text:
Stéphane Laurent is a French historian born in Rueil-Malmaison, near Paris, France, in 1966. He is professor of art history at the Université Paris-1 Panthéon-Sorbonne since 1999, where he directs the specialty in Art and Industry (design, fashion and decorative arts). He also taught at the University of Paris IV-Sorbonne, at the University of Berkeley and in universities of the Middle East.

Biography

Laurent graduated in design from the Ecole Boulle (1987) and studied art and design at the École normale supérieure de Cachan (1988-1993), where he earned a MFA in design (1990), got a Higher teaching certificate in art (Agrégation, 1991) and obtained a Master Phil. in History of Architecture (1992), before completing a PhD in Art History (University of Paris 1 Panthéon-Sorbonne, 1996) and being certified Research director (University of Paris 1 Panthéon-Sorbonne, 2006). He also passed successfully the curatorship competitive examination from the Institut national du patrimoine (France) in 2006 but finally declined the position. He accomplished his national service in Congo DRC, where he worked in a French cultural center (1989-1990).

His first publications dealt with the history of the design education in France: L'Art Utile (1998), L'Ecole Boulle (1998) and Les Arts appliqués en France (1999), Histoire de l'école nationale supérieure des arts décoratifs, 1766-1941 (2004, co-ed. with Thierry Chabanne). He extended his interest to the fields of design and decorative arts through survey books: Caractéristiques des styles (1998), Chronologie du design (1999), Le Musée des arts décoratifs (2006, co-ed. with Françoise de Boisgibault). Since 2005, his research is directed towards the cross-cultural studies: Figures de l'ornement (2005), Le Rayonnement de Gustave Courbet (2007), L'Unité de l'art, les peintres et le décoratif (Research Director dissertation, 2006), which inspired his book Le Geste et la pensée. He also published a biography on the French existentialist painter Bernard Buffet (Bernard Buffet, le peintre crucifié, 2000).

He contributes to various art magazines: La Gazette de l'hôtel Drouot, L'Estampille-l'Objet d'art, Connaissance des arts, La Revue du design, Creative-I. He is the author of the design entries for the Encyclopaedia Universalis and published many articles in symposia proceedings and exhibitions catalogs including Raoul Dufy at the Musée d'art moderne de la ville de Paris (Paris, 2008), Philippe Starck then L'Union des Artistes modernes at the Centre Georges Pompidou (Paris, 2003 and 2018), Art Déco at the Victoria and Albert Museum (London, 2003).

He was visiting professor in several universities and research centres around the world: CASVA/National Gallery of Art (Washington DC, USA, 2005), Japan Foundation/University of Tokyo (2007), Center for Chinese Studies/Republic of China (2008), University of Campinas (São Paulo state, Brazil, 2009). His international fellowships were a lynchpin to the development of his cross-cultural approach on the ornament, design, architecture and painting.

He is expert and Qualified Personality in art and design for the French Ministry of Culture and Communication, in particular board member of the Mobilier national acquisition committee.

Contribution

Laurent pioneered the academic studies and teaching in Design history in France, where he was the first scholar to be appointed on a Design history position. His publications cover the history of design and decorative arts through complete surveys and critical academic works. Each of his studies aims to discuss original issues: Les Arts appliqués en France stresses a new interpretation on the history of decorative arts in France from the Revival to the Art Nouveau and to the Art Deco; in his biography on Bernard Buffet, he parses the destiny of a successful figurative painter (particularly in Japan) who faced the development of the contemporary art during the second half of the 20th century France. His book on Gustave Courbet emphasises the contribution of a charismatic realist painter to the development of modern art movements in countries like Finland, Russia, Germany or Brazil. In his studies on the vine-scroll, which extend the Questions of Style from Alois Riegl (1898), he shows the journey of this ornament along the Silk road and analyzes the mechanisms of the reception of forms in Japanese and Chinese cultural contexts, demonstrating the permanent foreign influences on Chinese culture since the Neolithic. He developed this analysis about contemporary African and indigenous design. In his works on the concept of Unity of art, he discussed the influence of the decorative arts on the modern art through the output of ceramics (Paul Gauguin, Pablo Picasso), paper (Pierre Bonnard's folding screens, impressionists' fan screens), textile (Aristide Maillol, Raoul Dufy), murals (Henri Matisse, Robert Delaunay, Fernand Léger) or stage and costume design (Fernand Léger, Pablo Picasso). In other articles, he voices concerns about the situation of a culture of design in France, the affirmative action of craftsmanship in Art, or an effective and long-run strategy for the French industry. His stance stirred debate.

Bibliography

 Robert Ducher (new issue by Jean-François Boisset and Stéphane Laurent) Caractéristique des styles, Paris, Flammarion, 1998, 223p.
 L'École Boulle, Woippy, Éditions Gérard Klopp, 292 p.
 L'Art utile. Les écoles d'arts appliqués en France (1851-1940), Paris, L'Harmattan, 288 p.
 Chronologie du design, Paris, Flammarion, coll. "Tout l'Art", 240 p.
 Les arts appliqués en France (1851-1940), genèse d'un enseignement, Paris, Editions du Comité des Travaux Scientifiques et Historiques, 1999, 684 p.
 Bernard Buffet, le peintre crucifié, Paris, Michalon, 2000, 392 p.
 Histoire de l'École nationale supérieure des arts décoratifs (1766-1941) (Co-ed. with Thierry Chabanne), 228 p.
 Figures de l'ornement, Paris, Massin, 2005, 205 p.
 Le Musée des Arts décoratifs, une étonnante grammaire des styles du Moyen Age à nos jours, Dijon, Editions Faton. coll. Dossier de l'art, n° 133, September 2006, 104 p. (Co-ed. with Françoise Boisgibault).
 Le Rayonnement de Gustave Courbet, un fondateur du réalisme en Europe et en Amérique, Paris, L'Harmattan, 2007, 234 p.
 Le Geste et la pensée, Artistes contre artisans de l'Antiquité à nos jours, Paris, CNRS Éditions, 2019, 416 p.
 Stéphane Laurent (ed.) Une Émergence du design, France 20e siècle, online publication, 2019, 204 p.  https://hicsa.univ-paris1.fr/documents/pdf/PublicationsLigne/Design_Laurent_2019/Livre_Design_02.pdf
 R. Ducher, J.-F. Boisset, S. Laurent, La Caractéristique des Styles (风格的特征), Shanghai, SDX Joint Publishing Company (生活·读书·新知三联书店), 2020, 213 p.
 Between Inventiveness and Refinement: An History of Design in France, London/Chicago, Reaktion Books (forthcoming).

References

Living people
1966 births
French art historians
French male non-fiction writers


text:
Theodahad (480, Tauresium, Panonie – prosinec 536, Via Flaminia  nedaleko Říma, Ostrogótská říše) byl v letech 534–536 ostrogótský král z amalské dynastie a syn Theodorichovy sestry Amalafridy.

Při osídlování a dobývání nových území dorazil s Theodorichem na území dnešní Itálie. V roce 526 Theodorich zemřel a jeho následníkem se stal jeho vnuk Athalarich. Ten však byl nezletilý a proto se jeho regentem stala jeho matka, Theodorichova dcera Amalaswintha. Athalarich časem propadl alkoholu a zemřel 2. října 534. Jeho matka poté zcela převzala vládu a aby upevnila svou pozici, jmenovala svého synovce Theodahada svým spoluvládcem a králem Ostrogótské říše. Brzy došlo ve spoluvládě k neshodám. Amalaswintha se stavěla proti nacionalistické frakci Ostrogótů a snažila se udržovat přátelské vztahy s byzantským císařem Justiniánem I. Proto ji Theodahad nechal uvěznit na ostrově Martana na Bolsenském jezeře v dnešním Toskánsku. Zde byla při koupeli 30. dubna 534 nebo 535 s Theodahadovým přičiněním uškrcena nájemnými vrahy.

Justinián I. pod rouškou potrestání vraždy královny vyslal svého generála Belisara proti znepřátelené frakci Ostrogótů. Ten s vojskem převzal moc na Sicílii, v Neapoli a koncem roku 536 pochodoval na Řím. Theodahad byl sesazen ostrogótskou armádou, která se shromáždila v Pontinských močálech. Odtud Theodahad utekl směrem na Ravennu, ale byl Ostrogóty dostižen na Via Flaminia nedaleko Říma, kde byl na počátku prosince roku 536 zabit. Na jeho místo byl dosazen Witiges.

Theodahad měl alespoň dvě děti s ženou jménem Gudeliva, Theodegiscluse a Theodenantha.

Poznámky

Reference

Externí odkazy
  Theodahad Ostrogothic king of Italy

Gótští válečníci
Ostrogótští panovníci
Narození v roce 480
Úmrtí v roce 536
Muži
Oběti vražd v Itálii

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Anni
 1972 – (MCMLXXII in numeri romani) è un anno bisestile del XX secolo
 1972 a.C.

Matematica
 1972 – numero naturale

Astronomia
 1972 Yi Xing – asteroide della fascia principale del sistema solare

Musica
 1972 – album di Al Bano del 1972
 1972 – album di Josh Rouse del 1972
 1972 – singolo dei The Sun del 2010


text:
Лямбі́рське сільське поселення () — муніципальне утворення у складі Лямбірського району Мордовії, Росія. Адміністративний центр — село Лямбір.

Населення
Населення — 8930 осіб (2019, 9009 у 2010, 9004 у 2002).

Склад
До складу поселення входять такі населені пункти:

Примітки

Поселення Лямбірського району


text:
Plastic Galaxy: The Story of Star Wars Toys, or simply Plastic Galaxy, is a 2014 documentary film directed by Brian Stillman about Kenner's action figures based on the Star Wars franchise.

Release
The film was released on DVD on January 14, 2014. It began streaming on Vimeo on October 3, 2014. It was also released on iTunes in 2014.

Reception
Film Threat described the film as, "well researched and fun to watch," and praised the production design and DVD of the film, but criticized some of the "drama," describing it as, "silly." Jacob Tender of Substream Magazine gave the film five out of five stars, saying "[The film] is a must-have for fans of Star Wars and collectors alike." Writing for Flickering Myth, Amy Richau gave it four out of four stars, saying "...the film is essentially a love letter to Star Wars toys – and a very enjoyable love letter at that." Ian Gormely of Exclaim! gave it a five out of ten star rating, and described it as, "niche even by the extreme standards of Star Wars."

References

External links

2014 films
2014 documentary films
Films about toys
Kickstarter-funded documentaries
Star Wars documentaries
Direct-to-video documentary films
2010s English-language films


text:
Manuel Largaespada Flores (nasceu?) é um ex-ciclista nicaraguense. Ele representou sua nação durante os Jogos Olímpicos de Verão de 1976.

Ciclistas olímpicos da Nicarágua
Ciclistas nos Jogos Olímpicos de Verão de 1976


text:
Omer Gbegnon ist ein beninischer ehemaliger Fußballspieler. Seine Stammposition war im Tor. Für die beninische Fußballnationalmannschaft absolvierte er mindestens zwei Partien in der Qualifikation zur Fußball-WM 1994, die beide verloren wurden.

Weblinks

Fußballnationaltorhüter (Benin)
Beniner
Geboren im 20. Jahrhundert
Mann


text:
Max Alexander Osaze Ojomoh (born 14 September 2000) is an English professional rugby union player who  plays as a  centre for Premiership club Bath Rugby.

Personal life
Max Ojomoh was born in Bath, Somerset on 14 September 2000. He is the son of former Bath Rugby and England player, Steve Ojomoh.

Ojomoh was educated at King Edward's School, Bath.

Club career
Ojomoh began his rugby career aged six at Bath Rugby before joining Chippenham RFC aged nine. He joined the Bath Rugby academy aged fourteen and in September 2019 made his club debut against Exeter Chiefs in the Premiership Rugby Cup. In March 2021 he made his first league appearance off the bench against London Irish and his maiden European outing followed a week later against Zebre Parma in the EPCR Challenge Cup.  He graduated from Bath Rugby's Academy to the senior squad in February 2022.

International career
In 2019 Ojomoh scored a try on his debut for the England under-18 team against France at Cheshunt RFC. The following year saw him gain four caps for the England under-20 team during the 2020 Six Nations Under 20s Championship.

In June 2021 Ojomoh received his first call-up to the senior England squad by coach Eddie Jones for a training camp.

References

2000 births
Living people
English rugby union players
Bath Rugby players
Rugby union centres
Rugby union players from Bath, Somerset
Black British sportspeople
English sportspeople of Nigerian descent
Alumni of the University of Bath
People educated at King Edward's School, Bath


text:
Чиконтепек — супергигантское нефтегазовое месторождение в Мексике, находящееся на восточном побережье Мексики. Открыто в 1926 году. Чиконтепекское месторождение содержит нефть в линзовидных пластах песчаников эоценового возраста мощностью 2 км. Эоцен выполняет эрозионную впадину длиной 120 км и шириной 15—25 км, выработанную в палеоценовых, меловых и юрских преимущественно карбонатных отложениях.

Площадь Чиконтепека 4 тыс. км². Как уточняет Pemex, нефть расположена не в одном крупном месторождении, а во множестве мелких, и для её добычи планируется пробурить более 17 тысяч скважин при суточном дебите их 7—8 т — по тысяче скважин в год.

Общие геологические запасы нефти оцениваются в 18,6 млрд т, природного газа — 1,1 трлн м³. Запасы нефти подтвердила международная геологическая компания De Goyler & McNaughton.

Ссылки
 В Мексике открыто крупнейшее в мире месторождение нефти
 Pemex обнаружила крупнейшее в стране месторождение нефти
 Обнаружено крупнейшее в Мексике месторождение нефти

Нефтяные месторождения Мексики
Газовые месторождения Мексики
Экономика Мексики


text:
Gonzales (Califórnia)
Gonzales (Luisiana)
Gonzales (Texas)
15628 Gonzales

Desambiguações de topônimos


text:
I Chocho (noti in precedenza come Chochones; in lingua chocho: Ngiwa) sono un popolo indigeno del Messico che abita lo stato di Oaxaca.

Lingua
La loro lingua tradizionale, la lingua chocho, fa parte del ramo delle lingue popolocane della famiglia linguistica to-manguea. Nel 1998 contava 770 persone che la parlavano. I Chocho parlano anche spagnolo, la lingua principale del Messico.

I Chocho, per parlare di se stessi, usano il termine Ngiwa. I nomi spagnoli "Chochos" e "Chochones" derivano dall'esonimo nahuatl Chochon (al plurale Chochontin). Il termine mixteco riferito ai Chocho è tay tocuii (scritto anche tocuij o tocuiy).

Note

Bibliografia

Collegamenti esterni

Gruppi etnici in Messico


text:
Słupie – miejscowość typu schronisko turystyczne w Polsce położona w województwie podlaskim, w powiecie suwalskim, w gminie Suwałki.

W latach 1975–1998 miejscowość administracyjnie należała do województwa suwalskiego.
W pobliżu wsi znajdują się jeziora: na południu Wigry, na południowym zachodzie Długie Wigierskie, na północnym zachodzie Muliczne.

Zobacz też
 Słupie

Przypisy

Linki zewnętrzne

Suwałki (gmina wiejska)


text:
Leioproctus lanceolatus är en biart som beskrevs av Houston 1990. Leioproctus lanceolatus ingår i släktet Leioproctus och familjen korttungebin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar

Korttungebin
lanceolatus


text:
Paluan (Bayan ng Paluan) är en kommun i Filippinerna. Kommunen ligger på ön Mindoro, och tillhör provinsen Occidental Mindoro. Folkmängden uppgår till  invånare.

Paluan är indelat i 12 barangayer.

Källor
Quick Tables: List of Municipalities
Population and Housing

Orter i Occidental Mindoro


text:
Nedim Remili (Créteil, 18 de julho de 1995) é um handebolista profissional francês, campeão olímpico.

Carreira

Remili conquistou a medalha de ouro com a Seleção Francesa de Handebol Masculino nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020 em Tóquio, após derrotar a equipe dinamarquesa na final da competição por 25–23.

Handebolistas olímpicos da França
Handebolistas nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020
Medalhistas nos Jogos Olímpicos de Verão de 2020


text:
Air Asturias era el nombre comercial de la empresa Asturias Airlines S.A., un proyecto de aerolínea de bajo coste y touroperador creada a finales de 2005 con base en el Principado de Asturias (España) y disuelta en enero de 2007. El capital de la compañía era en su totalidad asturiano con Grupo Celuisma 90% y Grupo Mall 10%, habiendo estado uno de sus socios iniciales implicado de forma directa en la creación de otra desaparecida compañía aérea (Air Madrid). Sus oficinas centrales se encontraban en Avilés. La compañía nunca llegó a contar con los certificados necesarios para operar como aerolínea y comercializaba vuelos de la compañía LTE con su nombre, a través de su página web y su central de reservas telefónica, así como en agencias de viajes. José Antonio Fernández Rodríguez presidió la compañía y Antonio Vicente Grueso era su director general.

Los propósitos iniciales de la compañía eran cubrir las rutas entre el Aeropuerto de Asturias (código IATA OVD, código OACI LEAS), situado en Santiago del Monte, Castrillón, y aeropuertos tanto nacionales (Barcelona, Tenerife y Málaga), como europeos (Milán, Ámsterdam, Fráncfort, Berlín). Además, la compañía tenía intención de cubrir rutas intercontinentales a Venezuela, Colombia, México y Panamá, destinos turísticos donde el Grupo Celuisma posee varios complejos hoteleros.

Cronología

 7 de noviembre de 2006: El primer avión con los colores de la compañía llega a Asturias. Se trataba de un Airbus A320 de LTE que ésta operaba para Air Asturias, que careció siempre de certificado de aeronavegabilidad.
16 de noviembre de 2006: LTE inicia los primeros vuelos, comercializando Air Asturias vuelos con destino a Roma, París, Lisboa y Madrid.
10 de enero de 2007: Se realiza una reestructuración de destinos suprimiendo parte de los vuelos con Lisboa y Madrid.
17 de enero de 2007: La compañía anuncia el cese de las actividades a partir del 26 de enero de 2007 debido a la baja demanda de sus rutas.

Flota
Air Asturias nunca llegó a tener aviones, aunque si ordenó un Airbus A320-214 (matrícula EC-ISI).

Destinos
LTE operó vuelos para Air Asturias desde el aeropuerto de Asturias a:
Roma
París
Lisboa
Madrid

Notas

Véase también
Anexo:Aerolíneas de España

Aerolíneas fundadas en 2005
Aerolíneas desaparecidas de España
Empresas desaparecidas de Asturias
Aerolíneas desaparecidas en 2007
España en 2005
España en 2007


text:
Cuca kan verwijzen naar de volgende Roemeense gemeenten:
 Cuca (Argeș)
 Cuca (Galați)
overig
 Cuca (geslacht)
 Cuca (voetballer)
 Cuca Records


text:
Kjartan Poskitt (* 15. Mai 1956) ist ein britischer Buchautor und Fernsehmoderator.

Poskitt studierte am Collingwood College, Durham University. Er hat naturwissenschaftliche Bücher in der Reihe "WahnsinnsWissen" verfasst. Zudem hat er die Reihe "Killer Puzzles book" sowie "The Magic of Pants" und "A Brief History of Pants" verfasst, die allerdings nicht in die deutsche Sprache übersetzt wurden. Kjartan Poskitt arbeitet an einer Reihe von Bildungsprogrammen für Kindersendungen mit, die meist auf BBC ausgestrahlt werden, darunter "The Maths Channel" zusammen mit David Sanford und Daniel Grosvenor.

Bibliographie

Kinder- und Jugendliteratur
 Auf den Spuren des Phantoms. Ein interaktives Abenteuer. Arena Verlag, 1998. ISBN 978-3-401-00335-1
 Amanda Babbel und die platzende Paula. Fischer Sauerländer, 2013. ISBN 978-3-7373-6368-6

Urgum-Reihe
mit Illustrationen von Philip Reeve; übersetzt von Vanessa Walder
 Urgum der Barbar. cbj Verlag, 2008. ISBN 978-3-570-13382-8 (Originaltitel: Urgum the Axeman)
 Urgum: Wettkampf der Barbaren. cbj Verlag, 2009. ISBN 978-3-570-13419-1 (Originaltitel: Urgum and the Seat of Flames)

Sachbücher
 Allgemeinwissen für Schüler. Mathe – Physik – Chemie (mit Nick Arnold als Co-Autor). Arena Verlag, 2005. ISBN 978-3-401-02362-5
WahnsinnsWissen-Reihe
 Echt galaktisch, das Weltall. Loewe Verlag, 1998. ISBN 978-3-785-53204-1
 Mathe, voll logisch!. Loewe Verlag, 1998. ISBN 978-3-785-53304-8
 Mathe, einfach maßlos! Länge, Fläche und Volumen . Loewe Verlag, 2002. ISBN 978-3-785-54229-3
 Die unendliche Welt der Planeten. Loewe Verlag, 2003. ISBN 978-3-785-54676-5

Weitere Literatur
mit Illustrationen von Philip Reeve
 The Magic of Pants. Scholastic, 2004. ISBN 978-0-439-96860-7
 A Brief History of Pants. Scholastic, 2005. ISBN 978-0-439-95398-6
mit Steven Appleby als Co-Autor
 Lassedasse. Freundliche Ratschläge. 1996. ISBN 978-3-931-87022-5
 Die 99 Lassedasse. Tätigkeiten, vor denen wir nur warnen können. Ein Führer. Achterbahn Verlag, 2001. ISBN 978-3-928-95025-1
 Die 122 Abtörner. Ein Katalog der verbreitetsten Ekel-Egel. Achterbahn Verlag, 2001. ISBN 978-3-928-95043-5

Weblinks

 Poskitts private Website

Autor
Kinder- und Jugendliteratur
Brite
Engländer
Geboren 1956
Mann


text:
Euprotomus bulla is een slakkensoort uit de familie van de Strombidae. De wetenschappelijke naam van de soort is voor het eerst geldig gepubliceerd in 1798 door Röding.

Voorkomen
Euprotomus bulla komt voor in het Westen van de Pacifische Oceaan. Landen waar deze soort gevonden wordt zijn onder andere: Filipijnen, Fiji, Guam, Indonesië, Zuid Japan, Papoea-Nieuw-Guinea en Noord Australië (Queensland).

Herkennen
Euprotomus bulla zit in een complex van drie soorten:

- E. bulla

- E. aurisdianae

- E. aurora

E. bulla is te herkennen aan het ontbreken van nodules op de rug van de schelp. Wel is de schelp niet volledig glad en zijn soms lijnen te zien of te voelen. De mond is knal rood, nooit oranje.

Strombidae


text:
USS PC-1136 was a  built for the United States Navy during World War II. Shortly after the end of the war, she was renamed USS PCC-1136 when she was reclassified as a combat communications control ship. In 1956, she was renamed Galena (PC-1136), becoming the third U.S. Navy vessel so named, but never saw active service under that name.

Career
PC-1136 was laid down at the Defoe Shipbuilding Company, in Bay City, Michigan on 17 December 1942, launched on 5 March 1943, and commissioned at New Orleans, Louisiana on 16 November 1943.

After shakedown, PC-1136 operated out of Miami, and Key West, Florida, while receiving anti-submarine warfare training.  Departing from Key West on 1 January 1944, she steamed via the Panama Canal and the Society and Tonga Islands to arrive at Nouméa, New Caledonia, on 12 March for duty as patrol and escort ship.  From 27 March to 1 April, she escorted merchant ships to Guadalcanal and then sailed the following day to Efate as escort for the ammunition ship .  Arriving on 4 April, she steamed next day to Espiritu Santo to escort a merchant tanker to Guadalcanal.

PC-1136 reached Guadalcanal on 8 April, and for almost two months she continued intermittent convoy escort and ASW patrol duties out of the Solomons to New Caledonia and the New Hebrides. Departing in convoy on 31 May, she arrived at Kwajalein, Marshall Islands on 6 June to prepare for the invasion of Guam. Assigned to Task Group 58.1, she sailed on the 9 June, arriving east of the Marianas on 22 June.  After patrolling east of Saipan, she returned to Kwajalein on 5 July.  Between 15 and 21 July she steamed to Guam, where she served as amphibious control ship during the landings.  After screening offshore transports during the next week, she departed for the Marshalls on 28 July and arrived at Eniwetok on 3 August.  Between 5 and 13 August, she sailed to Saipan as a convoy escort.  For almost seven months she operated between the Marshals and the Marianas, escorting merchant ships and searching for enemy submarines.  She departed Guam on 3 March 1945, touched at Eniwetok and arrived at Pearl Harbor on 18 March.

After overhaul and conversion to a control ship, PC-1136 sailed for the Western Pacific on 21 May.  Escorting a convoy of LSTs, she reached Guam on 9 June and resumed convoy escort duties in the Marianas.  She departed Guam on 6 August, touched at Ulithi and arrived at Subic Bay, Philippines on 15 August.

She was reclassified to PCC-1136 (Control submarine chaser) five days later. After steaming to Lingayen Gulf on 10 September, she escorted a convoy of LSTs to Japan, arriving at Wakayama on 19 September.  Between 24 and 30 September she returned to Lingayen Gulf and during the first two days of October, she sailed to Manila.

PCC-1136 departed Manila for the Marianas on 17 October and arrived at Guam on the 22nd.  On 1 November, executive officer Lt. Elden L. Beebe was reassigned as captain. For more than six months, she operated out of Guam, steaming to Saipan, Rota, Marianas, and Ulithi. She sailed for the United States on 1 May 1946 via Eniwetok and Pearl Harbor, arriving at Astoria, Oregon, on 29 May.

PCC-1136 decommissioned on 28 July 1946 and entered the Pacific Reserve Fleet. While berthed in the Columbia River, she was reclassified back to PC-1136 (Submarine chaser) on 27 October 1955. The ship was named Galena (PC-1136) on 15 February 1956, after cities in Alaska, Kansas, Illinois, Maryland, Missouri, and Ohio; all of those which were named for a native lead sulfide, the chief ore of lead. She was sold by the Navy on 11 March 1960 to Miami Ports Company and subsequently scrapped.

Awards
PC-1136 received one battle star for World War II service.

References

External links

PC-461-class submarine chasers
Ships built in Bay City, Michigan
1943 ships
World War II patrol vessels of the United States


text:
Kendrick Shamar Brown (born October 24, 1989) is an American professional basketball player for KB Trepça of the Kosovo Basketball Superleague. He plays at the point guard position.

High school career
Brown played high school basketball at Soldan High School in St. Louis, Missouri. He was ranked as the No. 206 player in Missouri.

Professional career
After going undrafted in the 2012 NBA draft, Brown signed with the Latvian club Jūrmala for the 2012–13 Latvian Basketball League season. The following season, he joined Norrköping Dolphins of the Swedish Basketligan.

For the 2015–16 season, Brown signed with Donar Groningen. On October 6, 2015, he recorded a triple double in a 122–57 win against BS Weert, with 18 points, 17 assists and 10 rebounds. On December 14, Donar bought Brown out.

In January 2016, Brown signed with BC Lietuvos rytas in Lithuania. On June 20, he left the team.

On July 19, 2016, Brown signed with Koroivos Amaliadas of the Greek Basket League. He left Koroivos after appearing in twelve games. On December 28, 2016, he signed with Al Riyadi Beirut of the Lebanese Basketball League.

On July 13, 2017, Brown signed with Aurora Basket Jesi on the Italian second division (Serie A2 East). On January 9, 2018, he parted ways with Jesi after averaging 19.3 points, 3.7 rebounds and 4.6 assists per game. Seven days later, he signed with Latvian club VEF Rīga for the rest of the season.

Brown signed with Lithuanian team Dzūkija on August 22, 2018.

In the 2018–19 season, Brown played with Russian club BC Parma of the VTB United League. On May 21, 2019, Brown signed with Nantes of the French LNB Pro B, the national second-tier league. The signing was remarkable as Brown was signed for the last game of the season for Nantes. He went on to score 13 points in his only match with the team.

On July 28, 2019, Brown returned to Lithuania by signing with Lietkabelis.

On November 28, 2019, Brown signed with Aris Thessaloniki in Greece. He averaged 13.7 points and 3.2 assists per game. On September 10, 2020, Brown signed with Larisa. On April 3, 2021, Brown parted ways with the Greek club.

On July 2, 2021, Brown signed with Atomerőmű SE of the Hungarian Nemzeti Bajnokság I/A.

On January, 2023, Brown signed with KB Trepça in Kosovo.

References

External links
 RealGM.com profile

1989 births
Living people
Al Riyadi Club Beirut basketball players
American expatriate basketball people in the Dominican Republic
American expatriate basketball people in Greece
American expatriate basketball people in Hungary
American expatriate basketball people in Italy
American expatriate basketball people in Latvia
American expatriate basketball people in Lebanon
American expatriate basketball people in Lithuania
American expatriate basketball people in the Netherlands
American expatriate basketball people in Poland
American expatriate basketball people in Russia
American expatriate basketball people in Sweden
American men's basketball players
Atomerőmű SE players
Basketball players from St. Louis
BC Dzūkija players
BC Rytas players
BK Jūrmala players
BK VEF Rīga players
Cerritos Falcons men's basketball players
Donar (basketball club) players
Dutch Basketball League players
Hermine Nantes Basket players
Junior college men's basketball players in the United States
Koroivos B.C. players
Larisa B.C. players
MKS Dąbrowa Górnicza (basketball) players
Norrköping Dolphins players
Parma Basket players
Philander Smith Panthers men's basketball players
Point guards
Southwest Tennessee Community College alumni
Western Kentucky Hilltoppers basketball players


text:
AGS steht für:
 Abort Guidance System, das rechnergestützte Reserveleitsystem der Apollo-Mondlandefähren
 Additive Gesamtschule, siehe Kooperative Gesamtschule
 Adrenogenitales Syndrom, eine Stoffwechselerkrankung
 Advanced Gun System, projektiertes Schiffsgeschütz
 M8 Armored Gun System, US-amerikanischer leichter Panzer
 Adventure Game Studio, eine Software zur Adventure-Erstellung
 Aicardi-Goutières-Syndrom, eine autosomal-rezessive Erbkrankheit
 Alabama Great Southern Railroad, US-amerikanische Eisenbahngesellschaft, heute Teil der Norfolk Southern Railway
 Alberto Giacometti-Stiftung, Sammlung von Werken des Schweizer Plastikers, Malers und Zeichners Alberto Giacometti
 Allgemeine Gewerbeschule Basel, eine Bildungseinrichtung in Basel
 Alliance Ground Surveillance, ein luftgestütztes, auf den Boden gerichtetes Aufklärungs und Überwachungssystem
 Alternating Gradient Synchrotron, Teilchenbeschleuniger am Brookhaven National Laboratory
 Amtlicher Gemeindeschlüssel, Gemeindekennziffer
 American Geographical Society, eine Fachgesellschaft
 Arbeitsgemeinschaft Selbständige in der SPD, Mittelstandsorganisation der SPD
 Arbeitsgruppe Scientology, eine Institution in der Hamburger Innenbehörde
 Atelier Goldner Schnitt, ein Versandhandelsunternehmen in Münchberg
 Ausschuss für Gefahrstoffe bei der deutschen Bundesanstalt für Arbeitsschutz und Arbeitsmedizin
 Automobiles Gonfaronnaises Sportives, französischer Rennstall
 Augusta Regional Airport (IATA-Code), Flughafen von Augusta (Georgia), Richmond County (Georgia), Georgia

Ags. steht für:
 Aguascalientes (Bundesstaat), postalische Abkürzung

ags steht für:
 Esimbi (ISO-639-3-Code), bantoide Sprache im südwestlichen Teil des Kameruns

ags. steht für:
 angelsächsisch, siehe Altenglisch

Abkürzung


text:
Le Viotti, ex-Bruce est un célèbre violon créé par Stradivarius en 1709. Il est baptisé en l'honneur du violoniste de renom Giovanni Battista Viotti.

Viotti a reçu ce violon comme un signe d'admiration de la Grande Catherine. On sait que Viotti a commandé la construction d'au moins une réplique de ce violon. La liste des propriétaires suivants comprend : M. Menessier 1824; M. Brochant de Villiers; M. Meunié, 1860; Jean-Baptiste Vuillaume; Pierre Silvestre, au nom de William E. Hill & Sons, 1897; le Baron Knoop, 1897; M. R. C. Baker, 1905; Lewis Bruce; et John Bruce d'après lequel il est également nommé.

Le Stradivarius Viotti; ex-Bruce, est considéré comme étant en très bon état et ne présentant pas l'usure et les réparations présentes dans de nombreux autres instruments de l'époque. Il a été acheté par la Royal Academy of Music, pour la somme de 3,5 millions £ en . La provenance est aussi un facteur important dans l'évaluation des violons. Le financement a été fourni par le Gouvernement britannique et par le Fonds National Art Collections, le The Art Fund et de nombreux donateurs privés.

L'instrument est exposé dans le . On pourra également entendre le Viotti ex-Bruce.

L'instrument sera joué de temps en temps, dans des conditions très contrôlées, soit pour des raisons de recherche, soit lors de spectacles occasionnels.

Viotti possédait deux violons Stradivarius de 1709. L'autre instrument, qui a ensuite été détenu par Marie Hall, est maintenant la propriété de la collection Chi-Mei. Viotti possédait aussi un violon Stradivarius de 1712, qui est entré dans la . Depuis 1965, il a été détenu par Isaac Hurwitz.

Liens externes
  avec plusieurs photos du Viotti, ex-Bruce.

Articles connexes
 Instruments de Stradivarius

Violon célèbre
Stradivarius


text:
American Soccer League (ASL) (« Ligue américaine de soccer ») est une dénomination qui a été utilisée successivement par trois ligues de soccer professionnel différentes aux États-Unis.

ASL I

L'American Soccer League originale, en existence entre 1921 et 1933, est la première ligue professionnelle de soccer significative et viable aux États-Unis. Elle est créée par la fusion de plusieurs équipes de la National Association Football League (NAFBL) et de la Southern New England Soccer League en 1921. Cette fusion provient d'un désenchantement grandissant dans le management de la NAFBL et le désir de la Fédération des États-Unis de soccer (United States Football Association - USFA) de créer une ligue unifiée.

À partir de 1924, la combinaison d'un excellent niveau de jeu et de bons salaires attire des joueurs de talent d'autres pays, notamment d'Écosse et d'Angleterre. En 1928, un conflit éclate entre les propriétaires de club et l'USFA. Tout d'abord, il semble que l'ASL est en mesure de remporter le conflit mais l'USFA décide de la création d'une nouvelle ligue, la Eastern Professional League (LPE). S'ensuivit une période de trouble, aggravé par la Grande Dépression de 1929, qui engendre la fin de l'ASL à l'automne 1933.

Champions

ASL II
À l'automne 1933, une seconde ASL fut créée. Cette seconde ligue survivra jusqu'en 1983. Comme la première ASL, cette ligue opéra principalement au nord-est des États-Unis. Pour entrer en compétition avec la NASL, l'ASL devint national en 1976 en se développant à l'Ouest des États-Unis en ajoutant des équipes de Los Angeles, Oakland, Sacramento, Salt Lake City et Tacoma.

Bob Cousy fut engagé en tant que commissaire et la ligue changea le système de points pour ressembler à la NASL. Les équipes de l'ASL obtenaient 5 points pour une victoire, 2 pts pour un nul et 1 point de bonus pour chaque but marqué (maxi 3 par match). Il existait également un nombre limite de joueurs étrangers dans chaque équipe, ceci pour rendre la ligue populaire aux yeux des américains.

Cette expansion donna à l'ASL une exposition nationale mais les clubs de la NASL étaient tout de même plus puissants financièrement. Souvent des joueurs se voyaient offrir de meilleurs contrats pour signer dans des clubs de la NASL.

Le point culminant de cette ligue fut probablement le match de championnat de 1976 entre les Los Angeles Skyhawks et le New York Apollo. Les Skyhawks gagnèrent 2-1 devant  fans. Mais à partir de 1979, les affluences diminuèrent et les revenues des équipes avec et la ligue s'éteignit en 1983. Après cette ASL 2, plusieurs équipes formèrent l'original USL qui joua deux saisons en 1984 et 1985.

Champions

ASL III

La ligue suivante, et dernière appelée ASL dura deux saisons, 1988 et 1989. Elle comprenait dix équipes de la côte Est. Durant la seconde saison, le champion de ASL, Fort Lauderdale Strikers, joua contre le champion de la Western Soccer Alliance, San Diego Nomads, dans un match pour le titre de champion national. En 1990, l'ASL et la WSA fusionnèrent pour former l'APSL (American Professional Soccer League).

Champions

ASL IV

De 2014 à 2017.

Clubs
 Rowdies de Tampa Bay (1988 et 1989)
 Strikers de Fort Lauderdale (1988 et 1989)

Compétition de soccer disparue aux États-Unis


text:
Nelly Melba (Melbourne, 19 de maig de 1861 - Sydney, 23 de febrer de 1931) va ser una cantant d'òpera australiana. El seu nom real era Helen Porter Mitchell.

Inicialment la seua tessitura era la d'una soprano de coloratura. Va estudiar cant en París amb Mathilde Marchesi i va debutar a Brussel·les amb gran èxit, incorporant la Gilda del Rigoletto, de Giuseppe Verdi.

Altres papers que van fonamentar la seua fama van ser la Violetta de La Traviata, del mateix Verdi, la protagonista de Lucia di Lammermoor, de Gaetano Donizetti, i la Julieta de Romeu i Julieta, de Gounod.

En la seua maduresa va canviar a la tessitura de soprano dramàtica, obtenint grans triomfs amb l'Elsa de Lohengrin de Richard Wagner, i dins de l'òpera verdiana amb la Desdèmona dOtello i la protagonista dAïda. El xef francès Auguste Escoffier, que va ser un dels seus més rendits admiradors, va crear per a ella nombrosos plats i postres com el préssec Melba; quan la diva va començar a tenir problemes amb la seua línia, va inventar així mateix les torrades Melba, per a ajudar a mantenir la seua dieta. Després d'una llarga i triomfal carrera a Europa i als Estats Units d'Amèrica portant com a pianista en tota la gira en Landon Ronald, i en altres gires l'italiana Ada Sassoli-Ruata. La cantant va tornar a la seua Austràlia natal, on va escriure i va publicar la seua autobiografia: Melodies and Memoirs (1925).

Va oferir els seus últims concerts a Austràlia l'any 1928 en el seu país l'acompanyà quasi sempre al piano el neerlandès Johan Backer Lunde. Va morir de septicèmia el 1931, i va ser enterrada en Lilydale. El seguici funerari va ser de més d'un quilòmetre, i la seua mort va ser notícia de portada en tot Europa. La raó de la seua mort es va mantenir en secret molt de temps, però ara es coneix que va ser deguda a una infecció posterior a una operació de cirurgia estètica (vegeu aquest reportatge de l'ABC australiana, en anglès).

Els bitllets de 100 dòlars australians han portat la seua imatge.

Referències

Enllaços externs
 Dones australianes

Sopranos
Morts a Sydney
Morts de sèpsia
Cantants de Victòria
Artistes de Melbourne


text:
Biocenoza (gr. bios 'życie', koinós 'wspólny'), zespół biotyczny – zespół populacji organizmów roślinnych (fitocenoza), zwierzęcych (zoocenoza) oraz mikroorganizmów (mikrobiocenoza) danego środowiska abiotycznego (biotopu), należących do różnych gatunków, ale powiązanych ze sobą różnorodnymi czynnikami ekologicznymi i zależnościami pokarmowymi (sieci troficzne), tworzących całość, która pozostaje w stanie równowagi. Biocenoza oraz biotop tworzą ekosystem. Biocenozy sąsiadujące ze sobą zwykle nie są od siebie sztywno odseparowane, lecz przenikają się wzajemnie. Niektóre biocenozy mogą również składać się z kilku pomniejszych biocenoz.

Pojęcie biocenozy wprowadził Karl Möbius.

Podział biocenoz
Biocenozy mogą być naturalne (sawanna, las, jezioro) i sztuczne (park, ogród, pole uprawne). W zależności od środowiska, wyróżnia się m.in.:
 agrocenoza – biocenoza pól uprawnych
 hylocenoza – biocenoza leśna
 pratocenoza – biocenoza łąk i pastwisk (trwałych użytków zielonych)
 urbicenoza – biocenoza miasta

Zobacz też
 nekrocenoza
 tanatocenoza
 struktura ekosystemu

Przypisy

Leśnictwo
Ekologia


text:
Sherine Tadros () is a British broadcaster who is the Head of New York (UN) Office at Amnesty International. She previously worked as a broadcast journalist, working for Sky News. She also previously  worked for Al Jazeera English as the channel's correspondent in Gaza before working as an anchor based in Doha, Qatar.

Early life
Tadros is of Egyptian descent. She graduated with a degree in Middle East politics from the SOAS University of London, and then took a master's degree in the same field.

Journalism career

Early career
Tadros began her career with the Al-Arabiya network, working as a producer, before joining Al Jazeera in 2005.

Gaza conflict
During the 2008–2009 Israel–Gaza conflict, Tadros and her Al Jazeera colleague Ayman Mohyeldin were the only journalists for the English-language news media reporting from inside Gaza. Foreign press access to Gaza was barred, both by Israel and by Egypt. However, as Al Jazeera English was unique, among English-language broadcasters, in maintaining a bureau in Gaza, Tadros and Mohyeldin were already inside the territory, and familiar with their turf, when the conflict began. They were therefore able to provide an original and important record of the conflict, unmatched by the rest of the global media.

Arab Spring
Tadros also covered the 2011 Egyptian revolution, as well as the uprisings in Libya and Yemen.

Later career

Amnesty International
Tadros began work for Amnesty as head of its United Nations Office in 2016

Awards
In 2012, Tadros was awarded the Breakaway Award, which spotlights promising younger journalists, at the 8th annual International Media Awards in London.

In 2011, she also accepted, on behalf of Al Jazeera English, a Peabody Award presented for the coverage of the "Arab awakening".

References

Al Jazeera people
British television journalists
Year of birth missing (living people)
Living people
British people of Egyptian descent
Alumni of SOAS University of London


text:
Stand è un singolo del cantautore statunitense Lenny Kravitz, pubblicato il 3 giugno 2011 come secondo estratto dal nono album in studio Black and White America.

La pubblicazione del singolo è stata annunciata dallo stesso Kravitz sul proprio twitter dove aveva lasciato il messaggio "Stand, the first official single (and second release) from 'Black And White America' hits radio 6/6" ("Stand, il primo singolo ufficiale (e seconda pubblicazione) da 'Black And White America' sarà trasmessa in radio dal 6/6").

Video musicale
Un teaser trailer del videoclip è stato reso disponibile sul canale ufficiale YouTube del cantante il 3 giugno 2011. Nel video, Lenny Kravitz interpreta tre personaggi differenti: uno è il conduttore Bart Billingsworth di Run for Your Money, un gameshow che ricorda Let's Make a Deal (arrivato in Italia con il nome Facciamo un affare), il batterista Bubba Washington e il cantante Desmond Richie della band di casa del programma.

Tracce
Download digitale

Classifiche

Note

Collegamenti esterni


text:
Tourdakoun Oussoubaliev, né le  à Kotchkor (oblast de Semiretchie) et mort le  à Bichkek, est un homme politique soviétique kirghize.

Biographie
Militant du Parti communiste dès 1941, il est éditeur du journal de la RSS du Kirghizistan (1955-1956), puis il prend la tête de l'un des départements du Comité central du PC du Kirghizistan (1956-1958). De 1958 à 1961, il est le premier secrétaire du comité municipal de Frunze (aujourd'hui Bichkek).

De 1961 à 1985, il est le premier secrétaire du comité central du Parti communiste du Kirghizistan, le plus haut poste politique de la période communiste.

Références

Naissance en novembre 1919
Naissance à Kotchkor
Membre du Parti communiste de l'Union soviétique
Personnalité politique kirghize
Décès en septembre 2015
Décès à Bichkek
Décès à 95 ans
Héros de la République kirghize


text:
Stäk, steg eller stig, betyder stake eller staket och betecknar ett system av pålar i vatten för att spärra av en farled vanligtvis i avsikt att försvara området innanför stäket, för att kontrollera handeln eller för att leda fisk i en viss riktning. Flera namn på platser och orter kan ev. härledas till sådana anläggningar i deras närhet, till exempel: Stegeborg (Stækaborg 1310) med farledsspärrar i Slätbaken, Stäkängen vid Norrköping, Stegenav i Kolding fjord i Danmark, "Steken" vid Göta Älv, Stijgegapet i Foteviken i Skåne, Baggensstäket i Nacka, Almare-Stäket i Upplands-Bro samt ev. även Stockholm (urspr. Stäkholm?) med farledsspärrar in till Mälaren.

Se även
 Pålspärr
 Stäket
 Baggensstäket i Nacka kommun
 Stäketsundet på gränsen mellan Upplands-Bro och Järfälla kommuner
 Stocksundet mellan Solna och Stocksund (Danderyds kommun)
 Pålsundet
 Staket

Externa länkar
Sjöfartsspärrar och Östergötlands hövdingadöme

Befästningskonst


text:
Franc Reyes (usually stylized as Franc. Reyes) is an American film director, screenwriter, producer, dancer and choreographer of Puerto Rican descent. In 2002 he won the ALMA Award for Emerging Filmmaker. Films he has directed include Empire, which opened the New York International Latino Film Festival, and Illegal Tender.

Films

References

External links
Interview with Franc. Reyes at blackfilm.com
Interview at TheOneNetwork

African-American screenwriters
Screenwriters from New York (state)
African-American film directors
American male screenwriters
People from the Bronx
Puerto Rican film directors
Living people
Film directors from New York City
1961 births
21st-century African-American people
20th-century African-American people
African-American male writers


text:
Příjmení Engelmüller má více nositelů:

 Ferdinand Engelmüller (1867–1924), český malíř a grafik
 Karel Engelmüller (1872–1950), český spisovatel, dramatik, divadelní kritik a překladatel z němčiny a z norštiny


text:
Steve Lewis peut désigner :
 Steve Lewis (musicien) ;
 Steve Lewis (athlète) (1969-), un athlète américain spécialiste du 400 mètres ;
 Stephen Lewis (1937-), un politicien et diplomate canadien ;
 Stephen Lewis (acteur).
 Steven Lewis (1986-), surnommé Steve, un athlète britannique spécialiste du saut à la perche;


text:
Hermann Blazejczak (3 June 1912 – 13 January 2008) was a German athlete who competed in the 1936 Summer Olympics. He was born in Hildesheim and died in Mönchengladbach.

References

1912 births
2008 deaths
German male sprinters
Olympic athletes of Germany
Athletes (track and field) at the 1936 Summer Olympics
European Athletics Championships medalists
Sportspeople from Hildesheim


text:
Aurora Consurgens é o sexto álbum da banda brasileira de progressive power metal Angra lançado em 2006, sendo um dos últimos CDs lançados pela gravadora Paradoxx Music, já sob a união com a gravadora Universal Music, pouco antes de seu fechamento.

O título faz referência ao livro de mesmo nome, escrito no século XV, cuja autoria é atribuída a São Tomás de Aquino. Aurora Consurgens, o livro, foi usado pelo psiquiatra Carl Jung para relacionar os sonhos aos diferentes estados mentais.

Este não é um álbum conceitual como foi Temple of Shadows, não conta uma história, não segue uma narrativa. As letras, no entanto, possuem um tema em comum: as diversas perturbações mentais como o suicídio, esquizofrenia, sociopatia, bipolaridade, entre outras.

Antes do lançamento do álbum, foram disponibilizadas no site oficial da banda uma capa e a faixa de áudio da música "The Course of Nature" na forma de um single virtual.

A edição japonesa do álbum contém uma faixa bônus, "Out of This World", que conta com o guitarrista Rafael Bittencourt fazendo sua estreia nos vocais. A letra é uma homenagem ao astronauta Marcos Pontes, o primeiro astronauta brasileiro

Este foi o terceiro e último álbum com o baterista Aquiles Priester, que deixou o grupo em 2009, sendo substituído pelo seu antecessor, Ricardo Confessori.

Faixas
 "The Course of Nature" (M: Edu Falaschi, Kiko Loureiro; L: Edu Falaschi) – 4:30
 "The Voice Commanding You" (M & L: Rafael Bittencourt) – 5:27
 "Ego Painted Grey" (M: Kiko Loureiro; L: Rafael Bittencourt) – 5:38
 "Breaking Ties" (M Edu Falaschi; L: Felipe Andreoli) – 3:29
 "Salvation: Suicide" (M: Kiko Loureiro; L: Rafael Bittencourt) – 4:21
 "Window to Nowhere" (M: Kiko Loureiro; L: Rafael Bittencourt) – 6:02
 "So Near So Far" (M & L: Kiko Loureiro) – 7:09
 "Passing By" (M & L: Felipe Andreoli) – 6:32
 "Scream Your Heart Out" (M & L: Kiko Loureiro) – 4:25
 "Abandoned Fate" (M & L: Kiko Loureiro) – 3:09
 Faixa bônus da edição japonesa
 "Out of This World" (M & L: Rafael Bittencourt) – 4:36

Créditos
 Angra
 Edu Falaschi – vocal; vocal de apoio, violão
 Kiko Loureiro – guitarra; violão; teclados e arranjos de cordas em "Ego Painted Grey", "Salvation: Suicide", "Window To Nowhere", "So Near So Far", "Scream Your Heart Out" e "Abandoned Fate"; bouzouki em "So Near So Far"
 Rafael Bittencourt – guitarra; violão; coral madrigal em "The Voice Commanding You"; voz em "Out of This World"; vocais de apoio e arranjos vocais
 Felipe Andreoli – baixo elétrico; baixo acústico em "Abandoned Fate"; guitarra na introdução de "Passing By"
 Aquiles Priester – bateria

 Músicos convidados
 Fabrizio di Sarno – teclados e arranjos de cordas em "The Course of Nature", "The Voice Commanding You"; "Breaking Ties" e "Passing By"
 Maurício Alves – percussão
 Patrícia Zanzoti, Rita Maria e Zeca Loureiro – coral madrigal em "The Voice Commanding You"
 Junior Rosetti – programações e efeitos

 Produção
 Gravado nos estúdios Via Musique Estúdio, em São Paulo (vozes, baixos, guitarras e teclados) e House Of Audio Studios, na Alemanha (baterias) entre Junho e Agosto de 2006
 Dennis Ward – produção, gravação e mixagem
 Thiago Bianchi – assistência de produção
 Mika Jussila – masterização
 Antonio D. Pirani – produção executiva
 Rafael Bittencourt – conceito da capa
 Isabel de Amorim – projeto gráfico e design
 Welson Calandria – fotos

Ligações externas
 Página oficial do Angra
 The Course Of Nature single do CD

Álbuns de 2006
Álbuns de Angra
Álbuns em língua inglesa


text:
Serpentine River may refer to:

 Serpentine River (Alaska), waterway on the Seward Peninsula
 Serpentine River (New Zealand)
 Serpentine River (Tasmania), Australia
 Serpentine River (Western Australia)
 Serpentine River (British Columbia), Canada
 Serpentine River (New Brunswick), Canada
 Serpentine River (Newfoundland), Canada
 Serpentine River (Québec), Canada
 The River Westbourne, London, England (formerly known as the Serpentine River)
 The Serpentine, London, England (lake formerly known as the Serpentine River)

See also
 Serpentine (disambiguation)


text:
Shine On è l'ottavo album in studio natalizio della cantautrice canadese Sarah McLachlan, pubblicato nel 2014.

Tracce

Tracce bonus - Ed. Deluxe

Collegamenti esterni


text:
The Sheriff of Clackmannan was historically the office responsible for enforcing law and order in Clackmannan, Scotland and bringing criminals to justice. Prior to 1748 most sheriffdoms were held on a hereditary basis. From that date, following the Jacobite uprising of 1745, the hereditary sheriffs were replaced by salaried sheriff-deputes, qualified advocates who were members of the Scottish Bar.

Following mergers the sheriff became the Sheriff of Clackmannan & Stirling in 1747, Sheriff of Clackmannan & Kinross in 1807 and the Sheriff of Linlithgow, Clackmannan & Kinross in 1865. Following further reorganisation in 1881 Clackmannan became part of the Sheriffdom of Stirling, Dumbarton & Clackmannan.

Sheriffs of Clackmannan

Gille Muire (1164)
Alexander de Stirling (1200-1207)
William Bissett (1303-1304)
Malcolm de Inverpefer (1304-1305)
Henry de Anand (1305-1306)
John de Stirling (1306)
Henry de Anand (1328)
John de Monteith (1353-1382)
William Menteith (1382)
John Menteith (1470)
John Schaw of Alweth (1489)
William Menteith of Kers (1489)
William Livingston (1631)
Thomas Hope, (1638-1651)
 Protectorate
Sir Alexander Hope, (1662–66) (resigned)
Henry Bruce, (1668-1674)
David Bruce, (1674–c.1693) (deprived as Jacobite)
Robert Stewart, (1698)
William Morrison, (1698-1700)
 no record, (1700-1712)
William Dalrymple, (1712–1742)
William Dalrymple, Earl of Dumfries, (1742–1747)

Sheriffs of Clackmannan and Stirling (1747)
1748 - Clackmannan combined with Stirling
 David Walker, 1748–1761
 Robert Bruce, 1761–1764
 George Cockburn (later Haldane), 1764–1770
Alexander Abercromby, Lord Abercromby, 1770–1780
 John Pringle, 1780–1790
 William Tait, 1790–1797
 David Williamson (later Robertson Ewart), 1797–1807  )

Sheriffs of Clackmannan and Kinross (1807)
 Clackmannan separated from Stirling and combined with Kinross
Sir James Moncreiff, Lord Moncrieff, 1808–1829
John Tait, 1830–1865

Sheriffs of Linlithgow
William St. Clair (1264)
William St. Clair (1290)
James Hamilton, 1st Earl of Abercorn, 1600–
Sir William Hope of Grantown, 1682–1702
Charles Hope, 1702–1742
John Hope, 1742–1747

Sheriffs-Depute (1748)
John Gillon of Wellhouse, 1748–
William Baillie, 1772–1793
David Hume, 1793–>1808
Joshua Henry MacKenzie, 1811–?1822
John Cay, 1822–1865

Sheriffs of Linlithgow, Clackmannan and Kinross, (1865)
John Tait, 1865–1866
George Monro, 1866–1881
 Sheriffdom divided in 1881 between the three new sheriffdoms of The Lothians, Stirling, Dumbarton & Clackmannan and  Fife & Kinross

See also
 Historical development of Scottish sheriffdoms

References

sheriff
sheriff


text:
The Roscommon Intermediate Football Championship is an annual Gaelic Athletic Association competition between mid-tier football clubs in County Roscommon. The winning club qualifies to represent its county in the Connacht Intermediate Club Football Championship, and, in turn, goes on to the All-Ireland Intermediate Club Football Championship.

The 2021 championship was won by St Faithleach's, who defeated St Dominic's (after extra-time) by a scoreline of 1–8 to 0–7.

Qualification for subsequent competitions

Connacht Intermediate Club Football Championship
The Roscommon IFC winners qualify for the Connacht Intermediate Club Football Championship. It is the only team from County Roscommon to qualify for this competition. The Roscommon IFC winners enter the Connacht Intermediate Club Football Championship at the quarter-final stage. For example, 2021 winner St Faithleach's qualified for the Connacht final, and won the game with a last-minute goal. 2017 winner Michael Glavey's also won the Connacht final, as did 2014 winner St Croan's. That was the first time this competition's winner also won the Connacht final since Western Gaels did so in 2004.

All-Ireland Intermediate Club Football Championship
The Roscommon IFC winners — by winning the Connacht Intermediate Club Football Championship — may qualify for the All-Ireland Intermediate Club Football Championship, at which they would enter at the semi-final stage, providing they haven't been drawn to face the British champions in the quarter-finals.

Roscommon Senior Football Championship
The winning club gains promotion to the Senior Championship.

Trophy

Venue
The final is traditionally held at Dr Hyde Park.

Roll of honour

List of finals

References

External links
 Official Roscommon Website
 Roscommon on Hoganstand

Gaelic football competitions in County Roscommon
Roscommon GAA club championships


text:
Maniket (, also spelt Manikhet), from  (), is considered to be the earliest extant play in modern-day Myanmar, complete with dialogue, song lyrics, and stage directions. The storyline of Manikhet is based on the Sattadhanu Jataka, the 20th story in the Paññāsa Jātaka, a non-canonical collection of stories of the Buddha's past lives from Lan Na.

Origins
The play is generally attributed to Padethayaza, a minister during the Nyaungyan period, who composed a pyo (a lyrical poem) in 1714. Other historians note that Manikhet may have originated during the reign of Bodawpaya, whose crown prince appointed a literary committee in December 1789 to translate songs and plays acquired from Thailand after Burmese conquest.

Story
Manikhet is the name of a celestial horse with a precious stone eye. The story follows the life of Suthanu, a prince in the kingdom of Varanasi, and his accompanying horse, Manikhet.

References

Burmese literature
Jataka tales
Buddhist plays
Burmese Buddhist texts


text:
Con il fratello José Manuel gestiva il traffico internazionale di cocaina dal sud della Colombia agli Stati Uniti e in Europa. Morì ammazzato in carcere con 7 pallottole.

Biografia

I primi anni
Helmer Herrera trascorse la prima parte della sua esistenza nella città colombiana di Palmira, nella Valle del Cauca dove studiò come manutentore tecnico. Si trasferì poi a New York negli Stati Uniti, dove lavorò come meccanico industriale nella Nemac Corporation. Divenne poi mediatore di metalli preziosi, ma nel 1975 iniziò a distribuire cocaina nel suo quartiere. Nel 1978 fu arrestato per spaccio a New York.

Il cartello di Cali
Nel 1983, Herrera andò a Cali, in Colombia, per negoziare i diritti di affiliazione con il Cartello di Cali per la città di New York. In seguito aprì le rotte per il Cartello di Cali attraverso il Messico, con collegamenti che aveva precedentemente stabilito.

Herrera gestiva anche una delle "operazioni di riciclaggio di denaro più sofisticate e redditizie", secondo la Drug Enforcement Administration degli Stati Uniti. Herrera fu presto promosso a capo del cartello di Cali e gli fu assegnato il controllo sulla città meridionale di Cali, Jamundí, e nelle città del nord di Cali, Palmira e Yumbo.

L'operazione Herrera, secondo la DEA, riguardava l'importazione della materia prima dal Perù e dalla Bolivia, che sarebbero state poi spostate tramite i propri mezzi di trasporto ai laboratori di conversione in Colombia. Si ritiene che Herrera abbia ingaggiato a guardia dei laboratori i membri delle forze di guerriglia come le Fuerzas Armadas Revolucionarias de Colombia (FARC) e il movimento M-19.

Herrera ha sempre mantenuto un profilo molto basso e non è mai stato intervistato, e il suo nome non è quasi mai menzionato con quello degli altri leader del cartello di Cali. Anche se fosse visto come la fonte della maggior parte dei fondi coinvolti nel finanziamento illecito della campagna presidenziale di Ernesto Samper, Herrera stesso non ha mai parlato dell'accusa e non è mai stato formalmente coinvolto nelle indagini. Il suo nome venne alla luce solo dopo un attacco terroristico su un campo di calcio a Candelaria, Valle del Cauca, il 25 settembre 1990; 20 uomini armati in divisa da esercito e da polizia aprirono il fuoco sulla folla dove si trovava Herrera, uccidendo 18 persone, senza colpire Herrera. L'attacco venne attribuito al cartello di Medellin, in particolare a Pablo Escobar, che a quanto pare accusò Herrera di essere il mandante dell'esplosione del 13 gennaio 1988 nell'edificio Monaco di proprietà di Escobar in una delle zone più ricche della città di Medellin. La guerra tra i cartelli versò molto sangue da entrambe le parti, ma Herrera assunse un ruolo secondario e lasciò i combattimenti ai fratelli Rodriguez.  Un altro tentativo di uccidere Herrera avvenne il 27 luglio 1991, in una località di vacanze, dove uomini armati e incappucciati spararono alle persone del luogo, uccidendone 17 e ferendone altre 13.

Herrera è stato sempre considerato il principale finanziatore dell'organizzazione Los Pepes, ma il suo nome non è mai stato ufficialmente associato a loro.

La consegna alla giustizia colombiana
Il 1º settembre 1996 Hélmer Herrera, stanco, dopo una latitanza di 16 mesi decise di consegnarsi al generale Rosso José Serrano, capo dell'unità Bloque de Búsqueda della polizia nazionale colombiana, nella chiesa di Yumbo.

Fu l'ultimo capo del cartello di Cali a venir catturato e poco dopo, l'8 ottobre 1996, rivelò alla polizia di aver collaborato alla cattura di Pablo Escobar affermando anche di aver speso tutto il suo capitale nell'impresa.

Trasferito nel settore di massima sicurezza del carcere di Palmira, fu processato per traffico di droga, non essendoci prove per accusarlo di omicidio; fu condannato a 14 anni di prigione. Il 19 settembre 1996 confessò davanti al Procuratore Generale di aver commesso i reati di traffico di stupefacenti, appropriazione indebita, associazione a delinquere e riciclaggio di dollari e ammise di aver collaborato con il capo José Santacruz Londoño e altri esponenti del cartello di Cali per importare cocaina nel territorio degli Stati Uniti.

L'assassinio
Helmer Herrera venne ucciso il 4 novembre 1998 con sette colpi di arma da fuoco alla testa durante una partita di calcio da un uomo che era entrato nel carcere di Palmira spacciandosi per avvocato. L'omicida venne identificato come Rafael Ángel Uribe Serna, zio dei fratelli Calle Serna, capi dell'organizzazione Los Comba. Dopo una lunga e difficoltosa serie di indagini, si scoprì che l'omicidio era stato ordinato dai capi del cartello del Norte del Valle e coordinato da Wilber Varela, per rappresaglia contro un attentato ordinato da Helmer Herrera contro lo stesso Varela nel 1996 nonché per la possibile collaborazione di Herrera con le autorità statunitensi per far catturare José Orlando Henao Montoya, capo supremo del cartello del Norte del Valle.

L'uccisione di Herrera scatenò una guerra tra il cartello di Norte del Valle e il clan Herrera, che provocò la morte di José Orlando Henao Montoya per mano di José Manuel Herrera, fratello di Helmer Herrera, e poi l'omicidio di quest'ultimo per vendetta da parte del cartello di Norte del Valle.

Note

Altri progetti


text:
William A. "Bill" Halter  (* 30. November 1960 in North Little Rock, Arkansas) ist ein US-amerikanischer Politiker. Zwischen 2007 und 2011 war er Vizegouverneur des Bundesstaates Arkansas.

Werdegang
Bill Halter besuchte die Little Rock Catholic High School und studierte danach an der Stanford University in Kalifornien. Daran schloss sich bis 1986 ein Studium an der University of Oxford in England an. Nach seiner Rückkehr in die Vereinigten Staaten arbeitete er als Unternehmensberater für die Firma McKinsey & Company. Politisch wurde er Mitglied der Demokratischen Partei. Er wurde wirtschaftspolitischer Berater des United States Congress Joint Economic Committee und des Finanzausschusses des US-Senats. Im Jahr 1993 wurde er von Präsident Bill Clinton zum Berater des Office of Management and Budget ernannt. Zwischen 1999 und 2001 war er stellvertretender Leiter der Social Security Administration. Dort förderte er die Nutzung neuer Computertechnologien und des Internets. Nach 2001 arbeitete er zunächst in der privaten Wirtschaft.

Im Jahr 2006 wurde Halter an der Seite von Mike Beebe zum Vizegouverneur von Arkansas gewählt. Dieses Amt bekleidete er zwischen 2006 und 2011. Dabei war er Stellvertreter des Gouverneurs und Vorsitzender des Staatssenats. Vor seiner Wahl zum Vizegouverneur erwog er ebenfalls für das Jahr 2006 eine Kandidatur für das Amt des Gouverneurs. Diese Bewerbung zog er aber frühzeitig zurück. Im Jahr 2010 strebte er die Nominierung für die Wahl zum US-Senat an, verlor aber in der Primary knapp gegen Blanche Lincoln, die ihrerseits dann dem Republikaner John Boozman unterlag.

Anfang 2013 erklärte Bill Halter seine Kandidatur für die Gouverneurswahlen des Jahres 2014 in Arkansas. Im Juli desselben Jahres zog er aber seine Bewerbung wieder zurück.

Weblinks

 Project Vote Smart

Vizegouverneur (Arkansas)
Mitglied der Demokratischen Partei (Vereinigte Staaten)
US-Amerikaner
Geboren 1960
Mann


text:
The North Country () is the northernmost region of the U.S. state of New York, bordered by Lake Champlain to the east, the Adirondack Mountains and the Upper Capital District to the south, the Mohawk Valley region to the southwest, the Canadian border to the north, and Lake Ontario and the Saint Lawrence Seaway to the west. A mostly rural area, the North Country includes seven counties. Fort Drum, a U.S. Army base, is also located in the North Country, as is the Adirondack Park. As of 2009, the population of the region was 429,092.

The term "North Country" was first widely popularized within New York by the 1900 novel Eben Holden by Irving Bacheller.

Counties

According to the Empire State Development Corporation, the North Country encompasses the following seven counties:

Clinton County
Essex County
Franklin County
Hamilton County
Jefferson County
Lewis County
St. Lawrence County

However, according to the Adirondack North Country Association, the North Country consists of 14 counties; those listed above and the following:

Fulton County
Herkimer County
Oneida County
Oswego County
Saratoga County
Warren County
Washington County

These are all counties in which part of Adirondack State Park resides.

Herb Hallas summarizes both views:

See also
 Adirondack Park
 Ausable Chasm
 Fort Drum
 Thousand Islands
 Upstate New York
 Lake George

References

External links

 Development Authority of the North Country website, a New York state public benefit corporation
 Hudson River-Black River Regulating District website, a New York state public benefit corporation

Regions of New York (state)
Upstate New York


text:
Julian Holland may refer to:

 Jools Holland (Julian Miles Holland, born 1958), English musician and television presenter
 Julian Holland (journalist) (1925–2001), British journalist and radio editor
 Julian Holland (boxer) (born 1972), Australia boxer
 Julian Holland (author) (born 1946), English author


text:
La piena occupazione in economia indica la condizione in cui tutti coloro che desiderano un lavoro hanno accesso a tutte le ore di lavoro di cui hanno bisogno con "salari equi". Dato che le persone cambiano lavoro, la piena occupazione significa un tasso di disoccupazione stabile intorno all'1,2% della forza lavoro totale, ma non consente una sottoccupazione, dove i lavoratori a tempo parziale non riescono a trovare le ore di lavoro di cui hanno bisogno per vivere dignitosamente.

Nella macroeconomia, la piena occupazione è a volte definita come il livello di occupazione al quale non c'è disoccupazione ciclica o con domanda carente.

Note

Voci correlate
Economia keynesiana

Collegamenti esterni

Macroeconomia


text:
Australasiens Davis Cup-lag representerade Australasien i tennisturneringen Davis Cup, då International Lawn Tennis Challenge. Australasien debuterade i sammanhanget 1905 och fram till  1914. Laget delades 1919 upp i Australien och Nya Zeeland.

Externa länkar
Lagsida på Davis Cup

Tennis
Davis Cuplag
Nyzeeländska landslag
Landslag startade 1905
Landslag nedlagda 1914


text:
Glecia Bear ou Nehiyaw ( -) est une raconteuse de contes Cris et une écrivaine pour enfants avec .

Bibliographie
Kthkominawak otbcimowiniwbwa/Our grandmothers' lives, as told in their own words (1992)
Wanisinwak iskwesisak : awasisasinahikanis = Two little girls lost in the bush: a Cree story for children (1991).

Liens externes

Écrivain canadien du XXe siècle
Femme de lettres des Premières nations
Naissance en avril 1912
Décès en septembre  1998
Naissance en Saskatchewan
Décès en Saskatchewan
Décès à 86 ans
Auteur canadien de littérature d'enfance et de jeunesse


text:
Palmarès

Altre competizioni internazionali
2009
 7ª al Festival olimpico gioventù europea ( Tampere), salto in alto - 1,75 m
  alle Gymnasiadi ( Doha), salto in alto - 1,81 m

Altri progetti

Collegamenti esterni


text:
Dinamic Multimedia era una società anonima spagnola produttrice di videogiochi con sede a Pozuelo de Alarcón (comunità di Madrid). Nel corso della sua esistenza l'azienda produsse uno dei videogiochi manageriali per PC di più grande successo: PC Calcio.

Storia
Le origini della Dinamic Multimedia sono da ricercare nella Dinamic Software, altra società iberica attiva nel settore dei videogiochi dal 1984 al 1992, anno in cui chiuse per bancarotta. Poco prima di fallire, essa - sotto la supervisione dei fratelli Pablo, Víctor e Nacho Ruiz - aveva lanciato nel mercato videoludico Simulador profesional de fútbol, distribuito dal Gruppo Editoriale Jackson: quando José Ignacio Gómez-Centurión (all'epoca proprietario della casa editrice HobbyPress e delle riviste MicroHobby e MicroManía) chiese ai tre come mai avessero impiegato tutto questo tempo per la creazione del gioco, i Ruiz risposero che la loro azienda era tecnicamente fallita. Di conseguenza Gómez-Centurión decise di fondare la Dinamic Multimedia: a lui sarebbe spettata la quota del 70% della società, mentre il restante 30% fu diviso equamente tra gli altri quattro partner (i fratelli Ruiz e Carlos Abril).

All'inizio del 1999 Pablo Ruiz, direttore generale della compagnia, venne licenziato a causa di alcune divergenze con l'azionista di maggioranza: i suoi fratelli decisero quindi di lasciare anch'essi l'azienda e, insieme ad altri impiegati "scissionisti", fondarono la FX Interactive. Gómez-Centurion rimase di conseguenza con il 100% delle azioni della società e intraprese un piano di espansione finanziaria: tra il 1999 e il 2001 la DM passò da 30 a quasi 100 dipendenti, concentrandosi molto nel business internautico nel tentativo di sfruttare la bolla speculativa delle aziende dot-com, all'epoca al suo apice. Tuttavia, quando la crisi delle dot-com si manifestò, la Dinamic Multimedia subì profondissime ripercussioni e fu costretta a chiudere.

Videogiochi
Il prodotto più celebre della Dinamic Multimedia fu il videogame manageriale PC Calcio (PC Fútbol), che ebbe uno straordinario successo soprattutto in Spagna (basti dire che la sola versione 7.0 vendette nello Stato iberico più di  copie), Italia (col nome di PC Calcio) e Argentina (PC Fútbol Apertura e PC Fútbol Clausura). Di seguito la lista di tutte le pubblicazioni targate Dinamic Multimedia:

 Arctic Moves (seguito di Army Moves e Navy Moves della Dinamic Software)
 EuroTour Cycling
 Hollywood Monsters
 La prision
 Los justicieros
 PC Atletica Oro
 PC Selección Española de Fútbol: Eurocopa 96 Dinamic Multimedia
 Resurrection: The Return of the Black Dragon
 Runaway: A Road Adventure
 Serie PC Basket
 Serie PC Calcio e affini
 PC Ciclismo 2001
 Space Clash: The Last Frontier (1999, da Enigma)
 Toyland Racing

Note

Collegamenti esterni

 (pagina unica anche per Dinamic Software)

Aziende del passato spagnole
Aziende di videogiochi del passato


text:
__БЕЗКН__

-{Enka İnşaat ve Sanayi A.Ş.}- је турско предузеће за инжењеринг и изградњу са седиштем у Истанбулу. Пружа грађевинске и инжењерске услуге преко својих филијала у око 30 земаља широм света. Од 2017. године -{Enka}- је била највеће грађевинско предузеће у Турској.

Референце

Спољашње везе

Предузећа из Истанбула


text:
En física, la velocitat (v) és la mesura del canvi de mòdul i direcció de la posició d'un mòbil. És una magnitud física vectorial: es necessiten tant el mòdul com la direcció per definir-la. El valor absolut escalar (mòdul) de la velocitat és la celeritat (o rapidesa), quantitat que és mesurada en metres per segon (m/s o m·s−1) en unitats del Sistema Internacional d'Unitats.

Per exemple, "5 metres per segon" és un escalar i no pas un vector, mentre que "5 metres per segon cap a l'est" és un vector. La velocitat mitjana d'un objecte movent-se al llarg d'un desplaçament  durant l'interval de temps  és descrita per la fórmula següent:

La taxa de canvi de la velocitat és l'acceleració, la qual descriu com canvien la celeritat i la direcció en relació amb el temps i com estan canviant en un moment particular del temps.

Història del concepte de velocitat
Durant molt de temps la noció de velocitat ha estat mancada d'una definició formal, ja que els matemàtics es prohibien fer el quocient de dues grandàries no homogènies. Dividir una distància entre un temps els semblava tan fals com ens podria semblar avui la suma d'aquests dos valors. És així que per saber si un cos anava més de pressa que un altre, Galileu (1564-1642) comparava la relació de les distàncies recorregudes per aquests cossos amb la relació dels temps corresponents. Per això aplicava l'equivalència següent:

La noció de velocitat instantània es va definir formalment per primera vegada per Pierre Varignon (1654-1722) el 5 de juliol de 1698, com la relació d'una longitud infinitament petita dx respecte d'un temps infinitament petit dt emprat en recórrer aquesta longitud. Per fer-ho, fa servir el formalisme del càlcul diferencial que havia posat en el punt catorze anys abans Leibniz (1646-1716).

Velocitat mitjana i velocitat instantània
La velocitat mitjana  d'un cos es defineix com el quocient entre la variació de la posició o desplaçament i el temps transcorregut:

La velocitat instantània es defineix com la velocitat a què viatja un mòbil en un moment determinat. Per calcular-la es parteix de la definició de la velocitat mitjana i es fa tendir la variació de temps a zero -es prenen valors de temps molt petits, pròxims a zero-, de manera que obtenim la velocitat en un instant determinat.

La velocitat

Component intrínseca de la velocitat. La celeritat
En tots els moviments, encara que no siguin rectilinis, en cada instant, la velocitat es pot expressar en un sistema de coordenades que tingui un eix tangent a la trajectòria. Per exemple emprant el triedre de Frenet.

En aquest sistema de coordenades la velocitat només té una component en l'eix tangent a la trajectòria pel també s'anomena velocitat tangencial. (les altres dues components són nul·les). Aquesta és l'única component intrínseca de la velocitat.

La magnitud d'aquesta component coincideix amb el mòdul de la velocitat que s'anomena celeritat. La celeritat és el que en realitat senyala l'indicador de velocitat d'un vehicle.

Tipus especials de moviment d'un punt segons la velocitat
En general un punt material es pot moure seguint una trajectòria arbitrària a l'espai, per tant la direcció de la seva velocitat pot variar de qualsevol manera i també el seu mòdul. Però hi ha una sèrie de casos particular que tenen especial interès i que són objecte d'estudi detallat en cinemàtica.

Es diu que un punt està en repòs respecte d'un sistema de referència si el mòdul de la velocitat val 0 en el sistema de referència.

Moviment rectilini

És el moviment que es dona quan la trajectòria del punt és una línia recta. S'estudien dos casos particulars en funció de cóm varia la celeritat (el mòdul de la velocitat).

Es diu que un punt està en moviment rectilini uniforme (MRU) respecte d'un sistema de referència quan el mòdul, la direcció i el sentit de la velocitat es mantenen constants.

Es diu que un punt està en moviment rectilini uniformement accelerat (MRUA) respecte d'un sistema de referència quan la direcció i el sentit de la velocitat es mantenen constants però el seu mòdul variï de manera lineal. En aquest cas s'introdueix el terme acceleració per descriure la variació de la velocitat respecte del temps.

En aquest tipus de moviment la velocitat es pot expressar en funció del temps amb la següent expressió:

O en funció de la posició:

On:

 = velocitat del mòbil en funció del temps t
 = velocitat del mòbil en funció de la posició x
 = velocitat inicial (quan  i quan )
 = acceleració, que es manté constant
 = temps
 = temps inicial (quan )

Moviment circular

És el moviment que es dona quan la trajectòria del punt és una circumferència. S'estudien dos casos particulars en funció de cóm varia la velocitat. S'estudien dos casos particulars en funció de com varia la celeritat (el mòdul de la velocitat)

Es diu que un punt està en moviment circular uniforme (MCU) respecte d'un sistema de referència quan el mòdul de la velocitat lineal es manté constant però la seva direcció vara de manera que la trajectòria resultant és una circumferència. En aquesta situació apareix el concepte de velocitat angular la qual, com que és directament proporcional a la velocitat lineal, també es manté constant.

Es diu que un punt està en moviment circular uniformement accelerat (MCUA) respecte d'un sistema de referència quan el mòdul de la velocitat lineal augmenta o disminueixi de manera lineal i la seva direcció varia de manera que la trajectòria resultant és una circumferència. En aquesta situació apareix el concepte de velocitat angular la qual, com que és directament proporcional a la velocitat lineal, també augmenta o disminueix linealment. En aquest cas s'introdueixen els termes d'acceleració lineal i acceleració angular -relacionats pel radi de la circumferència- per descriure, respectivament, la variació de la velocitat lineal i angular respecte del temps.

Velocitat angular
En el tractament angular dels moviments circulars, s'anomena velocitat angular a la variació de l'angle -o posició angular- en el temps. La velocitat angular es representa per la lletra grega  i es mesura, en el SI, en radians per segon (rad/s). Es defineix matemàticament com a:

Velocitat angular mitjana:

Velocitat angular instantània:

Perquè la velocitat angular quedi completament determinada no n'hi ha prou amb el valor que s'ha expressat abans. Manca identificar en quin pla esta continguda la trajectòria del punt i en quin sentit gira. Això es fa amb el vector velocitat angular. La magnitud anterior és el mòdul d'aquest vector. La direcció és la de la recta perpendicular al pla de la trajectòria i el sentit el d'avanç del tirabuixó que giri en el mateix sentit que el punt.

En un moviment circular la velocitat angular es relaciona amb la velocitat tangencial a través de les expressions:

Vectorialment:

En mòdul:

On R és el radi de la circumferència que descriu la trajectòria i la velocitat angular està expressada en radians per segon.

Composició de velocitats
La composició de velocitats consisteix en calcular la velocitat que té un punt mesurada en un determinat sistema de referència, per exemple un sistema galil·leà, respecte del que es diu que és la velocitat absoluta vab, a partir de la velocitat respecte d'un altre sistema de referència que es mou respecte del primer anomenada velocitat relativa vrel sabent el moviment del sistema de referència relatiu respecte de l'absolut.

En general es té:

On varr s'anomena velocitat d'arrossegament.

La velocitat d'arrossegament és la velocitat que tindria el punt respecte de la referència absoluta si estigués fix respecte de la referència relativa. Es pot calcular amb la fórmula:

On  és la velocitat del origen de la referència relativa respecte de la referència absoluta,  és el vector posició del punt respecte de la referència relativa i  és el vector velocitat angular de la referència relativa respecte de la referència absoluta.

 Velocitat dels punts del sòlid rígid
Un sòlid rígid és aquell en què tots els seus punts estan sempre a la mateixa distància. Per conèixer el moviment de tots els punts d'un sòlid rígid, n'hi ha prou amb conèixer el moviment d'un punt O del sòlid i el moviment d'un sistema de referència solidari al sòlid que tingui aquest punt com a origen.

A partir d'aquí es pot determinar la velocitat d'un punt qualsevol del sòlid a partir del seu vector de posició en aquesta referència solidaria al sòlid amb:

on  és la velocitat angular del sòlid (és a dir, la de la referència solidària al sòlid amb origen al punt O en la que es mesura el vector OP).

 Velocitat d'escapament

La velocitat d'escapament és la velocitat mínima que es necessita per poder escapar de l'atracció del camp gravitatori generat per un objecte qualssevol, en lloc de caure altra vegada a damunt seu o entrar en òrbita suposant que aquest objecte no es veu afectat per cap altre força externa a part de la gravetat.

La velocitat d'escapament es pot calcular com:

On G és la constant de la gravitació universal, M i r són la massa i el radi de l'objecte del que es vol escapar i g és l'acceleració de la gravetat.

Quan un objecte és tal que hi ha un radi pel que la velocitat d'escapament és igual a la velocitat de la llum, llavors l'objecte és un forat negre. Aquest radi defineix el que s'anomena horitzó d'esdeveniments.

 Composició de velocitats en teoria de la relativitat
Tot el que s'ha explicat fins aquí és vàlid suposant que el temps i la longitud dels objectes no canviïn en canviar de sistema de referència. En el cas de sistemes de referència que tinguin una velocitat relativa apreciable respecte de la velocitat de la llum aquesta aproximació no és vàlida i cal aplicar la teoria de la relativitat, en el cas de dos sistemes amb velocitat relativa v constant entre ells, la velocitat es pot descompondre en una component paral·lela a la velocitat relativa entre els observadors vx i un altre de perpendicular a aquesta vy. Coneguda la velocitat que mesura un observador O₂ es pot determinar la que mesura un observador O1 amb les següents fórmules:

on

 Unitats
 Sistema Internacional (SI)
 Metre per segon (m/s): unitat de velocitat del SI. 1 m/s = 3,6 km/h.
 Kilòmetre per hora (km/h): ús habitual.
 Kilòmetre per segon (km/s): ús astronòmic.

 Sistema Cegesimal d'Unitats (CGS)
 Centímetre per segon (cm/s) unitat de velocitat en el CGS.

 Sistema anglès
 Peu per segon (ft/s): unitat de velocitat en el sistema anglès.
 Milla per hora (mph): ús habitual. 1 mph = 1,609344 km/h = 0,44704 m/s
 Milla per segon (mps): ús col·loquial.

 Navegació marítima i Navegació aèria
El nus és la unitat de mesura de la velocitat més utilitzada en navegació marítima i aèria. És equivalent a la milla nàutica per hora.

1 nus = 1 mph (en aquest cas ens referim a la milla nàutica)

Tot seguit es presenten les relacions entre el nus i altres unitats de mesura com mph (referit a la milla terrestre).

1 nus = 1,150686 mph = 1,85185 km/h = 0,514403 m/s

 Aeronàutica
En aeronàutica també es pot utilitzar el Mach (M) per a la mesura de velocitats, que es defineix com el quocient entre la velocitat d'un objecte i la velocitat del so. Per tant, es tracta d'una unitat adimensional.

 Sistema natural
 Velocitat de la llum en el buit: 299.792.458 m/s (convencionalment 300.000 km/s)

 Altres consideracions sobre la velocitat
És per la velocitat que s'expliquen conceptes físics com la quantitat de moviment, l'energia cinètica o fins i tot la Teoria de la relativitat postulada per Einstein, en la qual es té en compte que el màxim treball produït per una massa ve donat per la màxima velocitat que pot assolir. Com que la llum és el viatger més ràpid de l'Univers, això ens indica l'energia que conté qualsevol massa.

En general, a qualsevol procés que inclogui una repetició en el temps, es pot parlar del concepte velocitat;
 Velocitat radial: velocitat d'un objecte en la direcció de la visual.
 Velocitat rotacional: velocitat a la qual un objecte dona voltes a un punt de referència. La unitat del SI és el hertz (voltes per segon) però també pot ser expressada en revolucions per minut rpm, graus/segon, ...
 Freqüència angular: mesura de la velocitat de rotació. És la variació d'angle per unitat de temps. La unitat del SI és el radiant per segon,
 La velocitat d'impressió d'una impressora se sol expressar en pàgines per minut (ppm).
 La velocitat de lectura/gravació dels CDs i DVDs, es basen en la velocitat estàndard de lectura d'un CD de música (74 minuts). Per tant; 1x = 74 min, 2x = 37 min, 4x = 18.5 min, ...

 Errors comuns en el càlcul de velocitats
Un error molt comú és confondre la velocitat mitjana amb la mitjana de les velocitats. Per exemple si anem d'A a B a 100 km/h i tornem (de B a A) a 50 km/h, quina ha estat la velocitat mitjana d'anada i tornada?

El més habitual és que un pensi que és la mitjana de velocitats (100 km/h + 50 km/h)/2 = 75 km/h i es queda tant ample.

Comprovem-ho amb un cas pràctic per fer-ho més fàcil. Imaginem que la distància A-B és de 100 km. Llavors tenim que a l'anada triga 1 h i a la tornada 2h. Això vol dir que ha fet 200 km (100 km d'anada i 100 km de tornada) en 3h (1h d'anada i 2 h de tornada) amb la qual cosa la velocitat mitjana ha estat de 200 km/ 3h = 66,67 km/h (bastant per sota del 75 km/h).

Aquest raonament (velocitat mitjana = mitjana de velocitats) només el podem fer quan anem el mateix temps a velocitats diferents. Per exemple si durant 1h anem a 100 km/h i durant una altra hora anem a 50 km/h, sí que la velocitat mitjana és de 75 km/h, ja que hem recorregut 150 km (100 km la primera hora i 50 km la segona) en dues hores, amb la qual cosa la velocitat mitjana ha estat de 150 km/2h = 75 km/h

Ara que ja ho tenim clar, intentem resoldre la següent situació: "Un ciclista puja un port de muntanya amb una velocitat mitjana de 10 km/h. Quina haurà de ser la velocitat de baixada perquè la velocitat mitjana total (pujada i baixada) sigui de 20 km/h?"

Possiblement alguns de vosaltres per mandra d'agafar un paper i llapis i pensar-ho un mica direu: "Si ha pujat a 10 km/h i vol obtenir una mitjana de 20 km/h només caldrà que baixi a 30 km/h ja que .

Doncs no és aquesta la solució. I encara us diria més, per molt ràpid que baixi, mai podrà aconseguir fer una mitjana de 20 km/h. Sorprenent, no?

Aquest afirmació tant rotunda (i sorprenent) requereix una explicació.

Imaginem que el port de muntanya té "X" km.Raonament (1)Si pugem el port a 10 km/h trigarem X/10 hores en arribar a dalt.

El temps que trigarem en baixar el port serà X/v. Essent v la velocitat de baixada.

Si ha de fer una mitjana de 20 km/h, entre pujar i baixar, tindrem que 20=(2X/(X/10 + X/v)) = 2X / ((Xv+10X)/10v) = 20Xv / Xv+10 => 20Xv+200 = 20Xv => 200=0

D'aquí deduïm que és impossible fer una mitjana de 20 km/h entre pujar i baixar si la velocitat mitjana de pujada ha estat de 10 km/h.Raonament (2)Si el pugem a 10 km/h trigarem X/10 hores en arribar a dalt.

Si féssim una mitjana de 20 km/h entre pujar i baixar voldria dir que el temps emprat entre la pujada i baixada seria de 2X/20, és a dir X/10 , que com podem veure és igual al de la pujada. D'aquí deduïm que el temps de baixada hauria de ser zero i això és impossible.Raonament (3)Imaginem que el ciclista triga t hores en pujar-lo i t'''' en baixar-lo. Com que la velocitat mitjana de pujada és de 10 km/h tindrem que X= 10·t.

Per calcular la velocitat mitjana total, com que pujada+baixada=2·X tindrem que Vm=2X/ (t+t'). I com que volem que Vm=20 km/h tindrem que 20 = 2X/(t+t') o sigui 2X=20(t+t')=20t + 20t'. Ara bé, abans hem vist que X=10·t amb la qual cosa 2·X=20·t que substituint a l'equació 2X=20t+20t' tindrem que 2X=2X+20t'. És a dir, 20·t'=0 i en conseqüència t'=0. Això vol dir que per fer una mitjana total de 20 km/h hauria de fer el descens del port amb un temps zero, i això és impossible per molt ràpid que sigui el descens.

Per a quines altres velocitats mitjanes trobarem aquesta impossibilitat? Seguint el raonament anterior ens adonem que aquesta impossibilitat és dona sempre que vulguem obtenir una velocitat mitjana total del doble o més del doble de la velocitat aconseguida a l'anada. En el nostre cas concret podem aconseguir una velocitat inferior propera a 20 km/h, sempre que baixem a com un llamp, però mai aconseguirem una velocitat mitjana igual o superior a 20 km/h. Curiós, no?

 Vegeu també
 Hipervelocitat
 Velocitat orbital
 Velocitat d'escapament

 Bibliografia
 Mecànica de la partícula i del sòlid rígid'', de Joaquim Agulló i Batlle, Publicacions OK Punt, 1995,

Referències

Enllaços externs

 Posició, velocitat, acceleració...
 Rapidesa i velocitat