text:
Victor Nikititch Lazarev (en ) (né le  (3 septembre) 1897, Moscou — , Moscou) est un historien d'art soviétique qui s'est spécialisé dans l'histoire russe ancienne, l'art byzantin et arménien ancien, et dans l'art italien de la Renaissance.

Biographie
Victor Lazarev est le fils de l'architecte moscovite Nikita Gérassimovitch Lazarev. Il a étudié à l'Université d'État de Moscou (MGU) auprès de Nikolaï Romanov en 1917—1920, à la faculté d'histoire et de philologie. En 1924—36, il devient conservateur en chef de la galerie d'art et directeur adjoint de la section scientifique du Musée des beaux-arts Pouchkine. C'est un des organisateurs de l'Institut d'histoire de l'art (RAN). Il est nommé professeur à l'Université d'État de Moscou à partir de 1961 et dirige la section d'histoire et de théorie de l'art de la faculté d'histoire du MGU. La bibliothèque de la faculté porte le nom de « Cabinet Lazarev » en son honneur. Chaque année l'université de Moscou MGU organise un cycle d'étude et de conférences intitulé "Conférences Lasarev" (en 2015 pour la 39 fois).

Il est inhumé au cimetière Vagankovo de Moscou depuis son décès en 1976.

Œuvres
Livres
 Viktor Lazarev, Mosaïque et fresques de l'ancienne Russie (XI-XVI) Traduction française de Giorgia Bongiorno, Les éditions de l'amateur, 2000 .

Articles
 Art byzantin:
 Histoire de la peinture byzantine, т. 1—2, 1947—48 (édition. — Storia della pittura bizantina, Torino, [1967])
 Art russe ancien:
  Andreï Roublev et son école Андрей Рублёв и его школа, 1966
  Iconographie russe des origines au XVI Русская иконопись от истоков до начала XVI века

Notes et références

Liens externes
 Le début précoce de la Renaissance italienne /Начало раннего Возрождения в итальянском искусстве
  Histoire de l'icône byzantine /История византийской живописи
  L'icône russe des origines au XVI /Русская иконопись от истоков до начала XVI века
  Mosaïques et fresques . Art de l'ancienne Rus'/Лазарев В. Н. Искусство Древней Руси. Мозаики и фрески
  Fresques de Sainte-Sophie à Kiev /Лазарев В. Н. Фрески Софии Киевской
  Peinture de Novgorod /Новгородская живопись
  Pages de l'histoire de la peinture à Novgorod /Лазарев В. Н. Страницы истории новгородской живописи. Двусторонние таблетки из собора Св. Софии в Новгороде

Historien russe
Naissance en septembre 1897
Naissance à Moscou
Naissance dans le gouvernement de Moscou
Décès en février 1976
Décès à Moscou
Décès en RSFS de Russie
Décès à 78 ans
Personnalité inhumée au cimetière Vagankovo


text:
Perissomastix paramima är en fjärilsart som beskrevs av Edward Meyrick 1917. Perissomastix paramima ingår i släktet Perissomastix och familjen äkta malar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Äkta malar
paramima

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Le Front des défenseurs de l'islam (FPI) est une organisation nationaliste et islamiste indonésienne fondée en 1998. Créée lors de la chute de la dictature de Soeharto, elle entretient des liens étroits avec l'armée et la police ainsi qu'avec une partie des responsables politiques indonésiens.

Histoire

Financement
Le Front des défenseurs de l'islam est connu pour racketter les boîtes de nuits ou les salles de jeux. D'après le spécialiste français Remy Madinier, il s'agit « d'une petite mafia à l'indonésienne qui, à l'occasion, aide les plus démunis au quotidien. » Le FPI s'est ainsi constitué des réseaux de proximité, notamment dans les campagnes et les quartiers populaires, lui assurant une grande influence dans la vie politique du pays.

Actions politiques
L'organisation est à l'origine en 2016 de manifestations massives contre le gouverneur de Jakarta, Basuki Tjahaja Purnam, un chrétien d'origine chinoise proche du président Joko Widodo, accusé de blasphème. Il est finalement condamné à deux ans de prison à l'issue d'un procès très contesté au sein d'une Indonésie qui se veut séculaire.

Le FPI appelle à voter pour le candidat d'extrême droite Prabowo Subianto lors de l'élection présidentielle indonésienne de 2019. Des messages vidéos de Habib Rizieq Shihab, le chef du FPI vivant en Arabie saoudite, sont diffusés pendant ses meetings. Celui-ci souligne notamment que Prabowo « ne protégeait pas les communistes, les libéraux, les croyances déviantes et les actes indécents et illicites. »

Organisés en milice, ses militants sont accusés d'avoir pris part à des actions violentes contre les Papous lors des émeutes de 2019 en Papouasie.

Le FPI s'est érigé en « résistance » à la politique gouvernementale de lutte contre la pandémie de Covid-19 en Indonésie en 2020. L'organisation a organisé en novembre un rassemblement avec plusieurs milliers de personnes ne portant pas de masques et ignorant les gestes barrières. Le chef de l'organisation, Rizieq Shihab, de retour depuis peu en Indonésie, est convoqué en décembre par la police après avoir à nouveau violé les règles de protection contre le Covid-19 en invitant une dizaine de milliers de personnes au mariage de sa fille.

Interdiction
En décembre 2020, le groupe fut officiellement dissous après que 29 membres aient été condamnés pour avoir commis des actes de terrorisme et qu'il ait négligé de renouveler sa déclaration. Les dirigeants dirent que leur mouvement continuerait d'agir malgré cela.

Notes et références

Organisme fondé en 1998
Organisation islamiste
Islam en Indonésie
Organisme disparu en 2020


text:
Oncophanes mexicanus är en stekelart som beskrevs av Muesebeck 1958. Oncophanes mexicanus ingår i släktet Oncophanes och familjen bracksteklar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Bracksteklar
mexicanus


text:
La casa de Saxònia-Coburg i Gotha (en alemany, Haus Sachsen-Coburg und Gotha) és una dinastia alemanya, la línia saxona de la Casa de Wettin, que va governar els Ducats Ernestins.

Fundada per Ernest I, el sisè duc de Saxònia-Coburg-Saalfeld, és també la casa reial de diverses monarquies europees, i regnants en l'actualitat a Bèlgica (a través dels descendents de Leopold I) i en els regnes de la Commonwealth (a través dels descendents del príncep Albert).

Història
El primer duc de Saxònia-Coburg-Gotha va ser Ernest I, qui va exercir des del 1826 fins a la seva mort el 1844. Anteriorment havia estat duc de Saxònia-Coburg-Saalfeld (amb el nom d'Ernest III) des de 1806 fins a la reorganització del ducat, el 1826. A la mort de Frederic IV de Saxònia-Gotha-Altenburg, Ernest va adquirir el Ducat de Saxònia-Gotha, el va unir al de Coburg i va cedir Saalfeld a Bernat II de Saxònia-Meiningen-Hildburghausen.

El ducat de Saxònia-Coburg-Gotha
Antic ducat d'Alemanya situat a l'actual estat de Turíngia, pertanyent als anomenats Ducats Ernestins, ja que eren governats per ducs de la línia Ernestina de la casa saxona de Wettin.

 Extensió: 1977 km² + 537 km² (Lichtenberg)
 Població: 282.200 h. (el 1910)
 Capital: Coburg i Gotha
 Ciutats:
 Coburg Rodach, Neustadt de Coburg, Ebersdorf, Sonnefeld, Rossach
Enclavaments: Königsberg, Nassach, Erlsdorf
 Gotha Zella St. Blasii, Ohrdruf, Westhausen, Waltershausen, Friedrichroda
Enclavaments: Volkenroda, Körner, Nazza, Ebenshausen, Frankenroda, Hallungen, Neukirchen, *erningshausen, Trassdorf
 Lichtenberg Baumholder, Oberkirchen, St. Wendel

Cases reials
La casa de Saxònia-Coburg i Gotha, amb una hàbil política dinàstica, es convertí durant el  en casa regnant de Bèlgica, Regne Unit, Portugal i Bulgària.

Ducs de Saxònia-Coburg-Gotha
 1826-1844: Ernest I
 1844-1893: Ernest II, fill de l'anterior
 1893-1900: Alfred de Saxònia, nebot de l'anterior i fill de Victòria I del Regne Unit
regència 1900 - 1905: Ernest de Hohenlohe-Langenburg, gendre de l'anterior duc en ser casat amb la princesa Alexandra del Regne Unit.
 1900- 1918: Carles Eduard de Saxònia-Coburg Gotha, net de Victòria I

El 1918, amb la caiguda del Segon Reich, la dinastia de també va caure, encara que el fill de Carles Eduard, Joan Leopold de Saxònia-Coburg Gotha va reclamar els seus drets. Gotha es va convertir en un estat lliure que després es va unir a l'estat de Turíngia l'1 de maig de 1920 i Coburg va ser unida a Baviera.

Casa Reial de Bèlgica
El germà petit d'Ernest I, el príncep Saxònia-Coburg-Gotha, Leopold I, es casà primer amb Carlota de Hannover, única filla de Jordi IV del Regne Unit, però morí molt jove quan donava a llum al seu primer fill.

El 1831 fou escollit rei dels belgues. Es va casar de nou el 1832 amb Lluïsa Maria d'Orleans, filla de Lluís Felip I de França, van iniciar l'actual casa reial regnant de Bèlgica.

 1831 - 1865: Leopold I
 1865 - 1909: Leopold II, fill de l'anterior
 1909 - 1934: Albert I, nebot de l'anterior
 1934 - 1951: Leopold III, fill de l'anterior
 1951 - 1993: Balduí I, fill de l'anterior
 1993 - 2013: Albert II, germà de l'anterior
 Des del 2013: Felip, fill de l'anterior

Casa Reial del Regne Unit
El primer fill d'Ernest I, Ernest II rebé el ducat, però el segon fill, Albert es casà el 1840 amb la reina Victòria I del Regne Unit, que havia succeït al seu oncle Guillem IV del Regne Unit el 1837.

D'aquesta forma es convertí en Príncep consort i Altesa Reial d'Anglaterra. Els seus descendents regnen al Regne Unit fins a l'actualitat, encara que el 1917 van canviar el nom de la dinastia a Casa de Windsor, ja que el nom alemany de la dinastia resultava antipatriòtic durant la Primera Guerra Mundial.

 1840 - 1861: Albert, príncep consort, casat amb Victòria I
 1901 - 1910: Eduard VII, fill de l'anterior
 1910 - 1936: Jordi V, fill de l'anterior
 1936: Eduard VIII, fill de l'anterior
 1936 - 1952: Jordi VI, germà de l'anterior
 1952 - 2022: Elisabet II, filla de l'anterior
 Des de 2022: Carles III, fill de l'anterior

Casa Reial de Portugal

Un nebot d'Ernest I, Ferran de Saxònia-Coburg Gotha, es va convertir en Rei de Portugal en casar-se amb la reina Maria II de Portugal. Els seus descendents van regnar a Portugal fins que la revolució de 1910 va proclamar la República.

A Portugal, la dinastia Saxònia-Coburg-Gotha és anomenada Dinastia Bragança-Wettin.

 1837 - 1853: Ferran II el Rei-Artista, rei consort, esposa de l'anterior
regència 1853 - 1855: Ferran II el Rei-Artista
 1853- 1861: Pere V el que dona esperança, fill de l'anterior
 1861- 1889: Lluís I el Popular, germà de l'anterior
 1889- 1908: Carles I el Màrtir, fill de l'anterior
 1908- 1910: Manuel II el Patriota, fill de l'anterior

Casa Reial de Bulgària
Un altre nebot d'Ernest I, August Lluís de Saxònia-Coburg-Gotha, es va casar amb Clementina d'Orleans, filla també de Lluís Felip I de França. El seu cinquè fill, Ferran fou escollit el 1887 príncep de Bulgària, i el 1908 s'autoproclamà Tsar dels Búlgars, no obstant això quan el 1918, durant la Primera Guerra Mundial, les seves tropes l'abandonaren i es passaren al bàndol aliat, Ferran abdicà i tornà a Coburg, deixant al seu fill Boris III de Bulgària el tron.

 1887 - 1918: Ferran I
 1918 - 1943: Boris III, fill de l'anterior
 1943 - 1946: Simeó II, fill de l'anterior


text:
Biała korozja – obszerne objętościowo produkty korozji cynku.

Powody powstawania
Biała korozja powstaje w wyniku narażenia cynku na działanie wilgoci, w tym stojącej wody. Szczególnie niebezpieczna jest tu woda kondensacyjna, która nie pozwala na wytworzenie kryjących warstw ochronnych, z powodu swojego kwasowego charakteru i braku utwardzaczy w postaci jonów wapnia i magnezu. Jest to zjawisko typowe dla cynku.

Metody usuwania
Białą korozję można usunąć za pomocą miękkiej szczotki (szczotka mosiężna) lub specjalnych środków czyszczących. Trzeba się jednak liczyć z możliwością niewielkiego obniżenia walorów dekoracyjnych elementów na skutek tworzenia się na powłoce cynkowej podczas właściwego ich składowania ochronnej patyny. Jeżeli konstrukcja ocynkowana ogniowo ma być dodatkowo jeszcze malowana, należy całkowicie usunąć obecną białą korozję. Najlepiej wykonać to za pomocą obróbki Sweepen.

Zapobieganie
Ponieważ wpływ wilgotności odgrywa bardzo istotną rolę, powinno się przy magazynowaniu konstrukcji podejmować następujące kroki:
 Zapobiegać bezpośredniemu kontaktowi soli drogowej ze świeżo ocynkowaną powierzchnią,
 Nie składować ocynkowanych elementów stalowych w wysokiej, wilgotnej trawie, kałużach czy błocie,
 Ocynkowane elementy stalowe umieszczać na suchych podkładkach (np. kantówkach lub paletach), z ok. 150 mm odstępem od ziemi,

 Unikać styczności różnych elementów na całej powierzchni,
 Nie stosować przykrycia plandekami lub folią (na skutek wytworzenia się pary wodnej zwiększa się poziom wilgotności),
 Składować elementy z łagodnym spadkiem, żeby umożliwić odpływ wody.

Zobacz też
 cynkowanie ogniowe

Przypisy

Bibliografia
 Wolf- Dieter Schulz, Marc Thiele: Cynkowanie ogniowe jednostkowe
 PN-EN ISO 1461 Ochrona przed korozją. Powłoki cynkowe nanoszone na stal metodą zanurzeniową (cynkowanie jednostkowe) – wymagania i badania

Korozja
Metaloznawstwo
Cynk


text:
Nicolas-Gabriel Dupuis (1698, Paris – 26 March 1771, Paris) was a French engraver. He sometimes signed his name as "Dupuis le Jeune" or "Dupuis Junior", to distinguish himself from his older brother, Charles Dupuis, who was also an engraver.

Biography
He and his brother both received their training from Gaspard Duchange, who offered him his daughter in marriage. He perfected his skills in England, where the Rococo style was in fashion and French artists were in great demand.

In 1751, he was given the approval of the Académie royale de peinture et de sculpture and became a member three years later.

He took numerous students; notably Louis Michel Halbou and Charles-François-Adrien Macret, as well as the Spaniards, Manuel Salvador Carmona and Pasqual Pere Moles.

Among his notable illustrations are those created for the complete edition of the Fables of Jean de La Fontaine, published by Saillant et Desaint (1755-1759), after drawings by Jean-Baptiste Oudry and others.

Selected works
 La Henriade by Voltaire, frontispiece to the sixth song, after Jean-François de Troy
 Aeneas Saving her Father from the Burning of Troy, after Charles André van Loo
 The Adoration of the Kings, after Paolo Veronese
 The Virgin and Child Jesus, after Annibale Carracci

References

Further reading
 Collection of prints from the most famous paintings in the Dresden Gallery, Christian Heinrich Hagenmüller, Dresden, two volumes, 1753 and 1757.
 General idea of a collection of prints with a dissertation on the origin of the engraving and on picture books, Johann Paul Kraus, Leipzig and Vienna, 1771.

External links

1695 births
1771 deaths
18th-century engravers
French engravers


text:
Rheenendal is a settlement in Garden Route District Municipality in the Western Cape province of South Africa.

References

Populated places in the Knysna Local Municipality


text:
Alfie war eine englische Indierockband aus Manchester, die von 1998 bis 2005 bestand.

Bandgeschichte
Die Band wurde 1998 von Lee Gorton (Gesang) und Ian Smith (Gitarre) gegründet. Dazu kamen Sean Kelly (Schlagzeug), Sam Morris (Bass, Keyboards, Horn) und Matt McGeever (Violoncello, Gitarre). Zu den Weggefährten von Alfie zählten die Bands Doves, I Am Kloot und Elbow.

1999 bekamen sie einen Vertrag bei Twisted Nerve Records. Gleichzeitig verpflichtete sie Damon Gough (bekannt als Badly Drawn Boy), der Mitgründer des Labels, als Begleitband, mit der er auch sein Debütalbum aufnahm.

Im Lauf des Jahres 2000 veröffentlichte Alfie drei EPs, und im März 2001 dann das Debütalbum If You Happy with You Need Do Nothing. Das Album war eine Kompilation der drei EPs mit zwei zusätzlichen Songs. Im September 2001 wurde eine Neuaufnahme des Titels You Make No Bones als Single veröffentlicht, die Platz 62 der UK-Singlecharts erreichte.

Im Oktober 2001 wechselten sie zu EMI. Zu dieser Zeit hatten sie bereits ihr zweites Album A Word in Your Ear bei Twisted Nerve aufgenommen, das schließlich im März 2002 auf den Markt kam. Bei EMI spielten sie ihr drittes Album Do You Imagine Things? ein, das im September 2003 erschien. Das Album erhielt positive Kritiken, blieb kommerziell jedoch hinter den Erwartungen zurück.

Das vierte Album Crying at Teatime kam im August 2005 heraus. Wiederum waren die Kritiken gut, doch der Verkauf schwach. Im Oktober 2005 kündigte die Band ihre Auflösung an. Lee Gorton meinte, es sei schwer, weiter an die Sache zu glauben, wenn es sich anfühlt, als ob niemand zuhöre (it's hard to keep faith when it feels like no-one's listening).

Diskografie

Alben
 2001: If You Happy with You Need Do Nothing – Platz 62 der UK-Albumcharts
 2002: A Word in Your Ear
 2003: Do You Imagine Things?
 2005: Crying at Teatime

EPs
 2000: Alfie
 2000: Bookends
 2000: Montevideo

Singles
 2001: You Make No Bones – Platz 61 der UK-Singlecharts
 2002: A Word In Your Ear  – Platz 66 UK
 2003: People  – Platz 53 UK
 2003: Stuntman  – Platz 56 UK
 2004: No Need  – Platz 66 UK
 2005: Your Own Religion  – Platz 61 UK
 2005: Where Did Our Loving Go?  – Platz 76 UK

Weblinks

 Alfie Playlist auf YouTube

Einzelnachweise

Indie-Band
Britische Band
Musik (Manchester)


text:
Life's Been Good est une chanson enregistrée par le chanteur américain Joe Walsh en 1978.

Palmarès hebdomadaires

Notes et références

Chanson de 1978


text:
"Right Here" is a song recorded by Canadian singer and songwriter Justin Bieber, for his third studio album Believe (2012). Canadian rapper Drake appears as the featured artist. It was written by Bieber, Drake, Eric Bellinger, and Chauncey Hollis, who produced the track, being given the credit of producer under his stage name Hit-Boy. A lyric video was posted onto Bieber's YouTube channel in February 2013, and he performed the song live as part of his worldwide Believe Tour in 2012-13.

Background
Bieber and Drake had been friends for several years prior to collaborating on "Right Here", with Drake appearing in the music video for Baby in 2010. A collaboration between the two Canadian artists was first teased in September 2010 when they both attended the MTV VMAs together, and in an interview Bieber teased his next studio album, saying "Drake is gonna be on that album", and Drake backing that up with "we'll make it happen".

The collaboration finally came about two years later in 2012, with Bieber revealing the track on Capital FM on April 24 of that year. He said "The song's called 'Right Here' and it's a smash! It just rides so smoothly, It's me and Drake, so it's good."

Bieber's manager Scooter Braun stating "The Drake thing is something he and Drake have been talking about for like two years," Braun said. "And then they finally went into the studio, and they wrote that song together. ... I'm glad that 'Right Here' came about. ... Drake was like, 'I don't want to do just a rap song. I want to sing with you, do a song for the ladies.' Everyone seems to love that song."

One of the track's songwriters, Eric Bellinger, mentioned that during the recording process Bieber had requested for a table to be moved into the booth, right underneath the microphone. Bieber then used the table and his hands to create the drum pattern that was used in the track. Bellinger said "Justin, at that point, was just at a point in his life where he was fearless... and I think, as creators, the greatness comes when you're fearless".

Lyric video
A lyric video for the song was uploaded on Bieber's official VEVO account on February 26, 2013.

Charts

Certifications

References

External links
 "Justin Bieber: Six Degrees of Believe" at MTV

2012 songs
2013 singles
Drake (musician) songs
Justin Bieber songs
Song recordings produced by Hit-Boy
Songs written by Hit-Boy
Songs written by Drake (musician)
Songs written by Eric Bellinger
Songs written by Justin Bieber


text:
Озёрно-Кузнецовский сельсовет — муниципальное образование со статусом сельского поселения и административно-территориальное образование в Угловском районе Алтайского края России. Административный центр — село Озёрно-Кузнецово.

Население

По результатам Всероссийской переписи населения 2010 года, численность населения муниципального образования составила 1590 человек, в том числе 768 мужчин и 822 женщины. Оценка Росстата на 1 января 2012 года — 1550 человек.

Населённые пункты
В состав сельского поселения входит 2 населённых пункта:
 село Озёрно-Кузнецово,
 посёлок Озёрно-Кузнецовский Лесхоз.

Примечания

Ссылки
 Поселение на сайте района

Муниципальные образования Угловского района
Сельские поселения Алтайского края


text:
Zygaenosia eximia is a moth in the subfamily Arctiinae. It was described by Rothschild in 1936. It is found in Papua New Guinea.

References

Nudariina
Moths described in 1936
Zygaenosia


text:
Rónai Sándor  magyar politikus, a Demokratikus Koalíció tagja, 2019-től  az Európai Parlament képviselője, a Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége frakciójában foglal helyet.

Tanulmányai
Az ELTE Társadalomtudományi Karán diplomázott, korábban gépipari-számítástechnikai technikus képesítést szerzett. Angol és német nyelven beszél.

Pályafutása
A Demokratikus Koalíció alapító tagja és első választókerületi elnöke Dunakeszin. 2014 októberében Pest megye Önkormányzatának képviselőjévé választották. Később, 2018-ban a Demokratikus Koalíció szóvivője lett.  A 2019-es európai parlamenti választáson a Demokratikus Koalíció 16,05%-ot ért el, ezzel 4 képviselőt küldhettek az Európai Parlamentbe, köztük Rónai Sándort is.

Tagja a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottságnak, a NATO Parlamenti Közgyűlésével fenntartott kapcsolatokért felelős küldöttségnek, póttagja a Költségvetési Ellenőrző, a Belső Piaci és Fogyasztóvédelmi Bizottságnak, valamint az EU-Törökország parlamenti vegyes bizottságba delegált küldöttségnek.

Fő parlamenti tevékenységek
Több jelentés elkészítésében részt vett árnyékelőadóként. Többek között az EU szerepéről a világ erdőinek védelmében és helyreállításában, az Európai Betegségmegelőzési és Járványvédelmi Központ létrehozásáról szóló 851/2004/EK rendelet módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslatában és az Európai Ügynökségek 2019-es pénzügyi évre vonatkozó mentesítési eljárásában.

Családja
Házas, két gyermek édesapja.

Jegyzetek

1988-ban született személyek
Demokratikus Koalíció-tagok
Magyarországi európai parlamenti képviselők 2019–2024
Élő személyek
Budapesten született személyek


text:
Proradema furcatella is een schietmot uit de familie Apataniidae. De soort komt voor in het Palearctisch gebied.

Schietmot uit het Palearctisch gebied
Apataniidae


text:
Montenegro competed at the 2012 European Athletics Championships held in Helsinki, Finland, between June 27 to July 1, 2012. 3 competitors, 2 men and 1 woman took part in 3 events.

Results

Men
Field events

Women
Field events

References

2012
Nations at the 2012 European Athletics Championships


text:
Paulette est une série de bande dessinée, écrite par Georges Wolinski et dessinée par Georges Pichard, publiée dans les années 1970.

Historique
La BD est publiée pour la première fois en janvier 1970 dans Charlie Mensuel. Suivront ensuite sept albums parus aux Éditions du Square puis chez Dargaud et enfin une édition intégrale parue en 1998 chez Albin Michel.

Synopsis
Jeune et jolie femme, Paulette Gulderbilt est une riche héritière qui s'ennuie. Accompagnée de son vieil ami Joseph qui a été transformé en une désirable femme par une taupe possédant des pouvoirs magiques, Paulette va vivre un tas d'aventures excitantes.

Analyse
Avec cette histoire un peu légère et propice à dévoiler les charmes de la jolie Paulette, les auteurs jouent sur la carte érotique mais au-delà en profitent pour intégrer à leurs histoires parfois rocambolesques la situation politique française, le communisme ou encore la guerre du Viêt Nam.

Publication

Éditeurs francophones
 Charlie Mensuel où la série fut publiée pour la première fois dans numéro 12 de
 Éditions du Square puis éditions Dargaud :
 Paulette Tome 1, 1971
 Paulette Tome 2, 1972
 Le mariage de Paulette, 1974
 Paulette en Amazonie, 1975
 Ras-le-bol ville, 1975
 Le cirque des femmes, 1977
 Paulette 7, 1984
 Éditions Albin Michel : édition intégrale des tomes 1 à 7 intitulée Tout Paulette en 1998.

Éditeurs italiens
 Paulette, in Linus, Milan, Milano libri, 1975
 Paulette va al circo, Bologne, L'Isola Trovata, 1979

Adaptation
La série fut adaptée en film : Paulette, la pauvre petite milliardaire réalisé par Claude Confortès et sorti en 1986.

Notes et références

Annexes

Bibliographie
 .
 .

Liens externes

Série de bande dessinée française
Série Albin Michel
Bande dessinée érotique
Héroïne de bande dessinée


text:
Neopachygaster valida är en tvåvingeart som beskrevs av Lindner 1938. Neopachygaster valida ingår i släktet Neopachygaster och familjen vapenflugor.

Artens utbredningsområde är Kongo. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Vapenflugor
valida


text:
La mecànica dels fluids és la part de la física que estudia l'efecte de les forces sobre els fluids i el seu moviment. Els fluids són els líquids i els gasos. És una branca de la mecànica dels medis continus que es divideix en dos camps, la hidroestàtica o estàtica de fluids, que estudia els fluids en equilibri estàtic, i la hidrodinàmica o dinàmica de fluids, que estudia els fluids sotmesos a forces no nul·les, en moviment. L'estudi de la mecànica dels fluids ja és documentada a l'antiga Grècia on Arquimedes va iniciar l'estudi de la hidroestàtica. A l'edat mitjana els físics Al-Biruni i Al-Khazini avançarien en la hidroestàtica i començarien l'estudi de la dinàmica dels fluids.

Tanmateix, la mecànica de fluids i en especial la hidrodinàmica és un camp d'estudi amb força problemes sense resoldre o parcialment resolts. Es tracta d'una disciplina matemàticament complexa que sovint requereix l'anàlisi numèrica amb l'ajut dels ordinadors. Una nova branca denominada Dinàmica de Fluids Computacional segueix aquest camí de la informàtica per tal de resoldre els problemes. També s'utilitza la velocimetria per imatge de partícules, un mètode experimental que permet l'anàlisi i la visualització del flux d'un fluid.

Referències

Bibliografia addicional
 Hera Jiménez, S.A. de las. Mecánica de fluidos en ingeniería. S.l.: Iniciativa Digital Politècnica, 2012. .
 Orchillés Balbastre, A.V.; Sanchotello, M. Mecànica de fluids. Valencia: Universitat de València, 2007. .

Vegeu també
 Aerodinàmica
 Hidrodinàmica
 Hidroestàtica
 Hidràulica
 Equació de Bernoulli

Hidràulica


text:
Шарл Бурбаки (22. април 1816 – 22. септембар 1897) је био француски генерал.

Биографија
Учествовао је у Кримском рату као бригадни генерал. Учествовао је и у бици код Солферина 1859. године. У почетној фази Немачко-француског рата, командовао је Царском гардом с којом је учествовао у бици код Вионвила и у одбрани Меца. Успео је да се извуче из опседнутог града. Поверена му је организација Северне армије, а убрзо је примио команду над Другом лоарском армијом. С њом је пребачен на исток где је формирао Источну армију која је добила задатак да деблокира Белфор и пресече немачку везу са Рајном. Задатак није успео да изврши због лошег квалитета армије. Након битке на Лиземи, противно захтеву француске владе, започео је повлачење према Швајцарској. После рата је био командант корпуса у Лиону.

Литература
 Војна енциклопедија, том 2 (131)

Рођени 1816.
Умрли 1897.
Личности Кримског рата
Личности Француско-пруског рата


text:
Stoeba syrmatitus är en svampdjursart som först beskrevs av De Laubenfels 1930.  Stoeba syrmatitus ingår i släktet Stoeba och familjen Pachastrellidae.

Artens utbredningsområde är Kalifornien. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Horn- och kiselsvampar
syrmatitus


text:
Con la Nazionale junior di curling ha conseguito una medaglia d'argento ai Giochi Olimpici Giovanili Invernali 2012 e una medaglia d'oro alla Challenge Europeo Junior 2014. Con la 3S Sys-Tek ha inoltre vinto per due volte il Campionato Italiano Assoluto (2013, 2014)

Ha all'attivo due presenze ai Campionati europei di curling (2013, 2014) e una ai Campionati mondiali di curling (2017).

Palmarès

Campionato Italiano Assoluto
 2014 Cembra () 1°
 2013 Pinerolo () 1°

Challenge Europeo Junior

 2014 Lohja () 1°

Giochi Olimpici Giovanili Invernali
 2012 Innsbruck () 2°

Note

Collegamenti esterni


text:
Виктор Владимирович Гомзин (24 декабря 1918, селение Невьянский завод, Екатеринбургский уезд, Пермская губерния — 20 марта 1945, Восточная Пруссия) — участник Великой Отечественной войны, заместитель командира отделения роты противотанковых ружей 148-го отдельного истребительно-противотанкового дивизиона 73-й стрелковой дивизии 48-й армии 1-го Белорусского фронта, старшина. Герой Советского Союза.

Биография
Виктор Гомзин родился 24 декабря 1918 года в селении Невьянский завод Екатеринбургского уезда Пермской губернии (ныне — город Невьянск Свердловской области), в семье рабочего. Русский.

После окончания 7 классов школы № 12 Невьянска работал токарем на заводе.

В Красной Армии с 1939 года. Участник Великой Отечественной войны с первого её дня. В октябре 1943 года был тяжело ранен. Член ВКП(б)/КПСС с 1944 года.

Заместитель командира отделения роты противотанковых ружей 148-го отдельного истребительно-противотанкового дивизиона старшина Виктор Гомзин 4 сентября 1944 года в числе первых преодолел реку Нарев в 12 км южнее города Ружан (Польша), протянул и закрепил на противоположном берегу стальной трос для наведения паромной переправы. Подбил 2 танка противника. 4-5 сентября участвовал в отражении вражеских контратак, уничтожив при этом много гитлеровцев и захватив 75-мм орудие. В критический момент боя заменил командира отделения.

Умер в медико-санитарном батальоне в Восточной Пруссии 20 марта 1945 года от фронтовых ранений.

Похоронен в посёлке Жилино (прежнее название Шиллен) Калининградской области.

Награды
 Звание Героя Советского Союза присвоено 24 марта 1945 года.
 Награждён орденами Ленина, Отечественной войны 1 и 2 степеней, двумя орденами Красной Звезды, а также медалями.

Память

 В городе Невьянске именем Героя названы улица и школа, а также установлен его бюст; на здании школы ему установлена мемориальная доска.
 На мемориальной плите Братской могилы советских воинов в посёлке Жилино выбито имя Гомзина.

Примечания

Ссылки

 Книга Памяти / Герои Советского союза / Гомзин Виктор Владимирович.

Пехотинцы Великой Отечественной войны
Члены КПСС
Умершие от ран
Похороненные в Калининградской области


text:
Hrvatska je nastupila na Ljetnim olimpijskim igrama 2012. godine u Londonu, koje su se održale od 27. srpnja do 12. kolovoza 2012. godine.

Osvajači medalja

Član Međunarodnog olimpijskog odbora koji udružuje sve športske saveze u Republici Hrvatskoj i predstavlja Republiku Hrvatsku na Olimpijskim igrama je Hrvatski olimpijski odbor (HOO).

Ovo su bile šeste Ljetne olimpijske igre, a dvanaeste uopće, na kojima je Hrvatska sudjelovala kao samostalna država.

Do sada je 110 hrvatskih športašica i športaša u 17 športova osiguralo nastup na Olimpijskim igrama.

Športovi u kojima će se hrvatski športaši natjecati su: atletika,streljaštvo, stolni tenis, tenis, mačevanje, taekwondo, plivanje, vaterpolo, rukomet, hrvanje, judo, biciklizam, jedrenje, košarka, jedrenje, kanu i veslanje.

Zoran Primorac je poboljšao hrvatski rekord u broju nastupa na Olimpijskim igrama kojeg on i drži. Ovo su mu sedme Olimpijske igre.

Bojan Jovanović prvi je hrvatski mačevalac koji će nastupiti na Olimpijskim igrama od 1936. godine.

Lisa Christina Stublić prva je hrvatska atletičarka uopće koja će nastupiti na Olimpijskim igrama u atletskoj disciplini maratonu.

Lucija Zaninović prva je hrvatska taekwondoašica ikad koja će nastupiti u kategoriji do 49 kilograma. Lucija i Ana Zaninović su ujedno i prve blizanke koje će predstavljati Hrvatsku na nekim Olimpijskim igrama.

Športaši povratnici na Olimpijske igre

Atletika

Kvalifikacije
Hrvatski atletičari su, kako bi se kvalificirali za atletska natjecanja na Olimpijskim igrama, morali ostvariti A ili B normu za određene discipline. Najviše troje hrvatskih atletičara može nastupiti po disciplini ako su ostvarili A normu ili jedan ako je ostvarena samo B norma (najbolji). Ako u istoj diciplini postoje hrvatski atletičari koji su ostvarili A i oni koji su ostvarili B normu, kvalificirani su samo oni hrvatski atletičari koji su ostvarili A normu.

Atletičari koji su ostvarili A normu
 bacanje diska (M): Martin Marić, Roland Varga
 skok u vis (Ž): Blanka Vlašić (nije nastupila zbog ozljede gležnja mjesto uzela Ana Šimić)
 bacanje diska (Ž): Sandra Perković
 maraton (Ž): Lisa Christina Stublić

Atletičari koji su ostvarili B normu
 bacanje kugle (M): Nedžad Mulabegović
 bacanje kladiva (M): András Haklits
 400 m s preponama (Ž): Nikolina Horvat
 skok s motkom (M): Ivan Horvat
 bacanje diska (M): Martin Marić, Roland Varga
 skok u vis (Ž): Ana Šimić

Atletičari koji su ostvarili B normu, ali nisu kvalificirani
 bacanje diska (Ž): Vera Begić

Rezultati
 Sandra Perković je osvojila zlatnu olimpijsku medalju s rezultatom 69.11
 Ana Šimić (29. mjesto kvalifikacijska grupa - 1.80)
 Lisa Christina Stublić (52. mjesto - 2:34:03)
 Roland Varga (17. mjesto kvalifikacijska grupa - 58.17)
 Nedžad Mulabegović (9. mjesto kvalifikacijska grupa - 19.86)
 Martin Marić (17. mjesto kvalifikacijska grupa - 62.87)
 Ivan Horvat (20. mjesto kvalifikacijska grupa - 5.35)
 András Haklits (16. mjesto kvalifikacijska grupa - 70.61)
 Nikolina Horvat (8. mjesto kvalifikacijska grupa - 58:49)

Mačevanje

Bojan Jovanović kvalificirao se u disciplini floret.

 Muškarci

Streljaštvo

Kvalifikacije
Na temelju pobjeda na natjecanjima ISSF Svjetskog kupa, hrvatski su streljaši osigurali nastup na Olimpijskim igrama.
 trap (M): Giovanni Cernogoraz (pobjednik natjecanja ISSF Svjetskog kupa 2011. u Pekingu)
 10 m zračna puška (Ž): Snježana Pejčić (pobjednica natjecanja ISSF Svjetskog kupa 2011. u Sydneyu)
Hrvatski su streljaši nastupili i na Europskom streljačkom prvenstvu 2011. u Beogradu gdje su dvojica hrvatskih streljaša osigurala mjesto na Olimpijskim igrama.
 trap (M): Anton Glasnović (sedmo mjesto na Europskom streljačkom prvenstvu 2011. u Beogradu)
 50 m MK puška trostav (M): Bojan Đurković (osmo mjesto na Europskom streljačkom prvenstvu 2011. u Beogradu)

Muškarci

Žene

Stolni tenis

Kvalifikacije
Prvih 28 stolnih tenisača prema ITTF svjetskom rankingu je direktno kvalificirano za Olimpijske igre. Zahvaljujući svom ITTF svjetskom rankingu od 16. svibnja 2011., Zoran Primorac je osigurao nastup na Olimpijskim igrama.
 pojedinačna igra (M): Zoran Primorac (24. mjesto ITTF svjetskog rankinga)
 pojedinačna igra (M): Andrej Gaćina

Žene
 pojedinačna igra (Ž): Tian Yuan
 pojedinačna igra (Ž): Cornelia Molnar

Taekwondo

Kvalifikacije
Hrvatski su taekwondoaši nastupili na Svjetskom olimpijskom kvalifikacijskom turniru u Bakuu koji se održavao od 30. lipnja do 3. srpnja 2011. Osvojivši medalje, dvije su hrvatske taekwondoašice osigurale nastup na Olimpijskim igrama.
 do 49 kg (Ž): Lucija Zaninović (2. mjesto na Svjetskom olimpijskom kvalifikacijskom turniru u kategoriji do 49 kg).
 do 57 kg (Ž): Ana Zaninović (3. mjesto na Svjetskom olimpijskom kvalifikacijskom turniru u kategoriji do 57 kg)

Plivanje

Kvalifikacije
Hrvatski plivači su, kako bi se kvalificirali za plivačka natjecanja na Olimpijskim igrama, morali ostvariti tzv. olimpijsko kvalificirajuće vrijeme (OQT - Olympic Qualifying Time) ili olimpijsko selekcijsko vrijeme (OST - Olympic Selection Time). Ovo je nov način kvalificiranja za plivačka natjecanja na Olimpijskim igrama. Do sada su se ostvarivale A i B norme, kao i u atletici. Ovaj novi način kvalificiranja nije previše različit od starog. Dva hrvatska plivača smiju nastupiti po disciplini ako su oba ispunila OQT ili jedan ako je ispunio OST (najbrži). Ako u istoj disciplini postoje hrvatski plivači koji su ostvarili OQT i oni koji su ostvarili OST, kvalificirani su samo oni hrvatski plivači koji su ostvarili OQT. Ako su u nekoj disciplini hrvatski plivači uspjeli ostvariti samo OST, kvalificirani su samo u slučaju da kvota od 900 plivača koji su ostvarili OQT nije ispunjena što znači da ostvarivanje OST-a nije nužno sigurna kvalifikacija. Do ispunjenja kvote plivači se smatraju kvalificiranima.

Plivači koji su ostvarili OQT
 Do sada nijedan hrvatski plivač nije ostvario OQT.

Plivači koji su ostvarili OST
 50 m slobodni stil (M): Mario Todorović
 100 m slobodni stil (M): Mario Todorović
 200 m slobodni stil (M): Dominik Straga
 100 m leđni stil (Ž): Sanja Jovanović
 100 m prsni stil (M): Lovro Bilonić
 200 m leđni stil (Ž): Kim Daniela Pavlin
 100 m leptir (M): Mario Todorović
 200 m mješovito (Ž): Kim Daniela Pavlin
 200 m mješovito (M): Nikša Roki

 Plivači koji su ostvarili OST, ali nisu kvalificirani
 100 m slobodni stil (M): Dominik Straga
 100 m leptir (M): Dominik Straga, Boris Lončarić

Vaterpolo

Kvalifikacije

Hrvatska muška vaterpolska reprezentacija (13 športaša) se kvalificirala za Olimpijske igre osvojivši broncu na vaterpolskom turniru Svjetskog prvenstva u vodenim športovima 2011. u Šangaju.

Veslanje

Kvalifikacije

Plasiravši se u finale Svjetskog veslačkog prvenstva u Bledu, hrvatski četverac na pariće izborio je nastup na Olimpijskim igrama.
 četverac na pariće (M): David Šain, Martin Sinković, Damir Martin, Valent Sinković (3. mjesto na Svjetskom veslačkom prvenstvu 2011. u Bledu)
 pojedinačno (M): Mario Vekić

Rezultat
Četverac na pariće osvojio je srebrnu olimpijsku medalju.

Hrvanje

Kvalifikacije

Osvojivši brončanu medalju na Svjetskom hrvačkom prvenstvu 2011. u Istanbulu, Neven Žugaj je osigurao nastup na Olimpijskim igrama.
 grčko-rimski stil do 74 kg (M): Neven Žugaj (3. mjesto na Svjetskom hrvačkom prvenstvu 2011. u Istanbulu)

Judo

Kvalifikacije

 do 63 kg (Ž): Marijana Mišković

Biciklizam

Cestovni biciklizam

Kvalifikacije

Zahvaljujući rankingu na UCI World Tour ljestvici, dva su hrvatska biciklista osigurala nastup na Olimpijskim igrama.
 cestovna utrka (M): Robert Kišerlovski, Radoslav Rogina

Jedrenje

Muškarci

Žene

M = Utrka za medalju, dvostruki bodovi; EL = Eliminacija – bez sudjelovanja u utrci za medalju

Izvori

2012 OI
OI 2012.


text:
Ulf Mehlhorn (born 21 June 1968) is a German former professional footballer who played as a defender.

References

External links

1968 births
Living people
German footballers
East German footballers
Association football defenders
Fortuna Düsseldorf players
Chemnitzer FC players
1. FC Lokomotive Leipzig players
Bundesliga players
2. Bundesliga players
DDR-Oberliga players


text:
Adelosebastes latens är en fiskart som beskrevs av Eschmeyer, Abe och Nakano, 1979. Adelosebastes latens ingår i släktet Adelosebastes och familjen kungsfiskar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Kungsfiskar
latens


text:
Rignac  es una comuna y población de Francia, en la región de Mediodía-Pirineos, departamento de Lot, en el distrito de Gourdon y cantón de Gramat.

Su población en el censo de 1999 era de 258 habitantes.

Está integrada en la Communauté de communes du Pays de Padirac .

Demografía

Referencias

Enlaces externos

Rignac


text:
Dominic John DeCicco (born September 11, 1988) is an American football scout and former linebacker. He works as an area scout for the San Francisco 49ers of the National Football League (NFL).

He was signed by the Chicago Bears as an undrafted free agent in 2011, and would also play for the Tampa Bay Buccaneers and Minnesota Vikings. He played college football at Pittsburgh.

Early life
DeCicco went to Thomas Jefferson High School, where he played wide receiver, quarterback, safety, cornerback, and kick/punt returner.  He was called one of the most diverse athletes in the state his senior year throwing for over 1,000 yards, rushing for over 1,000 yards, and also returning a kick and punt for a touchdown. He would go on to win one PIAA and two Western Pennsylvania Interscholastic Athletic League championships.  DeCicco was also a four-year letterman in basketball and 1,000-point scorer.

College career
DeCicco played for the Panthers as a strong safety. As a true freshman in 2007, DeCicco played in 10 games primarily on special teams, and garnered six tackles. In 2008, he played in all 13 games, while starting 11 at safety, recording 56 tackles and a team high four interceptions. In 2009, he was named to the second-team All-Big East team after having 88 tackles, three interceptions, and a forced fumble. He also was named Big East Defensive Player of the Week for week 8 against the USF Bulls, where he recorded 10 tackles. DeCicco ranked seventh among Big East defenders with 7.8 tackles per game.

Professional career

Chicago Bears
DeCicco went undrafted in the 2011 NFL Draft, and was signed by the Bears. He played in all 16 games, and recorded 12 special teams tackles, which ranks second on the team. In 2012, DeCicco filled in for Brian Urlacher at middle linebacker during OTAs while he was out with a knee injury. On August 29, DeCicco was released by Chicago. On December 4, DeCicco was brought back by the Bears on a two-year contract. On May 13, 2013, DeCicco was released.

Tampa Bay Buccaneers
On July 31, 2013, DeCicco was signed by the Tampa Bay Buccaneers.

Minnesota Vikings
DeCicco signed with the Minnesota Vikings in May 2014. He was waived/injured by the Vikings on August 18, 2014. He was placed on the team's injured reserve list on August 19, 2014.

Post-playing career
In 2016, DeCicco was a scouting intern with the San Francisco 49ers before joining the organization as a scouting department assistant the following year.

References

External links
Chicago Bears bio
Pittsburgh Panthers bio

1988 births
Living people
People from Jefferson Hills, Pennsylvania
Sportspeople from the Pittsburgh metropolitan area
Players of American football from Pennsylvania
American football linebackers
American football safeties
Pittsburgh Panthers football players
American people of Italian descent
Chicago Bears players
Tampa Bay Buccaneers players
Minnesota Vikings players
San Francisco 49ers scouts


text:
Heinrich Friedrich von Arnim-Heinrichsdorff-Werbelow, född den 23 september 1791 i Werbelow, Uckermark, död den 18 april 1859 i Berlin, var en preussisk greve och diplomat.

Arnim var en tid legationssekreterare i Stockholm, blev 1831 preussiskt sändebud i Bryssel och 1841 i Paris. Han var 1845–1848 i Wien, februari–maj 1849 preussisk utrikesminister och 1851–1857 åter sändebud i Wien. Som statsman tillhörde han den metternichska skolan samt arbetade alltid för allians och got samförstånd mellan Preussen och Österrike.

Källor

Preussens utrikesministrar
Preussiska diplomater
Diplomater under 1800-talet
Tyska politiker under 1800-talet
Födda 1791
Avlidna 1859
Män
Ugglan


text:
Otto Jastrow (* 19. Februar 1942 in Saarlouis) ist ein deutscher Arabist.

Leben
Nach der Promotion 1967 in Saarbrücken und der Habilitation 1974 in Erlangen lehrte er als Professor in Heidelberg (1990–1996), an der Universität Erlangen-Nürnberg (1996–2007) und seit 2007 in Tallinn.

Schriften (Auswahl)
 Laut- und Formenlehre des neuaramäischen Dialekts von Mīdin im Tūr ʿAbdīn. Wiesbaden 1993, ISBN 3-447-03334-7.
 Der neuaramäische Dialekt von Mlaḥsô. Wiesbaden 1994, ISBN 3-447-03498-X.
 Glossar zu Kinderib (anatolisches Arabisch). Wiesbaden 2005, ISBN 3-447-05243-0.
 mit Shabo Talay: Der neuaramäische Dialekt von Midyat (Miḏyoyo). Wiesbaden 2019, ISBN 3-447-11195-X.

Literatur
 als Herausgeber Werner Arnold: "Sprich doch mit deinen Knechten aramäisch, wir verstehen es!". 60 Beiträge zur Semitistik. Festschrift für Otto Jastrow zum 60. Geburtstag. Harrassowitz, Wiesbaden 2002, ISBN 3-447-04491-8.

Weblinks

Arabist
Hochschullehrer (Universität Tallinn)
Hochschullehrer (Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg)
Hochschullehrer (Friedrich-Alexander-Universität Erlangen-Nürnberg, Standort Erlangen)
Deutscher
Geboren 1942
Mann


text:
La cattedrale di San Luigi (in francese: cathédrale Saint-Louis de Blois) è il principale luogo di culto cattolico di Blois, nel dipartimento del Loir-et-Cher. La chiesa, sede del vescovo di Blois, è monumento storico di Francia dal 1906.

Altri progetti

Collegamenti esterni

Blois
Blois
Blois
Blois
Chiese del Loir-et-Cher
Blois


text:
[]

A igreja matriz de Vila de Frades foi construída em 1707, data que se lê por cima do portal.

Vila de Frades
Património edificado na Vidigueira
Matriz de Vila de Frades


text:
William Henry Nassau de Zuylestein, 4e graaf van Rochford en heer van Zuylestein en Waayenstein 1738-1781 (St. Osyth, 17 september 1717 - St. Osyth, 28 september 1781), bijgezet in de Peter and Paul church in St. Osyth in Essex, was een Brits diplomaat en staatsman. Hij was een zoon van Frederick Nassau de Zuylestein en Elizabeth Savage en een nazaat van stadhouder Frederik Hendrik. In 1738 volgde hij zijn vader op als 4e graaf van Rochford en heer van Zuylestein.

Hij was achtereenvolgens gezant in:
Turijn (Koninkrijk Sardinië) van 1749 tot 1753
Madrid van 1763 tot 1766
Parijs van 1766 tot 1768

Van 1768 tot 1775 was hij minister van het Noordelijke en Zuidelijke Departement (Secretary of State of the Northern and Southern Department).

Huwelijk
Nassau de Zuylestein huwde in mei 1740 met Lucy Young (ca 1722 – Londen 9 januari 1773) bijgezet in de Peter and Paul church in St. Osyth in Essex. Zij was de dochter van Edward Young of Durnford in Wiltshire. Uit zijn huwelijk zijn geen kinderen geboren.

Hij had in de loop der jaren verschillende maîtresses; bij twee van hen kreeg hij drie kinderen.

Als graaf van Rochford en heer van Zuylestein werd hij opgevolgd door zijn neef William-Henry Nassau-Rochford, 5e en laatste graaf van Rochford.

Graaf van Rochford
Huis Nassau-Zuylestein
Heer van Leersum
Heer van Zuylestein
Heer van Waayenstein
Nassau-Zuylestein, Will


text:
Віденський вальс — бальний танець, швидкий різновид вальсу. Назва походить від "Віденського конгресу", на якому цей танець виконано вперше.

Це стародавні рухи, які пішли від примітивних народних танців Австрії та Німеччини. Протягом багатьох століть пари танцювали, обертаючись навколо, практично на одному місці, тримаючись близько один до одного. Наприкінці 18 та на початку 19 століть ці танці рушили із селищ у міста. Там танці виконувались вже у великих танцювальних залах. З танцю на одному місці Віденський вальс почав перетворюватись у танець на великих площах.

Музику для Віденського вальсу писали такі відомі композитори, як батько та син Штраус, Легар, Шуберт, Шопен, Берліоз, Вебер та інші.

Назва
Програма бальних танців включає два схожих танці: вальс та віденський вальс. Однак, саме віденський вальс є тим танцем, який в Україні та в інших країнах континентальної Європи відомий під назвою вальс. Той танець, який серед бальних танців називається вальсом, в Європі називають повільним вальсом або англійським вальсом. Причиною такої плутанини є те, що першими змагання з бальних танців проводили англійці, які називали вальсом англійський повільний різновид танцю, а звичний для українців та німців швидкий танець називали віденським вальсом.

Вальс
Спортивні танці
Бальні танці
Культура Відня


text:
René Colas (26 July 190116 October 1984) was a French cinematographer whose parents collaborated with Georges Méliès at the time of his birth.

Filmography

 1926 : The Nude Woman by Léonce Perret
 1928 : The Orchid Dancer by Léonce Perret
 1928 : Morgane la sirène by Léonce Perret
 1930 : L'Escale by Jean Gourguet
 1930 : L'Arlésienne by Jacques de Baroncelli
 1930 : My Childish Father by Jean de Limur
 1930 : Levy and Company by André Hugon
 1930 : La Femme et le Rossignol by André Hugon
 1932 : Paris-Méditerranée by Joe May
 1932 : Fun in the Barracks by Maurice Tourneur
 1933 : Toto de Jacques Tourneur
 1933 : Charlemagne by Pierre Colombier
 1933 : Knock by Roger Goupillières and Louis Jouvet
 1934 : A Man Has Been Stolen by Max Ophüls
 1934 : Le Centenaire, short film by Pierre-Jean Ducis
 1934 : The Uncle from Peking by Jacques Darmont
 1934 : Primerose by René Guissart
 1935 : Jim la Houlette by André Berthomieu
 1935 :    by Maurice Tourneur
 1935 : Crime and Punishment by Pierre Chenal
 1936 : Tout va très bien madame la marquise by Henry Wulschleger
 1936 : Samson by Maurice Tourneur
 1937 : The Ladies in the Green Hats by Maurice Cloche
 1937 : À nous deux, madame la vie by René Guissart and Yves Mirande
 1938 : Le Cantinier de la coloniale by Henry Wulschleger
 1938 : Sommes-nous défendus ? by Jean Loubignac (in collaboration with Hervé Missir, Charles Barrois, Gaston Chelle)
 1938 : Gargousse by Henry Wulschleger
 1941 : Volpone by Maurice Tourneur
 1942 : Pension Jonas by Pierre Caron
 1943 : La Chèvre d'or by René Barberis
 1946 : Le Gardian by Jean de Marguenat
 1945 : Blondine by Henri Mahé
 1946 : Madame et son flirt by Jean de Marguenat
 1948 : The Woman I Murdered, by Jacques Daniel-Norman
 1949 : My Aunt from Honfleur by René Jayet
 1949 : Jo la Romance by Gilles Grangier
 1950 : La Maison du printemps by Jacques Daroy
 1950 : Le Gang des tractions-arrière by Jean Loubignac
 1951 : Piédalu à Paris by Jean Loubignac
 1952 : Piédalu fait des miracles by Jean Loubignac
 1952 : Foyer perdu by Jean Loubignac
 1953 : Des quintuplés au pensionnat by René Jayet
 1954 : Ah! Les belles bacchantes by Jean Loubignac
 1955 : Arthur Honegger, short film by Georges Rouquier
 1959 : Marche ou crève'' by Georges Lautner

References

External links

Cinematographers from Paris
1901 births
1984 deaths


text:
Sphaerosyllis capensis är en ringmaskart som beskrevs av Francis Day 1953. Sphaerosyllis capensis ingår i släktet Sphaerosyllis och familjen Syllidae.

Underarter

Arten delas in i följande underarter:

 S. c. serrata
 S. c. lateropapillata
 S. c. chilensis
 S. c. densopapillata

Källor

Havsborstmaskar
capensis


text:
Psicologi per i popoli - Federazione è un'organizzazione italiana di volontariato professionale nell'ambito della psicologia dell'emergenza.
È a disposizione del Dipartimento di protezione civile per l'assistenza alla popolazione in situazioni di disastri o calamità, ed i suoi membri hanno operato in numerosi interventi di soccorso internazionale e cooperazione umanitaria.

È composta prevalentemente da professionisti psicologi e psicoterapeuti formati specificatamente nel campo dell'emergenza, del trauma e delle tecniche di soccorso; le sue attività si sviluppano nell'ambito del volontariato nazionale ed internazionale, comprese la formazione dei soccorritori e l'intervento in situazioni di crisi ed emergenze umanitarie.

In Italia, ha avuto un ruolo strutturale nell'introduzione della psicologia dell'emergenza all'interno dei sistemi di soccorso, a livello sia operativo che istituzionale.

Storia
Psicologi per i popoli è stata fondata nel 1999 da Luigi Ranzato, già presidente dell'Ordine nazionale degli psicologi, come associazione nazionale che riunisse gli esperti italiani di psicologia dell'emergenza e di psicotraumatologia disponibili a svolgere attività di volontariato in situazioni di crisi, in Italia o all'estero.

Ranzato aveva compiuto nel 1996 una missione di un anno in Ruanda con Medici con l'Africa Cuamm, dove era appena terminata la guerra civile ed il relativo genocidio. Lì fu responsabile del supporto psicosociale a 1.500 orfani di guerra. Al ritorno dall'esperienza Rwandese, a partire dal terremoto umbro-marchigiano, ed anche grazie al suo ruolo ordinistico, organizzò una specifica rete di professionisti psicologi che condividessero l'interesse scientifico-professionale per il settore, anche in collegamento con ordini professionali, enti del soccorso ed università.

Dopo alcune iniziative di settore dell'Ordine degli Psicologi, e la partecipazione dei primi gruppi di psicologi volontari all'intervento umanitario in Kosovo, nel 2003 fu fondata la Federazione nazionale Psicologi per i popoli.
Negli anni successivi sorsero diversi nuclei operativi, associazioni confederate e gruppi regionali in tutta Italia.

Su impulso dell'associazione, nel 2001 venne organizzato il primo corso universitario post-lauream italiano in psicologia dell'emergenza, presso l'Università degli Studi di Padova.

Nel 2005, i rappresentanti di Psicologi per i popoli contribuirono alla redazione della cosiddetta "Direttiva Prodi", i "Criteri di Massima sugli interventi psico-sociali da attuare nelle catastrofi", l'attuale testo normativo nazionale di riferimento per gli interventi di psicologia dell'emergenza e psicotraumatologia nell'ambito della Protezione Civile.

Psicologi per i popoli, sotto il patrocinio del Dipartimento di protezione civile nazionale,  organizza annualmente uno dei più rilevanti eventi europei di psicologia dell'emergenza: il "Campo di Rovereto" ("Campo scuola di protezione civile degli Psicologi dell'emergenza"), con la partecipazione di oltre 350 specialisti italiani e stranieri.

Organizzazione

Psicologi per i popoli è una federazione composta da 14 associazioni regionali/provinciali, e 2 ONLUS e ONG, finalizzate allo svolgimento di attività di cooperazione internazionale. Diversi gruppi regionali sono organizzati con squadre operative di psicologi dell'emergenza in pronta reperibilità, coordinate a livello nazionale. Nel 2016 si sono staccate dalla Federazione Psicologi per i Popoli Torino, Milano (poi diventata SPE), Regione Sicilia, Lodi, Campania e Bari&Bat, che oggi sono operative autonomamente all'interno delle Protezioni Civili regionali.

Iscritta all'Elenco nazionale delle OdV del Dipartimento di protezione civile, ha numerose convenzioni in atto con forze dell'ordine,  enti locali, gruppi di protezione civile, ANPAS e servizi di soccorso, a livello nazionale, regionale e provinciale.
Attualmente (2016) il Presidente Federale, eletto dall'Assemblea dei presidenti delle associazioni regionali e provinciali è DONATELLA GALLIANO, presidente di PXP Cuneo.

Attività

Gruppi operativi, delegazioni e membri di Psicologi per i popoli hanno operato a vario titolo nell'ambito del supporto psicosociale di numerose azioni umanitarie e di soccorso:

 Genocidio Rwandese (1996)
 Missione Arcobaleno in Guerra del Kosovo (1999)
 Tsunami del Sud-Est Asiatico (2004-2005)
 Terremoto di Haiti del 2010

Suoi membri hanno inoltre cooperato all'estero in azioni di soccorso, ricostruzione e supporto psicosociale in El Salvador, Sri Lanka, Congo, Tunisia, Kenya, Sierra Leone; in Italia, convenzionati con diversi enti di soccorso nazionali, hanno operato in numerose emergenze nazionali (terremoto del Molise, alluvione della Valle d'Aosta, crolli di palazzi, evacuazioni per disinnesco bombe, esondazioni, incidenti stradali, ricerca persone scomparse, tragedie montane, etc.).

Terremoto in Abruzzo

Psicologi per i popoli ha fornito la prima pedina operativa al Sistema nazionale di protezione civile durante il terremoto dell'Aquila del 2009. Squadre d'intervento di emergenza sono state proiettate nel teatro operativo già dalle prime ore dell'evento, e sono state poi distribuite in numerosi centri abitati dell'Abruzzo, dove hanno prestato assistenza alla popolazione coinvolta dal sisma (riconoscimento salme, supporto alle famiglie, assistenza alle fasce deboli della popolazione, istituzione di spazi di accoglienza per l'infanzia).

Nelle fasi successive, in accordo con il DPC e sempre in ottica emergenziale/post-emergenziale, le attività si sono sviluppate senza soluzione di continuità su decine di tendopoli, in direzione di interventi di psicologia di comunità, di sostegno alla ripresa dell'autonomia, di comunicazione del rischio, e della ricostruzione di una prospettiva di empowerment sociale nelle aree colpite dal sisma.

Onorificenze

Note

Voci correlate
 Defusing e Debriefing
 Psicologia dell'emergenza
 Protezione civile

Collegamenti esterni

Psicologia dell'emergenza
Organizzazioni non governative
Solidarietà
Enti e associazioni di soccorso


text:
A Bekey-barlang a Duna–Ipoly Nemzeti Parkban lévő Budai-hegységben, Budapest II. kerületében található. Magyarország megkülönböztetetten védett barlangjai között van. Turista útikalauzokban is szerepel.

Leírás

A Szépvölgyi út mellett lévő pál-völgyi kőfejtő (tájrendezett bánya) ÉK-i felének talpszintjén, gyepes területen van a szűk és függőleges tengelyirányú bejárata, amely vas fedlappal van lezárva. A bejárat közterületről könnyen megközelíthető és látogatható. A környéken vezet a kék barlang (Ω) jelzésű turistaút. A Pál-völgyi-barlangrendszer főbejáratának közelében nyílik.

A barlang beomlott és el van tömődve. A függőleges jellegű és keskeny hasadékbarlang kb. 40 m mély. Eocén mészkőben jött létre oldódással. Alján eléri a triász rétegeket. Formakincse hasonló a környék többi barlangjának formakincséhez. Alsó részén kalcitteléreken fennőtt kristályok farkasfogai figyelhetők meg. A Duna–Ipoly Nemzeti Park Igazgatóság engedélyével látogatható. Omladékos végpontjai és alja miatt valószínűleg összefügg a Pál-völgyi-barlangrendszerrel.

1968-ban volt először Bekey-barlangnak nevezve a barlang az irodalmában. Előfordul a barlang az irodalmában Hideglyuk (Vukov 1968), Jordan-barlang (Bekey 1913), Jordán-barlang (Barcza, Thirring 1920), Jordán barlang (Láng 1957), Kut barlang (Láng 1957), Kút-barlang (Bekey 1913), Pálvölgyi-ördöglyuk (Borbás 1934), Pálvölgyi ördöglyuk (Kadić 1920), Pálvölgyi Ördög-lyuk (Bertalan, Schőnviszky 1976), Pálvölgyi Ördöglyuk (Pápa 1957), Pálvölgyi-zsomboly (Bertalan 1976) és Pálvölgyi zsomboly (Kadić 1952) neveken is. Először Jordán Károly járt benne és ezért kapta a barlang a Jordán-barlang nevet.

Kutatástörténet

Az 1900-as évek táján a Pál-völgy környékén intenzív lett a kőbányászat. Ekkor sorra tárultak fel a kisebb-nagyobb üregek, főleg a pál-völgyi kőfejtőben. Közben valószínűleg jelentős hosszúságú járatot le is fejtettek. A Turisták Lapja 1911. évi évfolyamában kiadott, Kazay Endre által írt ismertetésben meg van említve, hogy Pál-völgyi-barlang bejáratától Ny-ra van egy másik barlang bejárata. Ez a barlang szintén érdekes, de veszélyes járatú.

A Turisták Lapja 1913. évi évfolyamában megjelent dolgozatban az olvasható, hogy 1902. május 11-én a pál-völgyi kőfejtőben a Déry-barlang, a Bagyura-barlang bejárata és a Jordan-barlang bejárata voltak ismertek. A kőfejtő barlangrendszerének legszűkebb és legmélyebb része a kútszerű Jordan-barlang. Csak lefelé terjednek eddig felfedezett részei. Közvetlenül a bányaőr lakásának lejárója alatt van a két kis méretű bejárata. Van egy alsó lejárata és egy felső lejárata. A felső nyíláson keresztül egy kis üregbe lehet jutni, amelynek É-i része függőlegesen 8 m-t esik, és ezért csak kötélhágcsóval járható. Az alsó nyílás meredek törmelékkúpon át vezet le a folyosóba. A kis méretű folyosó fenekén van egy szűk nyílás, amely mindig eltömődik. A lebocsátkozás itt is kötélhágcsóval történik majdnem azonos körülmények között, de minél mélyebben jár valaki, annál szűkebb repedéseken és kürtőkön kell átpréselődnie.

Eddig ismert részei nehéz mászóhelyek, amelyekben nincs semmi érdekes. Csak legfelső része volt fényképezhető. A barlangnak eleinte Kút-barlang volt a neve, csak később keresztelték át Jordán Károly tiszteletére. Ezideig maximum 30 m tekintélyes mélységig sikerült lejutni benne, de egyesek szerint mélyebb. Valószínűleg a dachsteini mészkőre, vagy dolomitra települt nummuliteszes mészkőréteg vastagsága nem több 40 m-nél, de ez nem jelenti azt, hogy a barlang nem folytatódhat tovább az előbb említett két mészkőrétegben. A dolgozathoz mellékelve lett egy fénykép, amelyen a Jordan-barlang legfelső folyosójába történő ereszkedés figyelhető meg. A fekete-fehér fényképet Bekey Imre Gábor készítette.

Az 1920-ban napvilágot látott, Budapest Duna-jobbparti környéke című kiadványban az van írva, hogy a Pálvölgyi ördöglyuknak (Jordán-barlang) a pál-völgyi kőbányánál lévő menedékház alatt található sziklák alján van a bejárata. Ez a mély üreg függőlegesen halad lefelé, de jelenleg el van dugulva a bejárata. A pálvölgyi barlangok leginkább kémény- és repedésmászás gyakorlására alkalmasak. Simaságuk, nedvességük és sárosságuk annyira megnehezítik a sziklákon a mászást, hogy csak nagyon óvatosan lehet falat mászni bennük. Biztos, jó fogást csak a friss repedések és törések, esetleg cseppkőképződmények vagy cseppkővel bevont (cementált) kisebb-nagyobb kődarabok nyújtanak. Általában a fogások és az állások teljesen simák és kifelé lejtenek, ezért kevés biztonságérzetet nyújtanak. Ennek ellenére nagyon érdekes és szép mászótúra pl. a teljes Jordánbarlang.

Az 1920. évi Barlangkutatásban megjelent könyvismertetésben, amely a Budapest Duna-jobbparti környéke című könyvről szól, meg van említve, hogy a könyvben le van írva a Pálvölgyi ördöglyuk. A Természet 1920. évi évfolyamában szó van arról, hogy a pál-völgyi barlangok nem régóta ismertek. Felfedezésük és feltárásuk rövid történetét Bekey Imre Gábor vázolta fel a Turisták Lapja 1913. évi évfolyamában.

A Turistaság és Alpinizmus 1920. évi évfolyamában kiadott cikk szerint a pálvölgyi barlangokat nem régóta ismerik. Felfedezésük és feltárásuk rövid történetét egyik dolgozatában Bekey Imre Gábor írta le (1913). 1914-ben turistatársaság kirándult a pálvölgyi kőbányába, hogy felkutassa annak addig megismert üregeit. Fröhlich Árpád, a Pannónia TE elnöke szerint a pálvölgyi barlangok leginkább kémény- és repedésmászás gyakorlására alkalmasak. Simaságuk, nedvességük és sárosságuk annyira megnehezítik a sziklákon a mászást, hogy csak nagyon óvatosan lehet falat mászni bennük. Biztos, jó fogást csak a friss repedések és törések, esetleg cseppkőképződmények vagy cseppkővel bevont (cementált) kisebb-nagyobb kődarabok nyújtanak. Általában a fogások és az állások teljesen simák és kifelé lejtenek, ezért kevés biztonságérzetet nyújtanak. Ennek ellenére azonban nagyon érdekes és szép mászótúra pl. a Jordán-barlang teljes bejárása.

A Scholtz Pál Kornél által 1921-ben írt közleményben ismertetve van, hogy 1904 júniusában a pálvölgyi kőbányában lévő Jordán-féle kútbarlangot kutatta Scholtz Pál Kornél néhány társával. A barlangból kifelé menet társai elhatározták, hogy a barlang néhány érdekes részét megint megmásszák. Mivel az egyik átjáró kitisztításakor ő nagyon kimelegedett, és az erős barlangi huzatban fázni kezdett, ezért a többiek előtt kiment a barlangból. Tízméteres kötéllétra megmászása után ért ki a felszínre. Az 1921. évi Barlangkutatás szerint 1921-ben Kadić Ottokár a pál-völgyi kőfejtő udvarát Tasnádi Kubacska András és a szakosztály tagjainak segítségével mérte fel. A felmérés felhasználásával elkészítette a kőfejtő részletes térképét, amelyen jól láthatók a pál-völgyi barlangok bejáratai, hasadékai, illetve az itt feltárt rétegek tektonikai és rétegtani viszonyai. Az 1924-ben megjelent, Budapest Duna-jobbparti környéke című kiadványban meg van ismételve az 1920-ban publikált könyv Pálvölgyi ördöglyukat (Jordán-barlang) bemutató része.

Az 1930. évi Hidrológiai Közlönyben lévő tanulmány szerint furcsa, hogy a majdnem függőleges barlangokban, például a Budapest tőszomszédságában lévő Pálvölgyben általában olyan helyen vannak a felül-belül zárt üregek, ahol a barlang fala az alatta lévő üreg felé hajlik, és nem ott, ahova esnie kellett volna a víznek. Pávai-Vajna Ferenc Bekey Imre Gábornak a Jordán-barlangról tartott egyik előadásában bemutatott képein látott hasonló homorú üregeket. Az 1930. évi Turistaság és Alpinizmusban lévő, A Pálvölgyi barlang negyedszázados múltja című tanulmányban meg van említve, hogy 1904. június 23-án megjelent egy kis turistacsapat a pálvölgyi kőfejtőben, hogy átkutassa az ott található rejtélyes üregeket. Bagyura János és Scholtz Pál Kornél a kőfejtő D-i falába nyúló üregek átvizsgálására, a többiek pedig a kőbánya épülete mellett lévő, kútszerűen a mélységbe nyúló zsomboly bejárására vállalkoztak.

Az 1932-ben napvilágot látott, Dudich Endre által írt könyvben meg van említve a Budai-hegység barlangjai között a Pálvölgyi ördöglyuk, amelynek másik neve Jordán-barlang. A könyv barlangra vonatkozó része 2 irodalmi mű alapján lett írva. Az 1934. évi Barlangvilágban publikált és Borbás Ilona által írt tanulmány szerint a pál-völgyi kőbánya ÉK-i oldalában, a turistaház alatt van a Jordán-barlang, másnéven Pálvölgyi-ördöglyuk bejárata. Az 1935. évi Erdészeti Lapokban az olvasható, hogy a menedékház melletti sziklák alján nyílik a Pálvölgyi ördöglyuk, másik nevén Jordán-barlang, amelynek ürege függőlegesen halad lefelé.

A Természettudományi Közlöny 1936. évi évfolyamában lévő, Jaskó Sándor által írt tanulmányban meg van említve, hogy a Pál-völgyi-barlang kőfejtőjében, illetve a Mátyás-hegy oldalában sok kisebb-nagyobb üreg nyílik a Pál-völgyi-barlangon kívül. A pálvölgy–rózsadombi barlangvidéken az egyes barlangok nem függnek össze egymással, a pál-völgyi barlangcsoportot a nagy távolságon kívül még a közbesüllyedt budai márga is elválasztja a Szemlő-hegy és Ferenc-hegy tömbjétől. A pál-völgyi barlangcsoport legmélyebb járatainak vízszintes feneke valószínűleg a 150–160 m tszf. magassági szintbe illeszkedik. A pálvölgy–rózsadombi barlangvidék barlangjainak egyik csoportja (Szemlő-hegyi-barlang és pál-völgyi barlangok) 170 m és 210 m tszf. magasság között alakult ki. A publikációban van egy földtani térkép, amely a pálvölgy–rózsadombi barlangvidéket mutatja be. A térképen látható a pál-völgyi barlangok bejáratainak és járatainak földrajzi elhelyezkedése. A térképen valószínűleg a Bekey-barlang is szerepel.

Az 1948-ban kiadott, Szegő István által írt útikönyvben lévő Pál-völgyi-barlang leírásban meg van említve, hogy a Pál-völgyi-barlang többi része: a Jordán, a Kőbánya-barlang, a Harcsa száj, a Fehérterem és a Hideg-barlang megtekintése csak nagyon gyakorlott turistáknak ajánlott.

A Kadić Ottokár által írt, 1952-ben befejezett kézirat szerint a Pálvölgyi zsomboly másik neve Jordán-barlang. A pálvölgyi menedékház alatti sziklák alján nyílik a barlang, amely egy függőlegesen a mélybe nyúló üreg. Bejárata el van dugulva jelenleg. Jordán Károly volt az első, aki leereszkedett a barlangba. Az 1957-ben kiadott és Pápa Miklós által írt útikalauz szerint a barlangház alatti sziklák aljánál van a Pálvölgyi Ördöglyuk (Jordán barlang). Bekey Imre Gábor sokat foglalkozott barlangkutatással, főleg a pál-völgyi barlangokkal. A Leél-Őssy Sándor által írt, az 1957. évi Földrajzi Értesítőben lévő tanulmányban meg van említve, hogy a Pál-völgyi-barlang kőfejtőjében a nummuliteszes mészkőben még több kisebb-nagyobb, hévizes keletkezésű, jelenleg már száraz barlang van, amelyek minden bizonnyal eredetileg a Pál-völgyi-barlanghoz kapcsolódtak. A Pál-völgyi-barlanghoz és a Harcsaszájú-barlanghoz képest a többi, pálvölgyi barlang (Jordán-barlang, Bagyura-barlang és még több kisebb üreg) sokkal kisebb méretű.

Az 1957. évi Karszt- és Barlangkutatási Tájékoztatóban található, Láng Gábor által írt összefoglalásban az van írva, hogy a pálvölgyi kőfejtőben a főbarlangon (Pál-völgyi-barlang) kívül több olyan üreg, sőt üregrendszer van, amelyek felmérése, kutatása eddig el lett hanyagolva. Ezek összhossza kb. 420–430 m. Ezek az üregek a főbarlanggal azonos földtani keretbe sorolhatók. Felső eocén nummuliteszes mészkő és bryozoás márga rétegösszletében lévő kb. ÉK–DNy, illetve ÉNy–DK csapású kőzetrésrendszerek mentén az egykori termák oldó hatására jöttek létre. Fejlődésük két szakaszra különíthető. A pálvölgy környéki mészkőrögben egységes vízrendszer és üreghálózat keletkezett, majd utólagos szerkezeti mozgások metszették el a már létrejött járatokat, tehát mintegy szétdarabolódott a termális karszt. A jelenlegi kiterjedést leginkább ezek a vonalak határozzák meg, melyek legtöbbször mint omlások (törmeléklabirintusok) alakjában vannak jelen.

A kőfejtő és az említett kisebb üregek felmérése és földtani értékelése alapján Láng Gábor ismertette a 6 jelentősebb barlang topográfiai, méret és földtani adatait. A Jordán barlang további nevei Kut barlang, Pálvölgyi ördöglyuk és Pálvölgyi zsomboly (Bertalan Károlytól átvett adatok). 201 m tszf. magasságban van a bejárata a kb. 30 m hosszú és 30 m mély (Bertalan Károlytól átvett adat) barlangnak, amely jelenleg nem járható végig, mert valószínűleg eltömődött. A barlangnak az eltömődés miatt nem lett megállapítva a befoglaló kőzete és kitöltése. Nem lettek megállapítva a barlangot preformáló fő törésirányok és a barlang képződményei. Nem lett a barlangban megmérve a rétegdőlés.

Az 1958-ban megjelent, Budapest természeti képe című könyvben szó van arról, hogy különösen a Mátyás-hegy és a Pálvölgy barlangjai nevezetesek szép cseppköveikről. A mátyás-hegyi és pál-völgyi barlangokban, valamint kőbányákban a fennőtt baritkristályokat és tömött baritkérgeket a pirit kockás kristályai, fészkei és halmazai kísérik. Mellette ott láthatók a vörös vasokker és limonit fészkei, amelyek a pirit átalakulásából jöttek létre. A Mátyás-hegyi-barlanggal és a többi kisebb-nagyobb üregrendszerrel együtt a Pálvölgy környéki barlangok hossza sokkal több 3 km-nél. A Pál-völgyi-barlang kőfejtőjében elhelyezkedő többi, kisebb barlang is hévizes eredetű és valószínűleg összefüggtek a Pál-völgyi-barlanggal. A Jordán-barlang a Harcsaszájú-barlangnál kisebb.

Az 1959-ben napvilágot látott, Budapest természeti földrajza című kiadvány szerint a barlang nummuliteszes mészkőben jött létre, hévizes eredetű és pusztuló állapotban van. A Mátyás-hegyi-barlang egykor valószínűleg összefüggött a közelében lévő Pál-völgyi-barlanggal, vagy esetleg a Pál-völgyben található sok barlang közül eggyel, vagy többel is. Az 1962-ben kiadott, A barlangok világa című könyvben az van írva, hogy a Jordán-barlang a turistaház alatt nyílt, de jelenleg kőtörmelék torlaszolja el. Két egymás feletti bejárata van. Első kutatói kb. 30 m mélyre tudtak leereszkedni kötélhágcsóval, de megakadályozták a továbbjutást az egyre szűkülő hasadékok. Az 1966-ban megjelent Budai-hegység útikalauzban az olvasható, hogy Jordán Károly tárta fel a Pálvölgyben a róla elnevezett barlangot.

A Kinizsi barlangkutató csoport 1968. évi jelentésében szó van arról, hogy régi barlangkutató kiadványok tanulmányozásakor arra az elhatározásra jutott a csoport, hogy megpróbálják a csoport tagjai megint feltárni a pálvölgyi kőfejtőben lévő, majdnem elfeledett Jordán-barlangot. Az út felett megbontották a lejtőtörmeléket a leírások alapján feltételezett helyen és találtak egy szűk hasadékot, amely az út alá kanyarodott. Mivel az út is feltöltés, ezért alatta kezdték el a bontómunkát, amit 1968. április 21-én siker koronázott. Nagyon szűk, kanyargó járatot bontottak ki, amely a mélybe vezetett. Néhányan a csoportból a feltárt barlang hosszát 60–80 m-re, mélységét kb. 50 m-re becsülték. Jellege a Pál-völgyi-barlang jellegével egyezik meg.

A Palánkai János által vezetett csoport fiatal tagjai, Ráduly Gyula, Kovács István és Eggenhoffer Péter bontották ki a barlangot. Első bejárói Bubán István és Tölgyesi György voltak. Schőnviszky László kutatott, hogy volt-e már említve az új barlang az irodalomban. Nagyon meglepődtek a tagok, amikor kiderült, hogy nem a Jordán-barlangba, hanem a Pannonia Turista Egyesület barlangkutató szakosztálya által Hideglyuknak nevezett barlangba jutottak be. A Kinizsi barlangkutató csoport úgy tudta, hogy a kőfejtő Ny-i végén, az É-i falon nyíló barlang a Hideglyuk. A csoport tagjai megtalálták Bekey Imre Gábor nevét a kibontott barlangban, ezért javasolták, hogy a nómenklatúrából származó félreértések elkerülése miatt az új barlangnak Bekey-barlang legyen a neve, méltó módon megemlékezve Bekey Imre Gáborra. Több információt majd a barlang felmérése és részletes átkutatása után fognak adni a megfelelő szakbizottságoknak. A jelentésben a 9. és 10. ábrák foglalkoznak a barlanggal, de az ábrák kimaradtak a jelentésből.

A Gábor Áron Barlangkutató Csoport 1969. évi jelentésében szó van arról, hogy a Gábor Áron Barlangkutató Csoport 1969-ben a Bekey-barlangban munkát, a pálvölgyi kőfejtőben sziklamászó gyakorlatot egyszer végzett (5 óra) 3 fővel. Ebben az évben egyszer túrázott a csoport a Bekey-barlangban és a Szemlő-hegyi-barlangban (6 órát, 6 fővel). A Bertalan Károly és Schőnviszky László által összeállított, 1976-ban megjelent Magyar barlangtani bibliográfia barlangnévmutatójában meg van említve a Budai-hegységben lévő barlang Jordán-barlang néven Pálvölgyi Ördög-lyuk névváltozattal. A barlangnévmutatóban fel van sorolva 5 irodalmi mű, amelyek foglalkoznak a barlanggal.

Az 1976-ban befejezett, Magyarország barlangleltára című kéziratban az olvasható, hogy a Budapest II. kerületében lévő Bekey-barlang másik neve Hideglyuk. A pál-völgyi kőfejtőben, a turistaház alsó épülete és a presszó között van a bejárata. A bejáratot Palánkai János, vagy Vukov Péter meg tudja mutatni. A nehezen járható barlang 15–20 m mély. A cédula 1 kézirat alapján lett írva. A Budapest II. kerületében lévő Jordán-barlang további nevei Kút-barlang, Pálvölgyi ördöglyuk és Pálvölgyi-zsomboly. A pál-völgyi kőfejtőben, közvetlenül a bányaőr lakása mellett, a PTE háza alatt lévő sziklák alsó részén van a bejárata. A bejárata jelenleg nem található meg a 30 m mély barlangnak. Hévizes hasadékbarlang lehetett, mint a Pál-völgyi-barlang többi hasadéka. Csak feltárásakor lehetne megállapítani hasznosíthatóságát. Elképzelhető, hogy valamelyik ismert barlanggal összeköthető. A kézirat barlangra vonatkozó része 1 publikáció alapján lett írva. 1980-ban a Bekey Imre Gábor Barlangkutató Csoport a későbbi kutatások miatt előzetes bejárásokat és felméréseket végzett a Harcsaszájú-barlangban és a Bekey-barlangban.

Az 1982-ben napvilágot látott Budai-hegység útikalauz szerint Jordán Károly tárta fel a róla elnevezett barlangot a pál-völgyi kőfejtőben. A kőfejtőben a Pál-völgyi-barlangon kívül van még néhány barlang, pl. a Jordán-barlang, de ezt nem látogathatja a nagyközönség. 1982-ben a Honvéd Osztyapenkó SE Bekey Imre Gábor Barlangkutató Csoportnak volt kutatási engedélye a pál-völgyi kőfejtő barlangjainak kutatásához. 1982-ben a csoport tagjai fix pontot helyeztek el a barlang bejárati zárókeretének D-i sarkán tachiméteres bemérés miatt. A fix pont 201,38 m Bf. magasságban lett lerakva.

1983-ban a csoport néhány, a pál-völgyi kőfejtőben lévő és még nem feltérképezett kis barlang térképezésekor felmérte a barlangot. Ekkor Kissné Ignácz Zsuzsanna, Müller Tibor, Szőr István Gábor, Tóth Attila és Takácsné Bolner Katalin mérték fel a Bekey-barlangot. Takácsné Bolner Katalin a felmérés felhasználásával megszerkesztette a barlang alaprajz térképét, hosszmetszet térképét, a barlang felső szintjének alaprajz térképét, a barlang középső szintjének alaprajz térképét és a barlang alsó szintjeinek alaprajz térképét. A topográfiai tartalommal ellátott térképek 1:250 méretarányban szemléltetik a barlangot. A topográfiai tartalmat a gyakorlatilag egyetlen hasadékból álló, de álfenékkel bonyolultan tagolt barlang esetében csak szintenkénti bontásban lehetett ábrázolni. A felmérés szerint 174 m hosszú és 39,48 m függőleges kiterjedésű a barlang.

Mivel a csoport azt feltételezte, hogy a Pál-völgyi-barlang régen összefüggött a kőfejtő kisebb barlangjaival, sőt a Mátyás-hegyi-barlanggal is, ezért 1983-ban Kárpát József és Takácsné Bolner Katalin szerkesztettek egy 1:500 méretarányú helyszínrajzot, amelyen a pál-völgyi kőfejtő barlangjai és a Mátyás-hegyi-barlang vannak ábrázolva. A rajzon megfigyelhető a csak járatkontúrokkal ábrázolt Bekey-barlang alaprajz térképe, illetve járatainak a felszíni környezethez és a többi barlanghoz viszonyított elhelyezkedése. Az 1983. évi MKBT Beszámolóban lévő, a Bekey Imre Gábor Barlangkutató Csoport 1983. évi tevékenységéről szóló jelentésben az olvasható, hogy a Bekey-barlang bejáratának tisztításakor kb. 1 m³ földet és agyagot távolított el a csoport. Szerencsére a kőfejtő tereprendezési munkái során meggátolták a legszűkebb rész eltömődését a régebben behelyezett deszkák. A barlang 1983. október 30. óta megint járható. A tagok elkezdték összeállítani a kőfejtő kis barlangjainak fénykép-dokumentációját a Bekey-barlang és a Harcsaszájú-barlang fényképeinek elkészítésével.

A kiadványban publikálva lettek a Bekey-barlang 1983-ban készült térképei, a barlang felmérési jegyzőkönyve és egy kivonat a pál-völgyi kőfejtő barlangjainál létesített fix pontok tachiméteres beméréséről szóló, 1982. évi felmérés jegyzőkönyvéből. A csoport kéziratban maradt 1983. évi jelentéséhez mellékelve lett a helyszínrajz is és 2 színes fénykép, amelyek a barlangban készültek. Az egyik fényképhez tartozó szöveg szerint a barlang végpontjai omladékkal zárulnak. Az 1984-ben kiadott, Magyarország barlangjai című könyv országos barlanglistájában a Budai-hegység barlangjai között szerepel egy barlang Bekey-barlang néven Hideglyuk névváltozattal. A listában van a Budai-hegység barlangjai között egy barlang Jordán-barlang néven Kút-barlang, Pálvölgyi Ördöglyuk és Pálvölgyi zsomboly névváltozatokkal. A listához kapcsolódóan látható a Dunazug-hegység barlangjainak földrajzi elhelyezkedését bemutató 1:500 000-es méretarányú térképen a két barlang földrajzi elhelyezkedése. Az 1984. évi Karszt és Barlangban lévő, Jordán Károlyról szóló megemlékezésben szó van arról, hogy ma a Jordán nevet hallva a barlangkutatóknak csak egy évtizedek óta keresett barlang, vagy egy fal a Pál-völgyi-barlangban jut az eszükbe.

Az 1995. évi Földtani Közlönyben napvilágot látott tanulmány szerint a Bekey-barlang szűk bejáratú, leginkább függőleges és 50 m mély hasadékbarlang. A triász rétegeket eléri az alján. A bánya ÉK-i oldalában, a Budapesti Természetvédelmi Igazgatóság alsó épülete alatt, a bányatalpon van a bejárata. A Rózsadombon és környékén a felszín alatti triász kőzetek fúrásokból és néhány barlangból ismertek, pl. a Bekey-barlangból. A Jordán-barlang csak az irodalomból ismert. Kb. 30 m mély barlang volt, amely már rég eltömődött. Bejárata a régi turistaház, a jelenlegi Budapesti Természetvédelmi Igazgatóság épülete közelében nyílt. Lehet, hogy összefüggött a Bekey-barlanggal Takácsné Bolner Katalin szerint. Főleg a régi barlangok esetében néhány helyen nagy a bizonytalanság, elsősorban a nevek, de néha a barlangok számának tekintetében is. Különösen a kőfejtőkben, ahol sok kis barlang előfordul, például a pálvölgyi kőfejtőben. A tanulmányhoz mellékelve lett a Rózsadomb és környéke barlangjainak helyszínrajza, amelyen jelölve van a két barlang helye. Publikálva lett egy helyszínrajz, amelyen a pál-völgyi kőfejtő barlangjainak elhelyezkedése látható. A helyszínrajzon jelölve van a két barlang helye.

1998. május 14-től a környezetvédelmi és területfejlesztési miniszter 13/1998. (V. 6.) KTM rendelete szerint a Duna–Ipoly Nemzeti Park Igazgatóság illetékességi területén, a Budai-hegységben található Bekey-barlang az igazgatóság engedélyével látogatható. 2005. szeptember 1-től a környezetvédelmi és vízügyi miniszter 22/2005. (VIII. 31.) KvVM rendelete szerint a Duna–Ipoly Nemzeti Park Igazgatóság működési területén, a Budai-hegységben található Bekey-barlang a felügyelőség engedélyével látogatható. A 2005-ben megjelent, Magyar hegyisport és turista enciklopédia című kiadvány szerint Bekey Imre Gábor bejárta és ismertette a pál-völgyi kőfejtő üregeit. A Bekey Imre Gábor Barlangkutató Csoport célja a pál-völgyi kőfejtőnek és barlangjainak kutatása, védelme, felügyelete és népszerűsítése. A Pannónia Turista Egyesület Barlangkutató Szakosztálya 1919-ben Scholtz Pál Kornél vezetése által alakult szervezet, melynek tevékenysége leginkább a Pál-völgyi-barlang és az annak közelében lévő barlangok népszerűsítésére és feltárására irányult. A Rózsadomb és Vidéke Egyesület 1938-ban elhatározta, hogy mozgalmat indít a Budapest II. kerületében lévő barlangok feltárására.

A Duna–Ipoly Nemzeti Park Igazgatóság működési területén, a Budai-hegységben elhelyezkedő, 4762/55 kataszteri számú Bekey-barlang, 2006. február 28-tól, a környezetvédelmi és vízügyi miniszter 8/2006. KvVM utasítása szerint, megkülönböztetett védelmet igénylő barlang. Megkülönböztetett védettségét indokolja, hogy többszintes hasadékbarlang, amelyben hévizes oldásformák vannak. 2007. március 8-tól a környezetvédelmi és vízügyi miniszter 3/2007. (I. 22.) KvVM rendelete szerint a Duna–Ipoly Nemzeti Park Igazgatóság működési területén lévő Budai-hegységben elhelyezkedő Bekey-barlang az igazgatóság engedélyével tekinthető meg. A Duna–Ipoly Nemzeti Park Igazgatóság működési területén lévő, 4762-55 kataszteri számú Bekey-barlang, 2012. február 25-től, a vidékfejlesztési miniszter 4/2012. (II. 24.) VM utasítása szerint, megkülönböztetetten védett barlang.

A 2013. évi MKBT Tájékoztatóban publikálva lett, hogy Laufer Csaba és Palánkai Jánosék kibontották a régi Jordán-barlangot, a későbbi Bekey-barlangot. 2013. július 19-től a vidékfejlesztési miniszter 58/2013. (VII. 11.) VM rendelete szerint a Bekey-barlang (Budai-hegység, Duna–Ipoly Nemzeti Park Igazgatóság működési területe) az igazgatóság hozzájárulásával látogatható. A 2018. évi MKBT Tájékoztatóban az olvasható, hogy a Gábor Áron Barlangkutató Csoport részt vett a Bekey-barlang (Jordán-barlang?) kutatásában. 2021. május 10-től az agrárminiszter 17/2021. (IV. 9.) AM rendelete szerint a Bekey-barlang (Budai-hegység, Duna–Ipoly Nemzeti Park Igazgatóság működési területe) az igazgatóság engedélyével látogatható. A 13/1998. (V. 6.) KTM rendelet egyidejűleg hatályát veszti.

Irodalom

 Baja Ferenc: A környezetvédelmi és területfejlesztési miniszter 13/1998. (V. 6.) KTM rendelete. Magyar Közlöny, 1998. május 6. (37. sz.) 2978. old.
 Barcza Imre – Thirring Gusztáv: Budapest Duna-jobbparti környéke. Budapest, 1920. (1. kiad.) 112. old.
 Barcza Imre – Thirring Gusztáv: Budapest Duna-jobbparti környéke. Budapest, 1924. (2. kiadás.) 76. old.
 Bekey Imre Gábor: A pálvölgyi barlangrendszer. Turisták Lapja, 1913. (25. évf.) 2. sz. 76., 84., 85. old.
 Bertalan Károly – Schőnviszky László: Bibliographia spelaeologica hungarica. Register (Mutatók). 1931–1945. Karszt- és Barlangkutatás, 1973–1974. (Megjelent 1976-ban.) 8. köt. 188. old.
 Bertalan Károly: Magyarország barlangleltára. Kézirat, 1976. (A kézirat megtalálható a Magyar Állami Földtani Intézetben.)
 Borbás Ilona: A Szépvölgy és barlangjai morfológiája. Barlangvilág, 1934. (4. köt.) 3–4. füz. 50. old.
 Dudich Endre: Az Aggteleki cseppkőbarlang és környéke. Budapest, 1932. 165. old.
 Fazekas Sándor: A vidékfejlesztési miniszter 4/2012. (II. 24.) VM utasítása a megkülönböztetett védelmet igénylő barlangok körének megállapításáról. Hivatalos Értesítő. A Magyar Közlöny melléklete. 2012. február 24. (10. sz.) 1437. old.
 Fazekas Sándor: A vidékfejlesztési miniszter 58/2013. (VII. 11.) VM rendelete a barlangok nyilvántartásáról, a barlangok látogatásának és kutatásának egyes feltételeiről, valamint a barlangok kiépítéséről szóló 13/1998. (V. 6.) KTM rendelet módosításáról. Magyar Közlöny, 2013. július 11. (119. sz.) 64208. old.
 Fleck Nóra – Vid Ödön: A Magyar Karszt- és Barlangkutató Társulatban 1982. december 31-én nyilvántartott csoportok. Karszt és Barlang, 1982. 2. félév. 128. old. (Nincs benne név szerint említve.)
 Földváry Miksa: Felsődunántúli természeti emlékek. Erdészeti Lapok, 1935. március. (74. évf. 3. füz.) 279. old.
 Gombos András: A környezetvédelmi és vízügyi miniszter 22/2005. (VIII. 31.) KvVM rendelete a barlangok nyilvántartásáról, a barlangok látogatásának és kutatásának egyes feltételeiről, valamint a barlangok kiépítéséről szóló 13/1998. (V. 6.) KTM rendelet módosításáról. Magyar Közlöny, 2005. augusztus 31. (117. sz.) 6369. old.
 Groma Klára: A barlangok, mint "ex lege" védett területek megóvásának és bemutatásának lehetőségei a budai termálkarszt példáján. Kézirat. Budapest, 2011. 10., 36., 57. oldalak és az 1. sz. mellékletben 1 old. (A kézirat megtalálható a KvVM Barlang- és Földtani Osztályon.)
 Jakucs László – Kessler Hubert: A barlangok világa. Sport Lap- és Könyvkiadó, Budapest, 1962. 206. old.
 Jaskó Sándor: A pálvölgy–rózsadombi barlangvidék. Természettudományi Közlöny, 1936. (68. köt.) 1051–1052. füz. 244., 245., 248. old. (Nem biztos, hogy szerepel benne a barlang.)
 Kadić Ottokár: Barcza I. és Thirring G.: Budapest Dunajobbparti környéke. Barlangkutatás, 1920. (8. köt.) 1–4. füz. 34. old. (Német nyelven 62. old.)
 Kadić Ottokár: A Pálvölgyi barlang Budapest főváros határában. Turistaság és Alpinizmus, 1920. május. (10. évf. 5. sz.) 121., 131. old.
 Kadić Ottokár: A pálvölgyi cseppkő-barlang Budapest határában. A Természet, 1920. (16. évf.) 1–2. sz. 16. old. (Barlangnév nélkül van benne említve.)
 Kadić Ottokár: A magyar barlangkutatás állása az 1921. évben. Barlangkutatás, 1921. (9. köt.) 1–4. füz. 38. old. (Nincs benne név szerint említve.)
 Kadić Ottokár: A Pálvölgyi barlang negyedszázados múltja. Turistaság és Alpinizmus, 1930. (20. évf.) 5. sz. 138. old. (Nincs benne név szerint említve.)
 Kadić Ottokár: A Kárpáti medence barlangjai. 1. rész. Kézirat. Budapest, 1952. 268. old.
 Kazay Endre: A Pálvölgyi barlang. Turisták Lapja, 1911. november. (23. évf. 6. sz.) 235. old. (Nincs benne név szerint említve.)
 Kiss Attila – Takácsné Bolner Katalin: Bekey Imre Gábor Barlangkutató Csoport. Jelentés az 1980. évről. Kézirat. Budapest, 1981. február 9. 2. old. (A kézirat megtalálható a KvVM Barlang- és Földtani Osztályon.)
 Kiss Attila – Takácsné Bolner Katalin – Laufer Csaba: Bekey Imre Gábor Barlangkutató Csoport. MKBT Beszámoló, 1983. 72., 75., 76., 77., 79–80., 80. old.
 Kiss Attila – Takácsné Bolner Katalin – Laufer Csaba: Jelentés a Bekey Imre Gábor Barlangkutató Csoport 1983. évi munkájáról. Kézirat. Budapest, 1984. február 10. 5., 8., 9., 10., 13., 25., 61., 67., 72–73., 74., 76. oldalak és 2 színes fénykép a 76. és 77. oldalak között, valamint 2 térkép a térképmellékletben (A kézirat megtalálható a KvVM Barlang- és Földtani Osztályon.)
 Kiss Attila – Takácsné Bolner Katalin: Bekey Imre Gábor Barlangkutató Csoport. MKBT Beszámoló, 1984. 71. old.
 Kiss Attila – Takácsné Bolner Katalin: Jelentés a Bekey Imre Gábor Barlangkutató Csoport 1984. évi munkájáról. Kézirat. Budapest, 1985. február 15. 3., 10–11. old. (A kézirat megtalálható a KvVM Barlang- és Földtani Osztályon.)
 Kordos László: Magyarország barlangjai. Gondolat Könyvkiadó, Budapest. 1984. 277., 291., 292. old.
 Kraus Sándor: Beszámoló Kraus Sándor 2004. évi tevékenységéről. Kézirat. 51. old. (A kézirat megtalálható a KvVM Barlang- és Földtani Osztályon.)
 Láng Gábor: A pálvölgyi kőfejtő kisebb barlangjai. Karszt- és Barlangkutatási Tájékoztató, 1957. július–december. 31–32., 32., 33. old.
 Laufer Csaba: A Gábor Áron és a Bekey Imre Gábor Barlangkutató Csoport első 50 éve. MKBT Tájékoztató, 2013. március–április. 10. old.
 Laufer Csaba: 55 éves a Bekey. MKBT Tájékoztató, 2018. július–augusztus. 13–14. old.
 Laufer Ferenc: Beszámoló jelentés. Budapest, 1969. december 9. (A kézirat megtalálható a KvVM Barlang- és Földtani Osztályon.)
 Leél-Őssy Sándor: A Budai-hegység barlangjai. Földrajzi Értesítő, 1957. (6. évf.) 2. füz. 162. old.
 Leél-Őssy Szabolcs: A budai Rózsadomb és környékének különleges barlangjai. Földtani Közlöny, 1995. (125. köt.) 3–4. sz. 364., 365., 375., 410., 413–414., 416–417. old.
 Leél-Őssy Szabolcs: A budai Rózsa-domb és környékének különleges barlangjai. Kézirat. 2., 7–8., 56., 59. oldalak, valamint az 1. és 12. ábrák. (A kézirat megtalálható a KvVM Barlang- és Földtani Osztályon.)
 Marosi Sándor: A Budai-hegység barlangjai és felszíni karsztos formái. In: Pécsi Márton szerk.: Budapest természeti földrajza. Budapest, 1959. 140., 147. old.
 Nagy István: Az agrárminiszter 17/2021. (IV. 9.) AM rendelete a barlangok látogatásának és kutatásának egyes feltételeiről, valamint a barlangok kiépítéséről és hasznosításáról. Magyar Közlöny, 2021. április 9. (61. sz.) 2338. old.
 Neidenbach Ákos – Pusztay Sándor: Magyar hegyisport és turista enciklopédia. Budapest, 2005. 44., 352., 381. old.
 Pápa Miklós: Budai hegyek útikalauz. (Második, bővített kiadás.) Budapest, Sport, 1957. 123., 149. old.
 Pápa Miklós: Budai-hegység útikalauz. Budapest, Sport, 1966. 262. old.
 Pápa Miklós – Dénes György: Budai-hegység útikalauz. Budapest, Sport, 1982. 238., 254. old.
 Pávai-Vajna Ferenc: A forró oldatok és gőzök-gázok szerepe a barlangképződésnél. Hidrológiai Közlöny, 1930. (10. köt.) 116., 120. old.
 Pécsi Márton – Marosi Sándor – Szilárd Jenő (szerk.): Budapest természeti képe. Budapest, 1958. 131., 134., 165. old.
 Persányi Miklós: A környezetvédelmi és vízügyi miniszter 8/2006. (K. V. Ért. 3.) KvVM utasítása a megkülönböztetett védelmet igénylő barlangok körének megállapításáról. Környezetvédelmi és Vízügyi Értesítő, 2006. március 31. (3. évf. 3. sz.) 740. old.
 Persányi Miklós: A környezetvédelmi és vízügyi miniszter 3/2007. (I. 22.) KvVM rendelete a barlangok nyilvántartásáról, a barlangok látogatásának és kutatásának egyes feltételeiről, valamint a barlangok kiépítéséről szóló 13/1998. (V. 6.) KTM rendelet módosításáról. Magyar Közlöny, 2007. január 22. (6. sz.) 212. old.
 Scholtz Pál Kornél: Pálvölgyi cseppkő barlang. Pannonia Turista Egyesület Barlangkutató Szakosztályának Havi Értesítője, 1921. szeptember. (1. évf. 1. sz.) 4. old.
 Szegő István: Pilis-hegység. Budapest, 1948. 98. old.
 Székely Kinga: Megkésett emlékezés Jordán Károlyra. Karszt és Barlang, 1984. 2. félév. 94., 95. old.
 Vukov Péter: Óbudai Szeszgyár Kinizsi SK barlangkutató csoport 1968. évi jelentése. Kézirat. Budapest, 1968. november 6. 2–3. old. (A kézirat megtalálható a KvVM Barlang- és Földtani Osztályon.)

További irodalom

 Vigyázó János szerk.: Budai hegyek részletes kalauza. Budapest, 1934. (A harmadik kiadást Strömpl Gábor dolgozta át.) 72. old.
 Vukov Péter: Bekey-barlang. Kézirat. Szpeleográfiai terepjelentés. Budapest, 1968. november 20. (Térképekkel.)

További információk

 Országos Barlangnyilvántartás

Budapest földrajza
Budapest II. kerületének barlangjai
Budapest védett természeti értékei


text:
Pickalafjärden () är en fjärd i Finland. Den ligger i landskapet Nyland, i den södra delen av landet,  km väster om huvudstaden Helsingfors.

Den ansluter till Pickalaviken och Båtviken i norr och Obbnäsfjärden i söder.

Inlandsklimat råder i trakten. Årsmedeltemperaturen i trakten är  °C. Den varmaste månaden är augusti, då medeltemperaturen är  °C, och den kallaste är januari, med  °C.

Källor

Fjärdar i Nyland
Sjundeå
Kyrkslätt


text:
Pop Rock FM é uma estação de rádio FM brasileira situada na cidade de Bagé, Rio Grande do Sul.

História
A rádio cuja razão social é Rádio Pampa FM Bagé Ltda, surgiu em 1986 com o nome de Calandra FM, nome de uma ave tradicional da região da campanha do Rio Grande do Sul. Foi uma FM referência no interior do Rio Grande do Sul pelo tipo de programação idealizada à época, atingindo uma faixa de 11 a 35 anos, dentro da proposta da emissora à época. Em Bagé, foi a primeira rádio a ter uma programação 24 horas no ar. Teve comunicadores como Carlos Alberto Gonçalves, Carolina Gonçalves, Jane Barcelos (hoje na Itapema FM de Florianópolis), Glênio Lacerda, Paulo Ferreira, Luis Ney 'Ludy' Pereira, Lizemara Prates, Roni Padilha, Luiz Godinho e Anoar Kader, entre outros. A rádio foi assim até que houve a primeira mudança na estação. Em 1998 a rádio deixa de ter a característica de ser uma emissora essencialmente local e passou a operar em parceria com o Grupo RBS, retransmitindo o sinal da rede Atlântida, intercalado com parte da programação local.

No ano de 2004, o sinal da 98.1 volta a sofrer alterações. Em face da Rede Atlântida ter promovido a implantação do sinal digital, as afiliadas da rede na fronteira foram se desvinculando da rede por conta dos altos custos para implantar o sistema e a rádio precisou buscar uma nova parceria. Ela veio, sendo firmada com a ULBRA. Desde então a rádio passou a receber o sinal da Pop Rock, de Porto Alegre, com uma programação variada e músicas de qualidade, voltada totalmente ao publico universitário, sem esquecer da programação local, que é de cerca de 50% da grade. O sinal da Atlântida teve seu fim em 5 de maio de 2004, e durante três dias, a programação foi local para que a nova afiliada pudesse entrar no ar.

Nos últimos anos, a emissora está envolvida com os mais diversos eventos e realizações da comunidade. Promoveu o primeiro debate eleitoral em FM, entre os candidatos à Prefeitura de Bagé, participa da Feira do Livro com programas ao vivo e vem promovendo uma interatividade constante com os ouvintes. No verão, promove a "Estação Cassino", com boletins direto da Praia do Cassino, no Litoral Sul, além de promoções em datas especiais como Dia das Mães e Dia dos Pais. Inaugurou recentemente seu novo site, que pode ser acessado em www.981fm.com.br, que é a característica principal da pioneira do FM bageense. Atualmente é dirigida por Antônio Luiz Silva, conhecido como Bixo.

Com a extinção da Rádio Pop Rock FM de Porto Alegre, que deu lugar a Mix FM Porto Alegre, a rádio seguiu com o nome Pop Rock, porém com programação independente 100% local. A emissora estreou seu aplicativo próprio na Google Play e Apple Store, além de um novo canal na rede social Instagram em 2014 e uma nova logomarca visual. Por fim, a rádio deixa de transmitir o programa "Cafezinho" da Rádio Mix FM, encerrando assim seu último vínculo com a emissora da capital gaúcha e lança o novo programa "Hora 12", em moldes similares, das 13 às 14 horas, que tem tido grande audiência no rádio bageense no horário.

Em 11 de março, após 14 anos na Rádio Delta FM, o programa "Agronegócio", apresentado por Nando Farinha, estreia na 98.1 FM, de segunda à sexta, das 6 às 8 horas da manhã. Outro programa apresentado por Nando, que fala sobre esportes, com o nome de "Pop Rock Esportes", que teve inclusive em sua estreia a presença do locutor Galvão Bueno, na noite de 15 de julho, tem programa inédito às segundas e reprise nas quintas-feiras. O "Vibe", apresentado por Fernando Risch, mudou de horário aos sábados, das 17 às 19h e no seu lugar, é veiculado o programa da revista de saúde Feedback, da Sociedade de Medicina do Estado. No final de 2019, um retorno à programação: após anos fora da grade de programação, o programa "Raio X", que traz músicas de bandas e cantores na ordem alfabética, sendo uma "enciclopédia musical" e que foi apresentado por muitos anos pelo ex-comunicador Murilo Dotto (hoje servidor federal da Unipampa) e Vinícius Seko, foi retomado à programação aos sábados, das 14 às 16h, com apresentação de Fernando Risch. A emissora recebeu recentemente o reforço do comunicador Cláudio Veríssimo, de experiência por muitos anos no Grupo RBS e que estava anteriormente na Rádio Clube FM.

Uma nova estreia aconteceu no último dia 11 de junho, com dois novos programas, apresentados pelo influencer e comunicador digital Iury Madeira, o "Clube da Comédia" e o "Suíte Pop Rock", de segunda à sexta, ocupando a faixa das 22 às 2h - somente o Suíte é diário, da meia-noite às 2h. Nas sextas-feiras, o comunicador convida DJs de Bagé e região durante uma hora, para mostrar seus talentos. E aos sábados, estreou o programa "Papo Expresso", com entrevistas e música na sede do grupo JW, das 10 às 11h.

Programação

Segunda à sexta-feira

Sábado

Domingo

 No verão, Estação Cassino, de quinta à domingo durante a programação da rádio, com boletins ao vivo da Praia do Cassino com Léo Rodrigues
Unidade móvel da rádio, com boletins em vários eventos e empresas de Bagé

Comunicadores atuais
 Fernando Risch (Feg)
 Léo Rodrigues
 Enilson Moura (Carioca)
 Deivid Leonel
 Marcos Pintos
 Fernando Tólio
Fernando Farinha (Nando Farinha)
Paulo de Tarso
Cláudio Veríssimo
Felipe Valduga
Iury Madeira

Ligações externas

 Matéria do blog Caderno7 sobre os 25 anos da Pop Rock Bagé

Pop Rock FM (Bagé)
Estações de rádio fundadas em 1986


text:
Pareutegaeus similis är en kvalsterart som först beskrevs av Trägårdh 1931.  Pareutegaeus similis ingår i släktet Pareutegaeus och familjen Eutegaeidae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar

Spindeldjur
similis


text:
Музейната експозиция "Енчо Пиронков" на Градската художествена галерия в Пловдив излага множество творби на художника Енчо Пиронков.

Разположена е в голяма обновена възрожденска къща. Освен като изложба дворът и стая се използват и като място за провеждане на обучение по рисуване на деца.

Адрес: Пловдив, ул. "В. Кънчев" № 1 (Стария град). Тел.: +359 32 638055.

Възрожденски къщи в България
Енчо Пиронков
Старинен Пловдив
Къщи в Пловдив


text:
A 2001-es amerikai lépfenetámadások (anthraxtámadások vagy Amerithrax) az Egyesült Államokban 2001. szeptember 18. és október 9. között lezajló biológiai támadássorozat, mely során 5-en meghaltak és 17-en megbetegedtek. Az elkövető minden bizonnyal Bruce Edwards Ivins mikrobiológus és vakcinakutató volt.

Kezdet
Az első beteg a 63 éves Robert Stevens, a The Sun magazin fotóriportere volt. A férfi az anthrax legsúlyosabb típusában, az ún. belégzéses anthraxban betegedett meg, majd másnap meghalt. Ezt követően egy újabb férfi fertőződött meg, aki – mint kiderült a szintén a floridai American Media irodaházban dolgozott, és az első beteg munkatársa volt. A vizsgálódó szakemberek megállapították, hogy a baktériumot levelek segítségével juttatták az irodaházba.

Jegyzetek

Terrorcselekmények
Bűncselekmények az Amerikai Egyesült Államokban
2001


text:
Barry Buckley (1938–2006) was an Australian jazz double bassist and dental technician from Melbourne, a notable presence on the modern jazz scene for over 40 years.

In the mid-1950s Buckley joined pianist David Martin, trumpeter Keith Hounslow, drummer Stewart Speer (later of Max Merritt fame) and saxophonist Brian Brown to form the first Brian Brown Quintet becoming Australia's foremost hard bop group, regularly playing at Horst Liepolt's Jazz Centre 44 in St Kilda.

Later Buckley teamed with drummer Ted Vining and pianist Don Wilde with Don Bennett as host to run the Cool Cats Show on Channel 7 for two years.

For several years in the early 1960s Buckley dropped out of the Jazz scene to establish Buckley-Hutton laboratories, which would become one of the biggest dental labs in the southern hemisphere, and to devote time to family.

He emerged in the late sixties teaming up with Brian Brown, Tony Gould and Ted Vining to form the Brian Brown Quartet. After a few years Gould left the group, replaced by a young Bob Sedergreen. Around 1969 the trio of Buckley, Sedergreen and Vining formed and played together for the next 37 years. The Quartet disbanded in 1979 when Vining moved north to Sydney then Brisbane.

In the 1980s Buckley joined Martin Jackson (one of the founders of the Melbourne Jazz Co-operative) in his group Odwala and also participated in Sedergreen's Blues on the Boil, and performed with Bernie McGann.

Buckley's last performance was with the Ted Vining Trio at the North Coast Jazz Festival in Bangalow three months before his death from cancer in September 2006. Three days before his death Buckley donated an historic three-stringed DeVereaux double bass to the Museum of Victoria.

References

1938 births
2006 deaths
Australian jazz double-bassists
Male double-bassists
Musicians from Melbourne
20th-century Australian musicians
20th-century double-bassists
20th-century Australian male musicians
Male jazz musicians