text:
Neoplan Cityliner () — серія туристичних автобусів, які виготовляються компанією Neoplan з 1971 року.

Перше покоління (N116, N114; 1971-1980)

На 20-й Міжнародній виставці автобусів в Монако в 1971 році компанія Neoplan представила Cityliner з індексом N116. Двохосний автобус характеризувався вигнутими бічними вікнами, двигуном в розміщений в задній частині і високим розташуванням сидінь для пасажирів, які розміщувались над багажниками. Багажне відділення складає більше десяти кубометрів. В автобусі наявні кухня та туалет. Ця модель усе ближче наближалася до сучасних туристичних лайнерів.

Автобус оснащався дизельним двигуном об'ємом 11,94 см3, потужністю 203 к.с.. Довжина автобуса становить 12000 мм, ширина:
2500 мм, висота: 3100 мм, кількість місць: 52.

В 1973 році представлений ще вищий Cityliner (3,55 м), бічні вікна були склеєні, автобус мав одинарне переднє скло. Це була модель з трьома осями, яка пропонувалася також з кондиціонером і подвійним склінням.

З 1978 року для Бельгії і Нідерландів виготовлено більш короткі Cityliner з індексом N114, в яких було всього п'ять, а не шість бокових вікон. Транспортні засоби для Голландії теж мали округлий бампер з нержавіючої сталі і аварійний вихід в лівий край автомобіля.

В 1979 році сімейство Cityliner модернізовано, були замінені стальні бампери на чорні пластмасові та інше.

Друге покоління (N116, N112, N118; 1981-1993)

В 1981 році Neoplan Cityliner змінився. Зміни торкнулися передньої частини, нові колісні арки, закруглене дно та інше.

На 50-річчя в 1985 році Neoplan Cityliner отримав нову програму подальшої розробки четвертого покоління транспортних засобів. Новий кондиціонер з задньої компактна система з електронним, автоматичного управління і energieabsobierende перед поліуретану і задній бампери були використані. Вперше в автобус polyellipsoid вогні були встановлені.

В 1986 році компанія Neoplan почала виробництво 13,7-метрового трьохосного Cityliner для американського ринку на заводі Ламар (США).

В 1988 році, разом з оновленням основної моделі N116, представлено найкоротшу версію Cityliner з індексом N112 для ринку Японії, яка виготовлялась до 1999 року

Третє покоління (N116, N118; 1991-2000)

У 1990 році програма Cityliner була розширена за рахунок включення до неї версії «Високого Cityliner», яка додала 16 см висоти, а багажне відділення збільшено до 15,6 м3.

На початку 1992 року виготовлений трьохтисячний Cityliner. Подальші заходи уточнення моделі було проведено 1993/1994: повністю перероблена панель приладів і передових кондиціонування повітря в поєднанні з оптимізованою перед автомобіль і ззаду. Існуючі подвійні блок фар більш потрійний одиниць. Перші машини були побудовані з довжиною 12 метрів, N118/3(H) на 15 метрів.

На 60-й річниці міста Liner Neoplan в 1995 році, спеціальний випуск був початий, це «Платиновий Edition» є зовнішнім по відношенню до високої часткою стали видимими оптика і двері водія. 60 автомобілів цього видання були надані на високому рівні. Серед функцій, включених таких як платина- лазер-дистанційне управління на фронт, ремені безпеки на всіх сидіннях, GPS навігаційна система, вільні руки для мобільного телефону і відео системи.

У 1996 році виробнича програма Cityliner була розширена, трьохосним 13,7 метровим варіантом (N116/3HL). Так що ця програма будівництва у восьми версіях.

1998/1999 почалося виробництво Cityliner за ліцензіями в країнах Мексики, Південної Африки, а потім у Китай.

Четверте покоління (N1116; 2000-2006)

На IAA 2000 року представлено «Cityliner 2000» зі зміненою передньою частиною.

У 2001 році після того, як концерн MAN AG викупив компанію Neoplan, модель Neoplan Cityliner знову оновили, отримавши нові передні фари, заднє скло у формі серця, кругі колісні арки. Автобуси почали відповідати екологічним нормам Євро-3. Програма була продовжена з трьома новими варіантами автобуса (Cityliner 12 м — N1116, Cityliner 12 метрів, три осі — N1116/3; Cityliner 13,7 метрів, три осі — N1116/3HL). Пілотна програма отримала реконструкцію п'ятого покоління N1116, включаючи всі пов'язані з безпекою події. Передня частина отримала нові фари. Задня частина відзначена відмінним трапецієподібним заднім склом.

У 2003 році Neoplan представив спеціальну серію моделі Cityliner зі збільшеним комфортом. Cityliner HC — «Hoch Comfort» — довжиною 12,84 метра з тривісним кузовом.

П'яте покоління (N1216, N1217, N1218; з 2006)

На IAA 2006 року на 35-й річниці з початку випуску Cityliner компанія Neoplan представила нове покоління автобуса. Перша модель цього покоління Neoplan Cityliner N1216 HD (внутрішнє позначення P14) має дві осі і довжину 12,24 метра. Автобус являє собою абсолютно нову розробку і збудований на шасі Starliner II.

Автобус Neoplan 1216 має чимало переваг та додаткових можливостей. У автобуса є 3 гальмівні системи ABS, ASR і диски ESP; система ECAS при якій кожне колесо гальмує окремо; також може встановлюватися пристрій-обмежувач максимальної швидкості руху. Автобус має незвичний та футуристичний дизайн, лінзові фари та роз'єднане бокове скло. до переваг теж можна віднести кузов з неіржавкої сталі, підвищена комфортабельність перевезення (VIP-Class 3—5 зірок), пневмоважільну підвіску яка нівелює дефекти дорожнього покриття. Автобус має зрівноважене навантаження на осі, через велике навантаження на 2 вісь було вбудовано 3 (додаткову вісь). У кузові є досить багато порожнин, у яких може триматися обладнання для миття автобуса, чайник, одноразові чашки і т.д. До плюсів безпечності належать ремені безпеки, що встановлені на усіх пасажирських місцях, сходинки обиті ворсом.

У 2007 році представлено Neoplan Cityliner N1217 HDC (внутрішнє позначення P15) має три осі і 12,99 метра довжини..

Восени 2007 року представлено трьохосний Neoplan Cityliner N1218 HDL (внутрішнє позначення P16), довжиною 13,99 метра..

Двигуни MAN D2066 LOH 10,5 л або MAN D2676 LOH 12,419 л.

Примітки

Посилання

Туристичні автобуси
Автобуси Neoplan


text:
Fanny Gallot née en 1981, est historienne, maître de conférences en histoire contemporaine et chercheuse française. Elle s'intéresse aux inégalités de genre dans les conditions de travail et la participation des femmes dans les conflits ouvriers.

Biographie
Fanny Gallot étudie l'histoire à l'université de Rouen-Normandie. En 2012, elle soutient sa thèse à l'Université Lumière-Lyon-II, qu'elle a menée sous la direction de Michelle Zancarini-Fournel. Elle s'intitule Les ouvrières, des années 1968 au très contemporain : pratiques et représentations. Elle étudie deux entreprises Chantelle  à Saint-Herblain et Moulinex à Alençon où les ouvrières sont majoritaires.

Sa thèse est publiée en 2015, sous le titre En découdre : comment les ouvrières ont révolutionné le travail et la société.

En 2015, Fanny Gallot est nommée maître de conférences à l'Université Paris-Est-Créteil. Elle est également militante syndicale au SNESUP-FSU.

Publications

 .
 .

Distinctions
 Prix de thèse, Institut du Genre, CNRS, 2013

Références

Liens externes

Historienne française
Historien français du XXIe siècle
Maître de conférences en histoire
Enseignant à l'université Paris-Est Créteil Val-de-Marne
Étudiant de l'université de Rouen
Étudiant de l'université Lyon-II
Naissance en 1981

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Herbert Neil Travis (* 12. Oktober 1936 in Los Angeles, Kalifornien; † 28. März 2012 in Arroyo Grande, Kalifornien) war ein US-amerikanischer Filmeditor.

Leben
Nachdem Neil Travis seinen Bachelor in Kunst und Theaterkunst an der UCLA gemacht hatte, probierte er sich im Filmgeschäft und half nach seiner ersten Schnittassistenz 1965 in Billie in Filmen wie Der Gauner und Die Hölle sind wir Thomas Stanford beim Schnitt, bevor er 1970 mit Der reisende Henker erstmals eigenverantwortlich einen Filmschnitt leiten durfte. Bereits 1977 deutete sich seine erfolgreiche Karriere an, als er für Roots mit zwei Emmy-Nominierungen bedacht wurde, wovon er einen anschließend auch gewann. Sein am häufigsten nominierter und prämierter Schnitt war allerdings Der mit dem Wolf tanzt, er erhielt nicht nur eine BAFTA-Award-Nominierung, sondern wurde 1991 mit dem Oscar für den Besten Filmschnitt ausgezeichnet.

Neil Travis war Mitglied der American Cinema Editors. und erhielt 2010 den ACE Career Achievement Award für sein Lebenswerk.

Am 28. März 2012 verstarb Herbert Neil Travis, seine Frau sowie der gemeinsame Sohn und Tochter überlebten ihn.

Filmografie (Auswahl)
 1965: Billie (Schnitt-Assistenz)
 1968: Die Hölle sind wir (Hell in the Pacific, Schnitt-Assistenz)
 1969: Der Gauner (The Reivers, Schnitt-Assistenz)
 1970: Der reisende Henker (The Traveling Executioner)
 1971: Die Cowboys (The Cowboys)
 1972: Der Berg kennt keine Gnade (Climb an Angry Mountain)
 1977: Roots
 1978: Der weiße Hai 2 (Jaws 2)
 1979: Heiße Ware (Hot Stuff)
 1979: Roots – Die nächsten Generationen (Roots: The Next Generations)
 1980: Idolmaker – Das schmutzige Geschäft des Showbusiness (The Idolmaker)
 1980: Stirb lachend (Die Laughing)
 1983: Cujo
 1983: Ehe mit Hintergedanken (Second Thoughts)
 1985: Marie – Eine wahre Geschichte (Marie)
 1984: Das Philadelphia Experiment (The Philadelphia Experiment)
 1987: No Way Out – Es gibt kein Zurück (No Way Out)
 1988: Cocktail
 1988: Hot Paint – Eine verdammt heiße Ware (Hot Paint)
 1989: Shannon – Sein schwerster Fall (Shannon's Deal)
 1990: Der mit dem Wolf tanzt (Dances with Wolves)
 1991: Getäuscht (Deceived)
 1992: Die Stunde der Patrioten (Patriot Games)
 1993: Bopha! – Kampf um Freiheit
 1994: Das Kartell (Clear and Present Danger)
 1996: Moll Flanders
 1997: Auf Messers Schneide – Rivalen am Abgrund (The Edge)
 1998: Seite an Seite (Stepmom)
 1999: Der 200 Jahre Mann (Bicentennial Man)
 2001: Im Netz der Spinne (Along came a Spider)
 2002: Der Anschlag (The Sum of All Fears)
 2003: Terminator 3 – Rebellion der Maschinen (Terminator 3: Rise of the Machines)
 2007: Die Vorahnung (Premonition)

Auszeichnungen
Oscar
 1991: Bester Schnitt – Der mit dem Wolf tanzt

BAFTA Award
nominiert
 1992: Bester Schnitt – Der mit dem Wolf tanzt

Emmy
 1977: Outstanding Film Editing in a Drama Series – Roots (Teil 1)
nominiert
 1977: Outstanding Film Editing in a Drama Series – Roots (Teil 2)

Weblinks

 Interview (englisch) mit Neil Travis

Einzelnachweise

Filmeditor
Oscarpreisträger
US-Amerikaner
Geboren 1936
Gestorben 2012
Person (Los Angeles)
Mann


text:
Chryseobacterium defluvii is a bacterium. It is Gram-negative, rod-shaped, non-spore-forming and yellow-pigmented, having been first isolated from wastewater, hence its name. Its type strain is B2T (=DSM 14219T =CIP 107207T).

References

Further reading

Whitman, William B., et al., eds. Bergey's manual® of systematic bacteriology. Vol. 5. Springer, 2012.

External links
LPSN

Type strain of Chryseobacterium defluvii at BacDive -  the Bacterial Diversity Metadatabase

defluvii


text:
Greenwich Township () is the westernmost township in Cumberland County, in the U.S. state of New Jersey. As of the 2020 United States census, the township's population was 771, a decrease of 33 (−4.1%) from the 2010 census count of 804, which in turn reflected a decline of 43 (−5.1%) from the 847 counted in the 2000 census. It is part of the Vineland–Millville–Bridgeton Primary Metropolitan Statistical Area for statistical purposes.

History
Greenwich Township was first formed as a precinct on January 19, 1748, and was incorporated by an act of the New Jersey Legislature on February 21, 1798, as one of New Jersey's initial group of 104 townships. Portions of Hopewell Township and Stow Creek Township were annexed in 1845. The township was named for Greenwich, England.

In 1774, during the run-up to the American Revolutionary War, the small community on the Cohansey River was the site of the Greenwich Tea Party, in which a load of tea meant to be sent overland into Philadelphia, Pennsylvania was torched in the night. After the Revolutionary War, the pronunciation of the town was changed to Green-witch to differentiate itself from its English namesake.

Geography
According to the United States Census Bureau, the township had a total area of 18.75 square miles (48.55 km2), including 17.77 square miles (46.03 km2) of land and 0.97 square miles (2.52 km2) of water (5.19%).

The township borders the municipalities of Fairfield Township, Hopewell Township and Stow Creek Township in Cumberland County; and Lower Alloways Creek Township in Salem County and the Delaware Bay.

Unincorporated communities, localities and place names located partially or completely within the township include Bacons Neck, Bayside, Caviar, Davis Mills, Greenwich, Othello, Sheppards Mill, Springtown and Stathams Neck.

Demographics

2010 census

The Census Bureau's 2006–2010 American Community Survey showed that (in 2010 inflation-adjusted dollars) median household income was $55,833 (with a margin of error of +/− $17,252) and the median family income was $80,000 (+/− $16,466). Males had a median income of $55,938 (+/− $11,759) versus $55,833 (+/− $25,039) for females. The per capita income for the borough was $31,044 (+/− $4,936). About 5.3% of families and 9.7% of the population were below the poverty line, including 12.5% of those under age 18 and 6.5% of those age 65 or over.

2000 census
As of the 2000 United States census there were 847 people, 326 households, and 245 families residing in the township.  The population density was .  There were 361 housing units at an average density of 19.9 per square mile (7.7/km2).  The racial makeup of the township was 89.96% White, 5.08% African American, 2.60% Native American, 0.24% Asian, 0.12% from other races, and 2.01% from two or more races. Hispanic or Latino of any race were 1.53% of the population.

There were 326 households, out of which 27.3% had children under the age of 18 living with them, 62.0% were married couples living together, 8.0% had a female householder with no husband present, and 24.8% were non-families. 21.8% of all households were made up of individuals, and 10.1% had someone living alone who was 65 years of age or older.  The average household size was 2.60 and the average family size was 3.05.

In the township the population was spread out, with 22.0% under the age of 18, 7.0% from 18 to 24, 23.0% from 25 to 44, 33.2% from 45 to 64, and 14.9% who were 65 years of age or older. The median age was 43 years. For every 100 females, there were 98.4 males. For every 100 females age 18 and over, there were 99.1 males.

The median income for a household in the township was $52,188, and the median income for a family was $56,111. Males had a median income of $43,214 versus $30,208 for females. The per capita income for the township was $22,233.  About 6.1% of families and 8.0% of the population were below the poverty line, including 8.7% of those under age 18 and 17.1% of those age 65 or over.

Government

Local government
Greenwich Township is governed under the Township form of New Jersey municipal government, one of 141 municipalities (of the 564) statewide that use this form, the second-most commonly used form of government in the state. The governing body is comprised of a three-member Township Committee, whose members are elected directly by the voters at-large in partisan elections to serve three-year terms of office on a staggered basis, with one seat coming up for election each year as part of the November general election in a three-year cycle. At an annual reorganization meeting, the Township Committee selects one of its members to serve as Mayor and another to serve as Deputy Mayor.

, members of the Greenwich Township Committee are Mayor William C. "Bill" Reinhart (D, term on committee ends December 31, 2023; term as mayor ends 2022), Deputy Mayor Daniel J. Orr (D, term on committee ends 2022; term as deputy mayor ends 2021) and Mark Werley (D, 2024).

In January 2013, Dan Orr was selected by the Township Council from among three candidates offered by the Democratic municipal committee to serve the unexpired term of Bill Kiefer, who resigned from office earlier that month.

In 2018, the township had an average property tax bill of $6,372, the highest in the county, compared to an average bill of $8,767 statewide.

Federal, state, and county representation
Greenwich Township is located in the 2nd Congressional District and is part of New Jersey's 1st state legislative district.

Prior to the 2011 reapportionment following the 2010 Census, Greenwich Township had been in the 3rd state legislative district.

Politics
As of March 2011, there were a total of 590 registered voters in Greenwich Township, of which 172 (29.2%) were registered as Democrats, 176 (29.8%) were registered as Republicans and 242 (41.0%) were registered as Unaffiliated. There were no voters registered to other parties.

In the 2012 presidential election, Democrat Barack Obama received 51.5% of the vote (229 cast), ahead of Republican Mitt Romney with 45.6% (203 votes), and other candidates with 2.9% (13 votes), among the 449 ballots cast by the township's 620 registered voters (4 ballots were spoiled), for a turnout of 72.4%. In the 2008 presidential election, Democrat Barack Obama received 50.4% of the vote (227 cast), ahead of Republican John McCain, who received 48.0% (216 votes), with 450 ballots cast among the township's 605 registered voters, for a turnout of 74.4%. In the 2004 presidential election, Republican George W. Bush received 50.3% of the vote (233 ballots cast), outpolling Democrat John Kerry, who received around 48.4% (224 votes), with 463 ballots cast among the township's 600 registered voters, for a turnout percentage of 77.2.

In the 2013 gubernatorial election, Republican Chris Christie received 64.9% of the vote (237 cast), ahead of Democrat Barbara Buono with 34.0% (124 votes), and other candidates with 1.1% (4 votes), among the 372 ballots cast by the township's 589 registered voters (7 ballots were spoiled), for a turnout of 63.2%. In the 2009 gubernatorial election, Republican Chris Christie received 44.7% of the vote (153 ballots cast), ahead of both Democrat Jon Corzine with 43.6% (149 votes) and Independent Chris Daggett with 7.0% (24 votes), with 342 ballots cast among the township's 583 registered voters, yielding a 58.7% turnout.

Education
The Greenwich Township School District serves public school students in kindergarten through eighth grade at Morris Goodwin School. As of the 2018–19 school year, the district, comprised of one school, had an enrollment of 61 students and 14.6 classroom teachers (on an FTE basis), for a student–teacher ratio of 4.2:1. In the 2016–17 school year, it had 62 students, the second-smallest enrollment of any school district in the state. Under the terms of the Greenwich – Stow Creek Partnership established in 2009 with the Stow Creek School District in Stow Creek Township, New Jersey, students from both townships attend Morris Goodwin School for grades K–4 and Stow Creek School for grades 5–8.

Public school students in ninth through twelfth grades attend Cumberland Regional High School, which also serves students from Deerfield Township, Fairfield Township, Hopewell Township, Shiloh Borough, Stow Creek Township and Upper Deerfield Township. As of the 2018–19 school year, the high school had an enrollment of 1,043 students and 78.5 classroom teachers (on an FTE basis), for a student–teacher ratio of 13.3:1. Seats on the high school district's nine-member board of education are allocated to the constituent municipalities based on population, with each municipality assigned a minimum of one seat; Greenwich Township has one seat on the board.

Students are also eligible to attend Cumberland County Technology Education Center in Vineland, serving students from the entire county in its full-time technical training programs, which are offered without charge to students who are county residents.

Transportation

, the township had a total of  of roadways, of which  were maintained by the municipality and  by Cumberland County.

No Interstate, U.S., state or significant county highways serve Greenwich Township. The only numbered routes are minor county roads such as County Route 620.

Notable people

People who were born in, residents of, or otherwise closely associated with Greenwich Township include:
 Philip Vickers Fithian (1747–1776), peripatetic tutor, best known for his journals and letters of 1773 to 1774 when he tutored at a Virginia plantation
 Robert Patterson (1743–1824), educator and director of the United States Mint
 Roland Renne (1905–1989), professor of agricultural economics who served as President of Montana State College from 1943 to 1964
 George Bacon Wood (1797–1879), physician, professor and writer.

References

External links

Greenwich Township website
Morris Goodwin School
Data for Greenwich Township School District, National Center for Education Statistics
Cumberland Regional High School

1748 establishments in New Jersey
Populated places established in 1748
Township form of New Jersey government
Townships in Cumberland County, New Jersey


text:
The Olympus OM-2 is a single-lens reflex film system camera produced by Olympus of Japan.

Main features
The Olympus OM-2 is an aperture-priority automatic-exposure camera (with full manual operation selected via switch), based on the earlier, successful Olympus OM-1 body. The OM-2 was introduced in 1975, and combined the light, sturdy camera body style of the manual-only OM-1 with a new automatic exposure system.

One of the main selling points of the OM-2 was that all of the OM-1 accessories and lenses would fit without modification, offering a compact system and an easy upgrade path for OM-1 owners. Although the camera was promoted in photography publications and magazines as technically superior, Olympus as a company did not have the same recognition as Nikon or Canon and, as a result, some professionals considered the cameras inferior due to their lighter weight. Despite this a number used the OM-2 including Patrick Lichfield, Kon Sasaki, Roy Morsch, Jacques Schumacher, Robert Semeniuk, and James Sugar.

Technical details
Of the many features the OM-2 boasted, the most commonly advertised feature was that it was the first camera to offer a TTL direct metering system for film, named Auto Dynamic Metering (ADM). This "off the film metering" was the first ever. Another feature of the OM-2 was the integration of two available electronic flash guns into the system. The camera set the duration and intensity of the flash during exposure using its inbuilt sensors by measuring the amount of light reflected off the film. This ensured excellent results under difficult conditions. Exposure calculation was  unique thanks to the twin "silicon blue cell" sensors which, for shutter speeds of 1/60s and above, measured light reflected off a graduated patterned surface on the lens side of the shutter. For shutter speeds below 1/60s, exposure was calculated from the amount of light reflected off the film surface during the exposure. The shutter was a horizontal-running cloth type. In auto-exposure mode the camera was capable of giving exposures from 60s-1/1000s (OM-2N, 120s-1/1000s). The camera also offered a metered manual-exposure mode, with speeds of 1s-1/1000s, plus B.

Physical appearance and features
The model series appeared in the following order: OM-2, OM-2 MD, OM-2N MD and thereafter the heavily revised OM-2S/OM-2 Spot Program, which was, essentially, a new mechanism within a similar body.

The OM-2, OM-2 MD and OM-2N MD camera came in chrome or black finish. The OM-2S (In USA) and OM-2 Spot/Program (elsewhere) came only in black.

OM-2 and OM-2 MD

The principal difference between the OM-2 and OM-2 MD models was the provision of a removable cap on the base-plate to permit attachment of the OM system Motor Drive 1 (or the later Motor Drive 2) for film advance at  5 frames per second and the placement of an "MD" badge on the front left face of the camera. The non-MD badged OM-2 cameras needed to go to a service facility to enable attachment of a motor drive.

There is some confusion about the MD badge that appears at the 4 o'clock position on some OM-2's, but not on others. The general understanding is that all OM-2's are motor drive and winder 1 or 2 capable (and included the coupler opening and removable cap), at least the U.S. "legally imported" ones from Ponder and Best. The re-worked base plates (and other modifications) were only required for early OM-1 models. It's unclear what modifications (if any) were implemented when the "MD" badge appeared in the late 70's models.

OM-2 and OM-2 MD cameras had the hot shoe 2 or 3 for attaching a flash unit. This had the central sync contact plus one other (either in-line or off to the 10-o-clock position when viewed from the rear of the camera) and a single, threaded post on the prism used to secure the shoe or a post with one small recess for a connector pin (Shoe 3). Additionally, the OM-2 and OM-2 MD models had a reset position on the shutter speed dial adjacent to the B setting. This was used to reset the shutter mechanism in the event of mirror lock-up when the batteries were drained.

OM-2N MD

The OM-2N MD, manufactured from 1979 to 1984, has a smaller upper-case "N" engraved next to the model number on the front plate at the rewind lever and on the top plate, to the left of the prism. Additionally, the re-set function was moved to the top of the camera via the power-switch and the word "Reset" is engraved next to the word "Check" on the top plate of the camera.

The "N" model had a new, re-contoured advance lever which had smoother, rounded edges as opposed to the OM-2 and OM-2MD's advance lever's slimmer and sharper edges.

The OM-2N MD used hot shoe 4 with two additional contacts above the main central sync point. This shoe used two small pins to make contact with the camera circuitry. For this purpose an OM-2N MD will have the large securing threaded recess used for shoe 1 on the older OM-2 MD plus two smaller recesses for the added contacts visible on the rear of the prism above the viewfinder. The flash shoes are not backwardly interchangeable between models.

The OM-2N MD added, via the shoe 4 circuitry, the following features to the OM-2 MD: A flash charge-ready light in the viewfinder and correct flash exposure confirmation by flashing this same green LED after exposure.

The "N" also had a contact inside the film chamber for the Recordata back. Finally, if used with a T-Series flash, the flash and shutter would sync at "X" setting regardless of what position the sync switch around the pc-socket was set to.

OM-2S/OM-2 Spot Program
The OM-2SP Spot Program (OM-2S in the USA) was a thorough overhaul of the OM-2 innards to make the model more competitive. It has more commonality with the OM-4 than the previous OM-2, a fact which simplified production for Olympus which had, by the time of the OM-2S launch, released the OM-4 and the OM-3 models. It was manufactured from 1984 to 1988.

The OM-2S used the OM-4 shutter mechanism but without the 1/2000 sec top speed, using instead 1/1000 as the maximum. It did, however, retain its mechanical Bulb setting as well as 1/60 second speed for use when batteries were depleted. This addressed a failing of the older all-electronic OM-2 models which were  unusable without batteries. Additionally, a basic level of weather-sealing was provided as a new feature in the OM-2 line. While the older OM-2 models could routinely  withstand harsh conditions, they were never advertised as having any environmental protection features.

The OM-2S offered only 3.5 frames per second when coupled to the motor drive 1 or 2.

The camera used an LCD display with a 90-second power-saving limiter for metering indications and warnings. This was visible to the left of the viewfinder area.

All the previous focusing screens and accessories (with the exception of the flash shoe attachments) available in the OM system were compatible with the camera.

The camera body had a fixed hot-shoe and a plug on the front-left for coupling of the Olympus flash group's TTL connector cable (previously the OM-2N MD series required removal of the flash shoe and the attachment of a TTL connector to facilitate this).

The rewind release was moved from the front right faceplate to the top of the camera between the ASA setting dial and the advance lever arm.

The OM-2S had three operational modes. The most noted was the provision of a program setting which permitted totally automated selection of aperture and shutter speed by the camera circuitry.

Olympus offered a program mode without the need for modification of existing lenses or the purchase of special program-compatible lenses. The only proviso to using program mode was that the lens in use be set to the highest f-number to permit the program mode to operate. If the aperture was not set to the highest number, the LCD display would flash an aperture symbol (and, if activated, the camera beeper would sound) to warn of the problem.

The "Auto" mode operated in much the same manner of the older OM-2N MD offering aperture preferred automatic exposure with averaging metering off the first curtain and/or film to determine which shutter speed would be used for the exposure.

The "Manual" mode metered in the central microprism collar area only (roughly 2% of the field) - giving the spot metering in the camera's model name. Information on the spot metered value was provided on an LCD bar-graph version of the older match-needle system used on the OM-2N MD. Both shutter speed and aperture were under the photographer's control.

Metering circuit changes versus the OM-2/OM-2N

The OM-2S still made use of the direct off the film metering although the OM-2S used a single metering cell in the base of the mirror box for all metering. On the  earlier OM-2N MD model series the dynamic metering was accomplished via two silicon blue cells mounted just behind the lens mount which were aimed at the first curtain/film surface. The meter needle for the viewfinder was driven by another pair of CdS cells mounted in the prism.

The OM-2S used the same metering cell for all operations and light for the preview reading was sent to the cell via a secondary mirror mounted behind the semi-opaque main mirror as in the OM-3 and OM-4 models.

The self-timer on the OM-2S was electronic. On activation the mirror would lock-up until exposure. If cancelled at any point the shutter would complete the exposure. The self-timer switch, placed where the previous-generation models had a mechanical self-timer arm, permitted the battery check/self-timer beep to be silenced.

A button to the right of the prism provided a 16-second illumination of the LCD metering display in the viewfinder for use in dark conditions.

References

External links

Mir.com on the Olympus OM-2

OM-2


text:
Japansk spindelkrabba (Macrocheira kaempferi) är det största nu levande leddjuret, och placeras som ensam art i släktet Macrocheira. Det finns dock studier som tyder på att det funnits fler numera utdöda arter i släktet. Dessa är artbestämda som Macrocheira columbiaensis, Macrocheira ginzanensis, Macrocheira jayi, M. longirostra, Macrocheira sullivani, M. teglandi och M. yabei.

Utseende
En fullvuxen individ kan nå en längd på nästan 4 meter, mätt från klospets till klospets då benen är utsträckta, och en vikt på upp till 20 kilogram. Det finns ett bekräftat exemplar som mätte 3,69 meter, men ännu större exemplar har rapporterats. Hos hannar blir klorna på det främre benparet längre än övriga klor. Den ovala ryggskölden kan bli upp till 30 centimeter bred och nära 40 centimeter lång. Krabban har orange kropp och smala, röda ben med vita fläckar. Dess ögon sitter på framsidan av kroppen med två små horn som sticker fram mellan dem. Unga individer har hår och taggar på skalet och deras horn är längre än hos äldre individer.

Levnadssätt
Artens naturliga miljö är havsbottnar i Stilla havet kring Japan där den livnär sig på as och kräftdjur. Den kan leva på bottnar ner till 600 meters djup men oftast finns den på omkring 300–400 meters djup. På våren, när de lägger ägg, kan de återfinnas på grundare områden upp till 50 meters djup. Den har en livslängd som är uppskattad till närmare 100 år. Den är inte aggressiv mot människor.

Fiske
Krabban fiskas med små trålarnät och äts saltad eller ångkokt. Den fångas i bukterna vid Sagami, Suruga och Tosa och runt Izuöarna. Det är förbjudet att fiska krabbor under våren då de lägger ägg. Krabban betraktas som en specialitet i Suruga. Den globala populationen har minskat och man har försökt att skydda dem. Krabban används även för vetenskapliga syften och som prydnad. Den är inte aggressiv och föds ofta upp i akvarier.

Referenser
 Temminck, C.J. (1836). Coup-d'oeil sur la faune des Iles de la Sonde et del'Empire du Japon. Discours préliminaire destiné a servir d'introduction a la Faune du Japon.
 Wood, Gerald L. (1982). The Guinness Book of Animal Facts & Feats .

Noter

Externa länkar

Krabbor


text:
The Battle of Rosillo Creek (also known as the Battle of Rosalis) was a conflict between the Republican Army of the North and Spanish Royalist forces which occurred on March 29, 1813 in Coahuila y Tejas.  The battle took place during the Gutiérrez–Magee Expedition, a filibustering campaign which took place during the Mexican War of Independence.

The combatants
The battle involved the Republican Army of the North (RAN), which was led by filibusters Samuel Kemper (who had been involved in an 1804 rebellion in Florida), Augustus Magee, and Bernardo Gutiérrez de Lara, the expedition's leader, fighting against the Spanish Royalist forces commanded by Manuel María de Salcedo, Governor of the province of Texas, and Simón de Herrera, the governor of Nuevo León.

The RAN comprised Anglo-Americans, Mexicans and Indigenous Indians. The group also had some help from the United States,

Background
In 1812 the RAN crossed over the Sabine River from Louisiana into Texas.   Flying a green flag, they captured the town of Nacogdoches on August 7, 1812.  They quickly marched to Goliad, where they captured the Presidio La Bahía.  Kemper became a commander of the force upon the death of Colonel Magee there.

From November 13, 1812, to February 19, 1813, Goliad was besieged when the Royalist army finally arrived to confront them.  Unable to defeat the Republican Army, however, the Royalists were forced to retreat to San Antonio in March, 1813.  Kemper and the RAN, numbering about 900 men, pursued.

The battle
The Royalist force, numbering 1,500 men, planned to ambush the RAN from a ridge which overlooked Rosillo Creek near its confluence with Salado Creek, approximately nine miles southeast of San Antonio de Bexar.  Their trap failed when they were detected by the Republican forces, who defeated them in less than an hour.  At a cost of six men, the Republican Army killed 100 to 330 Royalists and captured materiel including six cannon and 1,500 horses.

Aftermath
The Royalists retreated to San Antonio where they surrendered to the Republican Army on April 1. Two days later Salcedo, Herrera, and 12 others were executed by the victors.  On April 6 the Republican Army issued a draft declaration of independence.

Location
The battle site is near the present-day intersection of W. W. White and Hildebrandt roads in southeastern Bexar County in the U.S. state of Texas, nine miles southeast of what is now downtown San Antonio.

See also
History of Texas

References

Sources
"The Sons of the Republic of Texas" By Thomas B. Green,  (2003)
"Texas Tales Your Teacher Never Told You"  by C. F. Eckhardt, published by Wordware publishing, Inc. (Regional Division)
"Program for Ceremonies Commemorating the 175th Anniversary of the Battle of Medina August 21, 1988"  by Robert H. Thonhoff
"Green Flag Over Texas"  by Julia Kathryn Garrett, Cordova Press, New York

External links
Battle of Rosillo/Medina; geocities; October 26, 2009
 Battle of Rosillo; Bexar County news; at Compact 4

Rosillo Creek
Rosillo Creek
Spanish Texas
Rosillo Creek
Rosillo Creek
1813 in New Spain
March 1813 events


text:
Phygadeuon laeviventris är en stekelart som beskrevs av Thomson 1884. Phygadeuon laeviventris ingår i släktet Phygadeuon och familjen brokparasitsteklar. Arten är reproducerande i Sverige. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Brokparasitsteklar
laeviventris


text:
Józef Kasprowicz (zm. 16 lipca 1969) – polski działacz polityczny.

Żołnierz Armii Krajowej, magister, profesor Studium Nauczycielskiego w Krakowie, naczelnik Kuratorium Okręgu Szkolnego Krakowskiego.

Był odznaczony Krzyżem Kawalerskim Orderu Odrodzenia Polski i Złotym Krzyżem Zasługi.

Przypisy

Odznaczeni Krzyżem Kawalerskim Orderu Odrodzenia Polski (Polska Ludowa)
Zmarli w 1969


text:
Kłamca, kłamca (ang. Liar Liar) – amerykański film komediowy z 1997 roku.

Film był kręcony w miejscach takich, jak: Los Angeles, Pasadena, Universal City.

Film ten został zadedykowany Jasonowi Bernardowi, który w filmie zagrał swoją ostatnią rolę, gdyż zmarł niedługo po zakończeniu zdjęć.

Serwis Rotten Tomatoes przyznał filmowi wynik 82%.

Fabuła
Fletcher Reede (Jim Carrey) jest prawnikiem, który by pomóc swojemu klientowi zrobi wszystko – nagnie prawo, znajdzie świadków itd. Jednakże jest on mistrzem kłamania, co odczuwają na swojej skórze rodzina Fletchera - była żona Audrey (Maura Tierney) i syn Max (Justin Cooper). Przez to jest rozwiedziony. Gdy Fletcher nie przybywa na kolejne urodziny syna argumentując swoją nieobecność oczywiście kłamstwem, Max w czasie dmuchania świeczek na urodzinowym torcie życzy sobie, żeby jego ojciec przez jeden, cały dzień nie kłamał. Życzenie się spełnia, a to stawia Fletchera w nietypowej sytuacji.

Obsada
 Jim Carrey – Fletcher Reede
 Maura Tierney – Audrey Reede, była żona Fletchera
 Justin Cooper – Max Reede, syn Fletchera i Audrey
 Cary Elwes – Jerry, były narzeczony Audrey
 Anne Haney – Greta, sekretarka Fletchera
 Jennifer Tilly – Samantha Cole, klientka Fletchera
 Amanda Donohoe – Miranda, pracowała w kancelarii z Fletcherem
 Jason Bernard – Sędzia Marshall Stevens, sędziował w sprawie Samanthy
 Swoosie Kurtz – Dana Appleton, adwokat byłego męża Samanthy

Nagrody i nominacje
Złote Globy 1997
 Najlepszy aktor w komedii/musicalu – Jim Carrey (nominacja)

Przypisy

Linki zewnętrzne

Amerykańskie filmy komediowe
Amerykańskie filmy z 1997 roku
Filmy w reżyserii Toma Shadyaca
Filmy wytwórni Universal Pictures
Filmy, których akcja toczy się w Los Angeles
Filmy wytwórni Imagine Entertainment


text:
Gods Eater Burst, connu au Japon sous le nom de , est un jeu vidéo d'action-RPG, sorti en 2011 pour la PlayStation Portable, développé et édité par Bandai Namco Games au Japon et publié par D3 Publisher en Amérique du Nord. Le jeu est une version améliorée de , sorti exclusivement au Japon le . La version améliorée, présentant une histoire élargie et de nouveaux mécanismes de jeu, est sortie au Japon le , en Amérique du Nord le , et en Europe le . Le générique d'ouverture est Over the Clouds et celui de fin "My Life", qui sont tous les deux chantés par Alan. Une suite, God Eater 2, est sortie au Japon en . Une série animée basée sur le jeu, intitulée God Eater, est produite par Ufotable en 2015.

Un remake du jeu God Eater Burst, intitulé God Eater Resurrection est sorti sur PlayStation Vita et PlayStation 4 le  puis réédité sur PC le  avec sa suite God Eater 2: Rage Burst.

Système de jeu
Le joueur joue un jeune combattant, auparavant sans-emploi qui a décidé d'aller au devant de puissantes créatures appelées "Aragami" ; les guerriers qui font face à ces bêtes sont appelés "God Eaters." Le mode solo basé sur différentes missions se compose de plus de 100 missions, avec un jeu coopératif jusqu'à trois coéquipiers grâce au multijoueur ad hoc sans fil local ou bien avec des coéquipiers contrôlés par l'IA. Le jeu propose la création d'un personnage permettant une personnalisation du style de cheveux, de la couleur des cheveux, du visage, de la peau, des vêtements, de la voix et des armes utilisées avec des matériaux spéciaux. L'équipement est divisé en cinq groupes : lame, arme à feu, Bouclier, unité de contrôle et améliorations. Les armes peuvent être changées en mode combat rapproché, à distance et bouclier en mission. En plus de l'histoire principale relatée dans le God Eater original, Gods Eater Burst dispose d'un scénario ajouté ne figurant pas dans la version originale japonaise.

Avec le second arc de l'histoire, Gods Eater Burst ajoute deux nouvelles fonctionnalités de gameplay: la personnalisation des balles et le mode Burst. En dévorant un Aragami qui est encore en vie, les God Eaters entrent temporairement dans un état appelé "Mode Burst", dans lequel la régénération de leur vitesse, leur force et leur énergie augmentent. Dans cet état, l'unité de contrôle équipée pour le God Arc confère au God Eater des effets de statut utiles qui varient selon l'unité de contrôle équipée. En outre, les nouveaux modèles de God Eater sont en mesure de mettre des coéquipiers dans un Mode Burst artificiel appelé "Linked Burst" en tirant des balles spéciales sur leurs coéquipiers. Ces balles sont acquises chaque fois qu'un nouveau modèle de God Eater dévore un Aragami vivant, les effets et la durée du Linked Burst pouvant s'additionner jusqu'à trois fois en étant touché par plusieurs balles à la suite.

Synopsis

Cadre
Le jeu prend place au Japon dans l'année 2071 où le monde a été en grande partie détruit par des monstres mystérieux connus sous le nom de Aragami. Une organisation appelée Fenrir a été créée pour exterminer les Aragami en utilisant des armes appelées God Arcs qui sont faites à partir des cellules d'un Aragami. Ceux qui se spécialisent dans l'extermination d'Aragami sont connus comme les God Eaters. Initialement les God Eaters possédaient un modèle unique avec lequel leur God Arcs ne pouvait seulement prendre la forme que d'une arme à feu ou la forme d'une lame, mais un nouveau modèle a été découvert qui peut basculer entre les armes à feu et la lame. Depuis lors, on les appelle les nouveaux modèles et les précédents les anciens modèles.

Histoire
L'histoire tourne autour du personnage principal (nommé et personnalisé par le joueur) alors qu'il rejoint la Direction générale de Fenrir Extrême-Orient aux côtés de Kota après avoir découvert qu'il est un nouveau modèle de God Eater. Peu de temps après les avoir rejoint il est affecté sous les ordres de Lindow, leader de la première unité, dans laquelle il leur conseille de ne pas mourir et de fuir en cas de besoin. Il finit par rencontrer plusieurs membres de la première unité; Sakuya et Soma avec leur instructeur, Tsubaki. Un peu plus tard, il rencontre aussi les membres de la Direction générale de Fenrir Extrême-Orient; Canon, Tatsumi, Gina, Karel, Shun, etc. Quand un deuxième modèle de nouveau God Eater nommée Alisa rejoint la première unité sur une mission, un groupe de Prithvi Mata (un Aragami) les prend par surprise ce qui provoque pour Alisa un trouble après avoir vécu un épisode psychologique puis elle piège accidentellement Lindow. Le reste de la première unité a été en mesure de s'échapper; toutefois, Lindow doit être abandonné. Après leur retour à la base, Alisa est immédiatement traitée pour ses épisodes et est temporairement retirée de ses fonctions. Il a ensuite été révélé qu'ils sont dus à son traumatisme d'enfance d'avoir regardé ses parents se faire manger par un Aragami et le fait qu'elle a été hypnotisée par son thérapeute.

Le héros, après avoir enseigné à Alisa la bonne façon de combattre à nouveau, est en mesure de l'aider à éliminer son traumatisme et elle retourne à nouveau sur les lignes de front. Pendant ce temps, Sakuya, après le deuil de Lindow toujours manquant, trouve un message secret de lui mais il est inaccessible sans le brassard de Lindow. Le héros est ensuite promu comme le nouveau leader de la première unité, dans laquelle le chef de la Direction de Fenrir Extrême-Orient, Johannes, tente de l'utiliser dans des missions top secrètes dans le but de trouver l'entité connue sous le nom de la singularité.  Paylor Sakaki trompe le directeur sur la recherche de la singularité en Europe après lui avoir dit qu'un Aragami mystérieux est apparu la-bas. Sakaki a été laissé responsable de la Direction de l'Extrême-Orient Fenrir pendant un certain temps jusqu'à ce que le directeur revienne. Peu de temps après, Sakaki envoie le héros avec les autres membres de la première unité à une mission secrète qui conduit finalement à la découverte d'un être humain-Aragami nommé Shio. Alors qu'ils apprennent d'elle et gardent le secret de Shio envers le directeur, la première unité est envoyée pour une mission de recherche après que le brassard de Lindow stoppe d'émettre des signaux actifs. Enfin, la première unité trouve son brassard et Sakuya est capable d'accéder au message secret de Lindow. Sakuya découvre alors que Lindow était secrètement en train d'enquêter sur le projet secret de Johannes connu sous le nom de projet Ark.

Personnages
 Le  est une nouvelle recrue de la branche d'Extrême-Orient qui est affecté en tant que membre de la première unité de God Eaters. Le joueur est également le premier Nouveau modèle de God Eater à se joindre à la Direction générale de l'Extrême-Orient. Dans divers médias, le nom par défaut du joueur masculin se révèle être , tandis que dans l'adaptation anime, il est nommé en tant que . Sa voix est celle de Ryuuichi Kijima.

  est le leader de la première unité et possède le taux de survie le plus élevé (90 %). Son God Arc est un Vieux-modèle épée longue. Sa voix est celle de Hiroaki Hirata en japonais.
  est un membre de la première unité qui évite d'interagir avec les autres, mais a un taux de survie élevé, le même que Lindow. Il est également très fort et étrangement peut régénérer ses blessures plus rapidement que tout autre être humain. Son God Arc est un Vieux-modèle de Buster Blade. Sa voix est celle de Kazuya Nakai en japonais.
  est la sous-chef de la première unité. Elle est un tireur de haut-rang et son God Arc est un sniper (ancien modèle; longue portée)Sa voix est celle de Sayaka Ohara en japonais.
  est un membre de la première unité qui rejoint les God Eaters en même temps que le joueur. Son God Arc est un assaut (ancien type, longue portée). Sa voix est faite par Daisuke Sakaguchi en japonais.
  est la recrue de la branche Russe qui a des traumatismes psychiques d'Aragami. Son God arc est une épée longue d'assaut (Nouveau modèle). Comme le joueur, Alisa est aussi un nouveau modèle. Sa voix est celle de Māya Sakamoto en japonais.
  est la sœur de Lindow qui agit aussi comme un superviseur de la première, seconde et troisième unité. Sa voix est celle de Atsuko Tanaka en japonais.
  est le chef de la branche d'Extrême-Orient de Fenrir Anagura. Avec son attitude douce, il excelle dans la négociation politique entre les différentes branches. Il est aussi le père de Soma. Sa voix est celle de Rikiya Koyama en japonais.

  est une opératrice de la Direction Extrême-Orient, principalement chargée de la prise de commandes pour des missions et des récompenses. En dépit d'être sur la liste des correspondances possibles pour God Eaters, elle n'a pas encore trouvé un facteur bias avec un taux de compatibilité assez élevé. Sa voix est celle de Kanae Ito en japonais.

  est un membre fondateur de Fenrir et superviseur en chef actuel du département Technologie. Il est celui qui a découvert le facteur Bias. Sa voix est celle de Taiten Kusunoki en japonais.

  est un membre fondateur de Fenrir et chef de Aragamis Research Lab ainsi que l'épouse décédée de Johannes von Schicksal, et la mère de Soma
  une mécanicienne de l'équipe de maintenance de God Arc. Sa voix est celle de  Chiaki Omigawa en japonais.
  un membre de la  et le chef de l'Unité de Défense. Lorsqu'il n'est pas en service, il est souvent vu frappant Hibari à son comptoir. Son God Arc est une lame courte (vieux-modèle). Sa voix est celle de Takeshi Mori en japonais.

Développement
Le jeu a été réalisé par Hiro Yoshimura, produit par Yosuke Tomizawa. Le design des personnages a été fourni par Koichi Itakura et Sokabe Shuji.

God Eater a été initialement annoncé le  par Namco Bandai Games. Peu de temps après la sortie japonaise du jeu une sortie nord-américaine a été annoncée par une filiale de Bandai Namco Holdings, D3 Publisher, pour le  2010. Cependant, D3 a annoncé qu'il serait retardé pour un certain temps en 2011.

Namco Bandai a teasé un nouveau projet God Eater avec un événement connu sous le nom God Eater Fes 2010, qui devait avoir lieu à Akiba Square le . Toutefois, cinq jours avant l'événement, Famitsu a révélé God Eater Burst, une version évoluée du God Eater original. Le jeu a été confirmé avec du contenu supplémentaire, une nouvelle histoire, des personnages, des ennemis avec un gameplay rééquilibré, dépoussiéré et de meilleurs graphiques.

Le , il a été révélé que le titre occidental serait changé pour Gods Eater Burst, avec le mot God au pluriel.

Une suite au jeu, intitulé God Eater 2, prenant place deux ans après le premier jeu, est présenté le  lors de la convention de jeux annuel Tokyo Game Show. Il est sorti le .

Adaptations

Light novel
Plusieurs adaptations en light novels de la série sont sorties. La première série de romans a été écrite par Yuurikin, illustrée par Sokabe Shuji et publiée par Enterbrain. Les chapitres ont été compilés en un seul volume sorti le  sous le titre . La seconde est constituée de deux volumes :  et . Ils ont été écrits par Ryuzaki Tsukasa, illustrés par Sokabe Shuji, et publiés par Kadokawa Shoten. Les romans sont sortis le  et le , respectivement.

Le jeu a également connu plusieurs adaptations en manga écrites par Bandai. Le premier, intitulé , a été illustré par Osan Eijii, publié par Kōdansha, et dans le magazine Rival Comics. Au , la série était compilée en cinq volumes. Le deuxième, intitulé God Eater: the Spiral Fate, a été illustré par Saito Rokuro, publié par Dengeki Comics. En date du , le manga a été compilé en deux volumes. Un troisième manga intitulé God Eater: The Summer Wars a été illustré par Okiura et publié par Kadokawa Shoten. La série a été compilée en un seul volume, le .

Anime

Un OVA préquelle de douze minutes a été fait par ufotable et diffusé le . En , un anime de télévision produit par Ufotable, a été annoncé. La série God Eater est dirigée par Takayuki Hirao avec des designs de personnages par Keita Shimizu. L'anime a commencé sa diffusion le , après que le premier épisode ait été retardé d'une semaine en raison de problèmes de production.

Bande son
La bande son GOD EATER BURST ドラマ&オリジナル・サウンドトラック a été publiée sur un seul disque le . Elle a été composée par Go Shiina et contient le thème du jeu Over the Clouds.

Autres
Un jeu de cartes à collectionner est sorti sous le nom de [God Eater Burst] en . Deux decks de 50 cartes sont sortis qui comprenaient des dés spéciaux, une feuille de référence, et un tapis de jeu. Un ensemble de neuf miniatures mettant en vedette l'Aragami est sorti au Japon. Un jeu de téléphone spin-off intitulé God Eater mobile a été développé par Mobage et sorti le  au Japon pour le i-Mode, EZWeb, et Yahoo! Keitai distribution service. Similaire au jeu PSP original, il dispose de personnalisation des personnages, achat d'objets et la chasse d'Aragami.

Réception
Le jeu a reçu des critiques mitigées avec un score de 71 % sur Metacritic et 74 % sur GameRankings. Le jeu a un bon score dans le magazine japonais Famitsu, qui a donné un score total de 34 sur 40 (9/9/8/8). Le God Eater original a vendu  exemplaires la première semaine de sa sortie japonaise, et en  God Eater avait vendu plus de  exemplaires au Japon. God Eater Burst s'est vendu  copies dans la première semaine de sa sortie au Japon.

Le remake de 2015, God Eater Resurrection, a vendu un total de copies à travers les deux plateformes PlayStation Vita et PlayStation 4 lors de sa première semaine de sortie au Japon ; la majorité des exemplaires vendus impliquent la version Vita, qui a pris la première place dans les charts de ventes de logiciels japonais pour cette semaine particulière.

Notes et références

Liens externes
 Site officiel Nord-Americain
 Site officiel Européen
 Site officiel Japonais

Jeu vidéo sorti en 2010
Action-RPG
Jeu Namco Bandai Games
Jeu PlayStation 4
Jeu PlayStation Portable
Jeu PlayStation Vita
Jeu Windows
Jeu vidéo développé au Japon
Jeu D3 Publisher
God Eater


text:
El Handspring Treo 180 fue un teléfono inteligente o smartphone dotado de asistente digital de mano fabricado por la empresa norteamericana Handspring. El 180 fue el segundo de una nueva gama de dispositivos multifunción, los Treo, que sucedió a la gama Visor de la misma marca. Fue lanzado al mercado en febrero de 2002 en dos modelos, el Treo 180 y el 180g. Se diferenciaban en que el Treo 180 disponía de un pequeño teclado QWERTY mientras que el 180g contaba con un panel táctil donde se introducían los datos mediante el sistema "graffiti".

Los dos modelos de Treo 180 eran tribanda con pantalla de matriz de puntos. Traían de fábrica el sistema operativo Palm OS en su versión 3.5. La pantalla era de 160 x 160 píxeles. Poseían un microprocesador Dragonball a 33 MHz, 16 MB de memoria RAM, conectividad USB, batería recargable de iones de litio que arrojaba una autonomía de más de 60 horas en espera y 2,5 horas de funcionamiento en conversación. Pesaban 153 gramos.

Véase también
 Palm Treo

Enlaces externos
Página de soporte del Treo 180 en Palm.com
Lanzamiento del Treo 180 en Quesabesde.com
Características del Treo 180 en PDAExpertos.com

Dispositivos Palm OS
Telefonía móvil


text:
Clea Lewis (born July 19, 1965) is an American actress, best known for her television role as Ellen's annoying  friend, Audrey Penney in Ellen DeGeneres' sitcom Ellen.

Personal life
Lewis was born in Cleveland Heights, Ohio, to a writer mother and a former vaudeville performer and lawyer father. Lewis graduated from Brown University in 1987. She has two sons with her husband, playwright and children's book author Peter Ackermann: Stanley, born in 2002, and Alvin, born in 2005.

Career
Lewis appeared on The Fresh Prince of Bel-Air and Flying Blind. She also appeared in the pilot episode of Friends, in which she played Frannie. She has appeared in numerous films, including Scotch & Milk, The Rich Man's Wife, and Diabolique. In 2000, she performed the voice of Amy Lawrence in Tom Sawyer. Lewis played Gina, a chatty ad agency worker, in 2007's Perfect Stranger. She also voiced various characters in the Nickelodeon cartoon SpongeBob SquarePants.

She also appeared on the short-lived Andy Barker, P.I. as Jenny Barker, the wife of the title character.

Her somewhat nasal, squeaky voice has meant a great deal of animation voice-over work for Lewis, including in both television (ABC's Saturday morning cartoon, Pepper Ann) as Nicky Little and film (Ice Age: The Meltdown). She also recorded the book-on-CD for books 4-10 of The Princess Diaries book series.

Filmography

Film

Television

Theatre

References

External links

1965 births
Living people
Actresses from Cleveland
American musical theatre actresses
American television actresses
American voice actresses
Brown University alumni
People from Cleveland Heights, Ohio
20th-century American actresses
21st-century American actresses


text:
NFS est un sigle de trois lettres qui peut désigner :
 en français :
 Numération de formule sanguine ou hémogramme ;
 en anglais :
 , un protocole de réseau ;
  (« crible de corps de nombres »), un algorithme de factorisation des nombres entiers (voir crible algébrique) ;
 , une série de jeux vidéo de course automobile.
 Nýja fréttastofan, une chaîne de télévision islandaise d'information en continu.


text:
Four to the Floor est une chanson du groupe pop rock anglais Starsailor sortie le . Elle est extraite de l'album Silence Is Easy sorti en septembre 2003. Le single atteint la première place en France et en Belgique (Wallonie) et le top 10 en Australie, en Belgique et en Espagne. Le remix de Stuart Price dénommé Thin White Duke Remix est la version officielle en France et reste durant 8 semaines consécutives numéro un du club 40.

Liste des pistes
 CD
 Four to the Floor (Radio Edit) - 3:54
 A Message - 4:28

CD édition limitée (avec fold-out poster)
Four to the Floor (Radio Edit) - 3:54
Four to the Floor (Soulsavers Remix) - 5:12
Four to the Floor (Thin White Duke Remix) - 4:36
Four to the Floor (Enhanced Video)

10" Maxi
 Four To The Floor (Radio Edit)
 A Message
 Four To The Floor (Thin White Duke Mix)

Classement par pays

Notes et références

Single musical sorti en 2004
Chanson de rock britannique
Single numéro un dans le Club 40
Single numéro un dans le Top Singles du SNEP
Single numéro un en France
Single numéro un en Belgique
Single numéro un dans l'Ultratop 50 Singles wallon


text:
Tove (* 10. Jahrhundert; † nach 980) war eine abodritische Prinzessin aus dem Geschlecht der Nakoniden, deren Name nur von dem Runenstein von Sønder Vissing bei Aarhus bekannt ist. Die Inschrift wird teilweise so gedeutet, dass sie die Gemahlin des dänischen Königs Harald Blauzahn aus dem Haus Jelling war.

Der Runenstein und seine Deutung

Tove, altnordisch Tofa von Dove (Taube), ist allein aus Inschrift des Runensteins 1 von Sønder Vissing bekannt. Bei dem dort als ihr Vater genannten Mistiwoj handelte es sich vermutlich um den abodritischen Samtherrschers, der von 965/967 bis 990/995 von der Mecklenburg aus über den abodritischen Stammesverband herrschte, dessen Teilstämme entlang der südlichen Ostseeküste vom heutigen Kiel bis nach Rostock siedelten. Tove hatte eine Schwester Hodica und einen Bruder Mistislaw.

Toves Vater Mistiwoj betrieb zur Sicherung seiner politischen Beziehungen eine dynastische Heiratspolitik. Wohl aus diesem Antrieb verheiratete er seine Tochter mit dem dänischen König Harald Blauzahn, gegen den er immerhin noch 974 an der Seite des deutschen Kaisers Otto II. in die Schlacht am Danewerk gezogen war. Unklar ist, ob Tove ihren nordischen Namen bereits als Geburtsnamen, etwa als Tochter einer dänischen Ehefrau Mistivojs, oder erst in Dänemark erhalten hat. Kinder Toves sind nicht überliefert.

Um 980 ließ Tove zu Ehren ihrer Mutter den Runenstein von Sønder Vissing errichten. Dessen Inschrift lautet

Tofa let gœrwa kumbl, Mistiwis dottiR, oft mopur sina, Haralds hins gopa, Gorms sonar kona.

Herkömmlich wird diese Inschrift gelesen "Tofa ließ das Denkmal machen, die Tochter Mistivojs, / zum Gedenken an ihre Mutter, / Haralds des Guten, / Gormssohns Frau." Nach einer neueren Interpretation der Inschrift soll die Inschrift zu lesen sein: "Tove, die Tochter Mistives, ließ diesen Stein für ihre Mutter setzen, Ehefrau Harald des Guten, Gorms Sohn." Demnach wäre nicht Tove, sondern deren Mutter die Ehefrau Harald Blauzahns gewesen. Dann müsste Harald Mistiwoj überlebt und dessen Witwe geheiratet haben, womit er Toves Stiefvater wurde. Tove soll mit der Inschrift Ansprüche auf eine ehrenhafte Stellung sowohl bei den Abodriten als auch bei den Dänen erhoben und Erbschaften nach beiden Elternteilen geltend gemacht haben.

Literatur
 Christian Lübke: Die Beziehungen zwischen Elb- und Ostseeslawen und Dänen vom 9. bis zum 12.Jahrhundert: Eine andere Option elbslawischer Geschichte? In: Ole Harck, Christian Lübke (Hrsg.): Zwischen Reric und Bornhöved. Die Beziehungen zwischen den Dänen und ihren slawischen Nachbarn vom 9. bis ins 13. Jahrhundert (= Forschungen zur Geschichte und Kultur des östlichen Mitteleuropa. 11). Steiner, Stuttgart 2001, S. 23–36, (Übersicht zu den dänisch-abodritischen Beziehungen).

Anmerkungen

Nakonide
⚭Tove #Mecklenburg
Abodriten
Königin (Dänemark)
Person des Christentums (Mecklenburg)
Geboren im 10. Jahrhundert
Gestorben im 10. oder 11. Jahrhundert
Frau
Harald Blauzahn


text:
Frémery és un municipi francès, situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 62 habitants.

Demografia

Població
El 2007 la població de fet de Frémery era de 62 persones. Hi havia 20 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.

La població ha evolucionat segons el següent gràfic:

Habitants censats

Habitatges
El 2007 hi havia 30 habitatges, 24 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 26 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 24 habitatges principals, 19 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 5 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 17 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 11 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

Piràmide de població
La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:

Economia
El 2007 la població en edat de treballar era de 31 persones, 24 eren actives i 7 eren inactives. Les 24 persones actives estaven ocupades(18 homes i 6 dones).. De les 7 persones inactives 2 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

Activitats econòmiques
L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de transport.

L'any 2000 a Frémery hi havia 6 explotacions agrícoles.

Poblacions més properes
El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

Referències

 Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Frémery a l'INSEE.
 Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Frémery a l'INSEE
 France par commune  Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.

Municipis del Mosel·la


text:
Kishorpura is a patwar circle and village in ILRC Nimera in Phagi Tehsil in Jaipur district, Rajasthan. Kishorpura is also a patwar circle for nearby villages, Beer Ramchandrapura, Bimalpura, Mohanpura Rajawatan, Ramchandrapura and Lakhawas.

In Kishorpura, there are 110 households with total population of 806 (with 50.74% males and 49.26% females), based on 2011 census. Total area of village is 2.92 km2.  There is one primary school and one post office in Kishorpura village.

References

Villages in Jaipur district


text:
Jenő Vincze (Versec, 20 de novembro de 1908 - 1988)  foi um futebolista e treinador húngaro.

Carreira
Jenő Vincze fez parte do elenco da Seleção Húngara de Futebol das Copas do Mundo de 1934 e 1938. Ele fez três partidas e um gols em Copas, esteve presente na derrota para a Itália por 4-2 na final de 38.

Ligações Externas
Perfil em Fifa.com

Futebolistas da Hungria
Treinadores de futebol da Hungria
Jogadores da Seleção Húngara de Futebol
Jogadores da Copa do Mundo FIFA de 1934
Jogadores da Copa do Mundo FIFA de 1938


text:
W.I.T.C.H. is een Frans-Amerikaanse animatieserie, gebaseerd op de gelijknamige Italiaanse stripreeks. De serie telt twee seizoenen van elk 26 afleveringen, geproduceerd door Sip Animation.

Het eerste seizoen van de serie werd in Nederland vanaf 3 september 2005 uitgezonden op Jetix en later op Disney Channel. Eind 2016 en begin 2017 werd de serie ook uitgezonden op SBS6. In Vlaanderen werd de serie uitgezonden op VTM bij TamTam van 3 september 2005 tot en met 10 maart 2008.

Het tweede seizoen is nooit naar het Nederlands vertaald, maar was in 2011 wel 's nachts op Disney Channel te zien, in het Engels zonder ondertiteling.

Inhoud
De centrale verhaallijn van de serie is gelijk aan die van de strip. Vijf tieners: Will, Irma, Taranee, Cornelia en Hay Lin, worden uitgekozen om de nieuwe wachters van Kandrakar te worden. Ze krijgen allemaal magische krachten, gebaseerd op de vijf elementen.

Het eerste seizoen volgt in grote lijnen het verhaal van de eerste verhaallijn uit de strip, maar voegt hier een groot aantal zaken aan toe zoals nieuwe personages en subplots. Maar er wordt ook een aantal personages weggelaten. Ook kunnen alle vijf wachters in de serie vliegen in plaats van alleen Hay Lin. In dit seizoen moeten de vijf wachters de wereld Meridiaan redden van de overheersing door de tovenaar Phobos. Tevens moeten ze zijn lang verloren zus zien op te sporen voordat hij haar vindt. Dit blijkt uiteindelijk Cornelia's vriendin Elyon te zijn.

In het tweede seizoen leren de wachters meer over Kandrakar. Ze komen oog in oog te staan met de kwaadaardige tovenares Nerissa en haar handlangers, een groep magische ridders die ook bekend zijn als De vier ridders van het kwaad.

Personages

Overgenomen uit de stripserie
 Will Vandom
 Irma Lair
 Taranee Cook
 Cornelia Hale
 Hay Lin
 Elyon Brown
 Phobos
 Cedric
 Nerissa
 Matt
 Caleb
 Frost
 Vathek
 Elias van Dahl

Nieuwe personages
Blunk een groen goblinachtig wezen, afkomstig uit Meridian. Hij dient als vrolijke noot van de serie. Hij is berucht om zijn stank en het feit dat hij zo veel mogelijk dingen van de aarde wil verzamelen. Zijn reukvermogen stelt hem in staat poorten tussen de Aarde en Meridian op te sporen. Hij werkt samen met Caleb en de wachters, maar is niet altijd even betrouwbaar.
Caleb de leider van het Meridiaanse verzet tegen Phobos. Hij werkt geregeld samen met de wachters, hoewel hij hen in het begin vrij zwak vindt. Hij komt ook geregeld naar de aarde alwaar hij probeert een normaal leven te leiden. Daarnaast probeert hij de voorlopig onbekend gebleven zuster van Phobos te vinden en voorraden voor de rebellen en het volk van Meridian mee te nemen. Later in de serie wordt hij verliefd op Cornelia, zij blijkt het meisje uit zijn dromen te zijn.
De speurder een monsterlijke man vergezeld door een net zo monsterlijke hond. Onder zijn cape verbergt hij vleermuisachtige beesten die bomen kunnen omknagen. Hij werkt voor Phobos.
Raythor een ridder uit Phobos' leger. Raythor valt in het eerste seizoen al gauw in ongenade en wordt in de Afgrond der Schaduwen geworpen. Hij sluit zich in het tweede seizoen aan bij Nerissa als wraakridder.
Jeek net als Blunk een passling, maar in dienst van Phobos. Hij voert voornamelijk spionagetaken uit en vindt voor Phobos poorten wanneer dat nodig is.

Andere verschillen
Bevolking; anders dan in de strip bestaat het volk grotendeels uit mensen gelijkend op de aardbewoners. Uitzondering daarop zijn humanoïden zoals Aldarn, die vlekken in het gezicht zoals van een ex-fluisteraar hebben en/of verhoornde delen in de schedel hebben, zoals volgens de strip de Galhot die bezitten.
Leger; een deel bestaat uit forse kerels die qua postuur niet te vergelijken zijn met het volk; een ander deel van het leger bestaat uit Lurdens, grote afzichtelijke wezens met een laag verstandelijk vermogen.
Poorten; anders dan in de strip zijn de poorten oncontroleerbaar en volkomen willekeurig, tot en met de duur van opening toe. Wie er gebruik van wil maken is afhankelijk van de Passlings, die er een neus voor hebben om ze te vinden.

Rolverdeling
 Kelly Stables – Will Vandom
 Candi Milo – Irma Lair
 Kali Troy – Taranee Cook
 Christel Khalil – Cornelia Hale
 Liza Del Mundo – Hay Lin Lin
 Kath Soucie – Nerissa
 Lauren Tom – Yan Lin
 Mitchell Whitfield – Phobos
 Dee Bradley Baker – Cedric
 Greg Cipes – Caleb
 Steven Blum – Blunk, Raythor
 Serena Berman – Elyon
 Dee Bradley Baker – Aldarn
 Lloyd Sherr – Vathek

Nederlandse versie
 Will - Meghna Kumar
 Irma - Nathalie Haneveld
 Taranee - Peggy Vrijens
 Cornelia - Maedy Tol
 Hay Lin - Nicoline van Doorn
 Yan Lin - Paula Majoor
 Caleb - Matthias Quadekker
 Blunk - Timo Bakker
 Elyon - Melise de Winter
 Susan Vandom - Hymke de Vries
 Prince Phobos - Hein van Beem
 Raythor - Jan Nonhof
 Vathek - Marcel Jonker
 Overige stemmen: Marloes van den Heuvel, Marieke de Kruijf

De Nederlandse versie is opgenomen door: Wim Pel Producties.

Disney Channel heeft 's nachts het tweede seizoen in het Engels met ondertiteling uitgezonden.

Afleveringen

Seizoen 1
 It Begins (Het begint)
 It Resumes (Het gaat door)
 The Key (De sleutel)
 Happy Birthday, Will (Fijne verjaardag, Will)
 A Service to the Community (Een dienst aan de gemeenschap)
 The Labyrinth (Het labyrint)
 Divide and Conquer (Verdeel en heers)
 Ambush at Torus Filney (Hinderlaag bij Torus Filney)
 Return of the Tracker (De terugkeer van de speurder)
 Framed (Ingelijst)
 The Stone of Threbe (De steen van Threbe)
 The Princess Revealed (De prinses onthuld)
 Stop the Presses (Stop de perzen)
 Parents' Night (Ouderavond)
 The Mudslugs (Het Moddermonster)
 Ghosts of Elyon (De verschijningen van Elyon)
 The Mogriffs (De Mogriffs)
 Walk This Way (Loop hiereen)
 The Underwater Mines (De onderwatermijnen)
 The Seal of Phobos (Het zegel van Phobos)
 Escape From Cavigor (Ontsnapping uit Cavigor)
 Caleb's Challenge (Calebs gevecht)
 The Battle of the Meridian Plains (De Meridiaanse veldslag)
 The Rebel Rescue (De rebellenredding)
 The Stolen Heart (Het gestolen hart)
 The Final Battle (Het laatste gevecht)

Seizoen 2
 A is for Anonymous
 B is for Betrayal
 C is for Changes
 D is for Dangerous
 E is for Enemy
 F is for Facades
 G is for Garbage
 H is for Hunted
 I is for Illusion
 J is for Jewel
 K is for Knowledge
 L is for Loser
 M is for Mercy
 N is for Narcissist
 O is for Obedience
 P is for Protectors
 Q is for Quarry
 R is for Relentless
 S is for Self
 T is for Trauma
 U is for Undivided
 V is for Victory
 W is for Witch
 X is for Xanadu
 Y is for Yield
 Z is for Zenith

Externe links

Referenties

Franse animatieserie
Amerikaanse animatieserie
Programma van Jetix
Amerikaanse jeugdserie
Amerikaans kinderprogramma op televisie
Franse jeugdserie
Frans kinderprogramma op televisie
Programma van France 3
Stripverfilming


text:
Tóth Antal (1812–1894) esperes-plébános
 Tóth Antal (1838–1907) színész
 Tóth Antal (1843–1921) gimnáziumi tanár, népiskolai felügyelő
 Tóth Antal (1945–2020) művészettörténész, muzeológus
 Tóth Antal (1960) művészneve: Tónió, grafikus
 Tóth Antal (1954–2002) kenus, edző
 Tóth Antal (vasesztergályos)
 Tóth Antal (zongorista)

Jegyzetek


text:
Vrtekica (, ) is a village in the municipality of Studeničani, North Macedonia.

Demographics
According to the 1467-68 Ottoman defter, Vrtekica appears as being inhabited by an Orthodox Albanian population. Some families had a mixed Slav-Albanian anthroponomy - usually a Slavic first name and an Albanian last name or last names with Albanian patronyms and Slavic suffixes.

The names are: Jorgo son of Progon, Leka Kovac (treasurer), Preno son of Stala, Kolojan son of Ton-ço, Tonço son of Kalojan.

According to the 2021 census, the village had a total of 90 inhabitants. Ethnic groups in the village include:

Albanians 90

References

Villages in Studeničani Municipality
Albanian communities in North Macedonia


text:
In human anatomy, the mouth is the first portion of the alimentary canal that receives food and produces saliva. The oral mucosa is the mucous membrane epithelium lining the inside of the mouth.

In addition to its primary role as the beginning of the digestive system, the mouth also plays a significant role in communication. While primary aspects of the voice are produced in the throat, the tongue, lips, and jaw are also needed to produce the range of sounds included in speech.

The mouth consists of two regions, the vestibule and the oral cavity proper. The mouth, normally moist, is lined with a mucous membrane, and contains the teeth.  The lips mark the transition from mucous membrane to skin, which covers most of the body.

Structure

Oral cavity

The mouth consists of two regions: the vestibule and the oral cavity proper. The vestibule is the area between the teeth, lips and cheeks. The oral cavity is bounded at the sides and in front by the alveolar process (containing the teeth) and at the back by the isthmus of the fauces. Its roof is formed by the hard palate at the front, and the soft palate at the back. The uvula projects downwards from the middle of the soft palate at its back. The floor is formed by the mylohyoid muscles and is occupied mainly by the tongue. A mucous membrane – the oral mucosa, lines the sides and under surface of the tongue to the gums, and lines the inner aspect of the jaw (mandible). It receives secretions from the submandibular and sublingual salivary glands.

Lips

The lips come together to close the opening of the mouth, forming a line between the upper and lower lip. In facial expression, this mouth line is iconically shaped like an up-open parabola in a smile, and like a down-open parabola in a frown. A down-turned mouth means a mouth line forming a down-turned parabola, and when permanent can be normal. Also, a down-turned mouth can be part of the presentation of Prader–Willi syndrome.

Nerve supply
The teeth and the periodontium (the tissues that support the teeth) are innervated by the maxillary and mandibular nerves – divisions of the trigeminal nerve. Maxillary (upper) teeth and their associated periodontal ligament are innervated by the superior alveolar nerves, branches of the maxillary division, termed the posterior superior alveolar nerve, anterior superior alveolar nerve, and the variably present middle superior alveolar nerve. These nerves form the superior dental plexus above the maxillary teeth. The mandibular (lower) teeth and their associated periodontal ligament are innervated by the inferior alveolar nerve, a branch of the mandibular division. This nerve runs inside the mandible, within the inferior alveolar canal below the mandibular teeth, giving off branches to all the lower teeth (inferior dental plexus). The oral mucosa of the gingiva (gums) on the facial (labial) aspect of the maxillary incisors, canines and premolar teeth is innervated by the superior labial branches of the infraorbital nerve. The posterior superior alveolar nerve supplies the gingiva on the facial aspect of the maxillary molar teeth. The gingiva on the palatal aspect of the maxillary teeth is innervated by the greater palatine nerve apart from in the incisor region, where it is the nasopalatine nerve (long sphenopalatine nerve). The gingiva of the lingual aspect of the mandibular teeth is innervated by the sublingual nerve, a branch of the lingual nerve. The gingiva on the facial aspect of the mandibular incisors and canines is innervated by the mental nerve, the continuation of the inferior alveolar nerve emerging from the mental foramen. The gingiva of the buccal (cheek) aspect of the mandibular molar teeth is innervated by the buccal nerve (long buccal nerve).

Development
The philtrum is the vertical depression formed between the philtral ridges between the upper lip and the nasal septum, formed where the nasomedial and maxillary processes meet during embryo development. When these processes fail to fuse fully, a cleft lip, cleft palate, or both can result.

The nasolabial folds are the deep creases of tissue that extend from the nose to the sides of the mouth.  One of the first signs of age on the human face is the increase in prominence of the nasolabial folds.

Function
The mouth plays an important role in eating, drinking, and speaking. Mouth breathing refers to the act of breathing through the mouth (as a temporary backup system) if there is an obstruction to breathing through the nose, which is the designated breathing organ for the human body.

Infants are born with a sucking reflex, by which they instinctively know to suck for nourishment using their lips and jaw.
The mouth also helps in chewing and biting food.

For some disabled people, especially many disabled artists, who through illness, accident or congenital disability have lost dexterity, their mouths take the place of their hands, when typing, texting, writing, making drawings, paintings and other works of art by maneuvering brushes and other tools, in addition to the basic oral functions. Mouth painters hold the brush in their mouth or between their teeth and maneuver it with their tongue and cheek muscles, but mouth painting can be strenuous for neck and jaw muscles since the head has to perform the same back and forth movement as a hand does when painting.

A male mouth can hold, on average, , while a female mouth holds .

See also

 Head and neck anatomy
 Mouth breathing
 Index of oral health and dental articles
 List of basic dentistry topics

Further reading

References

External links

Facial features
Mouth
Mouth
Human head and neck
Speech organs
Human mouth anatomy
Digestive system


text:
Lepa Ves je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Grada Donje Stubice, Krapinsko-zagorska županija.

Stanovništvo

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 458 stanovnika te 125 obiteljskih kućanstava.

Izvori

Naselja u Krapinsko-zagorskoj županiji


text:
Una balza è una fascia di tessuto o altro materiale arricciata o pieghettata che viene posta alle estremità delle vesti. Solitamente le balze servono a decorare un abito e/o rinforzare lo stesso.

Etimologia
La parola "balza" deriva dal latino baltea, plurale di balteum, che indicava quelle pareti degli anfiteatri "che separavano i diversi ordini della scalea".

Storia
Le balze vengono utilizzate sin dal Rinascimento, epoca in cui servivano a decorare le scollature e i colletti. Nel XVI secolo esse erano applicate sulle gorgiere che caratterizzavano gli abiti eleganti in Spagna. Gli abiti pieghettati sono stati usati in varie occasioni nel corso della storia. Molto più recentemente, negli anni ottanta, andavano di moda le camicie a balze. Gli abiti con le balze tornarono di moda nel 2010.

Note

Voci correlate
 Abito da flamenco
 Kaunakes

Altri progetti

Abbigliamento


text:
O ABC é um vírus de computador descoberto em outubro de 1992 em sistemas DOS. Teve origem na USSR.

Características
Infecta ficheiros EXE e pode alterar tanto ficheiros COM como EXE. Fica residente na memória, abaixo do limite dos 640KB do DOS e captura os interrupts 16 e 1C. Fica ativo no dia 13 de cada mês. O vírus altera e infecta os ficheiros à medida que são executados.

Após a infeção, a memória livre diminuirá em aproximadamente 8960 bytes. Alterados, mas não infetados, os ficheiros COM e EXE terão um acréscimo de 4 a 30 bytes no tamanho. Os ficheiros EXE infetados (ficheiros COM nunca são infectados) terão um aumento em tamanho de 2952 a 2972 bytes, com o ABC estando no fim do ficheiro EXE infectado. Não existem cadeias de caracteres visíveis no código do vírus do ficheiro infetado, mas os textos seguintes encontram-se encriptados na cópia inicial do vírus:ABC_FFEA
Minsk 8.01.92
ABC

Sintomas
O vírus causa a repetição de entradas do teclado. Combinações de duas mesmas letras poderão provocar esse comportamento: "zoo" torna-se "zooo". Além disso, o sistema pode travar quando alguns programas são executados.

Outras denominações
 ABC-2378
 ABC.2378
 ABC.2905
 ABC-2918
 ABC-2918B

Ligações externas
Computer Viruses (A), pela Probert Encyclopedia
ABC, pela McAfee
Symantec Security Response - ABC, pela Symantec

Vírus do DOS


text:
Australocaris is een geslacht van kreeftachtigen uit de klasse van de Malacostraca (hogere kreeftachtigen).

Soort
 Australocaris pinjarup Poore & Collins, 2009

Axiidae


text:
Ewout Genemans, né le  à La Haye, est un producteur, diffuseur, chanteur et acteur néerlandais.

Biographie

Naissance à La Haye
Chanteur néerlandais
Acteur néerlandais
Naissance en février 1985
Présentateur du Concours Eurovision de la chanson junior


text:
Приго́же — пасажирська зупинна залізнична платформа Лиманської дирекції Донецької залізниці.

Розташована у с. Пригоже, Ізюмський район, Харківської області на лінії Слов'янськ — Лозова між станціями Гаврилівка (4 км) та Дубове (7 км).

Станом на початок 2016 р. через платформу слідують приміські електропоїзди, проте не зупиняються.

Примітки

Джерела

Транспорт Барвінківського району
Зупинні пункти Донецької залізниці
Зупинні пункти Харківської області


text:
Kuban (C8H8) je syntetická uhlovodíková molekula, která je složena z osmi uhlíkových atomů uspořádaných do vrcholů krychle. Na každý atom uhlíku je navázán jeden atom vodíku. Jako krystalická pevná látka patří mezi Platónské uhlovodíky. Ty byly poprvé syntetizovány v roce 1964 profesorem chemie na Chicagské univerzitě Philipem Eatonem.

Vlastnosti kubanu
Před publikací Eatonovy a Coleovy práce byli vědci přesvědčeni, že kubické uhlíkové molekuly nemohou existovat, neboť neobvyklý pravý úhel mezi vazbami uhlíku by vedl k přílišnému napětí vazeb a tedy k jejich nestabilitě. Jednou vzniklý kuban je však kineticky stabilní díky absenci snadno dostupné dekompoziční cesty.

Kuban a jeho deriváty mají řadu užitečných vlastností. Pravý úhel mezi vazbami uhlíku znamená, že vazby jsou vysoce napjaté, u toho důvodu jsou sloučeniny kubanu vysoce reaktivní; z toho důvodu mohou být využity jako účinná paliva a výbušniny. Právě kombinace vysokého obsahu energie a toho, že kuban má ze všech uhlovodíků největší hustotu, může být využit jako palivo zaujímající malý prostor např. u letadel (prakticky se ale uhlovodíky s velikým pnutím dají kvůli ceně použít jen u křižujících střel apod.). Hledají se i uplatnění kubanu v lékařství a nanotechnologii.

Hlavní bariérou nasazení kubanu jako paliva a složky výbušnin je vysoká cena, která je v řádu stovek tisíc Kč/kg.

Syntéza
Původní syntéza z roku 1964 začíná u 2-cyklopentenonu (sloučenina 1.1 na reakci 1):

Reakcí s N-bromosuccinimidem v tetrachlormethanu se umístí na allylový zbytek atom bromu (obrázek 1.2) a další bromací bromem v pentanu - dichlormethanu vznikne tribromid (obrázek 1.3). Následně jsou ze sloučeniny působením diethylaminu v diethyleteru ze sloučeniny odštěpeny dva moly bromovodíku, čímž vznikne bromocyclopentadienon (obrázek 1.4).

Druhá část reakce začíná spontánní Dielsovou–Alderovou dimerizací (obrázek 2.2), která je analogická dimerizaci cydlopentadienu na dicyklopentadien. Aby byly další kroky úspěšné, měl by vznikat pouze endo izomer. To se skutečně děje, protože atomy bromu se snaží zaujmout pozici co nejdále od sebe navzájem i od karbonylové skupiny. Tímto způsobem jsou minimalizovány dipólové interakce během přechodného stavu reakce. Obě karbonylové skupiny jsou chráněny jako acetaly s ethylenglykolem a P-toluensulfonovou kyselinou v benzenu. Jeden acetal je selektivně uvolněn kyselinou chlorovodíkovou (obrázek 2.3).

V dalším kroku se z endoizomeru 2.3, který má obě alkenové skupiny v těsné blízkosti, se fotochemickou [2+2] cykloadicí vytváří kleci podobný izomer 2.4. Bromketonová skupina je konvertována na kruh uzavírající karboxylovou skupinu (obrázek 2.5) během Favorského přesmyku s hydroxidem draselným. Následuje tepelná dekarboxylace probíhající přes acyl chlorid (s thionyl chloridem) a přes terciární butyl organického peroxidu (obrázek 2.6 a 2.7), posléze je znovu odštěpen acetal (obrázek 2.8). Nakonec proběhne druhý Favorského přesmyk (obrázek 2.9) a zbývající dekarboxylace.

Anorganické krychle a odpovídající deriváty
Molekuly tvaru krychle se vyskytují i mimo oblast zájmu organické chemie. Běžně se vyskytující anorganické krychle jsou shluky [Fe4-S4], které se nalézají ve FeS proteinech, alternativně se mohou vyskytovat i jako čtyřstěny.

Některé organokovové sloučeniny mohou přijmou kubickou strukturu, např. (cyklopentadienylFe)4(CO)4, (pentamethylcyklopentadienylRu)4Cl4 a (trifenylfosfinAg)4I4,

Reakce
Kuneany mohou vznikat z kubanů pomocí σ-vazebného přesmyku katalyzovaného kovovými ionty.

Odkazy

Reference

Externí odkazy

 Eaton Cubane Synthesis @ SynArchive.com
 Cubane chemistry at Imperial College London

Uhlovodíky
Polycyklické uhlovodíky


text:
Direct3D 11 (D3D11) — компонент інтерфейсу програмування додатків () DirectX 11, 11-та версія Direct3D, наступник Direct3D 10/10.1. Direct3D 11 забезпечує взаємодію між операційною системою та програмами з драйверами відеокарти. Частково D3D11 працює на відкритих рівнях Direct3D 9-10. Фактично нова версія DirectX 11 є розширеною і кращою версією свого попередника DirectX 10. Найбільш серйозною відмінністю між попередньою й новою версіями API є модуль теселяції, який присутній в DirectX 11.

Перші версії з'явилися в листопаді 2008 року. Офіційна, фінальна версія вийшла 22 жовтня 2009 року в складі Windows 7. 28 жовтня 2009 DirectX 11 став офіційно доступний для Windows Vista і Windows Server 2008 за допомогою завантаження через Windows Update.

Теселяція
У D3D11 додається 3 додаткових стадії конвеєра візуалізації, метою введення яких є ефективна теселяція поверхонь.
Теселяція не є абсолютно новою технологією, вперше її почали використовувати відеопроцесори Xenos, які були розроблені компанією AMD для ігрових консолей Xbox 360 в 2005 році. Проте, модуль теселяції використаний в DirectX 11 є стійкішим і гнучкішим, ніж модуль, використаний в графічних процесорах.

Конвеєр D3D11 включає три нових стадії між стадіями вершинного і геометричного шейдеру. Дві з них є програмованими (стадії оболонкового (hull shader) і domain шейдерів) і одна — конфігурується (стадія теселяції). Оболончатий шейдер викликається для кожного патча. Як вхідні дані використовуються контрольні точки патча з вершинного шейдера. Оболончатий шейдер має два основних застосування. Перше (опційно) — це конвертація контрольних точок з одного уявлення в інше. Після цього шейдера контрольні точки пересилаються безпосередньо далі, минаючи теселятор. Інше застосування — обчислення підходящого параметра теселяції, який потім передається на стадію теселяції. Такий підхід дозволяє робити адаптивну теселяцію, яка може бути використана у випадку видозалежних рівнів деталізації (LOD). Параметр теселяції визначається для кожної грані патчу і варіюються в діапазоні від 2 до 64. Це означає, що кожна грань трикутного (або квадратного) патчу може бути розбита на 2 (або максимум 64) грані.

Стадія теселятора представлена фіксованим набором функції (добре конфігуруємої), які використовують параметр теселяції для розбиття патчу на кілька трикутників або квадів. Теселятор не має доступу до контрольних точок — всі рішення про розбивання приймаються на основі конфігураційних і теселяційних параметрів, що передаються з оболончатого шейдера. Кожна вершина після стадії теселяції передається в domain шейдер, причому передаються тільки координати параметризації (parametrization coordinates).

Domain shader оперує координатами параметризації (parameterization coordinates) патча для кожної вершини роздільно, хоча є можливість отримати доступ по трансформованим контрольним точкам для всього патча. Domain шейдер відправляє всю інформацію про вершини (позицію, текстурні координати, тощо) в геометричний шейдер (або на стадію кліпування, якщо геометричний шейдер не заданий). Він оцінює представлення поверхні в кожній точці. На даній стадії може бути застосований метод карт зміщення (displacement mapping).

Обчислювальні шейдери і невпорядкована пам'ять
Direct3D 11 вводить новий тип шейдера — обчислювальний шейдер (Compute Shader) який викликається як регулярний масив потоків. Потоки діляться на групи. Кожна група має 32 Кб пам'яті, що розділяється між потоками групи. Таким чином потоки в групі можуть обмінюватися результатами, покращуючи свою продуктивність. Також потоки можуть виконувати зчитування й запис з довільним доступом до графічних ресурсів: текстурам, масивам вершин, та інших. Ці доступи до пам'яті невпорядковані, хоча синхронізація різних інструкцій здійснюється, коли це дійсно необхідно.

Піксельні (фрагментні) шейдери можуть також зчитувати з довільних адрес, що дозволяє записувати структури даних, котрі потім можуть бути використані в обчислювальному шейдері, або навпаки. Варто відзначити, що піксельні шейдери завжди мали можливість довільного доступу на зчитування через вибірку з текстур.

Обчислювальні шейдери можуть також проводити операції, такі як summed-area tables, швидке Фур'є-перетворення які значно швидше, ніж раніше застосовувані методи на графічному процесорі. На даний момент Microsoft досліджує бібліотеки, що забезпечують подібні розрахунки. Microsoft вважає, що алгоритми, такі як A-буферна візуалізація та трасування променів також можуть бути здійснені ефективно, але на даний момент немає реальних показників, що свідчать про їх ефективність.

Виклик обчислювального шейдера замінює всі стадії конвеєра візуалізації. Однак, можна змішувати обчислювальні шейдери і традиційний рендер шляхом використання їх результатів. Наприклад, обробка зображення після візуалізації обчислювальним шейдером (можна завантажувати додаткові структури даних).

 — головним чином це комунікація даних між потоками і величезний вибір примітивів для випадкового доступу і потокових операцій введення/виведення. Ці функції викликають простіші і швидші реалізації вже використовуємих методик, таких як створення зображень, а також розкривають нові методи, які можуть діяти на апаратних засобах Direct3D11.

Фактично й на графічних процесорах попередніх поколінь виробники відеокарт реалізовували подібні функції, які отримували фірмове найменування і використання — технології AMD FireStream і NVIDIA CUDA. Компанія Microsoft в DirectX 11 вирішила уніфікувати розширені обчислювальні можливості відеокарт, дозволяючи створювати програмний код, що виконується на всіх нових відеоприскорювачах, не залежно від виробника графічного процесора. Використання  відкриває нові горизонти: проста обробка кадрів і відеопотоку, кращий штучний інтелект, реалістичніша фізика і т. ін..

Багаторівнева візуалізація
Direct3D 10 дозволяє передавати команди візуалізації тільки з одного потоку (на даний момент існує спеціальний багатопотоковий режим, але через низьку продуктивність Корпорація Майкрософт не рекомендує використовувати його). Як відомо, передача команд візуалізації через Direct3D потребує використання додаткових обчислювальних ресурсів процесора. Враховуючи тенденцію збільшення числа ядер центрального процесора, вводиться підтримка новішої багатопоточності, щоб розподіляти цю роботу між декількома потоками, тим самим виконуючи її більш ефективно.

Direct3D 11 дає можливість створювати дисплейні списки з декількох потоків і виконувати їх з головного потоку візуалізації. Крім того, пристрій, який створює ресурси, було винесено з контексту, який передає команди візуалізації. Це дозволяє створювати ресурси не синхронно. Відкладений контекст (Deferred Contex) використовують для створення дисплейних списків, а прямий контекст (Immediate Context) для передачі команд візуалізації на GPU, включаючи обробку дисплейних списків, створених у відкладених контекстах.

На відміну від інших можливостей, в Direct3D 11 багатопоточна візуалізація реалізується програмно, через драйвер. Відповідні драйвери D3D10 (можливо, навіть D3D9) дозволяють виконувати багатопоточну візуалізацію набагато ефективніше, ніж раніше.

Два нових формати стиснення текстур
Найбільший об'єм пам'яті в іграх найчастіше надається текстурам, тому стає зрозумілим прагнення розробників вдосконалити стиснення текстур, яке необхідне для мінімізації об'ємів вживаної пам'яті і зниження вимог до її пропускної спроможності без впливу на необхідний для візуалізації час. DirectX 11 дає розробникам новоспечені формати стиснення (BC6 для HDR-текстур і BC7 для LDR-зображень і карт нормалей), які мають допомогти їм досягти високоякісної візуалізації, не жертвуючи при цьому продуктивністю.

DirectX 11 в іграх
Все що ми вище описували, є виключно оглядом того, що додалося в новому API для розробників, проте все ж цікаво поглянути на те, що приніс новий DirectX для комп'ютерних гравців всього світу. Окрім нових відеокарт і витрат на них, Direct3D11 вносить до ігор новий рівень деталізації предметів, збільшення кількості різних ефектів і кращу обробку світлових променів. Графіка в іграх, яка була і так сильно наближена до фотореалістичності, стане ще яскравішою і правдоподібнішою.

Рівень графіки виходить на абсолютно новий рівень, адже теселяція підвищує кількість використаних полігонів в кожній сцені. Звісно, подібні ефекти можна реалізувати і іншими способами, проте вживання теселяції дозволяє ефективніше використовувати шину даних, а також легко масштабувати продуктивність за допомогою налаштувань рівня деталізації. Наскільки все це є правдою, ми побачимо в оглядах відеокарт з підтримкою DirectX 11, а також оцінимо в нових і оновлюваних іграх.

Інші можливості
Підтримка динамічної лінковки шейдерів (за аналогією Cg). Це дозволяє розділити написання та компіляцію шейдерів світла і матеріалів. Пізніше зв'язування проводиться при виставленні шейдеру. Цей підхід є розв'язанням проблеми комбінаторного вибуху в разі різних джерел світла і матеріалів.

Додано два нові формати для стискання текстур — BC6 і BC7. BC6 підтримує широкий динамічний діапазон RGB текстур, використовуючи при цьому 1 байт на кожен тексель (замість 6 байт у разі 6-бітних RGB речових текстури). BC7 підтримує вузький динамічний діапазон RGB або  текстур. Він також використовує 1 байт на тексель (як DXT5/BC3), але надає значно кращу якість у порівнянні з форматами текстур D3D10. Обидва нових формати використовують кілька типів блоків — утиліта для стискання обирає відповідний тип блоку на основі його змісту.

Формати блоків стиснення D3D9 і D3D10 засновані на ідеї, що кожен блок 4 × 4 текселей містить всі свої значення у вигляді однієї лінії, і біти кожного текселя кодують позицію в цій лінії. Наприклад, в DXT1/BC1 рядок у просторі RGB представляє дві кінцеві точки RGB, і кожен тексель використовує два біти, щоб вказати який колір використовується з чотирьох точок вздовж лінії.

Нові формати D3D11 підтримують типи блоків з однією, двома і навіть трьома (у разі BC7) колірними лініями. Існує компроміс між числом ліній і числом точок вздовж такої лінії, оскільки кожен блок займає однаковий об'єм пам'яті. В принципі, блок 4 × 4 з двома кольоровими лініями вимагає додатково 16 біт на кожен блок для задання яка лінія кожного текселя була пов'язана з ним (у випадку трьох колірних ліній буде потрібно ще більше біт). Для зниження вимог до пам'яті підтримується тільки невеликий набір можливих моделей колірних ліній. Для кожного блоку утиліта упаковки вибирає найкращий варіант з цієї підмножини.

Direct3D 11 має жорсткішу специфікацію текстур. Результати декомпресії повинні бути точними і субтексельна / субміп фільтрація повинна забезпечувати точність не менше 8 біт.

Direct3D 11 дозволяє використовувати текстури, що мають максимальний розмір в діапазоні від 8K-16K текселей. Зазначимо, що 16K х 16K DXT1/BC1 текстура займає 128MB — не так багато ігор буде використовувати такі великі текстури, але це може бути слушно для методик наприкладм . Загалом, тепер у D3D11 ресурс може мати розмір до 2 Гб.

Апаратне забезпечення може додатково підтримувати (опційно) дійсні числа з плаваючою точкою подвійної точності.

На Gamefest 2008 також був представлений слайд з безліччю інших нововведень, деталі яких не були пояснені:
 Адресований потоковий висновок (Addressable Stream Out)
 Непряма замальовка (Draw Indirect)
 Покращений Gather4 (Improved Gather4)
 Instance programming model для геометричних шейдерів (Geometry shader instance programming model)
 Min-LOD texture clamps
 Conservative oDepth
 Pull-model attribute eval
 Read-only depth or stencil views

DirectX 11 і керований код
SlimDX і SharpDX підтримують DirectX 11.
XNA — ні.

Ігрові рушії з підтримкою DirectX 11
 Unity3D версії 4.0
 Unreal Engine 3
 X-Ray версії 1.6
 CryEngine 3
  (розробник — Croteam)

 Frostbite Engine (розробник — EA Digital Illusions CE)

Див. також
 DirectX
 GDI
 OpenGL
 Simple DirectMedia Layer
  — формат файлу для зберігання 3D об'єктів, розроблений Microsoft для DirectX

Посилання

Графічні бібліотеки