text:
Серце Парми — фестиваль, що проходив у Пермській області, поблизу міста Чердинь у 2006–2009 роках. Ініціатива фестивалю належала письменнику Олексію Іванову — автору однойменного роману «Серце Парми», що поетизує й міфологізує цей регіон. За словами самого письменника:

Туризм та рольові ігри — це і є суть фестивалю "Серце Парми ". Влізти в атмосферу епохи можна якраз тоді, коли ти стоїш на полі колишньої битви, зарослому травою, і навколо така сама спека, як п'ятсот років тому, ті самі ліси й гори, та сама тяжкість кольчуги, дзвін меча і захопливе відчуття масштабів.

Передісторія
У XV початку XVI століття територія північного Прикам'я, що входила до складу історичної області Перм Велика, була залежним від Москви князівством. Воно зазнавало набігів казанських татар і пелимських мансів. У 1505 році великий московський князь ліквідував автономію князівства і призначив у Перм Велику свого намісника Василя Ковра. Поступово Чердинь занепала і на початку XXI століття була невеликим містом з населенням приблизно 6 тис. осіб. На території Чердинського району на початку XXI століття проживало менше ніж 30 тис. жителів, водночас їхня кількість щороку зменшувалася. Інтерес до Великопермського князівства виник, коли у 2003 році вийшов роман письменника Олексія Іванова «Серце Парми або Чердинь — княгиня гір». У цьому романі описуються події другої половини XV століття, пов'язані з підкоренням Пермі Великої та набігами на Прикам'я пелимських мансів. Завдяки роману Чердинь здобула всеросійську популярність — у 2005 році місцевий краєзнавчий музей відвідало не менше 30 тис. людей.

Організатори та фінансування
Організаторами першого фестивалю були Центр культурних проєктів «Серце Парми» та адміністрація Чердинського району. З 2007 року фестиваль фінансувався з бюджету Пермського краю. Фестиваль проходив протягом 3-х днів у липні на трьох майданчиках: музичний, ярмарок народних промислів та рольові ігри. Фестиваль «Серце Парми» залучив у Чердинський район безліч туристів, посприяв виникненню в місті першого представництва вишу, а також виділенню коштів і волонтерів на реставрацію та ремонт пам'яток Чердинського району.

У 2010 році через конфлікт із владою Пермського краю Олексій Іванов оголосив про припинення фестивалю, всупереч на обіцянку крайового Міністерства виділити на його проведення кошти. Але того самого 2010 року фестиваль відбувся і відтоді його проводить влада Пермського краю під назвою «Поклик Парми», але вже без участі Олексія Іванова.

Надалі фестивалі проходили щорічно, проте у 2010 році після затяжного конфлікту з Міністерством культури Пермського краю Олексій Іванов заявив про закриття фестивалю. Фестиваль так і не став фінансово самоокупним — цей факт підтвердив у 2009 році його директор Ілля Вількевич.

Ідея та зміст фестивалю

Ідейною основою фестивалю став роман О. Іванова «Серце Парми». Перший фестиваль 2006 року організатори бачили як історико-літературний. Надалі фестиваль анонсували як «музичний», «етнічний» та «ландшафтний». Сам Іванов спрямовував фестиваль на залучення туристів і рольові ігри.

На фестивалі 2006 року вже була тенденція до відходу від роману Іванова. До 2010 року фестиваль уже зовсім відійшов від роману і тому відмова Іванова від нього майже не вплинула на ідейну сутність заходу. У 2010 році на першому фестивалі «Поклик Парми» про роман рідко хто згадував.

Перший фестиваль (2006 рік)

Організаторами першого фестивалю були продюсери Олексія Іванова Юлія Зайцева та Ілля Вількевич. Останній був учнем Іванова, коли письменник ще вчителював у школі. Перший фестиваль відбувся в селищі Камгорт поблизу Чердині 11-13 серпня 2006 року. У фестивальних заходах, а також виступах фольклорних колективів та майстер-класів старовинних ремесел узяли участь майже 400 осіб, які приїхали з Пермі, Наробі, Солікамська, Добрянки, Чердині, Березняків, Харкова, Сиктивкара, Москви та Санкт-Петербурга.

На думку критиків, «на першому фестивалі було багато зовнішнього антуражу — музики, нічних багать, зброї, танців, смолоскипів, коней і недостатнього занурення в історико-географічну атмосферу місця й самого іванівського роману».

Організувати перший фестиваль допомогли адміністрація Чердинського району, туристична фірма «Чердинь-тур», а також Пермський державний університет, який надав волонтерів.

Фестивалі 2007—2009 років

У 2007 році фестиваль пройшов знову. У підготовці майданчика фестивалю брали участь волонтери не тільки з Росії, але й з інших країн (США, Данії та Ісландії). Фестиваль відвідали майже 800 охочих.

У 2008 році фестиваль пройшов за підтримки крайового Міністерства культури та масових комунікацій, а також УніКредитБанку. У ньому взяли участь 20 творчих колективів (музичних і клубів рольових ігор), а також 30 майстрів народних промислів. Фестиваль відвідали приблизно 1,5 тис. осіб. Його також відвідав Олексій Іванов де провів два дні. На фестивалі, що проходив з 18 по 20 липня 2008 року вперше з'явилася сцена.

У 2009 році фестиваль проходив протягом трьох днів і його відвідали (за даними організаторів) майже 8 тис. осіб (за іншими даними -  4 тис.). Так він став велелюднішим, ніж попередні. На фестивалі побував відомий художник Н. Поліський. Фестиваль як і раніше проходив на трьох майданчиках:

 музичний — виступ 10-ти музичних груп у стилі фолкмузики, зокрема групи Калинів міст;

 іподром (рольові ігри) — клуби з Єкатеринбурга, Іжевська, Тюмені, Кірова та інших міст;

 ярмарковий — торгівля виробами народних промислів, конкурси.

Конфлікт Іванова з Пермською владою та закриття фестивалю «Серце Парми»

У 2009 році між письменником і пермською владою стався конфлікт, що проявився на фестивалі 2009 року — на нього Іванов не приїхав, пояснивши свою відсутність особистим протестом. Цей конфлікт пов'язаний з невдоволенням Іванова та частини пермської інтелігенції діяльністю в краї московського галериста Марата Гельмана, якого крайова влада зробила директором музею, а також лауреатом Строганівської премії. Крім того, фестиваль «Серце Парми» у 2009 році провели люди, яких одне з приміських ЗМІ назвало «діти Марата». Олексію Іванову вони не особливо подобалися. Наприклад, одним з організаторів «Серця Парми» — 2009 була директорка фестивалю «Жива Перм», проти якої виступав Іванов. Інший організатор фестивалю Ілля Вількевич був присутнім на врученні Гельману Строганівської премії.

Проблеми з фестивалем «Серце Парми» були також пов'язані з конфліктом навколо проєкту Іванова «Перм як текст», виконавцем якого була «Ліга юних журналістів». Ним керував той самий Вількевич. Цей проєкт фінансувався з регіонального бюджету мав складатися з 12 книг (вийшли 9), кожна з яких мала містити твори приміських письменників. За словами О. Іванова авторам текстів (а також коректорам) не заплатили за роботу. Проти заступника крайового міністра культури порушили кримінальну справу через збитки бюджету, які він завдав під час реалізації цього проєкту. Уже на початку 2010 року від Іванова було розіслано по ЗМІ відкритий лист, в якому письменник заявив: «уже рік тому я побачив, що Вількевич краде, і вигнав його з моєї роботи».

У 2010 році крайове Міністерство культури, молодіжної політики та масових комунікацій запропонувало Іванову кошти на проведення фестивалю, але той відмовив. Через це продюсерка письменника Юлія Зайцева заявила, що «некоректно» брати гроші на цей проєкт, поки «мінкульт не розв'язав проблему з іншим проєктом Олексія Іванова "Перм як текст"». Зайцева уточнила, що коли Міністерство виконає зобов'язання за проєктом «Перм як текст», то наступного 2011 року фестиваль відновлять. Водночас Зайцева визнала, що без коштів від міністерства провести фестиваль неможливо.

Організатора «Серця Парми» Ілля Вількевича в серпні 2010 року затримали та проти нього порушили кримінальну справу за звинуваченням у шахрайстві через розкрадання коштів проєкту «Перм як текст» (у грудні 2011 року частину звинувачень з нього зняли, а ведення кримінальної справи зрештою припинили через закінчення строку давності).

Вплив фестивалю на розвиток Чердинського району

Фестиваль мав великий вплив на розвиток Чердинського району. Унаслідок проведення фестивалю:

 виникла найвища установа в Чердині для підготовки фахівців із соціально-культурного сервісу та туризму. У 2007 році за підтримки УніКредитБанку в Чердині з'явилося представництво Солікамського державного педагогічного інституту, яке почало готувати в місті фахівців цієї кваліфікації;

 відремонтовано та відреставровано історичні пам'ятники Чердинського району у 2007—2009 роках на кошти державного бюджету. Крім того, уже в липні 2007 року діяв молодіжний волонтерський табір «Серце Парми», учасники якого (зокрема й іноземці) відновлювали історичні пам'ятники району в селах Вільгорт і Покча;

 збільшилася кількість відвідувачів у Чердинському краєзнавчому музеї з 43,8 тис. осіб у 2006 році до 55,3 тис. осіб у 2009 році.

Відновлення фестивалю під назвою «Поклик Парми»
Після відмови Іванова від проведення фестивалю міністр культури, молодіжної політики і масових комунікацій Б. Мільграмм зауважив, що «Парма поміняє Серце» і уточнив, що фестиваль «буде і буде теж пармою, оскільки все відбувається в Пармі — це точно. "Серця Парми" — немає, оскільки ця назва, як авторська, належить Іванову, але буде інша Парма». Як наслідок було створено фестиваль «Поклик Парми», який за своєю структурою та змістом майже копіював фестиваль «Серце Парми». Як і «Серце Парми» новий фестиваль проходив біля села Камгорт і тільки у 2016 році його перенесли в околиці села Серегово ближче до Чердині. Уже у 2010 році цей фестиваль відвідало набагато більше людей, ніж останній «Серце Парми» у 2009 році.

Філологиня А. С. Підлісних, яка захистила кандидатську дисертацію на основі творчості Олексія Іванова, зазначила, що змінилося не тільки керівництво фестивалю, воно відмовилося від «геопоетичних знаків і символів, пов'язаних з романом».

Примітки

Посилання
 Офіційний сайт фестивалю

Фестивалі Росії
Пермський край


text:
is the chief executive officer and the president of STUDIO4°C, an animation studio she founded in 1986.  Tanaka is also the chief executive officer of a producing company called Beyond C.

Eiko Tanaka was an animation producer on TEKKON KINKREET  and  MIND GAME, both STUDIO4°C films. She was also a producer on The Animatrix  project. Tanaka previously worked with Studio Ghibli as a line producer on My Neighbor Totoro and Kiki's Delivery Service.

References

External links

Living people
Japanese film producers
Japanese women film producers
People from Tokyo
Studio 4°C
Year of birth missing (living people)

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
The Siberian elm cultivar Ulmus pumila 'Green King' was once believed to have been derived from a crossing of the Siberian Elm Ulmus pumila with the American Red Elm Ulmus rubra. However, it is now apparent the tree originated as a sport of U. pumila in 1939 at the Neosho Nurseries, Neosho, Missouri.

Description
The tree typically forms a wide base and conical crown, not dissimilar to the European Hornbeam Carpinus betulus 'Fastigiata' (known as 'Pyramidalis').

Pests and diseases
See under Ulmus pumila.

Cultivation
Green King's rate of growth is claimed to be from 2.5 m (8') to 3.4 m (11') per annum, and it offers significant resistance to wind and drought. The tree featured in the elm trials  conducted by Northern Arizona University at Holbrook, where it was noted that "the hybrid (sic) had not been widely tested for resistance to DED (Dutch elm disease)".  Its performance in the Arizona trials seems to have been insufficiently good or bad to warrant any further comment. Although the tree remains commercially available in the United States, it is no longer widely planted, having been eclipsed by later developments such as 'Homestead' and disease-resistant cultivars of the American Elm U. americana.  Moreover, its planting, as a clone of the Siberian Elm, is prohibited in Nevada and Oregon. The tree is not known to have been introduced to Europe or Australasia.

Synonymy
Ulmus 'Broadleaf Hybrid': Kammerer, E. L. in Bull. Pop. Inf. Morton Arb. 36 (5): 25, 1961.
Ulmus 'Field's New Hybrid Elm': Henry Field Seed & Nursery Co., Shenandoah, Iowa, (who renamed the tree 'Green King' c. 1960).
Ulmus 'Green King': Morton Arboretum Catalogue, 2006.
Ulmus 'Neosho'

Accessions

North America
Morton Arboretum, US. Acc. no. 78–69, (listed simply as Ulmus 'Green King').

Europe
Grange Farm Arboretum, Lincolnshire, UK. Acc. no. 1263, (listed simply as Ulmus 'Green King').

Nurseries

North America
Stark Bros Nurseries & Orchards Co., Louisiana, Missouri, US.

References

External links
http://www.ag.ndsu.nodak.edu/aginfo/trees/handbook/th-3-117.pdf Siberian Elm and its derivatives.

Siberian elm cultivar
Ulmus articles missing images


text:
Стеван Симић (Кратово, 9. мај 1882 — Скопље, 25. јун 1962) био је српски географ, просветни и национални радник у Старој Србији и народни посланик у Краљевини Југославији.

Школовање
Родио се у Кратову 1882. године. Основну школу завршио је у месту рођења а гимназију у Солуну и Цариграду. По завршеној гимназији био је учитељ у селу Тураљеву код Кратова. Одлази 1902. године на студије географије, етнографије и историје у Београд, где дипломира 1906. године на Филозофском факултету код чувеног географа Јована Цвијића.

Члан четничкога покрета
Веома брзо упознао се са оснивачима Српске одбране Милорадом Гођевцом, Јованом Атанацковићем и Васом Јовановићем. Постао је члан револуционарнога одбора. Био је активан члан српске четничке организације, користан као добар познавалац прилика у Јужној Србији и Македонији.

Од 1906. до 1912. године био је наставник у српским гимназијама у Битољу, Пљевљима, Солуну и Скопљу. Показао се као ревносни професор, добар предавач који се уз пут бавио писањем, пре свега етнолошких и историјских радова. Док је радио у Солуну започео је велики истраживачки рад по Јужној Македонији, по којој је често путовао. Обиман рукопис о антропогеографским одликама Кратовске области наводно пропао је током Првог светског рата. Боравио је под бугарском окупацијом прикривен у Скопљу. За време Првог светског рата као полиглота служио је као преводилац при Британској команди.

Након Првога светскога рата
После рата био је директор гимназија у Велесу (1920-), Охриду и Призрену, награђиван као управник најбољих школских установа у држави. Због неслагања са партијским котеријама пензионисан је 1929. године, након чега је изабран за народног посланика Кратовског среза. Био је 1931. године уредник бановинског службеног листа у Скопљу. Касније је присталица режима, политичар посланик владајуће ЈНС па ЈРЗ 1936-1938. године.

По почетку Другог светског рата враћа се у Београд где остаје до краја рата. Након рата одбија да промени презиме и да се изјасни као Македонац, због чега је трпео разне притиске. Разочарао се и у Србију, због њене све веће незаинтересованости за Србе у Јужној Србији. Као пензионер написао је Успомене о људима и догађајима у Македонији од 1912. до 1941. године. Умро је у Скопљу јуна 1962. године, у великој беди. Његова заоставштина похрањена у архиву САНУ представља прворазредни извор за историју Срба у данашњој Македонији.

Научни рад
Аутор је више стручних расправа из области етнологије, историје и археологије. Познатији рани историографски радови су му: "Босна и Херцеговина" (1909), "Наши писци и преписивачи од 14. до 18. века" (1911), "Лесновски манастир Св. Гаврила" (1913), "Историја Кратовске области" (1914), "Срби и Бугари у прошлости и садашњости" (1918), "Велешки манастир Св. Димитрија" (1923), "Охрид" (1925), и други. По пензионисању, а нарочито након Другог светског рата више се посветио географским и етнолошким истраживањима. Објавио је 1940. године "Кратовске куле", а 1955. године "Кундинско језеро", затим "Злетово" (1955), "Кратово" (1957). По Јовану Трифоноском: Стеван Симић је много урадио, али се мало истицао и више је значио него што је то изгледало.

Дела
 Историја кратовске области, Београд 1914.
 Комитско четовање у Старој Србији и Македонији 1903-1912, Београд 1998.

Референце

Рођени 1882.
Умрли 1962.
Срби у Северној Македонији
Српски географи
Четници (Борба за Македонију)
Посланици Скупштине Краљевине Југославије


text:
Ходченко Лев Павлович (нар. 8 серпня 1912, хутір Шиманівка (нині на Одещині), Російська імперія — пом. 1998, Україна) — радянський і український живописець. Заслужений художник УРСР (1990).

Біографія
Народився в 1912 році на Одещині (хутір Шиманівка) в родині вчителів. З 1930 по 1934 рік навчався в Харьківському художньому інституті у С. Прохорова, М. Шаронова.

З 1934 по 1939 рік продовжив навчання в Київському художньому інституті, де його вихователями були: Ф. Кричевський, К. Єлева та С. Григор'єв.

У 1939 році закінчив Київський художній інститут і в цьому ж році картина Льва Ходченка дебютує на Виставці дипломних робіт Київського художнього інституту.

Учасник Великої вітчизняної війни. Нагороджений Орденом Червоної Зірки і медалями.

Ходченко Л. П. — член Спілки художників УРСР з 1945 року.

Працював в галузі станкового живопису. Майстер пейзажу та тематичної картини.

Учасник художніх виставок: республіканських — з 1947 року, всесоюзних — з 1950 року. Полотна митця понад сто разів експонувалися на виставках як в Україні, так і за її межами.

Заслужений художник УРСР з 1990 року.

Участь в зарубіжних виставках
 Генуя (Італія) — 1970
 Белград (Югославія) — 1971
 Брюссель (Бельгія) — 1971
 Варшава (Польща) — 1971
 Ванкувер (Канада) — 1974
 Табор (Канада) — 1974
 Варшава (Польща) — 1977
 Афіни (Греція) — 1980
 Токіо (Японія) галерея «Гекоссо» (22 виставки) — 1972—1979
 Хельсінкі (Фінляндія) — 1993

Твори художника зберігаються в державних галереях Києва, Львова, Сімферополя та ін., а також у приватних колекціях України, Росії, Англії, Канади, Польщі, США, Італії, Угорщини, Японії, Китаю, Болгарії, Фінляндії, Франції, Ізраїлю, Греції.

Видатні роботи художника

 «Т. Шевченко серед членів Кирило-Мефодіївського товариства 6 січ. 1847 р. Київ. На квартирі М. Гулака», 1951
 ВУЛИЧКА В ГУРЗУФІ. Полотно, олія 70х50, 1958
 В КАРПАТАХ. КОСАР. Полотно, олія, 60х80, 1979
 БАБУСИНІ ІКОНИ. Полотно, олія 50х60, 1991
 РАНОК НА МОРІ. Полотно, олія, 50х70, 1980
 ДІМ РИБАЛКИ. Полотно, олія, 70х90, 1994
 КВІТИ У ВАЗІ. Полотно, олія, 70х80, 1985
 ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ХРАМ. Полотно, олія, 75х90, 1972
 КИЇВ. ЛЬВІВСЬКА ПЛОЩА. Полотно, олія, 60х70, 1986
 СКЕЛЯСТИЙ БЕРЕГ. Полотно, олія, 70х90, 1990
 ЧАЙКИ НАД БУХТОЮ. Полотно, олія, 60х75, 1969
 ГОРА КВЕТНА. Полотно, олія, 100х140, 1990
 КВІТИ З УКРАЇНИ. Полотно, олія, 50х60, 1990

Примітки

Джерела
 Ходченко Лев Павлович

Українські художники
Українські живописці
Радянські художники
Випускники Київського художнього інституту
Учасники Другої світової війни з СРСР
Члени Національної спілки художників України


text:
Heriberto Jurado, né le  à Miguel Hidalgo au Mexique, est un footballeur mexicain qui joue au poste d'ailier gauche au Club Necaxa.

Biographie

En club
Né à Miguel Hidalgo au Mexique, Heriberto Jurado est formé au Club Necaxa. Il joue son premier match en professionnel le 21 octobre 2021, lors d'une rencontre de championnat face au Deportivo Toluca. Il entre en jeu et les deux équipes se neutralisent (1-1 score final).

Le , Jurado inscrit son premier but en professionnel, à l'occasion d'une rencontre de championnat face au Querétaro FC. Titularisé ce jour-là, il donne la victoire à son équipe en inscrivant le seul but de la partie. Considéré comme le joueur le plus prometteur du Club Necaxa, Jurado impressionne à ses débuts par sa maturité et son habileté balle au pied, qui lui vaut des comparaisons avec l'une des gloires du football mexicain, Andrés Guardado, et devient l'une des révélations du championnat en 2022.

En sélection
Heriberto Jurado représente l'équipe du Mexique des moins de 20 ans. Le  il est convoqué pour participer au Championnat de la CONCACAF des moins de 20 ans en 2022. Il joue son premier match avec cette sélection dans cette compétition, le 20 juin 2022 contre le Suriname. Il entre en jeu et son équipe s'impose par huit but à zéro. Jurado fait deux apparitions dans cette compétition, où le Mexique est éliminé en quarts de finale contre le Guatémala après une séance de tirs au but.

Notes et références

Liens externes

Footballeur mexicain
Joueur du Club Necaxa
Naissance en janvier 2005
Naissance dans l'État de Mexico


text:
är en kommun i Donnersbergkreis i förbundslandet Rheinland-Pfalz i Tyskland. Kommunen bildades 31 december 1975 genom en sammanslagning av kommunerna Harxheim, Niefernheim och Zell.

Kommunen ingår i kommunalförbundet Verbandsgemeinde Göllheim tillsammans med ytterligare 12 kommuner.

Referenser

Kommuner och städer i Donnersbergkreis


text:
itch.io ist eine Webseite zum Anbieten, Verkaufen und Herunterladen von Computerspielen und Software. Die Seite wurde von Leaf Corcoran im März 2013 ins Leben gerufen und bietet heute (November 2022) mehr als 600.000 Spiele an. Die meisten davon sind Indie-Games.

Geschichte
Am 3. März 2013 veröffentlichte Leaf Corcoran einen Blogeintrag auf der Seite leafo.net, der detaillierte Beschreibungen enthielt, wie die Webseite aussehen werde. Besonders an der Umsetzung war dabei das Modell "Zahle was du willst". In einem Interview mit Rock, Paper, Shotgun sagte Corcoran, dass die ursprüngliche Idee war, anstelle eines Onlinehandels einen Platz anzubieten, an dem Benutzer eigene Webseiten zu ihren Spielen erstellen könnten.

Im Juni 2015 bot die Webseite bereits mehr als 15.000 Spiele und Programme an.

Im Dezember 2015 wurde die Veröffentlichung einer Plattform für den Desktopcomputer angekündigt, mit dem das Installieren von Spielen und Programmen der Webseite erleichtert werden sollte. Die "itch.io App" ist verfügbar für Microsoft Windows, Linux und macOS.

Im Juni 2020 bot itch.io nach dem gewaltsamen Tod des Afroamerikaners George Floyd eine Kollektion von Spielen an, deren Einnahmen zwei Menschenrechtsorganisationen gespendet werden sollten. 1391 Entwickler steuerten Spiele und andere Inhalte zu der Sammlung Bundle for Racial Justice and Equality bei. Bei der Aktion wurden über 8 Millionen Dollar gesammelt.

Eine ähnliche Aktion hielt die Plattform gemeinsam mit Entwicklern und Publishern im März 2022 ab, um Spendengelder für während des russischen Überfalls in der Ukraine aktive Hilfsorganisationen zu sammeln. Dabei kam innerhalb von wenigen Tagen eine Summe über sechs Millionen US-Dollar zusammen.

Verkauf
Die Entwickler können ihre Spiele und Programme entweder kostenlos anbieten oder einen mindestens zu entrichtenden Geldbetrag festlegen. In beiden Fällen können die Nutzer darüber hinaus mehr dafür bezahlen, wenn ihnen das Spiel gefällt. Im Mai 2015 kam so ein Gesamtbetrag von 51.489 Dollar zusammen. In der Standardeinstellung gehen dabei zehn Prozent an den Webseitenbetreiber. Der Entwickler kann den Anteil jedoch frei wählen und sogar auf null senken. Diese Entscheidungsfreiheit für Entwickler und Käufer machen die Plattform daher in der Branche einzigartig.

Weblinks
 itch.io: Kabinett des kuriosen Zeitvertreibs Eike Kühl, ZEIT ONLINE vom 20. Juli 2015.

Einzelnachweise

Onlineshop
Computerspielwebsite
Vertriebsplattform für Computerspiele
Englischsprachiges Medium


text:
Можа́йский уе́зд — административная единица в составе Московской губернии, существовавшая до 1929 года. Центр — город Можайск.

География
Уезд граничил с Калужской и Смоленской губерниями, а также с Волоколамским, Верейским и Рузским уездами Московской губернии и занимал около 1,8 тыс. кв. км. Площадь уезда составляла верхнюю окраину Москворецкого бассейна и начало возвышенности — водораздела Москвы-реки и Волги. Местность уезда, благодаря береговым высотам и холмам довольно волниста. Уезд орошался рекой Москвою и её притоками, а в южной части притоками Оки. Река Москва в пределах уезда была сплавная. Из её притоков значительны: Колоча, Стеблянка, Иночь, Искона, Ведомка, Песочня.

Население
 1893 год — 71,6 тыс. чел.
 1897 год — 54,0 тыс. чел.
 1923 год — 149673 чел. (в новых границах).
 1926 год — 140,0 тыс. чел.

История

Можайский уезд известен со средних веков. В 1723 году житель Гжатской пристани Назар Дружинин и калужский посадский человек Сергей Аксенов получили разрешение Мануфактур-коллегии «завести в Карачевском уезде да в Можайском уезде в дворцовой Покровской волости на пустошах Ширяевой и Кудиновой стекольные заводы». В 1724 году разрешается принять в компанейщики Василия Васильевича Мальцова («большого»). В 1730 году, после смерти своих компаньонов, Василий Мальцов становится главным содержателем и единственным владельцем хрустальной фабрики в Можайском уезде. В 1740-е годы Можайский завод Мальцова становится одним из самых известных в России. В 1747 году Сенат принял указ о запрещении эксплуатации стекольных и металлургических заводов около Москвы с тем, чтобы уберечь лес от истребления. Мальцов вынужден был переместить Можайскую фабрику на новое место. Завод было решено расположить на речке Гусь посреди лесистой Мещёры недалеко от древнего Владимира.

Юридически был оформлен во время административной реформы Екатерины II в 1781 году. В начале 1920-х к уезду отошла часть упразднённых Верейского и Рузского уездов, из-за чего его площадь выросла до 4,0 тыс. км. кв. В 1929 году уезд был упразднён, а на его территории был образован Можайский и другие районы.

Административное деление
В 1917 году в уезд входили волости: Борисовская, Бородинская, Глазовская, Елмановская, Канаевская, Карачаровская, Кукаринская, Осташёвская, Порецкая.

В 1918 году Канаевская и Осташёвская волости были переданы в Волоколамский уезд.

27 февраля 1922 года к Можайскому уезды были присоединены Верейский (Богородская, Вышегородская, Смолинская, Шелковская волости) и Рузский (Ащеринская, Горбовская, Клементьевская, Моревская, Орешковская, Хотебцовская волости) уезды. При этом Богородская волость была переименована в Верейскую, а Горбовская — в Рузскую.

Уездные предводители дворянства

Интересные факты
Ольга Александровна Федченко в 1861—1862 годах составила гербарий Можайского уезда.

Примечания

Карты

Ссылки
  Статья Селиванове А. Ф.
 Старые карты Можайского уезда.

Можайский район Московской области
Можайский уезд


text:
Video Gaming Technologies is an American supplier of gambling machines.

VGT was founded in 1991 in Franklin, Tennessee by Jon Yarbrough.

VGT was privately owned, until it was bought in October 2014 by the Australian company Aristocrat Leisure for about US$1.3 billion, increasing its gambling machines in North America from 8,200 to 28,400. VGT develops casino games for Class II gaming markets in the U.S.

References

External links

Companies based in Franklin, Tennessee
Manufacturing companies established in 1991
Gambling companies of the United States
Manufacturing companies based in Tennessee
Slot machine manufacturers
1991 establishments in Tennessee


text:
Miloš Stojanović (, ; born 18 January 1997) is a Serbian professional footballer who plays as a defender for Bylis Ballsh.

Club career

Red Star Belgrade

First team highlights
Stojanović joined the first team of Red Star Belgrade, under coach Ricardo Sá Pinto for the final match of 2012–13 Serbian SuperLiga season Vojvodina. During the summer 2013, Stojanović passed the pre-season with the first team, but later returned in youth squad, where he spent the whole 2013–14 season. He was also with the first team at the beginning of 2014–15 season, but continued playing with youth until the end of season. He was one of 4 players on the bench in the last fixture of the 2014–15 Serbian SuperLiga season against Mladost Lučani, when he also made an official debut for the first team under coach Nenad Lalatović. On 18 February 2016, Stojanović extended his contract with Red Star Belgrade, until the summer 2019, and made noted 3 caps until the end of 2015–16 season. In January 2018, Red Star and Stojanović mutually terminated the contract, after which he left the club.

Loan spells
During the spring half of 2014–15 season, Stojanović was loaned to Serbian First League side Kolubara, where he spent some period on dual registration, making 6 appearances mostly as a side-back. In summer 2015, Stojanović moved to Bežanija at dual registration, along with goalkeeper Filip Manojlović. During the first half season he missed some period because od injury, and he played just 5 league matches. After signing a new contract with his home club, Stojanović stayed with Bežanija until the end of season. Although he spent summer training with OFK Beograd, Stojanović continued playing with Bežanija for the 2016–17 season. After Nemanja Matović left Bežanija at the beginning of 2017, Stojanović started second half-season as a vice-captain, behind Filip Osman. In summer 2017, Stojanović joined Sinđelić Beograd at one-year loan deal. In the mid-season, a loan deal was terminated and Stojanović returned to Red Star Belgrade.

Voždovac
On 23 January 2018, Stojanović joined Voždovac as a single player, signing two-and-a-half year deal with new club.

Career statistics

Club

Honours
Red Star Belgrade
Serbian SuperLiga: 2013–14, 2015–16

References

External links
 Miloš Stojanović stats at utakmica.rs

1997 births
Living people
Footballers from Belgrade
Association football defenders
Serbian footballers
Serbian expatriate footballers
Serbia youth international footballers
Red Star Belgrade footballers
FK Kolubara players
FK Bežanija players
FK Sinđelić Beograd players
FK Voždovac players
FK Budućnost Dobanovci players
FK Sloboda Tuzla players
KF Bylis players
Serbian First League players
Serbian SuperLiga players
Premier League of Bosnia and Herzegovina players
Kategoria Superiore players
Serbian expatriate sportspeople in Bosnia and Herzegovina
Serbian expatriate sportspeople in Albania
Expatriate footballers in Bosnia and Herzegovina
Expatriate footballers in Albania


text:
Индустрија коже и обуће је грана индустрије која се бави производњом сирове коже, обуће и других галантеријских производа. Данас се ова грана заснива на замени праве коже за вештачку и повећањем њене производње.

У Србији постоји неколико фабрика које се баве овом делатношћу:
производња коже
Гиљева-Сјеница, Кобра Бане, Алта и др.
производња обуће
Мубб, Батајница, Орландини, Борели, Обућа Експорт-Импорт, Тодор и др.

Види још
 Индустрија

Литература
 Мастило, Наталија (2005): Речник савремене српске географске терминологије, Географски факултет, Београд

Индустријска географија
Индустрија
Индустрија коже и обуће


text:
Landak (regentschap), een regentschap in de provincie West-Kalimantan
 Landak (plaats), een plaats in het bestuurlijke gebied Bangkalan in de provincie Oost-Java


text:
Tanjistomella verna är en nattsländeart som beskrevs av Arturs Neboiss 1974. Tanjistomella verna ingår i släktet Tanjistomella och familjen Kokiriidae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Nattsländor
verna


text:
Krystkowo (kasz. Kristkòwò) – część wsi Bieszkowice w Polsce, położona w województwie pomorskim, w powiecie wejherowskim, w gminie Wejherowo, na obszarze leśnym Trójmiejskiego Parku Krajobrazowego. Wchodzi w skład sołectwa Bieszkowice.

W latach 1975–1998 Krystkowo administracyjnie należało do województwa gdańskiego.

Przypisy

Linki zewnętrzne

 Trójmiejski Park Krajobrazowy

Bieszkowice


text:
Aurora Bautista Zúmel (15 October 1925 – 27 August 2012) was a Spanish film actress.

Bautista was born in Valladolid, and died in Madrid, aged 86.

Selected filmography
1948 Madness for Love, by Juan de Orduña
1950 Pequeñeces, by Juan de Orduña
1950 Agustina of Aragon, by Juan de Orduña
1953 Condenados, by Manuel Mur Oti
1956 The Cat
1959 El marido, by Nanni Loy and Gianni Puccini
1959 Sonatas, by Juan Antonio Bardem
1963 La Tía Tula, by Miguel Picazo
 1968: Uno a uno, sin piedad, by Rafael R. Marchent
1969 Pepa Doncel, by Luis Lucia
1969 Gangster's Law, by Siro Marcellini
1973 A Candle for the Devil, by Eugenio Martín
1985 Extramuros, by Miguel Picazo
1987 Divinas palabras, by José Luis García Sánchez
1988 Amanece, que no es poco, by José Luis Cuerda
1999 Adiós con el corazón, by José Luis García Sánchez

References

External links

1925 births
2012 deaths
Spanish film actresses
People from Valladolid
Actresses from Castile and León


text:
Ханс Мулчер (; рођен око 1400. године, умро 1457) је немачки ренесансни сликар и вајар.

Потиче из немачке школе у Улму. Као млад је посетио Холандију и Бургундију. Он је развијао реалистичку тенденцију у немачком сликарству заједно са Конрадом Вицом.

Био је љубитељ јаке пластике и рељефности. Често је користио златну позадину карактеристичну за традиционалну византијску уметност. Доста труда улагао је на детаље тако да је успевао да компонује занимљиве слике сачињене од свакодневних физиономија. Једно од најпознатијих дела му је "Христ пред Пилатом".

Литература
 Галерија европских мајстора - Лазар Трифуновић; Београд 1965.

Референце

Спољашње везе

 Ханс Мулчер - Биографија
 - Биографија
 Eingehende Darstellung
 Artikel über Hans-Multscher vom Hans-Multscher-Gymnasium

Рођени 1400.
Умрли 1457.
Немачки сликари
Сликари ренесансе
Немачки вајари


text:
Maharaja Yadavindra Singh International Cricket Stadium is a cricket stadium in Mullanpur, Mohali, Punjab. In March 2010, the Punjab Cricket Association announced that Mullanpur village of  Mohali is going to have an international standard cricket stadium spread over 41.95 acre at cost of Rs 230 crore (29 million USD).

Due to proximity of Mullanpur to Mohali and Chandigarh, it is for people to reach there easy and the crowd management will be simpler. PCA has also planned to provide better parking lots, state-of-the-art gymnasium and a club house at the new stadium with two grounds for matches and practice as well as state of the art cricket academy of stature which would attract trainees.

See also

 Inderjit Singh Bindra Stadium

References

Sport in Mohali
Cricket grounds in Punjab, India
Sports venues in Chandigarh
Proposed sports venues in India
Proposed stadiums
Buildings and structures in Mohali
Cricket in Chandigarh


text:
Siluria est anciennement une ville, devenue une banlieue d'Alabaster dans le comté de Shelby en Alabama.

Elle a été incorporée en 1954, puis finalement annexé par Alabaster en mai 1971.

Notes et références

Comté de Shelby (Alabama)


text:
Corpo diplomático,  (a língua francesa foi durante séculos a "lingua franca" da diplomacia, e daí o termo usar-se assim em muitas línguas, como o neerlandês), é o conjunto de diplomatas acreditados num país ou organização internacional.

O termo por vezes confunde-se com o conjunto de corpos diplomáticos de um país em especial. O termo mais apropriado seria   "serviço diplomático". O corpo diplomático costuma ter um reconhecimento oficial por parte do país anfitrião e pode ser também tido em conta no protocolo dos actos oficiais.

Em alguns países, o embaixador que durante mais tempo permaneceu nas suas funções num país, ou o Núncio apostólico recebem o nome de decano do corpo diplomático, que muitas vezes goza de uma alta posição na ordem de precedência.

Em alguns países, e especialmente em África, o chefe e outros membros estrangeiros da missão diplomática de algumas das maiores organizações internacionais (Agências das Nações Unidas, da União Europeia, do Comité Internacional da Cruz Vermelha, ou de representantes da União Africana, etc.) são considerados como membros do corpo diplomático e gozam de os mesmos direitos e privilégios.

Ver também
 Embaixador
 Cônsul
 Núncio apostólico

Ligações externas

Relações internacionais
Diplomacia


text:
Санкт-Петербург-Витебский регион Октябрьской железной дороги ДИЗТЕР-2 (бывшее НОД-2) — один из 6 регионов Октябрьской железной дороги. Пути и инфраструктура находятся на территории Санкт-Петербурга, Ленинградской, Псковской, Тверской и Новгородской областей, а также частично на территории Белоруссии, Латвии и Эстонии. В состав региона входит 170 станций. Образован из одноимённого отделения 31 декабря 2010 года на основании приказа приказа ОАО «РЖД» № 160 от 21 октября 2010 года.

История

1 июля 1996 года произошло объединение Псковского и Ленинград-Витебского отделения с центром управления в Санкт-Петербурге, таким образом объединённое Санкт-Петербург — Витебское отделение оказалось на территории Ленинградской, Псковской, Новгородской и Тверской областей и стало граничить с тремя государствами Эстонией, Латвией, Белоруссией, имея только три пограничных перехода по Псковской области: Печоры, Пыталово, Себеж. В Пскове создан подотдел Санкт-Петербург — Витебского отделения дороги, в котором сосредоточилась работа с пограничниками и таможенниками. Псковский подотдел проработал до 2002 года.

Территория
Санкт-Петербург-Витебский регион граничит:
 С Эстонией
 по станции Ивангород (станция входит в состав Санкт-Петербург — Витебского региона Октябрьской железной дороги)
 по станции Печоры-Псковские (станция входит в состав Санкт-Петербург — Витебского региона Октябрьской железной дороги)
 С Латвией
 по станции Карсава (станция входит в состав Латвийской железной дороги)
 по станции Зилупе (станция входит в состав Латвийской железной дороги)
 С Белоруссией
 по станции Алёща (станция входит в состав Витебского отделения Белорусской железной дороги)
 по станции Завережье (станция входит в состав Санкт-Петербург — Витебского региона Октябрьской железной дороги)
 С Московским регионом Октябрьской железной дороги (НОД-1)
 по станции Торопец (станция входит в состав Московского региона Октябрьской железной дороги)
 по станции Русаново (станция входит в состав Московского региона Октябрьской железной дороги)
 по станции Валдай (станция входит в состав Санкт-Петербург — Витебского региона Октябрьской железной дороги)
 С Санкт-Петербургским регионом Октябрьской железной дороги (НОД-3)
 по станции Волковская (станция входит в состав Санкт-Петербург — Витебского региона Октябрьской железной дороги)
 по станции Купчинская (станция входит в состав Санкт-Петербург — Витебского региона Октябрьской железной дороги)
 по станции Батецкая (станция входит в состав Санкт-Петербург — Витебского региона Октябрьской железной дороги)
 по станции Новолисино (станция входит в состав Санкт-Петербургского региона Октябрьской железной дороги)

Территория Санкт-Петербург-Витебского региона включает следующие линии:
 Новый Порт (станция) — Волковская
 Новый Порт — Купчинская
 Санкт-Петербург-Балтийский — Краснофлотск
 Санкт-Петербург-Балтийский — Котлы — Веймарн
 Котлы — Усть-Луга
 Санкт-Петербург-Балтийский — Гатчина-Товарная Балтийская — Ивангород
 Санкт-Петербург-Балтийский — Гатчина-Варшавская — Луга-I — Псков пасс. — Остров — Пыталово — Карсава
 Веймарн — Сланцы Пасс.
 Гатчина-Товарная-Балтийская — Новолисино
 Санкт-Петербург-Витебский — Новолисино
 Вырица — Посёлок
 Санкт-Петербург-Витебский — Дно — Новосокольники — Завережье
 Луга-I — Батецкая
 Псков Пасс. — Печоры-Псковские
 Валдай — Дно — Псков Пасс.
 Валдай — Крестцы
 Торопец — Великие Луки — Алёща
 Жижица — Новосокольники — Зилупе

Инфраструктура

Локомотивные и моторвагонные депо
 Локомотивное ремонтное депо Санкт-Петербург-Витебский-Сортировочный (ТЧ-9)
 Локомотивное эксплуатационное депо Санкт-Петербург-Варшавский (ТЧЭ-14)
 Моторвагонное депо Санкт-Петербург-Балтийский (ТЧ-15)
 Локомотивное ремонтное депо Дно-Псковское (ТЧ-17)
 Локомотивное эксплуатационное депо Дно (ТЧЭ-18)
 Локомотивное эксплуатационное депо Великие Луки (ТЧ-31)
 Локомотивное ремонтное депо Великолукское (ТЧ-33)

Дистанции инфраструктуры
 Торжокская дистанция инфраструктуры (ИЧ-4)

Дистанции пути
 Санкт-Петербург-Балтийская дистанция пути (ПЧ-11)
 Кингисеппская дистанция пути (ПЧ-12)
 Санкт-Петербург-Витебская дистанция пути (ПЧ-19)
 Дновская дистанция пути (ПЧ-21)
 Псковская дистанция пути (ПЧ-26)
 Новосокольническая дистанция пути (ПЧ-45)

Региональные центры связи
 Центральный Региональный центр связи (РЦС-2)

Дистанции сигнализации, централизации и блокировки
 Санкт-Петербург-Витебская (ШЧ-9)
 Санкт-Петербург-Балтийская (ШЧ-14)
 Дновская (ШЧ-15)
 Псковская (ШЧ-16)
 Великолукская (ШЧ-23)

Дистанции электрификации и энергоснабжения
 Санкт-Петербург-Балтийская (ЭЧ-4)
 Псковская (ЭЧ-6)

Эксплуатационные вагонные депо
 Вагонное ремонтное депо Санкт-Петербург-Витебский Сортировочный (ВЧД-11)
 Вагонное эксплуатационное депо Санкт-Петербург-Витебский Сортировочный (ВЧДЭ-13)
 Эксплуатационное вагонное депо Новосокольники (ВЧД-24)

Дистанции гражданских сооружений
 Санкт-Петербург-Витебская(НГЧ-7)

Дистанция погрузочно-разгрузочных работ
 Санкт-Петербург-Витебская (МЧ-4)

См. также
 Станции Санкт-Петербург-Витебского отделения Октябрьской железной дороги
 Остановочные пункты Санкт-Петербург-Витебского отделения Октябрьской железной дороги
 Транспорт Гатчины

Ссылки
 Псковские железные дороги

Примечания

Октябрьская железная дорога


text:
Scheelepriset är ett pris som delas ut av den svenska Apotekarsocieteten vartannat år. "Syftet är att lyfta aktuell läkemedelsforskning och genom det symposium som anordnas i anslutning till prisceremonin bygga nätverk mellan Sverige och omvärlden inom det aktuella området". Priset delas ut till minne av kemisten och apotekaren Carl Wilhelm Scheele (1742-1786). Priset blandas ibland ihop med den äldre Scheelemedaljen, vilken utdelade av Kemiska sällskapet i Stockholm.

Priset har delats ut sedan år 1961 och fram till 2022 har fem av pristagarna senare fått Nobelpriset. Scheelepriset består av en medalj och 250 000 kr.

Pristagare:
 1961 - Frank L. Rose
 1962 - Frank P. Doyle
 1963 - Robert Schwyzer
 1964 - Lewis H. Sarett
 1965 - Paul Janssen
 1966 - inget pris utdelat
 1967 - Bernard B. Brodie
 1968 - Arnold H. Beckett
 1969 - Takeru Higuchi
 1970 - Norman J. Harper
 1971 - Albert Hofmann
 1972 - Carl Djerassi
 1973 - Harold N. MacFarland
 1974 - E.J. Ariens
 1975 - Edward P. Abraham
 1976 - Evan C. Horning
 1977 - Hans W. Kosterlitz
 1978 - Sidney Riegelman
 1979 - Peter Speiser
 1980 - Harri R. Nevanlinna
 1981 - George K. Aghajanian
 1982 - Charles Weissmann
 1983 - James W. Black
 1984 - Malcolm Rowland
 1985 - Stanley S. Davis
 1986 - Luc Montagnier
 1987 - Roland W. Frei
 1988 - David V. Goeddel
 1989 - Dennis V. Parke
 1990 - Gerhard Levy
 1991 - K. Barry Sharpless
 1992 - Koji Nakanishi
 1993 - Alexander T. Florence
 1994 - Greg Winter
 1995 - Patrik J. Hendra
 1996 - Gordon L. Amidon
 1997 - Julian E. Davies
 1998 - Albert I. Wertheimer
 1999 - John W. Daly
 2000 - Douwe D. Breimer
 2001 - Andrew H. Wyllie
 2003 - Jonathan A. Ellman
 2005 - Jan van der Greef
 2007 - Mathias Uhlén
 2009 - Dennis J. Slamon
 2011 - Kathleen Giacomini
 2013 - Garret A. FitzGerald
 2015 - Robert S Langer
 2017 - Charles L Sawyers
 2019 - Emmanuelle Charpentier
 2021 - Craig Crews, kemist och forskare vid Yale University i USA

Källor
 scheeleaward.se/former-laureates, arkiverad 2014-11-12
 Scheelepriset på swepharm.se, arkiverad 2014-11-12

Noter

Priser inom kemi
Priser i Sverige


text:
Liga Campionilor 1992-1993 a fost cea de-a 38-a ediție a Cupei Campionilor Europeni, și prima ediție de la redenumirea ei în Liga Campionilor UEFA.

Runda preliminară

|}

Prima etapă

A doua etapă

Tavriya Simferopol a bătut-o pe Shelbourne cu 2-1 la general.

Maccabi Tel Aviv a bătut Valletta cu 3-1 la general.

Skonto a bătut-o pe KÍ cu 6-1 la general.

Olimpija Ljubljana a bătut-o pe Norma Tallinn cu 5-0 la general.

Turul doi

4–4}}

|}

Prima etapă

A doua etapă

IFK Göteborg a bătut Beșiktaș cu 3-2 la general.

'Lech Poznań a bătut-o pe Skonto 2-0 la general.

'Rangers a bătut-o pe Lyngby 3-0 la general.

Leeds United a bătut Stuttgart cu 6-5 după ce a jucat meciul în play-off.

Slovan Bratislava a bătut Ferencváros cu 4-1 la general.

Milan a bătut-o pe Olimpija Ljubljana 7-0 la general.

Dinamo București a bătut-o pe Kuusysi Lahti 2-1 la general.

Marseille a bătut Glentoran cu 8-0 la general.

Club Brugge a bătut Maccabi Tel Aviv cu 4-0 la general.

Austria Viena a bătut-o pe CSKA Sofia cu 5-4 la general.

Sion a bătut-o pe Tavriya Simferopol 7-2 la general.

Porto a bătut Union Luxemburg cu 9-1 la general.

AEK Athens a bătut-o pe APOEL 3-3 la general.

PSV a bătut-o pe FK Žalgiris cu 8-0 la general.

CSKA Moscova a bătut pe Víkingur 5-2 la general.

Barcelona a bătut-o pe Viking 1-0 la general.

Runda a doua

|}

Prima etapă

A doua etapă

Porto beat Sion 6-2 on aggregate.

CSKA Moscova beat Barcelona 4-3 on aggregate.

Faza grupelor

Grupa A

Etapa One

Etapa Two

Etapa Three

Etapa Four

Etapa Five

Etapa Six

Grupa B

Etapa 1

Etapa 2

Etapa 3

Etapa 4

Etapa 5

Etapa 6

Finala

Golgheteri
Topul marcatorilor 1992–93 Ligii Campionilor 1992-1993, excluzând faza preliminară:

Vezi și
 Cupa UEFA 1992-1993

Bibliografie

Legături externe
 1992–93 season at UEFA website
 European Cup results at Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation
1992–93 All matches – season at UEFA website
European Cup results at Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation
 All scorers 1992–93 UEFA Champions League (excluding preliminary round) according to protocols UEFA + all scorers preliminary round
 1992/93 UEFA Champions League  - results and line-ups (archive)

Sezoanele Ligii Campionilor


text:
Nom commun
 dias est un mot portugais masculin pluriel qui signifie « jours ».

Variantes
Dias est l'équivalent du prénom médiéval et patronyme hispanique , lui-même hypocoristique de .

Patronyme

 Manuel Dias (1574-1659), missionnaire jésuite portugais ;
 Anne Dias-Griffin (1970-), investisseuse et philanthrope américaine ;
 Artur Soares Dias (1979-), un arbitre portugais de football ;
 Antonieta Dias de Moraes (1916-1999), femme de lettres brésilienne ;
 Baltasar Dias, dramaturge portugais du  ;
 Barthélémy Dias (1971-), maire de Dakar (Sénégal)
 Bartolomeu Dias (1450-1500), explorateur portugais ;
 Carlos Henrique Dias (1980-), footballeur brésilien ;
 Celso Dias dos Santos (1956-), footballeur brésilien ;
 Cícero Dias (1907-2003), peintre brésilien ;
 Daiene Dias (1989-) nageuse brésilienne ;
 David Dias (1969-), joueur de basket-ball angolais ;
 Dinis Dias, navigateur portugais ;
 Diogo Dias, navigateur portugais ;
 Emmy Lopes Dias (1911-2005), actrice néerlandaise ;
 Jean-Paul Dias, homme politique sénégalais ;
 Ivan Dias (1936-2017), cardinal indien ;
 Jorge Luiz dos Santos Dias (1976-), footballeur brésilien ;
 Luigi Dias (1998-), joueur franco-portugais de rugby à XV ;
 Manuel Belo Correia Dias (1919-?), footballeur portugais ;
 Mariza Dias Costa (1952-2019), caricaturiste et illustratrice guatémalto-brésilienne ;
 Marley Dias (2005-), militante et féministe américaine ;
 Neige Dias (1966-), joueuse de tennis brésilienne ;
 Nelson Dias (1869-1929), peintre français ;
 Ricardo Joel dos Santos Dias (1980-), footballeur portugais ;
 Ricardo Jorge dos Santos Dias (1991-), footballeur portugais ;
 Robson Dias (1983-), coureur cycliste brésilien ;
 Rúben Dias (1997-), footballeur portugais.

Mythologie
 Dias, fils de Pélops et d'Hippodamie, frère d'Atrée et de Thyeste.
Patronyme portugais
Patronyme brésilien


text:
Детективний фільм ( — розкриття) — жанр основу якого складає розслідування злочину, зазвичай убивства. Більшість кінодетективів є екранізаціями літературних творів.

Історія жанру
Першим фахівцем галузі, який з'явився на екрані, був Шерлок Холмс у стрічці  (1900). Значний розвиток жанру зі складною сюжетною структурою розпочався з появою звуку. Із початком 40-х років популярності набув «крутий» детектив головним героєм якого, на відміну від класичного «інтелектуального», був цинічний одинак у світі корупції та насилля. Класикою нового підходу є стрічки «Мальтійський сокіл» (1941) Д. Г'юстона та «Великий сон» (1946) Г. Гоукса які стали екранізаціями Д. Гемметта і Р. Чандлера з їх героями — відповідно  та .

Детективний сюжет поступово став слугувати приводом для постановки соціальних проблем ( 1947, Е. Дмитрика) та набував усе більшої жорстокості ( 1955, Р. Олдріча).

Елементи детективу часто присутні у фільмах інших жанрів, насамперед у трилерах. Яскравим прикладом детектив-трилера зокрема є стрічка «Мовчання ягнят».

Примітки

Джерела

Жанри фільмів
Детективи


text:
Чарльз А́рмингтон Ро́бинс (; 8 декабря 1884, Дефайанс, Айова — 20 сентября 1970, Льюистон, Айдахо) — 22-й губернатор Айдахо.

Биография
Клэренс Армингтон Робинс родился 8 декабря 1884 года в городке Дефайанс штата Айова. Когда он был ещё ребёнком, семья переехала в Колорадо. В 1907 году в  в Миссури Робинс получил степень бакалавра. После этого он работал учителем в штатах Монтана, Миссури и Миссисипи. В 1917 году Робинс окончил  в Чикаго и устроился в больницу общего профиля в Цинциннати.

Политическая карьера Робинса началась в 1938 году с избрания в Сенат Айдахо. Впоследствии ему удалось переизбраться ещё три раза. Он ушёл в отставку, когда узнал о смерти доктора в городке  в Айдахо, привёдшей к недостатку квалифицированного медицинского персонала.

В 1946 году Робинсу удалось победить на губернаторских выборах Айдахо от республиканской партии. Он стал первым губернатором, избранным, согласно новой редакции конституции штата, на четырёхлетний срок. Робинс положил начало обширной модернизации систем здравоохранения, образования и социального обеспечения. За время его правления более тысячи школьных округов были объединены в менее чем две сотни. Бюро помилований было расформировано, вместо него было создано Бюро исправительных наказаний.

В 1951 году, после окончания губернаторских полномочий, Робинс попытался избраться в Сенат, но неудачно. Он возглавил Бюро медицинского обслуживания по северному Айдахо. Робинс находился в этой должности до 1958 года.

Клэренс Робинс был женат на Маргерите Кранберри. Он скончался 20 сентября 1970 года в возрасте 85 лет.

Литература

Члены Республиканской партии США от Айдахо
Губернаторы Айдахо
Медики США
Выпускники Колледжа Уильяма Джуэлла


text:
Принц Луїс Уельський (; повне ім'я Луїс Артур Чарльз ; нар. 23 квітня 2018, Лондон) — член британської королівської сім'ї, шостий правнук королеви Єлизавети II, третій онук короля Чарльза III і принцеси Уельської Діани, третя дитина принца Уельського Вільяма і  принцеси Уельської Кетрін.

Посідає четверте місце в лінії успадкування британського престолу.

Народження
4 вересня 2017 року Кенсінгтонський палац повідомив про третю вагітність Кетрін, герцогині Кембриджської. 23 квітня 2018 року герцогиню Кетрін було доставлено в лікарню Святої Марії, де вона об 11:01 за британським літнім часом народила сина вагою 3,8 кг.

27 квітня 2018 року було повідомлено, що син герцога і герцогині Кембриджських отримав ім'я Луї Артур Чарльз. Перше ім'я новонароджений отримав в честь Луїса Маунтбеттена — дядька принца Філіпа. Ім'я Луї є також четвертим іменем його батька, герцога Кембриджського та є одним з імен принца Джорджа. Друге своє ім'я він отримав на честь Короля Артура І..

Хрещення принца Луї відбулось 9 липня 2018 року. Його провів архієпископ Кентерберійський Джастін Велбі в Королівській капелі Сент — Джеймсського палацу. Хрещеними батьками принца стали: Ніколас ван Катсем (рідний брат хрещеного батька принца Джорджа), Гай Пеллі (друг Вільяма, герцога Кембриджського та Гаррі, герцога Сассекського), Кейт Лаура Мід (дружина близького друга Вільяма, герцога Кембриджського), Гаррі Обрі-Флетчер, Роберт Картер та Люсі Міддлтон (близька родичка Кетрін, герцогині Кембриджської).

Примітки

Королівські діти
Члени Британського королівського дому


text:
Камеро-Нуэво ()  — район (комарка) в Испании, входит в провинцию Риоха в составе автономного сообщества Риоха.

Муниципалитеты

 Альмарса-де-Камерос
 Эль-Расильо-де-Камерос
 Гальинеро-де-Камерос
 Лумбрерас
 Нестарес
 Ньева-де-Камерос
 Ортигоса-де-Камерос
 Пинильос
 Прадильо
 Торресилья-эн-Камерос
 Вигера
 Вильянуэва-де-Камерос
 Вильослада-де-Камерос

Районы Риохи


text:
Dies ist eine Liste von Reisezugwagen der České dráhy.

Wagen der 2. Klasse

Wagen der 1. Klasse

Speisewagen

Liegewagen

Schlafwagen

Gepäckwagen & Autotransportwagen

Wagen mit mehreren Klassen

Sonderreisezugwagen

Siehe auch
 Liste der Lokomotiv- und Triebwagenbaureihen der ČD

Weblinks

Ceske drahy


text:
The 2012 Over the Limit was the third annual and final Over the Limit professional wrestling pay-per-view (PPV) event produced by WWE. It took place on May 20, 2012, at the PNC Arena in Raleigh, North Carolina. The name "Over the Limit" originally referred to the main event matches of the previous two events being contested as an "I Quit" match; for 2012, the title referred to the main event match being a No Disqualification match. In 2013, Over the Limit was going to be held in October but was replaced by Battleground.

Ten professional wrestling matches took place at the event, nine of which were broadcast live on pay-per-view. In the main event, John Laurinaitis defeated John Cena in a No Disqualification match. Also featured were CM Punk defeating Daniel Bryan to retain the WWE Championship, and Sheamus defeating Alberto Del Rio, Randy Orton, and Chris Jericho to retain the World Heavyweight Championship.

The event garnered 167,000 buys, up from 140,000 the previous year's event received.

Production

Background
Over the Limit was an annual May pay-per-view (PPV) event produced by WWE since 2010. The original 2010 event replaced WWE's previous May PPV, Judgment Day, and was titled as a reference to its main event match being contested as an "I Quit" match. The 2012 event was the third event in the Over the Limit annual chronology. It took place on May 20, 2012, at the PNC Arena in Raleigh, North Carolina. Instead of an "I Quit" match, a No Disqualification match was contested as the main event for the 2012 event. This would also be the only Over the Limit to not occur during a brand extension, which had ended in August 2011.

Storylines
The professional wrestling matches featured professional wrestlers performing as characters in scripted events pre-determined by the hosting promotion, WWE. Storylines between the characters played out on WWE's primary television programs, Raw and SmackDown.

The main event feud was between John Cena and the General Manager of Raw and SmackDown, John Laurinaitis. On the night after losing to The Rock in the main event of WrestleMania XXVIII in early April, Cena's promo was interrupted by a returning Brock Lesnar, who immediately attacked him with an F-5. It was revealed the next week on Raw that Laurinaitis hired Lesnar to replace Cena as "the face of the WWE" by taking him out at Extreme Rules. A battered Cena barely managed to defeat Lesnar, and in a post-match promo, emphasized his injuries and announced he would be "taking a vacation." The next night on Raw, Lesnar attacked WWE COO Triple H (while he was arguing with Laurinaitis about the validity of Lesnar's contract), breaking his arm. With Lesnar's WWE job now in jeopardy, and after advice from his Executive Administrator Eve Torres, Laurinaitis decided on Cena's next opponent, for Over the Limit. Later that night, while Cena was in the ring, Laurinaitis appeared on the entrance stage to introduce Lord Tensai. Laurinaitis and Tensai then attacked Cena, and Laurinaitis revealed himself as Cena's opponent. The WWE Board of Directors stipulated the only way to win was via pinfall or submission, and anybody interfering in Laurinaitis' behalf would be immediately fired and, if Laurinaitis lost the match, he would be fired.

Another feud heading into Over the Limit was between WWE Champion CM Punk and Daniel Bryan. Following the Extreme Rules pay-per-view, Eve Torres announced Punk's next challenger would be decided by a series of Beat the Clock matches on the April 30 edition of Raw. In the final match of the evening, Bryan defeated Jerry Lawler in the fastest time to become the #1 contender.

Another storyline led to World Heavyweight Champion Sheamus defending his title in a fatal four-way match against Alberto Del Rio, Randy Orton, and Chris Jericho. Sheamus faced a returning Del Rio in a non-title match on the April 6 edition of SmackDown, where Del Rio defeated Sheamus via disqualification to earn a future title shot. On the May 7 episode of Raw, Sheamus and Orton faced Jericho and Del Rio in a tag team match. Jericho pinned Sheamus to win the match after Sheamus accidentally Brogue Kicked Orton. After the match, Orton gave Sheamus an RKO. Del Rio, Jericho, and Orton then all went into John Laurinaitis' office and demanded title opportunities against Sheamus, leading to a brawl between the three and Sheamus, which was broken up by officials. Laurinaitis then informed Sheamus that he would defend the World Heavyweight Championship against Del Rio, Jericho, and Orton in a fatal-four way match at Over the Limit.

Event

Pre-show
During the pre-show, Zack Ryder faced  Kane. At the end of the match, as Ryder attempted the Rough Ryder on Kane, Kane performed a Chokeslam on Ryder to win the match.

Preliminary matches
The actual pay-per-view opened with a 20 man Battle Royal for a United States Championship or Intercontinental Championship match. The match came down to The Miz, Tyson Kidd, David Otunga and Christian. After Miz and Otunga worked together to eliminate Kidd, Christian eliminated Otunga. Christian eliminated Miz to win the match.

Next, Kofi Kingston and R Truth defended the Tag Team Championship against Dolph Ziggler and Jack Swagger. The match ended when Kingston executed Trouble in Paradise on Ziggler to retain the title.

After that, Layla defended the Divas Championship against Beth Phoenix. Layla executed a Neckbreaker on Phoenix to retain the title.

In the fourth match, Sheamus defended the World Heavyweight Championship against Chris Jericho, Randy Orton, and Alberto Del Rio (accompanied by Ricardo Rodriguez) in a Fatal 4-way match. The match came to an end when Sheamus executed White Noise on Jericho to retain the title.

Later, The Miz faced Brodus Clay (accompanied by his background dancers, Cameron and Naomi) in an impromptu match. Miz cut a promo in the ring where he was livid about losing on the pre-show and vented out his frustrations to WWE management before Clay came out. Clay executed a Running Splash on Miz to win the match.

In the sixth match, Cody Rhodes defended the Intercontinental Championship against Christian. Christian executed a Killswitch on Rhodes to win the title for a fourth time.

Next, CM Punk defended the WWE Championship against Daniel Bryan. In the end, Bryan applied the Yes Lock on Punk but Punk managed to pin Bryan to retain the title despite submitting as the pinfall was counted.

In the penultimate match, Ryback faced Camacho (accompanied by Hunico). Ryback dominated Camacho throughout the match. In the end, Ryback delivered a Shell Shocked to Camacho to win the match.

Main event
In the main event, John Cena faced Raw and SmackDown General Manager John Laurinaitis in a No-Disqualification match with Laurinaitis' job on the line. Laurinaitis won as Big Show, who he had previously been fired for mocking his voice, interfered and turned heel by knocking Cena out with a WMD, allowing Laurinaitis to pin him and keep his job.

Aftermath
The 2012 Over the Limit was the final Over the Limit held. As Extreme Rules took the May 2013 PPV slot, Over the Limit was going to be held in October, but it was instead replaced by Battleground.

Results

Battle Royal

References

2012
2012 in North Carolina
Events in Raleigh, North Carolina
Professional wrestling in Raleigh, North Carolina
2012 WWE pay-per-view events
May 2012 events in the United States


text:
Kill Hannah est un groupe de Rock Alternatif originaire de Chicago. Il est actuellement en contrat avec Original Signal et a réalisé 6 albums.

Biographie

Le groupe Kill Hannah a été fondé par un chanteur-compositeur Mat Devine. Le nom Hannah vient de l'ex-petite copine de Mat Devine. Il chantait dans un groupe appelé "In a Jar UK".

Après quelques démos et petits singles (dont "Nerver Gas" qui eut un petit succès dans le milieu du rock indépendant américain), Kill Hannah enregistre chez Atlantic Records, "For Never and Ever" à Los Angeles en hiver 2003, avec le producteur Sean Beavan (No Doubt, Marilyn Manson, Nine Inch Nails) et le mixer Tim Palmer (U2, The Cure, Tears for Fears, HIM).
L'album était la plupart du temps des versions réenregistrées de chansons qu'ils avaient joués en live pendant un an. La chanson "Kennedy" a reçu une quantité modeste de jeu par radio puis suit 2 singles "Unwanted" et "From Now On" qui auront moins de succès que le précédent single.

En  sort "Until There's Nothing Left Us" et le tube "Lips Like Morphine". Kill Hannah devient rapidement connu jusqu'en Europe. Ils iront même jusqu'à faire une petite tournée Anglaise avec le groupe Shiny Toy Guns.
En , Kill Hannah sort "Believer", nouveau single tiré de "Until There's Nothing Left Us".
En , "Crazy Angel" est annoncé comme single mais aucune nouvelle n'a depuis été annoncée malgré un clip soi-disant tourné au Metro de Chicago.
En , alors que le New Heart For Xmas connait un nouveau succès et après une tournée en première partie de HIM en Angleterre, Kill Hannah sort un recueil de demos et de titres rares : "Hope For The Hopeless"
Mais c'est le  que Kill Hannah met les pieds pour la première fois en France. Lors d'un concert au Cabaret Sauvage de Paris en première partie du groupe américain Aiden.
Le , alors qu'ils sont en tournée européenne, leur bus prend feu, faisant disparaître affaires, souvenirs, matériel. Des dates sont annulées mais ils achèveront leur tournée en Angleterre.
En 2009, Kill Hannah signe avec un nouveau label Original Signal, et leur tournée prévue avec Madina Lake est annulée. Le guitariste, Jonathan Radtke décide de quitter le groupe. Malgré tout, Kill Hannah continue d'écrire et de composer des chansons dont certaines sont déjà connues, telles que « Acid Rain » et « Radio ».
C'est le  que sort Wake Up The Sleepers, nouvel album sur lequel figurent plusieurs featuring comme avec Benji Madden des Good Charlotte sur la chanson « Snowblinded » ou encore Chibi de The Birthday Massacre sur "Mouth To Mouth".
Kill Hannah trouve finalement un nouveau guitariste, Maddox.

L'accident de bus
Le , le bus de Kill Hannah, alors en pleine tournée européenne, prend feu dans les Alpes suisses. Le groupe quittait l'Italie pour rejoindre la France et donner un concert à Paris, à la Boule Noire, le lendemain soir. Le concert fut annulé, ainsi que la date suivante à Hasselt (Belgique).
Le groupe expliqua sur son MySpace que « tout le monde dormait lorsque de la fumée s'est échappée. On est tous sortis sain et sauf » mais les affaires personnelles des membres sont toutes brûlées, excepté le matériel sonore et les instruments (dans une remorque). De nombreuses photos sont disponibles sur le MySpace du groupe. Cet accident a été relayé dans quelques médias français, notamment sur Canal+, dans le petit journal people de Yann Barthès.

Actuellement, aucune date n'a été communiqué pour un éventuel autre concert.

Discographie

Albums

Mini Albums & Singles

 1996 - "Hummingbirds The Size Of Bullets", Démo Maxi
 1996 - "Sleeping Like Electric Ells", Démo Maxi
 1998 - "Stunt Pilot", Démo single
 2002 - "Kennedy", Single
 2002 - "Kill Hannah Ep", Maxi
 2006 - "Lips Like Morphine", Digital Single

Compilations

 2004 - "The Curse Of Kill Hannah", Compile de Démos
 2007 - "Hope For The Hopeless", Compile de Démos

Membres

 Mat Devine - Chant, guitare
 Dan Wiese - Guitare (né le )
 Greg Corner - Basse (né le )
 Elias Mallin - Batterie (seulement en concert)
 Michael Maddox - Guitare (seulement en concert)

 Ancien membre

 Garret Hammond : ex-batteur (contribuait à l'enregistrement des albums studio)

Liens externes
 Site officiel
 Kill Hannah sur Myspace
 Site français
 Forum français

Groupe américain de rock alternatif
Groupe musical de Chicago
Groupe musical formé en 1994
Groupe de rock de l'Illinois
Artiste d'Atlantic Records


text:
The Coastal Sound Music Academy is a Canadian choral organization based in Coquitlam, British Columbia. It began as a children's choir within the Coquitlam school district in 1989; this was transitioned into the Coastal Sound Music Academy in 2003. Today, the academy offers several different children's choirs, a youth choir, and a 60-voice adult choir.

The flagship of the Academy is the Children's Touring Concert Choir, an auditioned choir for children 8–15 years old with unchanged voices from throughout in the Metro Vancouver area. The choir has toured extensively through Europe, Cuba and China, and has produced two CDs. The CTCC has been the "children's choir in residence" at the Evergreen Cultural Centre since 2001.

The founding artistic director, Donna Otto, retired in 2009 after over twenty years with the Academy and was replaced by Diana Clark.

The Coastal Sound Music Academy is the production partner for the Coastal Sound International Choral Festival, a non-competitive biennial international choral festival introduced in 2005. The festival runs mainly at Simon Fraser University with satellite concerts around the Lower Mainland. The 2009 festival will feature ten choirs from Canada, the United States, and the Czech Republic.

References

External links
Coastal Sound Music Academy
Coastal Sound International Choral Festival

Canadian choirs
Musical groups from British Columbia
Coquitlam
Musical groups established in 1975
1975 establishments in British Columbia


text:
Carriera
Venne selezionato dai Cincinnati Royals al primo giro del Draft NBA 1970 (5ª scelta assoluta).

Palmarès
 NBA All-Star (1975)

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

 Scheda su thedraftreview.com


text:
The 1983 SMU Mustangs football team represented Southern Methodist University (SMU) as a member of the Southwest Conference (SWC) during the 1983 NCAA Division I-A football season. Led by second-year head coach Bobby Collins, the Mustangs compiled an overall record 10–2 with a mark of 7–1 in conference play, placing second in the SWC. SMU was invited to the Sun Bowl, there they lost to Alabama.

Schedule

Roster

References

SMU
SMU Mustangs football seasons
SMU Mustangs football


text:
William Cockerill (* 27. März 1759 in Haslingden, Lancashire; † 23. Januar 1832 in Aachen) war ein britischer Unternehmer, der die industrielle Revolution von England aufs europäische Festland brachte und mit britischen Erfindungen im heutigen Belgien einen bedeutenden Stahl- und Maschinenbaukonzern aufbaute.

Leben
Der Sohn eines Steimetz und Maurers versuchte sich in seiner Heimatstadt bereits als junger Mann an der Produktion von Webmaschinen, was jedoch anfangs noch keinen durchschlagenden Erfolg brachte. Frisch verheiratet mit Elisabet (Betty) Charles zog er daraufhin nach Radcliff, wo er als Schmid arbeitete. Seine Familie ließ er in Haslingden, wo auch seine sechs Söhne und zwei Töchter geboren wurden. 1794 versuchte er sich als Spinnmaschinenproduzent in St. Petersburg niederzulassen, doch auch hier musste er nach drei Jahren erfolglos aufgeben. Gleiches geschah ihm ab 1797 in Schweden, weil die dortige Industrie noch nicht so weit entwickelt war. Bereits ein Jahr später verließ er auch dieses Land und machte in Hamburg Zwischenstation und traf dort den Prokuristen des Unternehmens Simonis & Biolley aus Verviers. Dieser erkannte Cockerills Fähigkeiten und verpflichtete ihn als Textilmaschinenbauer für das heimische Werk in Verviers.

Dort erneuerte Cockerill mit dem Kapital seines Auftraggebers die Textilmaschinen der Textilfabrikanten François Biolley und Iwan Simonis und sie erreichten wenige Jahre später die Marktführerschaft auf diesem Sektor. Nun holte William Cockerill seine Familie aus Haslingden sowie den jungen englischen Maschinisten James Hudson (1773–1833) nach. Dieser arbeitete zunächst für William Cockerill, heiratete auch dessen Tochter Nancy (1782–1817), wechselte aber alsbald in die Firma von William Cockerill, Junior (1784–1847), dem ältesten Sohn von William Senior, der sich ebenfalls in Verviers mit einer eigenen Fabrik selbstständig gemacht hatte.

1807, während der Kontinentalsperre, zog William Cockerill senior nach Lüttich, wo er zunächst eine Textilfabrik errichtete und anschließend zur Fertigung von Textilmaschinen und Eisenverarbeitung überging. Im Jahr 1811 wurden William Cockerill und seinen Söhnen John und James, die in leitender Position in seiner Fabrik tätig waren, in Anerkennung ihrer Leistungen die französische Staatsbürgerschaft verliehen. Zwei Jahre später übertrug William diesen Söhnen dann auch sein Unternehmen und zog sich allmählich aus dem operativen Geschäft zurück. Nachdem nun John seinerseits vom Niederländischen König Wilhelm I. im Jahr 1817 das Schloss von Seraing bei Lüttich erwarb und zum zentralen Hauptwerk für Eisenherstellung umfunktionierte, wurde damit zusammen mit den Werksteilen in Lüttich der Grundstein für die Entwicklung der größten Eisengießerei und Maschinenfabrik Europas und eines weitverzweigten Unternehmens gelegt, aus der sich später die Cockerill-Sambre entwickelte, deren Hauptabsatzmarkt Frankreich sein sollte. Durch die Cockerills wurde das von den Franzosen annektierte Gebiet der vormaligen Österreichischen Niederlande und spätere Belgien das erste industrialisierte Land nach England.

Nach seinem Rückzug aus dem Unternehmen zog William mit seiner Frau nach Spa, wo er das Hotel de Ville, das heutige Rathaus der Stadt, gekauft hatte. Dort starb seine Frau 1823. Später und auch um den Unruhen im Verlauf der Belgischen Revolution zu entgehen, verbrachte William einen Großteil seines Lebensabends auf Schloss Berensberg bei Aachen, das sein Sohn James 1820 erworben hatte und als erfolgreiches Gestüt unterhielt. William verstarb 1832 auf Schloss Berensberg und wurde in der Familiengruft neben seiner Frau auf dem Friedhof in Spa begraben.

William Cockerill besaß zeitlebens noch mehrere Landgüter und Immobilien in England, die er größtenteils an seine Söhne vererbte. Darüber hinaus hat er sich als großer Pferdekenner erwiesen und in Spa ein erfolgreiches Gestüt aufgebaut. Diese Leidenschaft vererbte sich über seine Söhne bis hin zu William Cockerills Urenkel Henry Suermondt und Otto Suermondt, die ebenfalls als Gestütbesitzer und international als Herrenreiter erfolgreich waren.

Williams ältester Sohn William Cockerill, Junior, heiratete in die Monschauer Tuchmacherfamilie Scheibler ein und verlagerte ab 1816 seine Tätigkeit nach Guben, wo er die ersten Wollspinnmaschinen aufstellte und die Klostermühle zur Fabrik und Spinnerei umbaute, in der bald eine Dampfmaschine betrieben wurde. Die Söhne John und James heirateten in die Unternehmerfamilie Pastor ein und machten sich zunächst im Raum Lüttich selbständig. Letzterer trieb dann ab 1825 die Industrialisierung Stolbergs entscheidend voran. Die Enkelin Williams, Friederike Cockerill, heiratete 1839 den Duisburger Industriellensohn Max Haniel. Durch diese Ehe konnte die unliebsame belgische Konkurrenz im Dampfschiffbau vom Rhein ferngehalten werden.

Weblinks
 Genealogische und historische Aufzeichnungen der Familie Becker mit zahlreichen Bildern und weiteren Quellen
 Laufbahn William Cockerill (pdf)
 Silke Fengler und Stefan Krebs: Die Aachener Frühindustrialisierung: Belgisch-deutscher Technologietransfer 1815-1860, Vortragsmanuskript RWTH Aachen, Aachen 2005

Einzelnachweise

Unternehmer (Verviers)
Unternehmer (Montanindustrie)
Unternehmer (Textilmaschinenbau)
Unternehmer (18. Jahrhundert)
Textilunternehmer (19. Jahrhundert)
Brite
Engländer
Geboren 1759
Gestorben 1832
Mann
Cockerill-Sambre


text:
La chaîne Hudson est une chaîne de montagnes volcanique de type stratovolcan actif, située dans la partie occidentale de la Terre d'Ellsworth en Antarctique occidental.

Elle s'étire près de la côte de Walgreen, juste à l'est de la  et de la baie de l'île du Pin, à l'extrémité orientale de la mer d'Amundsen. La chaîne Hudson est délimitée au nord par la  et au sud par le glacier de l'île du Pin.

Géologie
La chaîne est composée de cônes volcaniques parasites de faible altitude, de nunataks qui dépassent de l'inlandsis qui recouvre trois stratovolcans du Miocène fortement érodés : le , le  et le  qui s'élèvent respectivement à 575, 615 et  d'altitude.

Histoire

Découverte
La chaîne a été nommée par l'Advisory Committee on Antarctic Names (US-SCAN, littéralement « Comité de conseil américain pour les noms en Antarctique ») en l'honneur du capitaine , commandant de l' pendant l'expédition Wilkes (1838–1842). Le Peacock, accompagné de plusieurs navires dont le sloop  et l' sous les ordres du lieutenant Walker, a navigué le long du bord de la banquise au nord de cette zone pendant plusieurs jours au cours de la dernière partie de mars 1839.

Les montagnes ont été décrites par des membres du United States Antarctique Service (USAS) lors de vols depuis l' en février 1940, et délimitées plus en détail à partir de photos aériennes prises par l'opération « Highjump » de l'United State Navy en décembre 1946.

L'étendue complète du groupe a été cartographiée par l'Institut d'études géologiques des États-Unis (USGS) à partir de photos aériennes de l'United State Navy de 1966.

Histoire éruptive
En , les scientifiques de la British Antarctic Survey dirigés par Hugh Corr et David Vaughan ont découvert qu'un volcan sous-glaciaire est entré en éruption sous la calotte glaciaire de l'Antarctique il y a environ . L'éruption a été décrite comme la plus importante de ces  dernières années. De la cendre volcanique a été retrouvée sous la chaîne Hudson près du glacier.

Références

Annexes

Articles connexes
 Liste des volcans d'Antarctique

Bibliographie
  H. Corr, D. Vaughan, A recent volcanic eruption beneath the West Antarctic ice sheet, Nature Geoscience, Vol. 1, , 2008, , .
  C. Craddock, T. W. Bastien, R. H. Rutford, « Geology of the Jones Mountains area », In: R. J. Adie (éd.), Antarctic Geol, Proc 1st Internatl Symp Antarctic Geol, Amsterdam, Elsevier, 1964, p. 172-187.
  W. Dort, « Late Cenozoic volcanism in Antarctica », In: Adie R J (éd.), Antarctic Geol and Geophys, IUGS Ser-B (1), 1972, p. 645-652.
  W. E. LeMasurier, Volcanic record of Cenozoic glacial history Marie Byrd Land. In: Adie R J (éd.), Antarctic Geol and Geophys, IUGS Ser-B (1), 1972, p. 251-260.

Liens externes
  Hudson Mountains, Scientific Committee on Antarctic Research (SCAR)
  Hudson Mountains, Smithsonian Institution
  Hudson Mountains, volcanodiscovery.com

Massif de montagnes en Antarctique
Région volcanique
Terre d'Ellsworth


text:
Parsonsia warenensis är en oleanderväxtart som beskrevs av Kanehira och Hatusima. Parsonsia warenensis ingår i släktet Parsonsia och familjen oleanderväxter. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Oleanderväxter
warenensis


text:
Sarıkaya ("yellow-rock", Also called Sarıcakaya,"yellowish rock")) is a  village in Erdemli district of Mersin Province, Turkey. It is at . Distance to Erdemli is  and to Mersin is . The village is situated in the southern slopes of  Toros Mountains and in summers it is used as a summer resort so called yayla.  There are cedar forests around the village. The population of Sarıkaya  was 564 as of 2012 excluding summer settlers. The village was founded by a Turkmens tribe from Karaman in the 18th century. Initially, they had founded another village now called Yanıkköy ("burnt village") ; but for reasons unknown, they had a clash with other Turkmens who had previously settled around and during the clashes Yanıkköy was burned down. Sarıcakaya was their next home. The main economic activity of the village is animal breeding. Fruits like cherry, apple and peach are also produced.

References

Villages in Erdemli District
Yaylas in Turkey


text:
La nazionale di pallacanestro del Tagikistan è la rappresentativa cestistica del Tagikistan ed è posta sotto l'egida della Federazione cestistica del Tagikistan.

Tagikistan
Pallacanestro in Tagikistan
Pallacanestro


text:
Râul Uj este un râu, care curge în Ucraina și Slovacia.

Numele orașului Ujhorod vine de la râul Uj, care traversează orașul.

Note

Legături externe

 Uzh River

Râuri din Slovacia
Râuri din Ucraina


text:
Williamsburg Township is a township in Franklin County, Kansas, USA.  As of the 2000 census, its population was 672.  It was named for the small town of Williamsburg.

Geography
Williamsburg Township covers an area of  and contains one incorporated settlement, Williamsburg.  According to the USGS, it contains one cemetery, Mount Hope.

The stream of Mill Creek runs through this township.

Adjacent Townships
Greenwood Township, Franklin County (north)
Homewood Township, Franklin County (northeast)
Ohio Township, Franklin County (east)
Richmond Township, Franklin County (east)
Putnam Township, Anderson County (southeast)
Reeder Township, Anderson County (south)
Rock Creek Township, Coffey County (southwest)
Lincoln Township, Osage County (west)

Towns and Settlements
Ransomville
Silkville
Williamsburg

Points of interest

Silkville.  Founded by Ernest de Boissiere in 1870, Silkville was based entirely on the silk industry.  The small community thrived until 1892 when de Boissiere donated the ranch to the Independent Order of Odd Fellows and returned to France.

References
 USGS Geographic Names Information System (GNIS)

External links
 US-Counties.com
 City-Data.com

Townships in Franklin County, Kansas
Townships in Kansas


text:
Aushak (Pashto/Persian: اَشَک) is an Afghan dish made of pasta dumplings filled with chives, with a (frequently meaty) tomato sauce, topped with yogurt and dried mint. A time-consuming meal to prepare, it is usually served on holidays or at special gatherings. It is similar to mantu, which is also popular in Afghanistan. In contrast to aushak, mantu have a meat filling.

References

Afghan cuisine
Tajik cuisine
Turkmenistan cuisine
Dumplings


text:
Bianca Bonelli, artiestennaam van Bianca Pikaar (2 januari 1963), is een Nederlands zangeres uit Voorschoten. In 1984 bracht ze het italodisco-nummer Je veux l'amour (Follow me) uit op een single. Voor het nummer kwam ze ook met een videoclip.

Van 1984 tot ca. 1985/88 vormde ze met Peter Slaghuis de italodisco/spacedisco-formatie Video Kids. Hun eerste single Woodpeckers from space was een internationale hit en het album The invasion of the Spacepeckers werd meer dan een miljoen maal verkocht. Voor hun internationale succes werden ze in 1985 bekroond met de Conamus Exportprijs. Er verschenen daarna nog drie singles en een elpee. Verder succes bleef echter uit en daarna gingen ze weer uit elkaar.

Discografie
Voor de discografie met Video Kids, zie Video Kids#Discografie

Single
 1984: Je veux l'amour (Follow me)

Nederlands zanger
Pseudoniem


text:
Paggo foi um serviço fornecido pela Oi e Cielo, que consiste em um sistema onde a realização de transações comerciais é feita através de um telefone celular, permitindo compras comparadas a de um cartão de crédito.

Paggo surgiu em 2006 como a primeira iniciativa de Mobile payment no mercado brasileiro.

O telefone celular que até então era utilizado basicamente para comunicação por voz, SMS (Serviço de mensagens curtas) ou dados (navegação wap) pôde agregar ainda mais esta funcionalidade. Além da possibilidade de pagar despesas de uma maneira bem simples, digitando uma senha pessoal no celular, ainda é possível dispor de uma série de serviços de valor agregado, tais como: a recarga de minutos para qualquer telefone celular; a compra de ingressos de cinema através do celular; a transferência de recursos entre os clientes do pagamento com celular; a compra com segurança na internet; e varias outras aplicações para permitir a compra de bens e serviços na palma da mão de uma pessoa usando seu celular.

Segurança
As informações trafegadas nesse sistema tem seu conteúdo protegido por codificação utilizando chaves de criptografia que foram compartilhadas junto aos bancos participantes do sistema da Paggo, cuja proposta é seguir a segurança e o sigilo necessário para realizar uma transação financeira. Essa codificação é possível porque desde 2002 todo simcard da Oi é produzido com as chaves de criptografia para proporcionar a segurança exigida pelos bancos nacionais na oferta de mobile banking, e está presente nos aparelhos celulares dos clientes da Oi para permitir pagamentos com seu celular.

História

A Paggo foi fundada em 2004, tendo por base a iniciativa  de estabelecer uma nova forma de pagamento.
No ano de 2005, firmou parceria com Oi para iniciar um projeto piloto de pagamentos móveis em Natal (Rio Grande do Norte).

Em 2007, foi formado o Oi Paggo para oferecer e administrar crédito para a carteira de clientes da Oi em toda a área de cobertura da empresa. Ao final de 2007, a Paggo Administradora de Crédito e a Paggo Acquirer foram adquiridas pela Oi por R$75 milhões.

Em 2010, Oi e Cielo estabeleceram um acordo para criar uma empresa dedicada a atividades de captura, transmissão, processamento e liquidação financeira de transações comerciais com a tecnologia de pagamento móvel. A Paggo Soluções é controlada pela Oi, com 50% do seu capital societário pertencente a Paggo Acquirer - empresa do grupo Telemar, e pela Cielo, com os 50% restantes de seu capital societário pertencente à CieloPar - empresa do grupo Cielo. A empresa foi formada com o objetivo de promover a inclusão dos atuais e de novos lojistas à rede credenciada da Cielo através de transações originadas em telefones celulares em todo o território nacional.

Dinheiro móvel


text:
Наньпи́ () — уезд городского округа Цанчжоу провинции Хэбэй (КНР). Название уезда составлено из иероглифов «юг» и «кожа».

История
Ещё в период Воюющих царств, когда правитель царства Ци пошёл войной на царство Янь, то остановился в этом месте, чтобы починить кожаные изделия. Здесь был город, занимавшийся кожаными изделиями, который назывался Пичэн (皮城). Так как севернее находился пункт с похожим названием — Бэйпичэн (北皮城; «Северный город кожи»), то к названию данного пункта добавили иероглиф «южный», и получился Наньпичэн.

После того, как царство Цинь объединило весь Китай, и создало первую в истории страны централизованную империю, здесь был создан уезд Наньпи.

Во время войны с Японией в 1944 году уезды Дунгуан, Наньпи и Уцяо были слиты в единый уезд Дуннаньу (东南吴县). После войны в 1946 году уезды были восстановлены, но уезд Наньпи был при этом передан в состав провинции Шаньдун.

В августе 1949 года был создан Специальный район Цаннань (沧南专区), и уезд вошёл в его состав. В мае 1950 года Специальный район Цаннань был расформирован, и уезд Наньпи перешёл в состав Специального района Дэчжоу (德州专区).

В ноябре 1952 года уезд был передан в состав провинции Хэбэй и вошёл в состав Специального района Цансянь (沧县专区). В июне 1958 года Тяньцзинь был понижен в статусе, став городом провинциального подчинения, и Специальный район Цансянь был присоединён к Специальному району Тяньцзинь (天津专区), территория уезда Наньпи при этом была разделена между уездами Цзяохэ и Нинцзинь. В начале 1959 года Специальный район Тяньцзинь был расформирован, а вся его территория вошла в состав города Тяньцзинь.

В июне 1961 года были восстановлены Специальный район Цанчжоу (沧州专区) — бывший Специальный район Цансянь, и воссозданный уезд вошёл в его состав. В декабре 1967 года Специальный район Цанчжоу был переименован в Округ Цанчжоу (沧州地区). В 1993 году Округ Цанчжоу и город Цанчжоу были расформированы, а на их территориях был образован Городской округ Цанчжоу.

Административное деление
Уезд Наньпи делится на 6 посёлков и 3 волости.

Ссылки

Уезды Цанчжоу


text:
Vodič je slovo, které se užívá ve více významech:

 elektrický vodič – látka, která vede elektrický proud
 vodič (elektrotechnický výrobek) – drát nebo pásek z vodivého materiálu, kabel atd. k elektrotechnickému použití
 tepelný vodič – látka, která dobře vede teplo

 osoba, která někoho nebo něco vodí:
 vodič loutky – loutkoherec
 vodič (sport) – běžec rozbíhající závod na určité tempo nebo doprovod nevidomých běžců
 mahaut – vodič slona

Podobné názvy
 Převaděč
 Přivaděč
 Převodník

Externí odkazy


text:
The East Rochester Union Free School District is a public school district in New York State that serves approximately 1,200 students in the Town/Village of East Rochester and portions of the towns of Penfield, Perinton and Pittsford in Monroe County, with over 200 employees and an operating budget of $23 million (~$16,838 per student).

The average class size is 20-23 students and the student-teacher ratio is 11:1.

The District's motto is "Tradition and Vision".

James Haugh is Superintendent.

Board of education
The Board of Education (BOE) consists of 5 members who serve rotating 3-year terms. Elections are held each May for board members and to vote on the School District Budget.

Current board members are:
Colette Morabito, President
Jennifer Majewski Lesinski, Vice-President
Tim Henry
Margy Richards
Vincent Antonicelli

Schools

Elementary schools
East Rochester Elementary School (PK-5), Principal - Marisa Philp

Middle school-high school
East Rochester Junior/Senior High School (6-12), Principal - Casey van Harssel

Notes

References

External links

New York State School Boards Association
East Rochester history

School districts in New York (state)
Education in Monroe County, New York
School districts established in 1920


text:
L'omoul (Coregonus migratorius; russe : омуль) est un poisson du genre des corégones (coregonus), de la famille des salmonidés. C'est un poisson pélagique présent dans le lac Baïkal (Russie). Ses flancs sont argentés et son dos plus sombre. Parfois décrite comme Coregonus automnalis ou Coregonus automnalis migratorius, l'omoul est désormais considéré comme une espèce au sein du complexe Coregonus lavaretus-clupeaformis.
Il y a quatre ou cinq sous-populations habituellement reconnues : Nord-Baïkal (северобайкальский), Selenga (селенгинский), Tchivyrk (чивыркуйский) et Possol (посольский).

Consommation et pêche

L'omoul est l'une des principales ressources alimentaires pour les riverains du lac Baïkal. Sa consommation est appréciée dans toute la Russie, une partie de la production est même exportée vers les pays occidentaux. Si l'omoul fumé est très apprécié autour du lac, il est aussi proposé aux voyageurs du Transsibérien. Une partie de la production est consommée salée.

Parmi les préparations locales, on trouve la raskolotka (omouls congelés, finement râpés ou cassés en morceaux, servis crus ou épicés). L'omoul est aussi préparé avec des herbes, grillé, en soupe ou farci aux carottes.

Liens externes

Notes et références
Salmonidae
Salmoniforme
Faune endémique de Russie
Lac Baïkal


text:
Лептис-Минор (также Лептис-Парва; не следует путать с Лептис-Магной) — древний город, основанный финикийскими колонистами на восточном побережье Туниса в первой половине I тысячелетия до н. э.

История
После разрушения в VI в. до н. э. вавилонским царём Навуходоносором II города Тира обрели независимость его колонии в Западном Средиземноморье, в частности, Карфаген. Он начал агрессивную политику в отношении других бывших колоний, добиваясь признания своего военно-политического превосходства. Вскоре, под его контроль перешли Утика, Лептис-Магна, Лептис-Минор и некоторые другие города; все они, кроме Утики, были вынуждены срыть укрепления, а их жители были лишены полноценных гражданских прав.

В римскую эпоху Лептиминус (латинизированное название города) процветал за счёт морской торговли, экспортируя оливковое масло и глиняную посуду. Также, город использовался Юлием Цезарем в качестве опорной точки перед битвой при Тапсе в 46 г. до н. э.

Ссылки
 https://web.archive.org/web/20091129011154/http://www.designw.ru/ispumm.html

Финикийские колонии
География Карфагена
Исчезнувшие города Африки


text:
Rajon Rokytne ist der Name zweier Rajone in der Ukraine:

Rajon Rokytne (Kiew) (ukrainisch Рокитнянський район/Rokytnjanskyj rajon) in der Oblast Kiew
Rajon Rokytne (Riwne) (ukrainisch Рокитнівський район/Rokytniwskyj rajon) in der Oblast Riwne


text:
Горець: Джерело — американський фантастичний фільм 2007 року. Продовження фільму «Горець» (1986 рік). П'ятий фільм циклу. Єдиний з серії, що не був показаний у кінотеатрах.

У головних ролях:
Едріан Пол — Дункан Маклауд.

Сюжет
Місто зруйноване. Блукаючи по руїнах, Дункан Маклауд — Горець, згадує про щасливі часи, коли його кохання було поруч з ним. Зневірений та самотній, він набирає команду однодумців, серед яких його друг Мітос і смертний Джо Доусон — «Спостерігач». Весь світ безсмертних наближається до загибелі. В умовах, коли поширилися насильство та хаос, невеликий загін вирушає в дорогу, щоб знайти Джерело: артефакт або місце, де будь-який безсмертний зможе знайти прощення та знову стати простою людиною.

Зйомки фільму
За сюжетом фільму, події відбуваються десь у Східній Європі. Фільм знімали в Литві, показаний Тракайський замок, і руйнування Вільнюської телевежі

Примітки

Посилання

 Official "Secret" website (revealed on the OS album)
 Highlander: The Source  at SciFi Channel

Фантастичні фільми 2007
Фільми англійською мовою
Фільми-драми США
Фантастичні фільми Великої Британії
Фантастичні фільми США
Фантастичні фільми Литви
Пригодницькі фільми Великої Британії
Пригодницькі фільми США
Пригодницькі фільми Литви
Фільми телеканалу Syfy
Фільми-сиквели
Фільми Lionsgate Films
Фільми про майбутнє


text:
Алекса́ндровка () — село,
Першетравненский сельский совет,
Софиевский район,
Днепропетровская область,
Украина.

Код КОАТУУ — 1225287709. Население по переписи 2001 года составляло 116 человек. Но если 50 человек наберётся то уже хорошо.
От Лизки привет. В селе есть достопримечательности. Очень аутентично. Также есть дерево с названием орех. Такого вы больше нигде не встретите. Оно занисено в книгу рекордов Александровки.

Как и в каждом селе есть местная легенда. Тут есть своя чупакабра. Ходят слухи что она проникает только по ночам и ворует домашнюю птицу. В новостях ее прозвали "Поли"... Потому что это собака которая ворует курей. .

Географическое положение
Село Александровка примыкает к селу Перше Травня, на расстоянии в 1,5 км расположено село Анно-Николаевка.
Рядом проходит железная дорога, станции Милорадовка и Потоцкое в 3-х км.

Примечания