 equips, agrupats per confederacions continentals, van participar en la fase final de Copa del Món de la FIFA Corea/Japó 2002™. França com a vigent campiona i Corea del Sud i Japó com a organitzadors estaven automàticament classificades, sense haver de jugar les eliminatòries prèvies. En itàliques, les seleccions debutants.

Seus
Foren escollits deu estadis de Corea del Sud i deu més del Japó com a seu de la Copa del Món.

Àrbitres

Àfrica
  Gamal Al-Ghandour
  Coffi Codjia
  Mourad Daami
  Mohamed Guezzaz
  Falla N'Doye

Àsia
  Ali Bujsaim
  Toru Kamikawa
  Young-Joo Kim
  Jun Lu
  Saad Mane¨

Oceania
  Mark Shield

Europa
  Pierluigi Collina
  Hugh Dallas
  Anders Frisk
  Terje Hauge
  Antonio López Nieto
  Urs Meier
  Vítor Melo Pereira
  Markus Merk
  Ľuboš Micheľ
  Kim Milton Nielsen
  Graham Poll
  Kyros Vassaras
  Gilles Veissière
  Jan Wegereef

Amèrica del Nord, Central i Carib
  Carlos Batres
  Brian Hall
  William Mattus
  Peter Prendergast
  Felipe Ramos

Amèrica del Sud
  Ubaldo Aquino
  Byron Moreno
  René Ortube
  Óscar Ruiz
  Ángel Sánchez
  Carlos Eugênio Simon

Plantilles
Per a la informació de les plantilles de les seleccions classificades per a la Copa del Món de Futbol 2002 vegeu l'article separat: Plantilles de la Copa del Món de futbol 2002.

Primera fase
Els equips dels grups A, B, C i D van jugar a Corea del Sud. Els dels grups E, F, G i H al Japó.

Grup A

Grup B

Grup C

Grup D

Grup E

Grup F

Grup G

Grup H

Segona fase

Vuitens de final

Quarts de final

Semifinals

Tercer lloc

1: El gol de Hakan Şükür als 11 segons és el gol més ràpid en la història de la Copa del Món.

Final

Premis

Selecció FIFA's World Cup del campionat

Classificació final

Màxims Golejadors

8 gols
  Ronaldo

5 gols
  Rivaldo
  Miroslav Klose

4 gols
  Jon Dahl Tomasson
  Christian Vieri

3 gols
  Marc Wilmots
  Michael Ballack
  Robbie Keane
  Pauleta
  Papa Bouba Diop
  Fernando Morientes
  Raúl
  Henrik Larsson
  İlhan Mansız

2 gols
  Ronaldinho
  Rónald Gómez
  Michael Owen
  Junichi Inamoto
  Jared Borgetti
  Nelson Cuevas
  Henri Camara
  Ahn Jung-Hwan
  Fernando Hierro
  Ümit Davala
  Hasan Şaş
  Brian McBride
  Landon Donovan

1 gol
  Gabriel Batistuta
  Hernán Crespo
  Wesley Sonck
  Peter Van Der Heyden
  Johan Walem
  Edmílson
  Júnior
  Roberto Carlos
  Samuel Eto'o
  Patrick Mboma
  Winston Parks
  Paulo Wanchope
  Mauricio Wright
  Ivica Olić
  Milan Rapaić
  Dennis Rommedahl
  Agustín Delgado
  Edison Méndez
  David Beckham
  Sol Campbell
  Rio Ferdinand
  Emile Heskey
  Oliver Bierhoff
  Marco Bode
  Carsten Jancker
  Thomas Linke
  Oliver Neuville
  Bernd Schneider
  Gary Breen
  Damien Duff
  Matt Holland
  Alessandro Del Piero
  Hiroaki Morishima
  Hidetoshi Nakata
  Takayuki Suzuki
  Cuauhtémoc Blanco
  Gerardo Torrado
  Julius Aghahowa
  Francisco Arce
  Jorge Campos
  Roque Santa Cruz

  Paweł Kryszałowicz
  Emmanuel Olisadebe
  Marcin Żewłakow
  Beto
  Rui Costa
  Vladímir Bestxàstnikh
  Valery Karpin
  Dmitri Sitxov
  Iegor Titov
  Salif Diao
  Khalilou Fadiga
  Milenko Ačimovič
  Sebastjan Cimirotič
  Quinton Fortune
  Benni McCarthy
  Teboho Mokoena
  Siyabonga Nomvethe
  Lucas Radebe
  Hwang Sun-Hong
  Lee Eul-Yong
  Park Ji-Sung
  Seol Ki-Hyeon
  Song Chong-Gug
  Yoo Sang-Chul
  Gaizka Mendieta
  Juan Carlos Valerón
  Niclas Alexandersson
  Anders Svensson
  Raouf Bouzaiene
  Emre Belözoğlu
  Bülent Korkmaz
  Hakan Şükür
  Clint Mathis
  John O'Brien
  Diego Forlán
  Richard Morales
  Álvaro Recoba
  Darío Rodríguez

Gols en pròpia porta
  Jorge Costa (per USA)
  Carles Puyol (per Paraguai)
  Jeff Agoos (per Portugal)

Referències

Enllaços externs

 FIFAworldcup.com – Corea-Japó 2002
 Tots els Mundials – Corea-Japó 2002


text:
A 2020–2021-es UEFA Nemzetek Ligájának A ligája az UEFA Nemzetek Ligája 2020–2021-es kiírásának legmagasabb divíziója. Az A ligából került ki a Nemzetek Ligája győztese, a döntőt 2021. október 10-én játszották.

Lebonyolítás
Az első kiírás után az UEFA megváltoztatta a formátumot, az A liga létszámát 12-ről 16-ra növelte. Az A ligában a 2020–2021-es UEFA Nemzetek Ligája kiemelési rangsorának 1–16. helyezettjei vettek részt, négy csoportra osztva. A csoportokban a csapatok oda-visszavágós körmérkőzéses rendszerben összesen hat mérkőzést játszottak, 2020 szeptemberében, októberben és novemberben is 2–2 játéknapon. A csoportok győztesei továbbjutottak az UEFA Nemzetek Ligájának négyes döntőjébe, a negyedik helyezett csapatok kiestek a 2022–2023-as UEFA Nemzetek Ligájának B ligájába.

Az UEFA Nemzetek Ligájának négyes döntőjét 2021 októberében rendezték, egyenes kieséses rendszerben, amely két elődöntőt, egy bronzmérkőzést és egy döntőt tartalmazott. Az elődöntők párosítását, valamint bronzmérkőzés és a döntő pályaválasztó csapatait sorsolással döntötték el. A helyszínt a négy továbbjutó csapat közül választották ki. A döntő győztese nyerte az UEFA Nemzetek Ligáját.

A négy csoportgyőztest a 2022-es labdarúgó-világbajnokság európai selejtezőjének sorsolása során ötcsapatos csoportba sorsolták.

Csapatok

Változások
A 2018–2019-es kiírás utáni változások:

Az alábbi változások érintették az A ligát, de a formátum megváltoztatása után egyik csapat sem esett ki:

Kiemelés
A kiemelés a 2020–2021-es UEFA Nemzetek Ligája kiemelési rangsorának megfelelően a 2018–2019-es UEFA Nemzetek Ligája összesített rangsora alapján történt, kisebb módosítással: az eredetileg kiesett csapatok alacsonyabb besorolást kaptak a feljutó csapatoknál. A kiemelést 2019. december 4-én tették közzé.

A csoportok sorsolását 2020. március 3-án közép-európai idő szerint 18 órától tartották Amszterdamban. Mindegyik csoportba mindegyik kalapból egy csapat került.

Csoportok
A menetrendet az UEFA a sorsolást követően, 2020. március 3-án tette közzé. 2020. június 17-én az UEFA az októberi és novemberi mérkőzésnapokat korrigálta, az Európa-bajnoki pótselejtezők miatt. Az új menetrendet 2020. június 26-án tették közzé.

1. csoport

2. csoport

3. csoport

4. csoport

Egyenes kieséses szakasz

Az egyenes kieséses szakasz sorsolását 2020. december 3-án tartották. A párosításokra nem volt kiemelés, de a rendező csapat az 1. elődöntő pályaválasztója volt. A bronzmérkőzés és a döntő hivatalos pályaválasztóját sorsolták.

Elődöntők

Bronzmérkőzés

Döntő

Összesített rangsor
Az A liga 16 csapata az UEFA Nemzetek Ligája 1–16. helyezéseit kapta, a következő szabályok alapján:
A csoportok győztesei az 1–4. helyezéseket kapták, a Nemzetek Ligája egyenes kieséses szakaszának eredménye alapján.
A csoportok második helyezettjei az 5–8. helyezéseket kapták, a csoportban elért eredményeik alapján.
A csoportok harmadik helyezettjei a 9–12. helyezéseket kapták, a csoportban elért eredményeik alapján.
A csoportok negyedik helyezettjei a 13–16. helyezéseket kapták, a csoportban elért eredményeik alapján.

Megjegyzések

Jegyzetek

2020–2021-es UEFA Nemzetek Ligája


text:
(151) Abondance (désignation internationale (151) Abundantia) est un astéroïde de la ceinture principale découvert par Johann Palisa le .

Son nom provient d'une déesse romaine de la chance et de l'abondance, aussi appelée Annona. Gardienne de la corne d'abondance. Ceci, en partie pour célébrer le nombre croissant d'astéroïdes que l'on découvrit dans les années 1870.

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des planètes mineures (1-1000)

Lien externe

Planète mineure découverte en 1875
Astéroïde de la ceinture principale
Astéroïde de type S
abond
Objet céleste découvert par Johann Palisa


text:
Hortense (Catherine Jeanne) Schneider, född 30 april 1833 i Bordeaux, död 5 maj 1920 i Paris, var en fransk operasångerska (sopran). Hon tillhörde sitt sekels mest berömda operasångerskor i Europa och räknas som Frankrikes mest berömda operastjärna och primadonna under det andra kejsardömet.

Biografi

Hortense Schneider föddes i Bordeaux som dotter till en skräddare från Strasbourg, som avled i alkoholism. Hon började sjunga för att tjäna pengar redan vid tre års ålder och debuterade på scenen vid tolv års ålder 1845, varefter hon var aktiv vid olika kringresande teatersällskap i landsorten. År 1855 debuterade hon på Bouffes-Parisiens i Paris. Hon antog då namnet Hortense efter kejsar Napoleon III:s mor.

Som artist är hon framför allt berömd för sitt samarbete med kompositören Jacques Offenbach och dramatikerna Henri Meilhac och Ludovic Halévy. Bland hennes främst roller nämns huvudrollen i La Belle Hélène (1864), samt Riddar Blåskägg (1866) och Storhertiginnan av Gerolstein (1867), som båda skapades för henne. Hon utförde rollen som Storhertiginnan av Gerolstein i samband med världsutställningen i Paris 1867 inför åtskilliga europeiska potentater, vilket beskrivs som en stor uppmärksammad triumf och världsutställningens höjdpunkt.  Vid detta tillfälle uppvaktades hon av kejsar Napoleon III, prinsen av Wales, kejsar Frans Josef I av Österrike, Tsar Alexander II av Ryssland och Egyptens khediv Ismail Pascha, och hennes hem blev omtalade som Prinspassagen; även den blivande Oscar II av Sverige tillhörde hennes uppvaktande.

Efter andra kejsardömets fall och Pariskommunen 1871 avtog hennes karriär. Hon gjorde ett antal gästuppträdanden i särskilt Ryssland, innan hon slutligen avslutade sin karriär i samband med Offenbachs död 1880.

Schneider fick 1858 en son med hertigen av Gramont-Caderousse, som föddes lam. Vid Gramont-Caderousses död 1865 testamenterade han en förmögenhet till henne för att göra det möjligt för henne att ta hand om deras son. Hon levde efter sin pensionering ett privatliv tillägnat skötseln av sin son. Hon gifte sig 1881 med den italienska greven av Bionne, men skiljde sig kort därefter.

Referenser

Franska operasångare under 1800-talet
Födda 1833
Avlidna 1920
Kvinnor
Franska sopraner


text:
Латруд () — село в Ірані, у дегестані Шуиїл, у бахші Рахімабад, шагрестані Рудсар остану Ґілян. За даними перепису 2006 року, його населення становило 83 особи, що проживали у складі 28 сімей.

Клімат
Середня річна температура становить 10,54 °C, середня максимальна – 26,06 °C, а середня мінімальна – -5,82 °C. Середня річна кількість опадів – 445 мм.

Примітки

Населені пункти шагрестану Рудсар


text:
Ahmet Önder (né le  à Ödemiş) est un gymnaste turc.

Il termine  du concours général lors des Championnats du monde de gymnastique artistique 2017 à Montréal.

II remporte la médaille d'argent par équipes et la médaille de bronze au concours général, en plus de trois autres médailles dont le titre aux barres parallèles, lors des Jeux méditerranéens de 2018.

Il est médaillé d'argent à la barre fixe aux Jeux européens de 2019 à Minsk et aux Championnats du monde de gymnastique artistique 2019 à Stuttgart et médaillé de bronze aux barres parallèles à l'Universiade d'été de 2019 à Naples. Il est médaillé d'argent par équipes aux Championnats d'Europe de gymnastique artistique masculine 2020.

Il est médaillé d'or du concours par équipes, médaillé d'argent au sol et médaillé de bronze à la barre fixe aux Jeux méditerranéens de 2022 à Oran.

Notes et références

Lien externe

Gymnaste artistique masculin turc
Naissance en juillet 1996
Naissance dans la province d'Izmir


text:
Latang is een bestuurslaag in het regentschap Sijunjung van de provincie West-Sumatra, Indonesië. Latang telt 874 inwoners (volkstelling 2010).

Plaats in West-Sumatra


text:
Les manifestacions del 2019 a l'Equador van ser una onada de mobilitzacions a nivell nacional i internacional realitzades a partir del 2 d'octubre fins al 13 d'octubre de 2019, després de l'anunci de certes mesures econòmiques per part del govern de Lenín Moreno, i es van desenvolupar com a protestes en contra de les mesures i el govern, així mateix van tenir lloc protestes a favor de la pau, i de suport al govern equatorià.

Tant el Frente Unitario de Trabajadores (FUT), la Confederación de Nacionalidades Indígenas (CONAIE), i el Frente Popular (FP); que van formar l'oposició al govern de Rafael Correa; així com també la Federación de Cooperativas de Transporte Público de Pasajeros (FENACOTIP) i grups vinculats al Movimento Revolución Ciudadana (MRC) van declarar la seva adhesió i suport a les protestes contra Lenín Moreno; negant les acusacions de vinculació amb per l'expresident Rafael Correa.

Mentre s'anaven succeint les protestes, amb intervenció de la policia, tenen lloc actes delictius a arreu del país, similars als esdevinguts el 30 de setembre de 2010, i justificant-se en aquests actes delelictius, el govern va declarar l'estat d'excepció. El 4 d'octubre, la FENACOTIP va abandonar l'aturada. Mentre la CONAIE, FUT i FP van continuar amb les marxes que es van intensificar a Quito i les forces armades començaven a protegir la ciutat i el palau de Carondelet, arribant en els últims dos dies a instaurar-se el toc de queda total sobre la capital.

Finalment, el dia 13 d'octubre la reunió entre la CONAIE i el govern, intervinguda per les Nacions Unides (ONU), va aconseguir la derogatòria del decret 883 sobre l'eliminació del subsidi a la gasolina. El Ministeri de Govern va informar de la detenció de 1330 persones, 435 policies ferits i 132 bloqueigs de carreteres.

Antecedents

Vagues de fam
El 23 de juliol, en els exteriors del Palau Legislatiu a Quito, un grup de mestres retirats van iniciar una vaga de fam en exigència del pagament de les seves compensacions en efectiu. El 28 de juliol, a Santo Domingo, i el 5 d'agost, a la plaça Vicente Rocafuerte de Guayaquil, la mesura va ser adoptada per un grup de jubilats. Finalment serà el 6 d'agost que la mesura serà aixecada després d'acordar el pagament de les compensacions en bons que podrien ser canviats al Banco del Instituto Equatoriano de Seguridad Social (IESS).

El 2 de setembre, en el mateix lloc on van estar els mestres de Guayaquil, empleats jubilats de la Corporación Nacional de Electricidad (CNEL) van iniciar una nova vaga de fam. Rebrien el suport durant la mobilització nacional del 5 de setembre convocada pel Frente Unitario de Trabajadores (FUT), aquesta havia estat organitzada com a preparació a una vaga nacional.

Protestes a Carchi
El dimarts 24 de setembre van començar les protestes a la província del Carchi contra el que consideren abandó per part del govern de l'Equador. Les protestes serien recolzades des de la prefectura de la província encapçalada per Guillermo Herrera i per les centrals sindicals. Les mesures adoptades en aquesta protesta van ser plantades a la governació, marxes i bloqueigs de vies. L'aturada seria aixecada el 30 de setembre després d'acordar-se dotze compromisos amb el govern.

Mesures econòmiques

La nit 1 d'octubre de 2019, Lenín Moreno va anunciar 6 mesures econòmiques i 13 propostes de reforma a la cadena nacional per estimular l'economia del país. Amb un discurs que va iniciar declarant el no augment de l'impost al valor agregat (IVA) el mandatari va parlar que realitzaria el següent:

 L'alliberament del preu del dièsel i la gasolina extra i ecopaís.
 El lliurament de 15 dòlars mensuals addicionals en bons a 300.000 famílies.
 L'eliminació o reducció d'aranzels per a maquinària i matèries primeres agrícoles i industrials.
 L'eliminació d'aranzels a la importació de dispositius mòbils
 El lliurament de mil milions de dòlars per a crèdits hipotecaris des de novembre, a una taxa del 4,99 %.
 La renovació de contractes ocasionals amb 20 % menys de remuneració.
 L'acomiadament de 23.000 buròcrates.

Paral·lelament a aquestes mesures, va anunciar les reformes que serien enviades a l'Assemblea Nacional de l'Equador que serien les següents:

 La contribució durant tres anys per part d'empreses que perceben ingressos superiors a 10 milions de dòlars a l'any.
 Reducció de l'impost a la renda única per la banana.
 La devolució automàtica de tributs al comerç exterior.
 L'eliminació de la bestreta de l'impost a la renda.
 La reducció a la meitat de l'impost a la sortida de divises (ISD) per a matèries primeres, insulsos per a béns de capital, segons un llistat.
 La reducció de l'impost als vehicles de menys de 32.000 dòlars per a ús productiu.
 Les reducció de vacances per a empleats públics de 30 a 15 dies a l'any, exceptuant per força pública i serveis socials.
 L'aportació d'un dia del salari cada mes als treballadors públics.
 L'aplicació de reformes laborals sobre nous contractes.
 La creació de noves modalitats de contractes per emprenedors.
 La creació d'una modalitat de contracte de reemplaçament en cas de llicència de maternitat i paternitat i malalties catastròfiques.
 Facilitats pel tele-treball.
 Nova forma de jubilació patronal: ocupadors incrementen aportació mensual en 2 % per a nous treballadors, Aquest valor podrà ser estalviat en l'Institut Equatorià de Seguretat Social (IESS) o en fons privats.

Esdeveniments

2 d'octubre
Les mesures van rebre al següent dia el rebuig oficial del Frente Unitario de Trabajadores (FUT), la Confederación de Nacionalidades Indígenas (CONAIE), el Frente Popular i Parlamento Laboral; els qui conjuntament es van declarar en resistència, i van anunciar un aturada i una sèrie de mobilitzacions immediates contra aquestes. El mateix dia, la Federació Nacional de Transportistes (FENACOTIP) va anunciar la paralització del treball pel 3 d'octubre, dia en què es va fer efectiu el decret 883 que eliminava el subsidi a la gasolina.

El Partit Unidad Popular va incloure el seu rebuig a les mesures en una marxa a Quito realitzada contra una suposada eliminació de l'organització per part del Consejo Nacional Electoral (CNE). Durant la nit d'aquest dia a Guayas, un grup de manifestants va bloquejar el Pont de la Unitat Nacional a la secció que connecta a Durán amb Samborondón, sent arrestades dues persones.

3 d'octubre
Davant l'aturada de transportistes, el 3 d'octubre, el govern va suspendre les classes a escoles i col·legis. Mentre, a Quito i Guayaquil, els municipis van garantir fàcilment la mobilitat dels ciutadans amb l'ús dels serveis de transport públic municipals i, en el cas de la capital, amb la suspensió de la mesura de restricció vehicular.

A Guayaquil, la Autoridad del Transito Municipal (ATM) vetllà pel normal desenvolupament del trànsit, però igualment va existir el bloqueig dels taxistes dels carrers Machala i Brasil. A la tarda, la Metrovía va acabar suspenent el seu servei davant el bloc de les vies del servei i la falta de garanties; el mateix acte van realitzar locals comercials al centre davant la falta de seguretat. La Intendència del Guayas va suspendre tots els esdeveniments de concurrència massiva fins al 6 d'octubre després d'una jornada en la qual a més de les protestes, van existir excessos en sectors del sud de la ciutat com el Suburbi, Illa Trinitaria i el Guasmo, en els quals es van incloure saqueigs a locals comercials. A la nit la Federació Nacional de Transport Pesat va decidir no unir-se a l'atur i començar a dialogar amb el govern.

A Quito, es va iniciar una marxa a la Universitat Central amb direcció al Palau de Carondelet, acabant enfront del cordó policial, que va acabar fent ús de la seva força contra els manifestants, destacant els danys físics que va sofrir Luis Tipantuña en rebre l'impacte d'una bomba lacrimògena a l'ull, perdent aquest. Les protestes van durar fins a la nit, el poder policial, va dispersar als manifestants fins a l'hospital Eugenio Mirall i els seus voltants. A l'Aeroport Internacional Mariscal Sucre es van acabar cancel·lant alguns vols davant la incapacitat dels passatgers d'arribar a l'aeroport pel bloqueig de la Ruta Viva que la connecta amb la capital. D'altra banda, estudiants de la Universitat Sant Francisco de Quito van intentar aturar la paralització de la carretera a Cumbayá en tractar d'apagar les llandes que els taxistes havien calat foc, sent agredits pels taxistes i amenaçats amb pals i pedres. A la nit del 3 d'octubre es van atacar diverses ambulàncies incloses les de la Cruz Roja Ecuatoriana.

A Conca, la marxa de joves va arribar al Parc Abdón Calderón, lloc on la Cambra del Transporte de Conca va cridar a les organitzacions socials perquè facin els seus pronunciaments. La falta de transport va portar en diferents ciutats al fet que les persones cooperin entre si amb les seves actuacions, entre ells destaca l'esportista Jefferson Pérez que va usar el seu acte per a tal acte per Conca.

A Manta, Montecristi, Jaramijó i Santo Domingo;els accessos a les ciutats van ser bloquejats per taxistes i a Loja les andanes de la terminal terrestre van romandre buits. El saldo de les protestes d'aquest dia va ser el de 350 detinguts, en els quals estaria inclòs Marlon Santi, coordinador de Pachakutik, i Jairo Gualinga, dirigent de Joventuts de la Confederación de Nacionalidades Indígenas (CONAIE); així com també 35 ferits.

4 d'octubre
Des del matí va existir presència militar i policial en diversos sectors del país, tant per prevenir-se davant protestes com per recolzar la prestació de serveis de transport.

A Ambato, l'anunci d'una marxa indígena va portar a l'encerclament de la governació de Tungurahua, que en produir-se va causar enfrontaments amb la policia que el Movimento Indígena de Tungurahua (MIT) va assegurar que eren provocats per infiltrats. A Cotopaxi, els indígenes i camperols de Pujilí, Saquisilí i Salcedo van ingressar al centre de Latacunga després de reunir-se al centre de Pujilí. A Conca, una marxa va arribar fins al Complex Judicial de Conca davant la detenció de Mesías Vicuña i Manolo Solís, dirigents dels transportistes. Mentre, a Manabí, es manté el bloqueig de les vies a les principals ciutats de la província. A Imbabura, els indígenes detindran a una grup de policies que suposadament estaven reprimint manifestants. A Cayambe, les manifestacions van acabar desembocant en la intervenció militar usant bales de goma cap als manifestants, que va portar al seu torn a la resposta d'aquests amb danys cap a dos busos militars. A Guayaquil, durant la tarda va haver-hi una manifestació que provocaria disturbis a l'Avinguda 9 d'octubre.

Pel costat dels transportistes, aquests van anunciar la fi del seva aturada i a per iniciar el diàleg amb el govern, demanant a aquest l'alliberament dels seus companys i l'alça de la tarifes de transport interprovincial i provincial. Mentre el Frente Unitario de Trabajadores, el Frente Popular i la Confederación de Nacionalidades Indígenas van anunciar que continuarien amb la «radicalització de la protesta» i la vaga general pel 9 d'octubre.

5 d'octubre

A les ciutats, la circulació del transport continuà irregular juntament amb el d'alguns transports interprovincials i intercantonals per vies que encara no podien ser usades. A Riobamba, els mercats i locals comercials van romandre tancats per temor a saqueigs, més tard, es van succeir manifestacions mentre existia resguard policial sobre la Governació. A la veïna província de Cotopaxi el Movimiento Indígena y Campesino de Cotopaxi (MICC) va anunciar el tancament indefinit de vies, fet que es va repetir a les províncies de Cañar, Azuay i Loja amb tres vies interprovincials tancades. El turó Pilishurco de Tungurahua es manté ocupat per indígenes, impedint la transmissió de les ràdios de freqüència modulada (FM) en Ambato.

Després de la fi de l'aturada dels transportistes el dia anterior, l'Agència Nacional de Trànsit (ANT) va establir un sostre màxim de 32 % per a l'increment de les tarifes del transport intra i interprovincial.

A la nit la Confederación de Nacionalidades Indígenas (CONAIE) va decretar un «estat d'excepció» per al territori indígena, anunciant la retenció del personal de la força pública perquè siguin sotmesos a la justícia indígena. Tals retencions ja venien succeint en llocs com Alausí on 47 militars romanen retinguts fins a l'arribada de la governadora.

6 d'octubre
El Municipi de Quito va suspendre el "ciclopaseo" dominical per garantir la mobilitat i la seguretat viària a la ciutat. Al matí, la via Riobamba-Ambato-Quito va estar habilitada al trànsit vehicular, fins que militants del Movimiento Indígena de Cotopaxi van començar a congregar-se en el sector de Panzaleo, la qual cosa va portar al fet que s'enviés contingent policial al lloc per evitar el tancament. A la via Conca-Molleturo es registra el primer mort, Raúl Chilpe, atropellat per un conductor que va intentar creuar per força aquesta via tancada pels manifestants.

Mentre en el Municipi de Guayaquil, Cynthia Viteri anuncia que s'abstindrà de realitzar l'increment al preu del transport cantonal, al que li segueixen algunes municipalitats, mentre altres alcaldes, com a Lucía Insulsa en Maragdes, rebutgen tal increment; no obstant això en alguns transports ja havien realitzat l'increment per la qual cosa a Quito es van iniciar operatius de control. A la nit, els ministres María Paula Rom de Govern i Oswaldo Jarrín de Defensa van realitzar una cadena per denunciar la suposada existència de fake news.

7 d'octubre

El govern va suspendre les classes a la regió de la Sierra davant les mobilitzacions indígenes. Mentre que el servei de transport continuava sense ser regularitzat i la marxa indígena s'acostava a Quito. Lenín Moreno continuava cridant al diàleg amb les organitzacions indígenes i rebutjà la retirada de les mesures, mentre el Frente Unitario de Trabajadores, el Frente Popular i la Confederación de Nacionalidades Indígenas (CONAIE) anunciaven que acceptarien el diàleg sempre que s'eliminessin les mesures del govern, i informaren de l'arribada de 20.000 indígenes a la capital.

A Guaranda, l'edifici de la governació de Bolívar fou ocupat per indígenes i camperols de la Federación de Organizaciones Campersinas de Bolivar, el Ministeri d'Educació, el Cos de Bombers i altres entitats de funcionaris es van sumar a la protesta. A Quito, els indígenes van trencar el cèrcol militar i policial i van avançar per l'avinguda Maldonado al sud de la ciutat

A Sucumbíos es va detenir l' assembleista Yofre Poma. al prefecte provincial Amado Chávez i a altres 7 persones després d'haver paralitzat l'activitat d'un camp petrolífer durant 2 hores i 20 minuts, a causa de la protecció parlamentària de Poma, van ser traslladats tots els acusats a Quito per a l'audiència de formulació de càrrecs a la Cort Nacional de Justícia, davant del jutge David Jacho, que va ser designat, per sorteig, per dur a terme la diligència. La Fiscalia General de l'Estat els acusà del delicte de Paralització de Servei Públic, així com Petroecuador presentà una denúncia formal a la Fiscalia de Sucumbíos pel delicte de sabotatge en contra de les persones, a més dels intents de paralitzar una activitat estratègica.

A Cotopaxi i Imbabura es van produir actes delictius sobre zones de producció de llet, paper, iogurt, flors i altres; entre elles, la fàbrica de Parmalat i 18 finques dels sectors Lasso i Cotacachi. A la nit, la Contraloría General va ser atacada, fet davant el qual Pablo Celi, el contralor, rebutjà que es tractés d'una acció del moviment indígena i de les organitzacions socials. En el Pont de la Unitat Nacional, es creà un cercle militar i policial mentre el president Moreno es traslladà a la ciutat de Guayaquil, des d'on anuncià a la nació el trasllat de la seu del govern.

8 d'octubre

Novament es van suspendre les classes a nivell nacional. A Quito, els indígenes esmorzaven al parc el Arbolito, més tard, la Confederación de Nacionalidades Indígenas (CONAIE) i els seus aliats reclamaven que se'ls deslligués dels simpatitzants de l'expresident Rafael Correa. A la meitat del dia, el Palau Legislatiu va ser pres per manifestants durant alguns minuts, mentre a l'Avinguda dels Shyris es va organitzar una manifestació contra les marxes i l'atur nacional. A Chimborazo i Pastaza van ser preses les seves respectives governacions provincials,cosa que també va ocórrer amb les de Morona Santiago a Macas i la de Napo a Tena.

A Portoviejo, es va continuar sense el servei de taxis i busos urbans a casuda de l'atur nacional de transportistes. També es van produir talls a les vies principals així com el tancament de la terminal terrestre.

A Guayaquil, es va organitzar una reunió entre representants d'organismes estatals i una cadena nacional on parlà Pablo Celi, a la declaració final d'aquesta reunió, es va anunciar el seu recolzament el president Lenín Moreno i el suport al diàleg. A Quito, a la nit, la policia ingressà al Parc el Arbolito on els manifestants indígenes planejaven acampar, però foren desallotjats d'allà per les forces policials i es traslladaren a les universitats Politècnica Salesiana i Pontifícia Universitat Católica de l'Equador.

Durant aquests dies en alguns mercats i centres comercials del país es va començar a evidenciar el des-avituallament de productes, sumat a l'augment de preus i a l'especulació. Quito, Guayaquil i Conca foren algunes de les ciutats afectades per la situació.

9 d'octubre
El dia en què es commemorava els 199 anys de la Independència de Guayaquil es van suspendre totes les activitats que s'havien de realitzar per tal motiu. El dia anterior, Jaime Nebot i Cynthia Viteri van anunciar l'organització de la «Marxa per la Pau» contra les mobilitzacions, aquesta contramarxa es va iniciar a les primeres hores de la tarda al Parc Centenari. Al seu torn, el Frente Unitario de Trabajadores i el Frente Popular pretenien realitzar una marxa en el mateix lloc com a part de la vaga nacional que havien previst aquestes organitzacions, la qual va acabar sent dispersada, encara que més tard grups de manifestants van continuar intentant prendre l'Avinguda Nueve d'octubre.

A Quito, la mobilització de les organitzacions socials i indígenes va continuar, però sense poder entrar al centre històric. Almenys un policia va resultar ferit com a resultat de l'impacte d'una còctel molotov que li va causar cremades de segon i tercer grau, mentre es trobava contenint l'avanç de manifestants en la intersecció dels carrers Guayaquil i Sucre. A la nit la policia va dispersar amb bombes lacrimògenes als indígenes del Parc El Arbolito i de les universitats Politècnica Salesiana i la Pontifícia Universidad Católica de l'Equador, sent en les últimes hores que les xarxes socials de la Confederación de Nacionalidades Indígenas (CONAIE) va anunciar que existien morts acusant al president Moreno i als seus ministres Romo i Jarrín de la repressió. En roda de premsa, la ministra Rom va demanar disculpes públiques i va prometre que no tornaria a repetir-se aquest fet.

A Cañar, una nova governació va ser presa pels manifestants, fet que feia un total de 6 governacions preses pels manifestants.

A causa de la falta de garanties de seguretat i l'atac a les ambulàncies i al personal de Cruz Roja Ecuatoriana, aquesta va decidir suspendre temporalment el seu servei d'ambulància a tot el país.

10 d'octubre

A l'Àgora de la Casa de la Cultura Ecuatoriana a Quito, els indígenes van retenir a 8 policies, sol·licitant al de més antic que contactés amb el comandant de la policia perquè s'aturés i la repressió i es derogués el decret 883, i el president de la Confederación de Nacionalidades Indígenas (CONAIE), Jaime Vargas, va exigir el lliurament de cossos de 3 manifestants que es trobarien a l'Hospital Eugenio Mirall. En el mateix lloc es van realitzar cerimònies fúnebres per als manifestants morts com el dirigent indígena de Cotopaxi, Inocencio Tucumbi. En el lloc hi van anar 31 periodistes, els qui d'acord amb la CONAIE «no estan segrestats, estan amb el poble per garantir el dret a la informació», mentre l'Àgora era tancada com a mesura de seguretat. Van anunciar que radicalitzaven les protestes i van exigir a les Forces Armades que deixessin de recolzar al President de la República. A la sortida el periodista de Teleamazonas, Freddy Parets, va ser agredit amb una pedra que li va ser llançada a la part posterior del cap.

A Ambato, la governació provincial de Tungurahua va ser presa pels manifestants. A Conca, el prefecte provincial, Yaku Pérez Guartambel, va organitzar una assemblea popular, mentre que la Unidad Popular d'aquesta província denuncià la suposada persecució del sub-director nacional del partit, Sebastián Cevallos. Com a Quito, a la nit a Saraguro, es va retre un homenatge als manifestants morts, anunciant que es dirigirien a la capital, mentre el cantó es trobava tancat amb terra i troncs d'arbres.

Als voltants de l'Aeroport Mariscal Sucre, a causa de l'arribada del Vicepresident de la República, es va realitzar un operatiu de control que va acabar amb la detenció de 17 persones que, d'acord amb la ministra de govern, María Paula Romo, comptaven amb informació sobre la mobilització del President i Vicepresident de la República, sumat al fet que diversos d'ells no disposaven de la documentació necessària per determinar la seva identitat, per la qual cosa foren detinguts i passaren a disposició judicial.

La Cruz Roja Ecuatoriana reactivà el seu servei d'ambulàncies i inicià diverses difusions a les xarxes socials i a la premsa sobre els principis fonamentals del moviment i les tasques del personal humanitari.

11 d'octubre

La circulació en el Pont de la Unidad Nacional va quedar relativament normalitzada després de finalitzar el tancament realitzat pel govern com a mesura de seguretat, la qual cosa va permetre a certes cooperatives intercantonals i interprovincials treballar a la Terminal Terrestre de Guayaquil. A Quito, el Ministeri de Govern va crear una «zona de protecció» a prop de les universitats ocupades pels indígenes.

Un grup d'indígenes es va separar de la marxa principal a Quito realitzada per la CONAIE cap al Centre Històric i va tractar d'entrar a l'Assemblea Nacional, sent repel·lits per la policia muntada, mitjançant l'ús de gas lacrimogen. Grups indígenes de la Regió Amazónica van entrar a la capital per integrar-se a les mobilitzacions.

A Guayaquil, un grup d'alcaldes entre els quals hi havia el de Quito, Jorge Yunda, i Raúl Delgado, alcalde de Paute i president de l'Associació de Municipalitats (ESTIMI),es van reunir amb el president Moreno per intentar iniciar un diàleg, declarant que buscarien el cessament de les manifestacions del moviment indígena. La crida al diàleg, aquesta vegada va generar expectativa en informar-se que Salvador Quishpe va lliurar un document de la CONAIE a mediadors d'Nacions Unides (ONU), a les xarxes socials de la CONAIE van anunciar que només Jaime Vargas representava a la institució, alhora que declarava que acceptarien el diàleg només sota les condicions de la revisió o derogatòria del decret 883.

12 d'octubre
Anomenat per les organitzacions socials i els partits d'esquerra que recolzen a les manifestacions com el Dia de la Resistència Indígena i Popular, al país van continuar les protestes, amb un conjunt de commemoracions per la data en qüestió. A Guayas, davant el firat del 9 d'octubre, el governador Pedro Pablo Duart va convidar als comerciants, amos de restaurants i centres d'oci nocturn a treballar amb normalitat durant aquests dies de firat, mentrestant a tota la regió litoral es va anunciar que s'havia normalitzat el servei de carreteres. A Quito, l'aeroport es va mantenir operatiu, mentre les vies Ruta Viva i Ruta Collas eren habilitades.

A Quito, durant les primeres hores de la matinada, la policia va atacar amb gasos lacrimògens i perdigons als manifestants que descansaven als voltants de l'Assemblea Nacional, lloc en el qual, durant el dia també es van succeir diverses manifestacions. Mentre transcorrien les protestes es van produir incidents a les seus de Teleamazonas, El Comerçio i la Contraloría General. Després d'això, Lenín Moreno va decretar un toc de queda sobre el Districte Metropolità de Quito, que començaria des de les 15.00, mentre a la resta del país, el toc de queda es va mantenir com abans. Prèviament va indicar que revisaria el decret que eliminava els subsidis, després que Confederación de Nacionalidades Indígenas (CONAIE) anunciés acceptar el diàleg directe, al que també es va integrar el Frente Unitario de Trabajadores (FUT) i el Frente Popular (FP). A l'Aeroport Tababela es van desviar els vols cap a la ciutat Guayaquil. Amb aquesta nova mesura de Moreno, a la nit, els manifestants van convocar a un cassolada, mentre la Casa de la Cultura va romandre envoltada per personal de la força pública.

A Guayaquil, van tenir lloc 3 manifestacions. La FUT, la CONAIE, l'FP i Unidad Popular (UP) van organitzar una pel matí i una altra per la tarda a la zona de l'Avinguda Nueve d'octubre entre el Parc Centenari i la plaça de l'Església de Sant Francisco, la qual cosa va provocar una forta presència militar i policial. Al Parc Centenari es va iniciar una marxa que es va dirigir cap al Govern Zonal de Guayaquil a l'Avinguda Francisco d'Orellana, aquesta acció va motivar que el president es traslladés a l'Edifici de l'ECU911 a La Punta, on va realitzar una nova retransmissió a escala nacional, al seu torn que la Francisco d'Orellana era tancada.

13 d'octubre
La ciutat de Quito va despertar sota el toc de queda que va durar fins a la tarda, quan el govern va suspendre la mesura perquè els dirigents de la Confederación de Nacionalidades Indígenas (CONAIE) pugessin mobilitzar-se al punt de trobada. El matí, a la seu de l'ECU911 a La Punta, el vicepresident Otto Sonnenholzner es va reunir amb unes 10 organitzacions socials, inclosa la Confederación Intercultural de Pueblos i Nacionalidades (Amaru) i la Asociación de Negros.

Aquesta mateixa nit els dirigents indígenes van fer una crida a la pau als carrers i a posar fi a l'obstrucció de les vies de comunicació del país.

Conseqüències

Morts i ferits
La Defensoría del Pueblo va indicar que en total el nombre de morts a les protestes havia estat de 8 persones, mentre el Ministeri de Govern indicà que sis dels morts es van produir a causa d'accidents de trànsit. Alguns noms dels morts van ser els de Raúl Chilpe, Marco Otto, José Daniel Chaluisa, Inocencio Tucumbi, José Rodrigo Chaluisa, Vega Caizaguano i Silvia Marlene Mera. Igualment la Defensoría va comptabilitzar 1340 ferits, mentre el ministeri en va sumar un total 1507, dels quals 435 serien membres policia. D'aquests ferits la majoria es trobarien a la província de Pichincha.

Les xarxes socials de la Confederación de Nacionalidades Indígenas (CONAIE) van indicar anteriorment a les declaracions de la Defensoria del Pueblo, l'existència de gairebé 108 desapareguts.

Detencions i acusacions
Dins de les protestes, la Defensoria del Pueblo va indicar que van existir 1192 detinguts, assenyalant a les províncies de Pichincha, Guayas i Tungurahua, com aquelles amb el major nombre de detinguts. Mentre el Ministeri de Govern va reduir el nombre a 1330, dels quals, 57 serien estrangers i la ministra María Paula Rom va reiterar que la majoria havien estat alliberats en 24 hores. El ministeri a més va recordar la retenció de 202 policies en contra de la seva voluntat.

El 13 d'octubre, la Fiscalia General de l'Estat va procedir a detenir a la exalcaldesa de Durán, Alexandra Arce, per presumpta associació il·lícita en relació als actes vandàlics que es van produir durant les manifestacions. Així mateix, l'endemà, es va detenir a Paola Pabón, prefecta de Pichincha, amb finalitats investigatives, trobant substàncies subjectes a fiscalització després de l'escorcoll del domicili de la política. Des de diversos sectors es van denunciar que s'havien produït detencions amb finalitats polítiques. Aquests fets van motivar la cerca d'asil a l'ambaixada de Mèxic per part d'un grup de dirigents del Movimiento Revolución Ciudadana (MRC).

El 16 d'octubre, l'assembleista Fabricio Villamar va informar que havia denunciat a la Fiscalia al prefecte d'Azuay, Yaku Pérez Guartambel, per participar a les mobilitzacions dins el recinte del Palau Legislatiu, anunciant la formació d'un parlament popular. Igualment, els dirigents Jaime Vargas, Agustín Casiqueando, Leonidas Hissa, Carlos Sucuzhañay, Manuel Chugchilan, Mesías Tatamúez, i Luis Alfonso Morales foren acusats per la retenció d'un grup de policies i periodistes a la Casa de la Cultura Ecuatoriana.

Al seu torn la Fiscalia va indicar que realitzaria les investigacions necessàries per esbrinar els autors dels danys a la propietat succeïts a la ciutat de Quito. Mentre la Defensoría del Pueblo va donar inici a una comissió especial per a la recerca d'actes de violació de drets humans.

Percepció dels mitjans i les organitzacions socials
Els grups que van participar a les protestes d'octubre van denunciar la parcialitat dels grans mitjans de comunicació, enfront de la qual cosa va existir un sector de la població que va acabar informant-se des de les xarxes socials i mitjans internacionals. Un dels mitjans més criticats fou Teleamazonas, assenyalant que durant les protestes emitien Bob Esponja, això seria vist com la causa que va provocar l'agressió a Freddy Parets i l'incendi de la seu del canal a Quito. Entre les organitzacions socials, la Juventud Revolucionaria (JRE) va suggerir utilitzar com a mitjà d'informació a un grup de mitjans digitals considerats independents, així com també la xarxes oficials de la Confederación de Nacionalidades Indígenas (CONAIE) i des del Partido Comunista Marxista Leninista (PCMLE), van acusar als mitjans tradicionals de mentir. De la mateixa forma, María Paula Rom va assenyalar que s'estava desinformant per mitjà de les xarxes socials, indicant tendències aTwitter provinents de Veneçuela i la difusió de les protestes en viu pel cadena RT.

Després de les protestes, el 9 de desembre, el Frente Popular (FP) denunciaren davant la Defensoría del Pueblo els actes de "estigmatització" dels indígenes per part de mitjans de comunicació i a les organitzacions involucrades a les protestes. A la denúncia es van incloure expressions considerades racistes com les realitzades per Anderson Boscán que també van ser denunciades des del Consell Nacional per a la Igualtat de Pobles i Nacionalitats (CNIPN).

Igualment, a les organitzacions socials involucrades se les va començar a assenyalar com a "colpistes" i properes a l'expresident Rafael Correa, això principalment va succeir amb la CONAIE i el seu president Jaime Vargas, destacant com una mostra les acusacions, els fets del 14 de novembre en Guayaquil on un grup de manifestants va rebutjar la seva presència a la Casa de la Cultura-Nucli Guayas en un esdeveniment organitzat per la Unidad Popular (UP), amb cartells que a més donaven suport a Cynthia Viteri i Jaime Nebot.

Resultats

Diàleg
El diàleg amb la Confederación de Nacionalidades Indígenas (CONAIE) ca començar oficialment amb la derogació del decret 883. El Frente Unitario de Trabajadores (FUT) i el Frente Popular (FP), van denunciar que el president Moreno buscava realitzar una altra reunió amb les Nacions Unides, sent planificada una taula de diàleg el 15 d'octubre que seria posposada, davant la qual cosa la FUT i FP van cridar a una nova marxa pel 30 d'octubre,fet que va provocar que Moreno anunciés que no dialogaria amb el FUT. La CONAIE ha demanat la renúncia dels ministres María Paula Rom de Govern i Oswaldo Jarrín de Defensa pel seu comportament hostil durant les protestes, una reclamació que pel president Moreno ha quedat com un suggeriment, de la qual ell té la decisió final.

Pel 30 d'octubre, la CONAIE es va poasar en contacte amb el "Parlamento Popular de Pueblos y Organizaciones Sociales", que l'endemà va lliurar un programa econòmic alternatiu al del secretari de la Presidència, José Augusto Briones, a la seu de la Conferencia Episcopal Ecuatoriana (CEE). Mentre al Palau de Carondelet, el president Moreno mostrava el seu disgust per la falta de la presència de la CONAIE a la reunió i que aquesta elaborés un programa fora de la taula de diàleg.

Comissió i nou decret
Originalment s'esperava un nou decret entre el 13 i 15 d'octubre, no obstant això el secretari de la Presidència, José Augusto Briones, va informar al públic que es requierien estudis per focalitzar els subsidis, estudis encara no disponibles.

Referències

Política del 2019
Història de l'Equador
Manifestacions del segle XXI
Conflictes del 2019


text:
Scopula nubicincta är en fjärilsart som beskrevs av George Francis Hampson 1910. Scopula nubicincta ingår i släktet Scopula och familjen mätare. Inga underarter finns listade.

Källor

Mätare
nubicincta


text:
Патагонский клыкач () — морская, придонно-пелагическая, антарктическая по происхождению рыба из семейства нототениевых (Nototheniidae), подотряда нототениевидных (Notothenioidei) отряда окунеобразных (Perciformes). Наибольшая длина тела составляет около двух метров. Максимальный вес может превышать 100 кг. Вид обитает в антарктических и субантарктических водах у побережья Чили и Аргентины, у Фолклендских островов, острова Южная Георгия, а также у островов Кергелен, Хёрд и на подводных поднятиях банках Обь и Лена на глубинах от 300 до 2000 м. Хищный вид, питается мелкими кальмарами, рыбой, донными беспозвоночными и падалью. Патагонский клыкач в свою очередь служит пищей для кашалота и тюленя Уэдделла. Наряду с антарктическим клыкачом (Dissostichus mawsoni) является ценным объектом промысла. Промысел ведётся донными ярусами. Высокие мировые цены на эту рыбу провоцируют и её нелегальный лов, который наблюдается с конца 1990-х годов (см. также Андрей Долгов (судно)).

Регулируемый коммерческий промысел патагонского клыкача в Зоне действия Конвенции по сохранению морских живых ресурсов Антарктики (АНТКОМ) осуществляется в соответствии с рекомендациями и квотами, разработанными и утверждёнными Научным комитетом АНТКОМ, а в акваториях вокруг антарктических заморских территорий некоторых государств, например, у острова Южная Георгия (Великобритания) или островов Кергелен (Франция) — в соответствии с национальными региональными правилами рыболовства.

Примечания

Литература
 Collins MA, Brickle P, Brown J and Belchier M (2010) «The Patagonian toothfish: biology, ecology and fishery» In: M Lesser (Ed.) Advances in Marine Biology, Volume 58, pp. 229—289, Academic Press. ISBN 978-0-12-381015-1

Животные, описанные в 1898 году
Нототениевые
Рыбы Атлантического океана
Рыбы Индийского океана
Рыбы Тихого океана


text:
Epoxyeicosatetraenoic acids (EEQs or EpETEs) are a set of biologically active epoxides that various cell types make by metabolizing the omega 3 fatty acid, eicosapentaenoic acid (EPA), with certain cytochrome P450 epoxygenases. These epoxygenases can metabolize EPA to as many as 10 epoxides that differ in the site and/or stereoisomer of the epoxide formed; however, the formed EEQs, while differing in potency, often have similar bioactivities and are commonly considered together.

Structure
EPA is a straight-chain, 20 carbon omega-3 fatty acid containing cis (see Cis–trans isomerism) double bonds between carbons 5 and 6, 8 and 9, 11 and 12, 14 and 15, and 17 and 18; each of these double bonds is designated with the notation Z to indicate its cis configuration in the IUPAC Chemical nomenclature used here. EPA is therefore 5Z,8Z,11Z,14Z,17Z-eicosapentaenoic acid. Certain cytochrome P450 epoxygenases metabolize EPA by converting one of these double bounds to an epoxide thereby forming one of 5 possible eicosatetraenoic acid epoxide regioisomers (see Structural isomer, section on position isomerism (regioisomerism)). These regioisomers are: 5,6-EEQ (i.e. 5,6-epoxy-8Z,11Z,14Z,17Z-eicosatetraenoic acid), 8,9-EEQ (i.e. 8,9-epoxy-5Z,11Z,14Z,17Z-eicosatetraenoic acid), 11,12-EEQ (i.e. 11,12-epoxy-5Z,8Z,14Z,17Z-eicosatetraenoic acid), 14,15-EEQ (i.e. 14,15-epoxy-5Z,8Z,11Z,17Z-eicosatetraenoic acid, and 17,18-EEQ (i.e. 17,18-epoxy-5Z,8Z,11Z,14Z-eicosatetraenoic acid. The epoxydases typically make both R/S enantiomers of each epoxide.  For example, they metabolize EPA at its 17,18 double bond to a mixture of 17R,18S-EEQ and 17S,18R-EEQ.  The EEQ products therefore consist of as many as ten isomers.

Production
Cellular cytochrome P450 epoxygenases metabolize various polyunsaturated fatty acids to epoxide-containing products. They metabolize the omega-6 fatty acids arachidonic acid, which possess four double bonds, to 8 different epoxide isomers which are termed epoxyeicosatrienoic acids or EETs and linoleic acid, which possess two double bonds, to 4 different epoxide isomers, i.e. two different 9,10-epoxide isomers termed vernolic acids or leukotoxins and two different 12,13-epoxides isomers termed coronaric acids or isoleukotoxins. They metabolize the omega-3 fatty acid, docosahexaenoic acid, which possesses six double bonds, to twelve different epoxydocosapentaenoic acid (EDPs) isomers. In general, the same epoxygenases that accomplish these metabolic conversions also metabolize the omega-6 fatty acid, EPA, to 10 epoxide isomers, the EEQs.  These epoxygenases fall into several subfamilies including the cytochrome P4501A (i.e.CYP1A), CYP2B, CYP2C, CYP2E, and CYP2J subfamilies, and within the CYP3A subfamily, CYP3A4. In humans, CYP1A1, CYP1A2, CYP2C8, CYP2C9, CYP2C18, CYP2C19, CYP2E1, CYP2J2, CYP3A4, and CYP2S1 metabolize EPA to EEQs, in most cases forming principally 17,18-EEQ with smaller amounts of 5,6-EEQ, 8,9-EEQ, 11,12-EEQ, and 14,15-EEQ isomers. However, CYP2C11, CYP2C18, and CYP2S1 also form 14,15-EEQ isomers while CYP2C19 also forms 11,12-EEQ isomers. The isomers formed by these CYPs vary greatly with, for example, the 17,18-EEQs made by CYP1A2 consisting of 17R,18S-EEQ but no detectable 17S,18R-EEQ and those made by CYP2D6 consisting principally of 17R,18S-EEQ with far smaller amounts of 17S,18R-EEQ.  In addition to the cited CYP's, CYP4A11, CYP4F8, CYP4F12, CYP1A1, CYP1A2, and CYP2E1, which are classified as CYP monooxygenase rather than CYP epoxygeanses because they metabolize arachidonic acid to monohydroxy eicosatetraenoic acid products (see 20-Hydroxyeicosatetraenoic acid), i.e. 19-hydroxyhydroxyeicosatetraenoic acid and/or 20-hydroxyeicosatetranoic acid, take on epoxygease activity in converting EPA primarily to 17,18-EEQ isomers (see epoxyeicosatrienoic acid). 5,6-EEQ isomers are generally either not formed or formed in undetectable amounts while 8,9-EEQ isomers are formed in relatively small amounts by the cited CYPs. The EET-forming CYP epoxygenases often metabolize EPA to EEQs (as well as DHA to EDPs) at rates that exceed their rates in metabolizing arachidonic acid to EETs; that is, EPA (and DHA) appear to be preferred over arachidonic acid as substrates for many CYP epoxygenases.

The EEQ-forming cytochromes are widely distributed in the tissues of humans and other mammals, including blood vessel endothelium, blood vessel atheroma plaques, heart muscle, kidneys, pancreas, intestine, lung, brain, monocytes, and macrophages.  These tissues are known to metabolize arachidonic acid to EETs; it has been shown or is presumed that they also metabolize EPA to EEQs. Note, however, that the CYP epoxygenases, similar to essentially all CYP450 enzymes, are involved in the metabolism of xenobiotics as well as endogenously-formed compounds; since many of these same compounds also induce increases in the levels of the epoxygenases, CYP oxygenase levels and consequently EEQ levels in humans vary widely and are highly dependent on recent consumption history; numerous other factors, including individual genetic differences, also contribute to the variability in CYP450 epoxygenase expression.

EEQ metabolism
In cells, EEQs are rapidly metabolized by the same enzyme that similarly metabolizes other epoxy fatty acids including the EETs viz., cytosolic soluble epoxide hydrolase [EC 3.2.2.10.] (also termed sEH or the EPHX2), to form their corresponding Vicinal (chemistry) diol dihydroxyeicosatetraenoic acids (diHETEs). The omega-3 fatty acid epoxides, EEQs and EPAs, appear to be preferred over EETs as substates for sEH. sEH converts 17,18-EEQ isomers to 17,18-dihydroxy-eicosatrienoic acid isomers (17,18-diHETEs), 14,15-EEQ isomers to 14,15-diHETE isomers, 11,12-EEQ isomers to 11,12-diHETE isomers, 8,9-EEQ isomers to 8,9-diHETE isomers, and 5,6-EEQ isomers to 5,6-diHETE isomers. The product diHETEs, like their epoxy precursors, are enantiomer mixtures; for instance, sEH converts 17,18-EEQ to a mixture of 17(S),19(R)-diHETE and  17(R),18(S)-diHETE.  Since the diHETE products are as a rule generally far less active than their epoxide precursors, the sEH pathway of EET metabolism is regarded as a critical EEQ-inactivating pathway.

Membrane-bound Microsomal epoxide hydrolase (mEH or Epoxide hydrolase 2 [EC 3.2.2.9.]) can metabolize EEQs to their dihydroxy products but is regarded as not contributing significantly to EEQ inactivation in vivo except possibly in rare tissues where the sEH level is exceptionally low while the mEH level is high.

In addition to the sEH pathway, EETs may be acylated into phospholipids in an Acylation-like reaction.  This pathway may serve to limit the action of EETs or store them for future release.  EETs are also inactivated by being further metabolized though three other pathways: Beta oxidation, Omega oxidation, and elongation by enzymes involved in Fatty acid synthesis.

Clinical significance
EEQS, similar to EDPs, have not be studied nearly as well as the EETs.  In comparison to the many activities attributed to the EETs in animal model studies (see Epoxyeicosatrienoic acid), a limited set of studies indicate that EEQs (and EPAs) mimic EETS in their abilities to dilate arterioles, reduce hypertension, inhibit inflammation (the anti-inflammatory actions of EEQ are less potent than those of the EETs) and thereby reduce occlusion of arteries to protect the heart and prevent and strokes (see Epoxyeicosatrienoic acid#Clinical significance sections on a) Regulation of blood pressure, b) Heart disease, c) Strokes and seizures, and d) inflammation); they also mimic EETs in possessing analgesia properties in relieving certain types of pain (see Epoxyeicosatrienoic acid#Clinical significance).  Often, the EEQs (and EPAs) exhibit greater potency and/or effectiveness than EET in these actions.  In human studies potentially relevant to one or more of these activities, consumption of long chain omega-3 fatty acid (i.e. EPA- and DHA-rich) diet produced significant reductions in systolic blood pressure and increased peripheral arteriole blood flow and reactivity in patients at high to intermediate risk for cardiovascular events; an EPA/DHA-rich diet also reduced the risk while high serum levels of DHA and EPA were associated with a low risk of neovascular age-related macular degeneration. Since such diets lead to large increases in the serum and urine levels of EPAs, EEQs, and the dihydoxy metabolites of these epoxides but relatively little or no increases in EETs or lipoxygenase/cyclooxygenase-producing metabolites of arachidonic acid, DHA, and/or EEQs, it is suggested that the diet-induced increases in EPAs and/or EEQs are responsible for this beneficial effects. In direct contrast to the EETs which have stimulating effects in the following activities (see Epoxyeicosatrienoic acid#Cancer, EEQs (and EPAs) inhibit new blood vessel formation (i.e. angiogenesis), human tumor cell growth, and human tumor metastasis in animal models implanted with certain types of human cancer cells.  The possible beneficial effects of omega-3 fatty acid-rich diets in pathological states involving inflammation, hypertension, blood clotting, heart attacks and other cardiac diseases, strokes, brain seizures, pain perception, acute kidney injury, and cancer are suggested to result, at least in part, from the conversion of dietary EPA and DHA to EEQs and EPAs, respectively, and the cited subsequent actions of these metabolites.

References

Metabolic pathways
Cytochrome P450
Docosanoids
Fatty acids
Epoxides
Cell biology
Immunology
Inflammations
Blood pressure
Human physiology
Animal physiology


text:
Polymastia sola är en svampdjursart som beskrevs av Gustavo Pulitzer-Finali 1983. Polymastia sola ingår i släktet Polymastia och familjen Polymastiidae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Horn- och kiselsvampar
sola


text:
Glubocec (în ) este un sat în comuna Savran din raionul Bârzula, regiunea Odesa, Ucraina.

Demografie

Conform recensământului din 2001, majoritatea populației localității Glubocec era vorbitoare de ucraineană (%), existând în minoritate și vorbitori de rusă (%), română (%) și armeană (%).

Note

Glubocec, Savran, Bârzula, Odesa
Glubocec, Savran, Bârzula, Odesa
Glubocec, Savran, Bârzula, Odesa


text:
Fanor Esteban Castellanos Alvaran (Santiago de Cali, 6 de enero de 2004) es un actor y cantante colombiano. Hizo su debut en la televisión en el canal RCN con su participación en la telenovela Correo de Inocentes , posteriormente trabajó en la serie biográfica Amor sincero . Realizó una aparición en el programa infantil Tu Planeta Bichos como invitado especial, también participó en la exitosa serie del canal Caracol La selección.

Carrera
Fanor comienza su carrera artística desde muy temprana edad, a sus seis años, actuando en diversas obras de teatro para una de las academias de actuación más reconocidas y exitosas de Colombia, misma con la que inició su paso por la televisión colombiana en grandes producciones del canal RCN. Su primera actuación tuvo lugar en la telenovela Amor sincero en la que se relata la vida de la artista Marbelle, posteriormente desempeño otra actuación en una producción del mismo canal Correo de Inocentes. Pará ese momento Fanor ya había participado en tres obras de teatro y dos telenovelas muy famosas en Colombia.

En 2013 su recorrido en el ámbito actoral tuvo cabida en uno de los programas infantiles más importantes de la televisión colombiana, como lo fue Tu planeta Bichos y en la telenovela que relató muchos acontecimientos del fútbol colombiano, La selección para el canal Caracol logrando su mayor número de capítulos actuados y el papel más importante de su carrera.

Filmografía

Televisión
 2010 - Amor sincero
 2011 - Correo de Inocentes
 2013-2014 - La selección
 2013 - Tu planeta Bichos

Teatro
Pinocho
Los tres cerditos
La Magia de la Navidad
Colores de la infancia

Nacidos en Cali
Actores de Colombia
Cantantes de Colombia