text:
To Mega Therion – drugi album szwajcarskiej grupy muzycznej Celtic Frost, wydany w roku 1985. Album doczekał się reedycji w roku 1999. Nazwa płyty pochodzi od angielskiego okultysty Aleistera Crowleya. Autorem okładki jest H. R. Giger.

Lista utworów
 "Innocence and Wrath" – 1:02
 "The Usurper" – 3:24
 "Jewel Throne" – 3:59
 "Dawn of Meggido" – 5:42
 "Eternal Summer" – 4:29
 "Circle of the Tyrants" – 4:36
 "(Beyond the) North Winds" - 3:04
 "Fainted Eyes" – 5:00
 "Tears in a Prophet's Dream" – 2:30
 "Necromantical Screams" – 6:06
 "Return to the Eve (1985 Studio Jam)" – 4:08 (tylko na reedycji)

Twórcy
 Tom Gabriel Fischer – gitary, śpiew
 Martin Eric Ain – gitara basowa
 Reed St. Mark – perkusja

Gościnnie
 Martin Eric Ain – gitara basowa (utwory 2. i 3.)
 Wolf Bender – róg (utwory 1., 4. i 10.)
 Claudia-Maria Mokri – śpiew (utwory 2., 6. i 10.)
 Horst Müller – efekty dźwiękowe (utwór 9.)
 Urs Sprenger – efekty dźwiękowe (utwór 9.)

Linki zewnętrzne
 Teksty utworów na DarkLyrics
 To Mega Therion na oficjalnej stronie zespołu

Przypisy

Albumy Celtic Frost
Albumy muzyczne wydane w roku 1985
Albumy Combat Records
Albumy Noise Records


text:
Robert Gysae (14 de Janeiro de 1911 - 26 de Abril de 1989) foi um comandante de U-Boot que serviu na Kriegsmarine durante a Segunda Guerra Mundial. Afundou um total de 25 embarcações aliadas somando 149 403 toneladas em oito patrulhas de guerra. Foi condecorado com as Folhas de Carvalho da Cruz de Cavaleiro.

História
Robert Gysae entrou para a Marinha da Alemanha no mês de abril de 1931. Nos primeiros anos de serviço esteve em torpedeiros, dentre estes estavam o Albatros, Leopard e T-107, sendo transferido para a força U-Boot no mês de abril de 1940 com a patente de Kapitänleutnant.

Não demorou muito tempo até assumir o seu primeiro comando, onde no mês de outubro de 1940 ele comissionou o U-98, realizando a sua primeira patrulha de guerra alguns meses tarde, em março de 1941. Com o U-98, Gysae realizou um total de seis patrulhas de guerra, tendo neste meio tempo afundado 11 embarcações aliadas. Foi no comando desta unidade que Robert Gysae foi condecorado com a Cruz de Cavaleiro da Cruz de Ferro no dia 31 de dezembro de 1941, sendo o 99º soldado da Kriegsmarine a ser condecorado com ela e o 43º soldado da Força U-Boot.

Após assumiu o comando do U-177, tendo com este realizado duas patrulhas longas pelo Oceano Índico, conseguindo afundar 14 embarcações aliadas num total de 87,388 toneladas, sendo durante a sua segunda patrulha com o U-177 condecorado com as Folhas de Carvalho, sendo o 31º soldado da Kriegsmarine a ser condecorado com esta medalha e o 24º da Foças U-Boot.

O comando deste submarino foi entregue no mês de outubro de 1943 e se tornou o comandante da 25. Unterseebootsflottille no mês de janeiro de 1944. Já nos últimos meses de guerra, Gysae saiu do comando da Flotilha no mês de abril de 1945 e comandou o Marinepanzerjagd-Regiment 1 até o fim da guerra.

Após o término da Segunda Guerra Mundial, Gysae passou algumas semanas em cativeiro e depois foi libertado. Entrou para a Bundesmarine onde serviu por quatro anos em uma base naval norte-americana e após se tornou comandante da Marinedivision Nordsee durante três anos com a patente de Flottillenadmiral, se aposentando no mês de março de 1970.

Carreira

Patentes

Condecorações

Patrulhas

Sucessos
25 navios afundados totalizando 136,266 toneladas
1 navio de guerra auxiliar afundado totalizando 10,549 toneladas
1 navio danificado totalizando 2,588 toneladas

Comandos

Bibliografia

 Busch, Rainer & Röll, Hans-Joachim (2003). Der U-Boot-Krieg 1939-1945 - Die Ritterkreuzträger der U-Boot-Waffe von September 1939 bis Mai 1945 (em alemão). Hamburg, Berlin, Bonn Germany: Verlag E.S. Mittler & Sohn. ISBN 3-8132-0515-0.
 Kurowski, Franz (1995). Knight's Cross Holders of the U-Boat Service. Schiffer Publishing Ltd. ISBN 0-88740-748-X.
 Schaulen, Fritjof (2003). Eichenlaubträger 1940 - 1945 Zeitgeschichte in Farbe I Abraham - Huppertz (em alemão). Selent, Germany: Pour le Mérite. ISBN 3-932381-20-3.

Ligações externas

Comandantes de U-Boot
Pessoas da Segunda Guerra Mundial (Alemanha)
Recebedores da Cruz de Cavaleiro da Cruz de Ferro

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Jill Murphy (5 de julho de 1949 – Cornualha, 18 de agosto de 2021) foi uma escritora e ilustradora britânica, mais conhecida por ser a autora das séries literárias infantis "A Pior das Bruxas" e "Large Family". Ela é aclamada como "uma das mais populares escritoras e ilustradoras infantis".

Biografia
Nascida em Londres, Murphy mostrou interesse em escrita e pintura já na idade dos seis anos; e embora não fosse excelente nas outras matérias escolares, ela produziu sua própria biblioteca de livros escritos e ilustrados a mão enquanto ainda estava no ensino primário. A autora passava seu tempo lendo histórias de Colégios Internos, o que serviu de inspiração para criar a Academia Miss Cackle do livro "A Pior das Bruxas". Ela cresceu como Católica Romana, mas não se considera atualmente praticante. Sua mãe era uma bookaholic e seu pai, um engenheiro inglês.

Murphy começou a escrever a novela A Pior das Bruxas enquanto ainda estava no ensino médio, mas ao entrar na Chelsea College of Art e Design e Croydon Art Schools, começou a ser difícil conciliar estudos com continuar o livro. Ela continuou a escrever durante um ano morando em uma vila no Togo, na África Ocidental, e depois trabalhando como babá no Reino Unido. Depois de receber cartas de rejeição de editores a quem ela ofereceu o livro (como ela lembra, "Eles disseram que as crianças teriam medo de uma escola para bruxas ..."), em 1970, quando ela tinha 21 anos, ela decidiu tentar lançar o seu livro na editora Allison and Busby, uma nova empresa que havia sido recentemente laçada. "Eles aceitaram imediatamente e imprimiram 5 000 cópias, e lembro-me de imaginar quantas tias e tios eu tinha e o que faríamos com o resto", disse ela em entrevista ao The Telegraph. O livro provou ser um sucesso instantâneo, vendendo-se dentro de dois meses após a publicação.  Murphy continuou trabalhando como babá até que a publicação em 1980 do seu novo livro intitulado A Pior das Bruxas Ataca Novamente levou-a a se dedicar a escrever em tempo integral.

Ela deu à luz seu filho Charlie, na primavera de 1990. Seu casamento com potter Roger Michell terminou em divórcio.

Em 1986, um filme para a televisão com o mesmo título, estreou na HBO. Mais tarde foi ao ar na Disney Channel durante a década de 1990, por volta da época do dia das bruxas.

Os livros da série A Pior das Bruxas tornou-se um dos títulos de maior sucesso na editora Puffin Books e vendeu mais de três milhões de cópias. Eles também foram produzidos em um filme de 1986  e uma série para o canal ITV , que foi ao ar entre 1998 e 2001.

Murphy também é conhecido por livros ilustrados, especialmente a série literária "Large Family", que detalham o caos interno de uma família de elefantes. Publicado pela primeira vez em 1986, Five Minutes Peace já vendeu mais de cinco milhões de cópias em todo o mundo e foram traduzidos para 19 idiomas. O segundo livro, All in One Piece (1987), foi eleito vice-campeão da Greenaway Medalha da British Library Association, reconhecendo o melhor ano de livro infantil da literatura britânica (o segundo de duas menções honrosas). "Large Family" agora é uma série de TV na CBeebies e ABC Kids. Em 1996, The Last Noo-Noo foi adaptado como um jogo e apresentado no Polka Theatre, em Londres.

Em 2007, Murphy recebeu um título honorário da University College Falmouth.

Murphy também escreveu Querido Cão de caça , em 2009, sobre de um desaparecimento de um cachorro da raça deerhound depois de uma tempestade e a busca por seus proprietários para encontrá-lo.

Murphy morreu em 18 de agosto de 2021 em um hospital de Cornualha, aos 72 anos de idade, devido a um câncer.

Trabalhos

The Worst Witch

1. The Worst Witch (1974)
2. The Worst Witch Strikes Again (1980)
3. A Bad Spell for the Worst Witch (1982)
4. The Worst Witch All at Sea (1993)
5. The Worst Witch Saves the Day (2005)
6. The Worst Witch to the Rescue (2007)
7. The Worst Witch and the Wishing Star (2013)
8. First Prize for the Worst Witch (2018)

Large Family picture books

Five Minutes' Peace (1986)
All in One Piece (1987)
A Piece of Cake (1989)
A Quiet Night In (1993)
Mr. Large in Charge (2005)
Laura Bakes a Cake (2008)
Luke Tidies Up (2008)
Lester Learns a Lesson (2008)
Lucy Meets Mr Chilly (2008)
Grandpa In Trouble (2009)
Sebastian's Sleepover (2009)

Non-series novels
Worlds Apart (1988)
Jeffrey Strangeways (1992)

Non-series picture books
My Teddy (1973)
Peace at Last (1980)
On the Way Home (1982)
Whatever Next! (1983)
What Next, Baby Bear! (1984)
The Christmas Babies (1992)
The Last Noo-Noo (1995)
All Aboard (1996)
All for One (2002)
Dear Hound (2009)

Notas

Ligações externas
 Jill Murphy site - fã site não oficial
 Jill Murphy em Walker Livros

Autores de literatura infantojuvenil da Inglaterra
Mortes por câncer na Inglaterra


text:
Sleep Tight (; ) is a 2011 Spanish psychological thriller film directed by Jaume Balagueró from a screenplay by Alberto Marini. The film was developed under the title Flatmate and stars Luis Tosar alongside Marta Etura. In the film, César, a concierge of an apartment building, is unable to reach happiness no matter what happens to him, and he has a goal to make the tenants upset. Clara proves to César that making her upset is harder than he expected and things turn to a twisted event when her boyfriend Marcos visits her. Sleep Tight was considered one of the most anticipated films to be premiered at the 44th Sitges Film Festival.

Plot
A concierge of an apartment in Barcelona named Cesar is on the roof of a building explaining his nature of not being able to find any happiness no matter what he does or what good things happen to him. As he wakes up in Clara's apartment and begins his routine working in the main lobby, He gives hush money to Ursula, the daughter of another tenant. Cesar visits his sick mother in the hospital, who is practically unable to speak to her son but listens to him talk about Clara. Veronica, another tenant, asks Cesar to take care of her dogs giving detailed directions on how to feed them. Cesar ignores her instructions and feeds her dog Rocio a slice of pie. Clara, entering her apartment, opens up letters she has received then tears them up and throws them away all. While this is happening, Cesar hides under her bed waiting for her to fall asleep in order to use chloroform to keep her asleep so he can maliciously mess with her care product. The morning after, he sneaks out of Clara's apartment with Ursula waiting outside. She demands that Cesar provide her with an adult movie if he wants her to keep her mouth shut. Cesar, working in the lobby, finds Veronica heading out of the apartment. He questions Veronica where Rocio is and she explains that Rocio has horrible diarrhea from something he may have eaten.

Ursula, sneaking out of school, goes to Cesar's apartment and asks for the videotape and tells him that she and Clara talked about Cesar and the price for her keeping her mouth shut will be 100 euros. Cesar has also angered another of the tenants by not taking care of the plants, killing them. Visiting his mother at the hospital again, Cesar says that he is close to wiping Clara's smile off her face as his goal is to make his tenants miserable. The apartment cleaners are informed by Cesar that the office was not cleaned properly which leads to the cleaner's son being in trouble.

Cesar, once again hiding under Clara's bed, uses chloroform on her to keep her in a deep sleep and begins messing with more of Clara's items and plants bug eggs in her apartment. A couple of days pass and Clara's rashes which she was developing due to Cesar messing with her care products have slightly gone away, relieved for a second she finds many cockroaches in her apartment and decides to stay with her mother until Cesar fumigates her apartment. The police get involved to figure out who is harassing Clara and Cesar frames the cleaner's son which leads to his arrest.

Cesar returns to Clara's apartment and while hiding under her bed he finds that she brought her boyfriend Marcos as well. Having accidentally dropped some chloroform on his face, Cesar makes a desperate attempt to leave the apartment quietly but realizes he has the wrong keys to the apartment, leaving him locked inside. Cesar wakes up in Clara's shower and begins to worry as Marcos had found Cesar's sports bag with many suspicious items. Marcos catches Cesar trying to sneak out of the apartment. He explains his reason for being there. Deceiving them, he leaves the apartment and heads downstairs only to find out he is going to be vacated. Clara and Marcos are about to go on a trip and have to return as Clara turns out to be four weeks pregnant. Marcos is surprised as he always used a condom when they had sex.

Marcos knocks at Cesar's place and asks him to check out Clara's apartment, stating there is a bug problem again. Cesar goes to check the apartment but realizes that Marcos has caught onto him sneaking into her place and has found what Cesar has been drugging her with. Cesar and Marco begin to fight and Cesar grabs a piece of glass and stabs Marcos's neck, killing him. Knowing that Ursula knows Cesar was involved in Marcos's death, Cesar sneaks into her apartment and threatens Ursula to never rat him out to guarantee that Cesar does not go to jail. Clara has moved out of the apartment and had her baby, Cesar mails her a letter hoping that any time she looks at their child she will think of him, and he thanks her for helping him finally be happy.

Cast

 Luis Tosar as César
 Marta Etura as Clara
 Alberto San Juan as Marcos
 Pep Tosar as Úrsula's father
 Petra Martínez as Verónica
 Amparo Fernández as The cleaning lady
 Iris Almeida as Úrsula
 Roger Morilla as The cleaning boy
 Margarita Roset as César's mother
 Manel Dueso as The commissioner

Production
Filmax narrated the film on the 2010 Cannes Film Festival and named Jaume Balagueró as director. Alberto Marini wrote the script of the film. Having success with the Rec film series, Balagueró felt it was important to start on something new and went on to direct Sleep Tight. The film was Balaguerós first film in which he directed but had not participated in the writing in the film but the elements of the story is what intrigued him. Balagueró stated that it was a challenge to have story in point of view of the villain and not the victim, hoping to establish a morality play that would make the audience a necessary participant. Balagueró cast in early May 2010 Luis Tosar and Marta Etura for the leads. Filmax and Balagueró filmed the project in Barcelona, Catalonia. It is Balagueró's first film since Fragile alone on the directing chair. The film had a budget of 5,000,000 Euros

Music
Lucas Vidal is the composer of the film and the score is primarily on a principal Leitmotif which are melodic or dramatic passages to correspond to the plot of the film. Vidals score was nominated to the Jerry Goldsmith Awards of 2011, in the VII International Film Music Festival. The film also features many songs such as Next 2 You by Buckcherry, Keep Me In Mind by Patti Page, I Got To Have Your Love by The Fantastic Four (band), I Got to Have Your Smile by The Fantastic Four.

Release

Theatrical
Sleep Tight had its world premier at Austin, Texas at the Fantastic Fest in September 2011 before being officially released in Spain on October 14, 2011 and reaching the United States theater's in 2012.

Home Media
Sleep Tight was made available on Video on demand in October 2012 but officially released on DVD and Blu-ray on January 8, 2013.

Reception

Box Office
Sleep Tight opened across 285 cinemas being in release for 80 days weeks and on opening weekend it earned $1,090,093. In Spain the film grossed $4,658,981 domestically and worldwide it grossed $8,791,590.

Critical response
The review-aggregation website Rotten Tomatoes gives the film a 94% approval rating based on 31 published reviews—a weighted average of 7.3 out of 10. It has a score of 70 out of 100 on Metacritic based on 11 critics, indicating "generally favorable reviews."

Jonathan Holland of Variety had positive comments about the film stating that Sleep Tight "designed to give audience sleepless nights, and mostly succeeds". Simon Crook of Empire had similar comments to make stating that the film is "old-school, simmering with Hitchcockian suspense, but even the most hardened horror-heads will find its after-effects hard to brush off." Film Comment'''s Sophie Blum rated the film as a "five-star creepy stalker movie" and praises Tosar and Balugueró for having concocted a Sweeney Todd or [insert your favorite psychopath here] for the 21st century."

Manohla Dargis of The New York Times had mixed reviews claiming the chilly film works at first but that Balagueró "is so overtaken by his villain that he becomes like César, displaying an eagerness to play the role of tormentor, which kills both the movie's pleasure and its flickering political subtext."

AccoladesSleep Tight won six awards at the 4th Catalan cinema Gaudí Awards: Gaudí award for Best Non-Catalan Language Film, Best Director, Best Original Screenplay, Best Film Editing, Best Sound, Best Leading Actor.

 Remake
In 2018, a South Korean remake of the film titled Door Lock'' was released. The Korean movie tells the same story from the point of view of the victim rather than the perpetrator.

See also
 List of Spanish films of 2011
 List of films featuring home invasions

References

External links

2011 films
2011 psychological thriller films
Films set in apartment buildings
Films shot in Spain
Spanish thriller films
2010s Spanish-language films
Films directed by Jaume Balagueró
Films set in Barcelona
Films scored by Lucas Vidal
Filmax films
Castelao Producciones films
Films about rape
Home invasions in film
2010s Spanish films
Spanish psychological thriller films


text:
Heinrich Rantzau or Ranzow (Ranzovius) (11 March 1526 – 31 December 1598) was a German humanist writer and statesman, a prolific astrologer and an associate of Tycho Brahe. He was son of Johan Rantzau.
He was Governor of the Danish royal share in the Duchy of Holstein, a rich man and celebrated book collector. Rantzau is perhaps best remembered as a patron of scholars. His own Tractatus astrologicus de genethliacorum thematum appeared in 1597, and went through five editions by 1615. In his own time, he was regarded as a generous supporter of artists and writers in Lübeck, many of whom he engaged to write memorials of his father. Rantzau was also a successful merchant with trading interests in the east-west trade through Husum and Lübeck.

Rantzau was awarded the Danish Order of the Elephant in 1580 by King Frederick II of Denmark.

His oldest son Breide Rantzau was a councillor of the Danish realm, and a younger son, Gert Rantzau, was Captain of the castles of Kronborg and Flensburg.

He was the great-uncle of Josias von Rantzau, Marshal of France.

References

External links

 Peter Zeeberg: Heinrich Rantzau (1526-98) and his humanist collaborators - The examples of Reiner Reineccius and Georg Ludwig Froben.

Editions
 Felgentreu, Fritz (ed., trans.). Heinrich Rantzau (Christianus Cilicius Cimber). Belli Dithmarsici vera descriptio: Wahre Beschreibung des Dithmarscher Krieges (Schleswig: Landesarchiv Schleswig-Holstein, 2009) (Veröffentlichungen des Landesarchivs Schleswig-Holstein, 86).

1526 births
1598 deaths
People from Steinburg
German astrologers
German astrological writers
German Renaissance humanists
German male writers
Heinrich


text:
Kościół parafialny pw. św. Michała Archanioła – kościół parafialny pod wezwaniem św. Michała Archanioła w Kamienicy Polskiej. Kościół jest świątynią parafialną rzymskokatolickiej parafii pod tym samym wezwaniem.

Historia
Kościół zbudowany został w latach 1868-70 i poświęcony 28 grudnia 1869 roku przez dziekana częstochowskiego ks. Józefa Rzewuskiego. Uroczystego poświęcenia (konsekracji) wyposażonej już świątyni dokonał biskup Aleksander Bereśniewicz 20 maja 1884 roku. Pieniądze na budowę świątyni pochodziły od Cechu Płócienników działających w Kamienicy Polskiej. W czasie działań wojennych w 1945 r. kościół został nieco uszkodzony. Odrestaurował go w 1946 r. proboszcz ks. Stanisław Duda. W kościele znajdują się zabytkowe organy oraz piękne stacje drogi krzyżowej.

Przypisy

Bibliografia

Obiekty sakralne w gminie Kamienica Polska
Kościoły w archidiecezji częstochowskiej
Świątynie pod wezwaniem św. Michała Archanioła
Kościół
Kościoły w powiecie częstochowskim
Budynki w Polsce oddane do użytku w 1870


text:
Charles de La Boissière est un magistrat et homme politique français.

Biographie
Charles Benjamin de La Boissière est le fils du magistrat Joseph-Louis de La Boissière, avocat général du parlement de Grenoble (1781) et de Françoise Angélique de Pistre de Chambonet.

Il naît le  mais n'est baptisé qu'en 1781 à Villeneuve-de-Berg, en compagnie de son frère puiné Joseph François Hyppolite de la Boissière.

De 1804 à 1806, il est maire de Villeneuve-de-Berg. En 1811, il est nommé conseiller de préfecture du Gard.

Alors propriétaire, il est nommé en  maire de Nîmes pour un mandat de deux ans. Poursuivant la politique de maintien de l'ordre engagée par son prédecesseur, il entame aussi l'aménagement urbain de la ville. Il est aussi à l'instigation de l'agrandissement de l'église Saint-Paul.

Références

Bibliographie
 .

Maire de Nîmes
Conseiller de préfecture du Gard


text:
Alix de Saint-André est une journaliste et écrivain française née le  à Neuilly-sur-Seine. Elle s'est fait connaître comme chroniqueuse dans Nulle part ailleurs sur Canal+ auprès de Jérôme Bonaldi. Elle a été journaliste dans des magazines comme Elle ou Le Figaro Magazine. Elle a écrit plusieurs romans et quelques récits autobiographiques.

Biographie

Fille du colonel Jean Peïtevin de Saint-André, ancien écuyer en chef du Cadre noir, Alix grandit vers Saumur élevée dans des pensions religieuses. Elle devient grand reporter et journaliste. Elle travaille pour le magazine Elle. En 1994, elle publie L'Ange et le Réservoir du liquide à freins et L'Archive des anges (1998) dans lequel elle enquête sur l'existence de ces créatures aériennes aussi bien dans la Bible, le Talmud que le Coran.

De 1993 à 1997, elle travaille comme chroniqueuse pour Canal+, avec entre autres Frédéric Taddeï dans l'émission Nulle part ailleurs lors de la première partie de l'émission, présentée par Jérôme Bonaldi.

Saint-André revient à la fiction avec Papa est au panthéon (2001), et Ma nanie (2003), prix Terre de France, où Alix, dans un monologue affectueux adressé à cette femme, revisite son enfance et sa relation privilégiée avec cette nanie, décédée en 2001. En 2007, paraît Il n'y a pas de grandes personnes, livre entièrement consacré à sa passion pour André Malraux et où elle nous raconte sa rencontre avec la fille de ce dernier, Florence Malraux.

Elle s'intéresse aux religions, en particulier aux anges, et en parle généralement avec humour.

Œuvre

 Prix Louis-Castex de l'Académie française en 2011

 L'Angoisse de la page folle, Gallimard, 2016
 57 rue de Babylone, Paris , Gallimard, 2021

Notes et références

Voir aussi

Liens externes

Journaliste française du XXe siècle
Journaliste française du XXIe siècle
Romancière française du XXe siècle
Romancière française du XXIe siècle
Animatrice française de télévision
Naissance en décembre 1957
Naissance à Neuilly-sur-Seine
Collaborateur de ELLE
Auteur de la Série noire
Naissance dans le département de la Seine


text:
Магиа́н () — топоним в Пенджикентском районе Таджикистана. Может обозначать:
 Магиан — посёлок
 Магиан, Магиандарья или Магияндарья — река, протекающая в посёлке Магиан.

Персоналии
  (1882—1962) — ирландский католический прелат.
 Магиан, Сиара (род. 1992) — ирландская легкоатлетка, специализирующаяся в беге на средние дистанции.


text:
Ferrussac est une commune française située dans le département de la Haute-Loire en région Auvergne-Rhône-Alpes.

Géographie
La commune est située à une altitude de 964 mètres et bénéficie d'un climat tempéré, chaud.

Localisation

La commune de Ferrussac se trouve dans le département de la Haute-Loire, en région Auvergne-Rhône-Alpes.

Elle se situe à  par la route du Puy-en-Velay, préfecture du département, à  de Brioude, sous-préfecture, et à  de Mazeyrat-d'Allier, bureau centralisateur du canton du Pays de Lafayette dont dépend la commune depuis 2015 pour les élections départementales.

Les communes les plus proches sont :
Arlet (), Cronce (), Saint-Austremoine (), Pinols (), Chazelles (), Saint-Cirgues (), Aubazat (), Lavoûte-Chilhac ().

Urbanisme

Typologie
Ferrussac est une commune rurale, car elle fait partie des communes peu ou très peu denses, au sens de la grille communale de densité de l'Insee.

Par ailleurs la commune fait partie de l'aire d'attraction de Langeac, dont elle est une commune de la couronne. Cette aire, qui regroupe , est catégorisée dans les aires de moins de .

Occupation des sols

L'occupation des sols de la commune, telle qu'elle ressort de la base de données européenne d'occupation biophysique des sols Corine Land Cover (CLC), est marquée par l'importance des forêts et milieux semi-naturels (54,4 % en 2018), néanmoins en diminution par rapport à 1990 (56,6 %). La répartition détaillée en 2018 est la suivante :
forêts (42,7 %), prairies (24,7 %), zones agricoles hétérogènes (20,8 %), milieux à végétation arbustive et/ou herbacée (11,7 %).

L'IGN met par ailleurs à disposition un outil en ligne permettant de comparer l'évolution dans le temps de l'occupation des sols de la commune (ou de territoires à des échelles différentes). Plusieurs époques sont accessibles sous forme de cartes ou photos aériennes : la carte de Cassini (), la carte d'état-major (1820-1866) et la période actuelle (1950 à aujourd'hui).

Habitat et logement
En 2018, le nombre total de logements dans la commune était de 86, alors qu'il était de 79 en 2013 et de 80 en 2008.

Parmi ces logements, 46,4 % étaient des résidences principales, 33,4 % des résidences secondaires et 20,3 % des logements vacants. Ces logements étaient pour 98,8 % d'entre eux des maisons individuelles et pour 1,2 % des appartements.

Le tableau ci-dessous présente la typologie des logements à Ferrussac en 2018 en comparaison avec celle de la Haute-Loire et de la France entière. Une caractéristique marquante du parc de logements est ainsi une proportion de résidences secondaires et logements occasionnels (33,4 %) supérieure à celle du département (16,1 %) et à celle de la France entière (9,7 %). Concernant le statut d'occupation de ces logements, 89,7 % des habitants de la commune sont propriétaires de leur logement (84,4 % en 2013), contre 70 % pour la Haute-Loire et 57,5 pour la France entière.

Toponymie

Histoire

Politique et administration

Découpage territorial
La commune de Ferrussac est membre de la communauté de communes des Rives du Haut Allier, un établissement public de coopération intercommunale (EPCI) à fiscalité propre créé le  dont le siège est à Langeac. Ce dernier est par ailleurs membre d'autres groupements intercommunaux.

Sur le plan administratif, elle est rattachée à l'arrondissement de Brioude, au département de la Haute-Loire, en tant que circonscription administrative de l'État, et à la région Auvergne-Rhône-Alpes.

Sur le plan électoral, elle dépend du canton du Pays de Lafayette pour l'élection des conseillers départementaux, depuis le redécoupage cantonal de 2014 entré en vigueur en 2015, et de la deuxième circonscription de la Haute-Loire   pour les élections législatives, depuis le redécoupage électoral de 1986.

Liste des maires

Population et société

Démographie

Évolution démographique

Pyramide des âges
La population de la commune est relativement âgée.
En 2018, le taux de personnes d'un âge inférieur à  s'élève à 17,5 %, soit en dessous de la moyenne départementale (31 %). À l'inverse, le taux de personnes d'âge supérieur à  est de 38,8 % la même année, alors qu'il est de 31,1 % au niveau départemental.

En 2018, la commune comptait  pour , soit un taux de 54,88 % d'hommes, largement supérieur au taux départemental (49,13 %).

Les pyramides des âges de la commune et du département s'établissent comme suit.

Économie

Emploi

En 2018, la population âgée de  s'élève à , parmi lesquelles on compte 67,3 % d'actifs (63,5 % ayant un emploi et 3,8 % de chômeurs) et 32,7 % d'inactifs. En  2018, le taux de chômage communal (au sens du recensement) des  est inférieur à celui de la France et département, alors qu'en 2008 il était supérieur à celui du département et inférieur à celui de la France.

La commune fait partie de la couronne de l'aire d'attraction de Langeac, du fait qu'au moins 15 % des actifs travaillent dans le pôle. Elle compte  en 2018, contre 20 en 2013 et 21 en 2008. Le nombre d'actifs ayant un emploi résidant dans la commune est de 34, soit un indicateur de concentration d'emploi de 57,5 % et un taux d'activité parmi les 15 ans ou plus de 46,1 %.

Sur ces 34 actifs de 15 ans ou plus ayant un emploi, 17 travaillent dans la commune, soit 52 % des habitants. Pour se rendre au travail, 63,6 % des habitants utilisent un véhicule personnel ou de fonction à quatre roues, 21,2 % s'y rendent en deux-roues, à vélo ou à pied et 15,2 % n'ont pas besoin de transport (travail au domicile).

Culture locale et patrimoine

Lieux et monuments

Personnalités liées à la commune

Voir aussi
 Communes de la Haute-Loire

Notes et références

Notes et cartes
 Notes

 Cartes

Références

Site de l'Insee

Autres sources

Liens externes

 Ferrussac sur le site de l'Institut géographique national

Commune dans la Haute-Loire
Commune dans l'arrondissement de Brioude
Commune touristique en France
Aire d'attraction de Langeac


text:
Gonella ist der Familienname folgender Personen:
 Franca Gonella (* 1952), italienische Schauspielerin
 Guido Gonella (1905–1982), italienischer Jurist, Journalist, Hochschullehrer und Politiker der Democrazia Cristiana (DC)
 Matteo Eustachio Gonella (1811–1870), Kurienkardinal der römisch-katholischen Kirche
 Nat Gonella (1908–1998), britischer Jazztrompeter
 Pier Gonella (* 1977), italienischer Metal- und Hard-Rock-Gitarrist
 Sergio Gonella (1933–2018), italienischer Fußballschiedsrichter

Siehe auch:
Rifugio Francesco Gonella


text:
Pandava is een geslacht van spinnen uit de familie rotskaardespinnen.

Soorten
 Pandava hunanensis Yin & Bao, 2001
 Pandava laminata (Thorell, 1878)

Rotskaardespinnen


text:
Spichlerz w Stargardzie został zbudowany w Stargardzie w 1685 roku z cegły nad Młynówką, jest najstarszym tego typu zabytkiem spośród 4 istniejących na Pomorzu Zachodnim.

Spichlerz został zaprojektowany na planie prostokąta o wymiarach 15 x 28 m jako jednokondygnacyjna budowla, obecnie jest trzypiętrowy, przykryty dwuspadowym dachem. Skupowane w średniowieczu zboże z ziemi stargardzkiej i pyrzyckiej było transportowane Iną oraz lądem. Do rozładunku służyło urządzenie wyciągowe, zainstalowane w szczycie spichlerza od strony wschodniej, a oprócz tego do zsypywania ziarna wykorzystywano otwory w elewacjach bocznych i w szczycie od strony rzeki. Zboże było transportowane dalej rzeką do Inoujścia.

W XVIII wieku w spichlerzu mieściła się faktoria solna, która pośredniczyła w handlu z Wielkopolską, a w wieku XIX ponownie składowano w nim zboże.

Spichlerz jako obiekt gospodarczy nie posiada dekoracji.

W 1945 roku w czasie bombardowań spichlerz został spalony. Odbudowano go w latach 1975-1980, a wnętrza przystosowano na potrzeby lokalu gastronomicznego.

 Budynek wpisany jest do rejestru zabytków pod nr rej.: A-1476 z 18.11.1959

Bibliografia
Ober M., Stargard Szczeciński, Warszawa 1988, s. 42
Zenkner J., Stargard. Klejnot na Pomorskim Szlaku, Stargard 2006, s. 60-61

Zobacz też
 Spichlerz w Goleniowie

Stargard
Zabytki nieruchome w Stargardzie
Budynki przemysłowe i magazynowe w Stargardzie


text:
Nascent Glacier is a short, fairly smooth glacier in the east extremity of Mountaineer Range, draining southeast to the coast of Victoria Land between Gauntlet Ridge and Index Point. So named in 1966 by New Zealand Antarctic Place-Names Committee (NZ-APC), presumably as descriptive of the emerging or youthful development of the feature.

Glaciers of Victoria Land
Borchgrevink Coast


text:
Ha vinto la medaglia d'oro olimpica nello sci di fondo alle Olimpiadi invernali 1956 svoltesi a Cortina d'Ampezzo nella gara di staffetta femminile.

Ha partecipato anche alle Olimpiadi invernali 1952.

Ai campionati mondiali di sci nordico 1954 ha conquistato la medaglia d'argento, sempre nella gara a staffetta.

Altri progetti

Collegamenti esterni


text:
Edmund Gassner (* 10. März 1908 in Mainz; † 20. März 2004 in Bonn) war ein deutscher Städteplaner sowie Professor für Städtebau und Siedlungswesen. Gassner war Rektor der Rheinischen Friedrich-Wilhelms-Universität Bonn.

Leben
Edmund Gassner wurde 1908 in einer bekannten Mainzer Juristenfamilie geboren. Nach seinem Abitur am Humanistischen Gymnasium studierte er in Mainz Bauingenieurwesen mit Vertiefung im Städtebau an der Technischen Hochschule Darmstadt, der heutigen TU Darmstadt. Dort wurde er 1927 Mitglied der katholischen Studentenverbindung K.D.St.V. Rheinpfalz im CV. Nach dem Diplom 1933 war Edmund Gassner fünf Jahre lang Wissenschaftlicher Assistent am Lehrstuhl für Städtebau, Straßenbau und Städtischen Tiefbau in Darmstadt tätig. Im In- und Ausland arbeitete er in dieser Zeit an Projekten, die den sozialen und ökonomischen Problemen der Wohnungsversorgung der städtischen und ländlichen Industriebevölkerung gewidmet waren. 1939 arbeitete er als Planer und Bauleiter im Ruhrgebiet, anschließend als Hilfsreferent in der Reichsstelle für Raumordnung (RfR) in Berlin. Die RfR war entstanden aus der Reichsstelle zur Regelung des Landbedarfs der öffentlichen Hand unter der Leitung des Reichsministers Hanns Kerrl; sie hat die staatliche Raumordnung in Deutschland begründet. 1940 wurde Edmund Gassner zum Wehrmacht einberufen und abgeordnet zum Generalinspektorat für das deutsche Straßenwesen von Fritz Todt.

Nach dem Zweiten Weltkrieg war Gassner im Regierungspräsidium Darmstadt tätig und leitete die Sachgebiete Bauleitplanung, sozialer Wohnungsbau und Bezirksplanung. 1947 wurde er Lehrbeauftragter an der Staatsbauschule Darmstadt, der heutigen Hochschule Darmstadt. Gleichzeitig arbeitete er an seiner Dissertation und wurde 1950 an der TH Darmstadt mit der Doktorschrift Untersuchungen über wirtschaftliche Baulanderschließung im sozialen Wohnungsbau: Ein Beitrag zur Förderung der Flachbauweise promoviert.

1950 wurde er außerordentlicher Professor an der Rheinischen Friedrich-Wilhelms-Universität in Bonn und 1954 Ordinarius für den neu gegründeten Lehrstuhl Städtebau und Siedlungswesen. Er wurde gleichzeitig zum Direktor des Instituts für Städtebau, Bodenordnung und Kulturtechnik der Universität Bonn berufen. In den Jahren 1959/1960 war er Dekan der Landwirtschaftlichen Fakultät. 1966 wurde er Rektor und Prorektor der Rheinischen Friedrich-Wilhelms-Universität Bonn. Im Jahre 1976 folgte ihm auf dem Lehrstuhl Klaus Borchard.

In den 1970er Jahren war Gassner wesentlich beteiligt an der Entwicklung der Richtlinien für die Anlage von Stadtstrassen (RAST).

Gassner hat über 200 Arbeiten publiziert. Er gehörte zahlreichen wissenschaftlichen Gremien an, ihm wurden viele nationale und internationale Auszeichnungen verliehen. 1978 wurde er Mitglied des Ritterordens vom Heiligen Grab zu Jerusalem.

Schriften
 Aufschließung städtebaulicher Entwicklungsflächen, Schwartz, 1972, ISBN 3-509-00594-5
 Erschließung und Bebauung von Hang- und Hügelgelände, Dümmler, 1972, ISBN 3-427-77031-1
 Städtebauliche Kalkulation, Dümmler, 1972, ISBN 3-427-77051-6
 Interdisziplinäre Aspekte des Städtebaus, Lang, 1993, ISBN 3-631-45756-1

Weblinks

Stadtplaner (Deutschland)
Raumplaner
Rektor (Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universität Bonn)
Träger des Großen Bundesverdienstkreuzes
Ritter (Ritterorden vom Heiligen Grab zu Jerusalem)
Korporierter im CV
Absolvent der Technischen Universität Darmstadt
Deutscher
Geboren 1908
Gestorben 2004
Mann


text:
La Cigogne est un dessin de l'artiste de la Renaissance allemande Albrecht Dürer réalisé vers 1500-1505.

Histoire

La feuille appartient à une série de dessins d'animaux exécutés entre 1500 et 1505 (la date de 1517 a été portée à postériori, peut-être d'après Hans von Kulmbach, un élève de Dürer).

Description
Dessinée d'après nature, mais dans l'atelier, avec une grande précision zoologique, La Cigogne constitue un véritable portrait du volatile. Ses proportions sont soigneusement étudiées, à l'image de celles de l'homme. L'oiseau, solidement campé sur ses pattes, tourne la tête vers le spectateur d'un air interrogateur, presque impérieux.

Analyse
L'attention portée au rendu du plumage évoque sur un mode mineur et en noir et blanc la célèbre aile colorée de Dürer (Albertina). De nombreux dessinateurs de l'époque, notamment Jacopo de' Barbari dirigent leur curiosité vers les oiseaux. Jacopo s'intéressa ainsi dans ses aquarelles à un certain nombre de volatiles morts, telle la perdrix du British Museum, contemporaine de la feuille. Les études abouties comme la cigogne pouvaient être utilisées dans des projets plus ambitieux. On la retrouve chez Dürer dans La Madone aux animaux du musée du Louvre (1503) et dans celle de l'Albertina (1506). Elle y prend une signification religieuse (la Piété filiale, la Gratitude) : saint Joseph s'adresse par exemple à elle sur la dernière feuille. Dürer ne se contente en effet jamais de fournir une description littérale de la nature, mais lui imprime souvent un sens plus profond.

Notes et références

Bibliographie
 .

Dessin d'Albrecht Dürer
Oiseau dans l'art
Ixelles


text:
Era zio dell'archeologo Johannes Overbeck.

Biografia
Nato a Lubecca da una famiglia di pastori protestanti per generazioni, era figlio di Christian Adolph Overbeck (1755–1821), avvocato, poeta, uomo di chiesa nonché borgomastro della cittadina. Suoi nonni paterni erano Georg Christian Overbeck (1713–1786), avvocato, ed Eleonora Maria Jauch (1732–1797). Suo zio era invece teologo e prolifico scrittore, oltre che rettore del ginnasio in Konigstrasse, poco lontano dall'abitazione degli Overbeck, dove il giovane Friedrich studiò e si avvicinò all'arte e alla letteratura classica.

Gioventù e soggiorno a Vienna
Nel marzo 1806, il giovane artista lasciò Lubecca per l'accademia di belle arti di Vienna, dove studiò con il maestro Heinrich Füger (1751–1818), noto seguace della scuola francese di Jacques-Louis David. Fu probabilmente l'eccessivo accademismo del maestro che spinse il giovane a ricercare nuove forme di espressione, come attesta una sua lettera ad un amico in cui si lamentava di come ogni virtù venisse lì annegata nel rigore accademico e di come avesse smarrito ogni fiducia nel genere umano, rivolgendo quindi l'attenzione verso la propria interiorità. Nonostante la sua giovane età all'epoca, questo pensiero e queste convinzioni lo avrebbero accompagnato per il resto della sua carriera pittorica.

Convinto che Vienna e l'Europa avessero corrotto l'originaria purezza dell'arte cristiana, Overbeck decise quindi di prendere a modello i pittori italiani precedenti a Raffaello, dando così inconsapevole accredito alle stesse teorie dei preraffaelliti inglesi. Dopo quattro anni di accademia, le sue idee erano diventate così radicate che venne espulso dalla scuola insieme ad un gruppo di seguaci: ebbe modo di scrivere di aver ricercato a Vienna invano la vera arte e partì per Roma, portando con sé un dipinto non ancora terminato dal titolo L'ingresso di Cristo a Gerusalemme.

La permanenza a Roma
L'artista raggiunse Roma nel 1810 e vi rimase per 59 anni, lavorandovi alacremente in compagnia di altri artisti come Peter von Cornelius, Friedrich Wilhelm Schadow e Philipp Veit, che lo raggiunsero nel convento francescano dove lavorava e fondarono con lui il movimento dei Nazareni. Loro precetti erano una vita ascetica e duro lavoro: rifiutavano tutto ciò che riguardasse l'antichità perché pagano, il rinascimento perché falso e promuovevano la riscoperta di artisti come il Perugino, il Pinturicchio e il primo Raffaello.

Da questi loro principi derivava uno stile che puntasse alla raffigurazione dell'idea trascendente e pura, attraverso linee rigide e precise, composizioni statiche ed un uso parco del chiaroscuro e del colore al solo scopo di sottolineare il tema del dipinto. Tardivamente si aggiunsero al movimento anche Barthold Georg Niebuhr, Robert Bunsen e Friederich Schlegel.

Il successo
Nel 1813 Overbeck si convertì al cattolicesimo e, quasi contemporaneamente, lui ed il suo movimento iniziarono a conquistare notorietà. Il console prussiano Jakob Salomon Bartholdy (1779–1825), zio di Felix Mendelssohn, convocò in quegli anni Overbeck, Peter von Cornelius, Philipp Veit e Friedrich Wilhelm Schadow a decorare una grande sala del suo Palazzo Zuccari, sul Pincio, con affreschi ora conservati alla Alte Nationalgalerie di Berlino. Le opere raffiguravano scene dalla vita di Giuseppe, e Overbeck realizzò personalmente Sette anni di carestia e Giuseppe venduto dai suoi fratelli.

Queste opere, terminate nel 1818, accolsero molti consensi e nello stesso anno il principe Francesco Massimo richiese agli artisti di decorare un suo padiglione nel giardino della villa presso San Giovanni in Laterano con affreschi ispirati alle opere del Tasso, di Dante e Ariosto. Overbeck raffigurò il ciclo ispirato alla Gerusalemme liberata , in particolare alcune raffigurazioni dell'incontro tra Goffredo di Buglione e Pietro l'eremita. La realizzazione degli affreschi richiese dieci anni: il pittore, infermo, delegò all'amico Joseph von Führich il compito di portarli a termine e si dedicò ad un dipinto ispirato alla vita di San Francesco d'Assisi nella basilica di Santa Maria degli Angeli.

Overbeck fu anche poeta, saggista e teorico dell'arte.

Morte

Morì a Roma nel 1869 e fu sepolto nella chiesa di San Bernardo alle Terme.

Opere
Le principali opere di Overbeck, in cinquant'anni di alacre lavoro, sono:

 Ingresso di Gesù a Gerusalemme (1824), opera distrutta da un bombardamento alleato durante la seconda guerra mondiale la domenica delle palme del 1942
 La passione del Cristo nell'orto degli olivi (1835), conservato all'ospedale maggiore di Amburgo
 Lo Sposalizio (1836), titolo originale in italiano, conservato al museo Narodowe di Poznań, in Polonia
 Trionfo della religione nelle arti (1840), conservato allo Städel Institute di Francoforte
 Pietà (1846), Lubecca
 L'incredulità di San Tommaso (1851), dapprima in possesso del collezionista Beresford Hope di Londra e ora parte della collezione Schäfer situata a Schweinfurt, in Germania
 L'assunzione della Madonna (1855), cattedrale di Colonia
 Cristo consegnato al sinedrio (1858), originariamente sul soffitto del Quirinale su commissione di Pio IX e poi sostituito da una decorazione neoclassica per essere trasferito in Vaticano
 Italia e Germania (1828), probabilmente la sua opera più nota, conservata alla Neue Pinakothek di Monaco di Baviera
 Autoritratto con la famiglia (1820)
 Ritratto del pittore Franz Pforr (1810)
 Gesù resuscita la figlia di Giaìro (1815)
 Maria ed Elisabetta con Gesù e Giovannino (1825)
 Il miracolo delle rose di San Francesco d'Assisi (1829), conservato al museo di Lipsia
 La Visitazione (1870), Santuario della Madonna della Stella, Montefalco

Bibliografia
 Isabel Sellheim: Die Familie des Malers Friedrich Overbeck (1789–1896) in genealogischen Übersichten, Band 104 des Deutschen Familienarchivs, Neustadt an der Aisch 1989 ISBN 3-7686-5091-X.
 Michael Thimann: Friedrich Overbeck und die Bildkonzepte des 19. Jahrhunderts (= Studien zur christlichen Kunst. Band 8). Schnell und Steiner, Regensburg 2014, ISBN 978-3-7954-2728-3.
 Peter Vignau-Wilberg: Die Lukasbrüder um Johann Friedrich Overbeck und die Erneuerung der Freskomalerei in Rom. Deutscher Kunstverlag, Berlin-München 2011, ISBN 978-3-422-07061-5.

Onorificenze

Altri progetti

Collegamenti esterni

Membri dell'Accademia Etrusca
Teorici dell'arte


text:
Februarirevolutionen kan syfta på:
Februarirevolutionen 1848 – en revolution i Paris i Frankrike
Februarirevolutionen 1917 – inledde ryska revolutionen i Kejsardömet Ryssland
Februarirevolutionen 1936 – en statskupp i Paraguay där militären tog över makten.


text:
Bočac Lake is an artificial lake of Republika Srpska, Bosnia and Herzegovina. It is located in the municipality of  Mrkonjic Grad.

See also
List of lakes in Bosnia and Herzegovina

References

Lakes of Bosnia and Herzegovina


text:
O Distrito peruano de Huandoval é um dos onze distritos que formam a Província de Pallasca, situada no Ancash, pertencente a Região Ancash, Peru.

Transporte
O distrito de Huandoval é servido pela seguinte rodovia:
 PE-3N, que liga o distrito de La Oroya (Região de Junín) à Puerto Vado Grande (Fronteira Equador-Peru) no distrito de Ayabaca (Região de Piura)

Ver também
Subdivisões do Peru
Peru

Distritos da província de Pallasca


text:
The 1953 Masters Tournament was the 17th Masters Tournament, held April 9–12 at Augusta National Golf Club in Augusta, Georgia.

Ben Hogan shattered the Masters scoring record by five strokes with a 274 (−14), which stood for twelve years, until Jack Nicklaus' 271 in 1965. Hogan shot four rounds of 70 or better, and went on to win the U.S. Open by six strokes in June and the British Open by four in July. Through 2022, it remains the only time these three majors were won in the same calendar year.

Hogan, age forty, led by four strokes after 54 holes and finished five ahead of runner-up Ed Oliver to win his second Masters, the seventh of his nine major titles. This win was commemorated five years later in 1958 with the dedication of the Hogan Bridge over Rae's Creek at the par-3 12th hole.

Hogan was the first Masters winner over age forty; a few months older than Hogan, Sam Snead won the next year at 41.

Course

Field
1. Masters champions
Jimmy Demaret (10), Claude Harmon (9), Ben Hogan (2,6,9,10), Byron Nelson (2,6,9), Henry Picard (6), Gene Sarazen (2,4,6), Horton Smith (10), Sam Snead (4,6,9,10), Craig Wood (2)
Ralph Guldahl (2) and Herman Keiser did not play.

2. U.S. Open champions
Julius Boros (9,10), Billy Burke, Olin Dutra (6), Chick Evans (3,a), Lloyd Mangrum (9,10), Fred McLeod, Cary Middlecoff (9,10,12), Sam Parks Jr., Lew Worsham (9,10)

3. U.S. Amateur champions
Dick Chapman (5,a), Charles Coe (a), Skee Riegel (9), Jess Sweetser (5,a), Jack Westland (11,a)

4. British Open champions
Jock Hutchison (6), Denny Shute (6)

5. British Amateur champions
Frank Stranahan (9,a), Robert Sweeny Jr. (a), Harvie Ward (9,a)

6. PGA champions
Jim Ferrier (9), Vic Ghezzi, Bob Hamilton (12), Chandler Harper, Johnny Revolta (9), Jim Turnesa (12)

7. Members of the U.S. 1953 Ryder Cup team
Team not selected in time for inclusion

8. Members of the U.S. 1953 Walker Cup team
Team not selected in time for inclusion

9. Top 24 players and ties from the 1952 Masters Tournament
Al Besselink, Arnold Blum (a), Tommy Bolt (10), Jack Burke Jr., George Fazio (10), Doug Ford (10), Fred Hawkins, Clayton Heafner, Joe Kirkwood Jr., Chuck Kocsis (a), Ted Kroll (10,12), Johnny Palmer

10. Top 24 players and ties from the 1952 U.S. Open
Al Brosch, Johnny Bulla, Clarence Doser (12), Leland Gibson, Chick Harbert (12), Jimmy Jackson (a), Milon Marusic, Dick Metz, Ed Oliver, Earl Stewart, Harry Todd, Felice Torza, Bill Trombley, Bo Wininger

Paul Runyan (6) did not play.

11. 1952 U.S. Amateur quarter-finalists
Don Cherry (a), Al Mengert

Gene Littler (a), Jim McHale Jr. (a) and Dick Yost (a) did not play.

12. 1952 PGA Championship quarter-finalists
Frank Champ, Fred Haas

13. One amateur, not already qualified, selected by a ballot of ex-U.S. Amateur champions
William C. Campbell (a)

14. One professional, not already qualified, selected by a ballot of ex-U.S. Open champions
Skip Alexander

15. Two players, not already qualified, with the best scoring average in the winter part of the 1953 PGA Tour
Jerry Barber, Dick Mayer

16. Foreign invitations
John de Bendern (5,a), Ricardo Rossi, Peter Thomson

Round summaries

First round
Thursday, April 9, 1953

Second round
Friday, April 10, 1953

Third round
Saturday, April 11, 1953

With a 66 (−6), 1951 champion Ben Hogan set the 54-hole scoring record at 205 (−11).

Final round
Sunday, April 12, 1953

Final leaderboard

Scorecard

Cumulative tournament scores, relative to par

References

External links
Masters.com – past winners and results
Augusta.com – 1953 Masters leaderboard and scorecards

1953
1953 in golf
1953 in American sports
1953 in sports in Georgia (U.S. state)
April 1953 sports events in the United States


text:
Mimohyagnis is een kevergeslacht uit de familie van de boktorren (Cerambycidae). De wetenschappelijke naam van het geslacht werd voor het eerst geldig gepubliceerd in 1940 door Breuning.

Soorten
Mimohyagnis is monotypisch en omvat slechts de volgende soort:
 Mimohyagnis tuberculatus Breuning, 1940

Boktorren


text:
Drosophila mediostriata är en tvåvingeart som beskrevs av Oswald Duda 1925. Drosophila mediostriata ingår i släktet Drosophila, och familjen daggflugor.

Utbredning
Artens utbredningsområde täcker ett område i Sydamerika från Costa Rica till Brasilien och Bolivia.

Källor

Externa länkar

Daggflugor
m
Insekter i neotropiska regionen


text:
Małe Uhrocie Kasprowe (1750 m n.p.m.) – niewielka kopka wznosząca się w grani Uhrocia Kasprowego w polskich Tatrach Zachodnich. Znajduje się w tej grani pomiędzy przełęczą Mechy (1662 m) oddzielającą ją od Kopy Magury a płytką przełączką Niżnie Kasprowe Siodło oddzielającą od kulminacji Uhrocia Kasprowego. Na południową stronę Małe Uhrocie Kasprowe opada równym, jednostajnie nachylonym stokiem do Doliny Gąsienicowej. Stok ten jest całkowicie zarośnięty kosodrzewiną. W północno-zachodnim kierunku opada do Doliny Kasprowej płytka i dość długa grzęda oddzielająca dolinę Stare Szałasiska od jej odnogi – Zielonego Koryciska. Górna część tej grzędy jest kosodrzewinowo-piarżysta.

Przypisy

Szczyty polskich Tatr
Szczyty Tatr Zachodnich


text:
Es va celebrar un referèndum d'independència a la República d'Eslovènia el 23 de desembre de 1990. Tant la coalició governant de centre-dreta com l'oposició d'esquerres van donar suport al referèndum i van demanar el vot a favor de la independència eslovena.

La pregunta del referèndum va ser: "La República d'Eslovènia hauria d'esdevenir un estat independent i sobirà?" (en eslovè: Ali naj Republika Slovenija postane samostojna in neodvisna država?). El Parlament d'Eslovènia va definir el llindar mínim per donar validesa al plebiscit al 50% més u del cens total (la majoria absoluta).

Resultats
El 26 de desembre France Bučar va proclamar oficialment els resultats del referèndum a l'Assemblea. Un 88,5% del cens (94,8% dels votants) havien votat a favor de la independència, excedint el llindar marcat. Un 4,0% havia votat en contra de la independència, mentre que un 0,9% havia emès un vot no vàlid i un 0,1% havia votat en blanc. Un 6,5% de l'electorat no va participar-hi.

L'anunci de Bučar obligava les autoritats eslovenes a declarar la independència del país en sis mesos. El 25 de juny de 1991, la Carta Constitucional Bàsica de Sobirania i Independència de la República d'Eslovènia va ser aprovada i l'endemà es va declarar la independència.

42.274 persones no van poder votar, ja que havien treballat a l'estranger o havien fet el servei militar o exercicis militar i no van ser tinguts en compte a l'hora de calcular els resultats.

Referències

Eslovenia
Història d'Eslovènia


text:
Imprese sportive
Nel novembre 2000 corre la maratona di New York in 3 ore e 52 minuti.

Nell'aprile del 2001 partecipa alla Marathon des Sables nel deserto del Marocco, corsa a tappe di  in piena autonomia.

Nel febbraio 2002 partecipa allAlaska ultrasport extreme: circa  a piedi in autonomia trainando una slitta.

Nel febbraio 2003 ritorna in Alaska per lAlaska ultrasport impossible: circa  a piedi in autonomia. Conclude al terzo posto in circa 27 giorni.

Il 10 ottobre 2004 parte per la prima delle sue traversate oceaniche a remi in solitaria, denominata Alone 2004. Partito da Genova, il suo primo tentativo si conclude 5 ore dopo la partenza a causa di condizioni meteo-marine avverse. Ripartito 11 giorni dopo con obiettivo Guyana francese, dopo 23 giorni di navigazione naufraga sull'isola di Formentera a causa di forte vento di maestrale.

Il 18 settembre 2005, con una nuova barca in vetroresina di  di peso, parte dal molo di Quarto (GE) con obiettivo di raggiungere Fortaleza, Brasile, dove arriva dopo 226 giorni e  di mare, lottando contro fame e imprevisti di ogni natura. Sopravvive cinque giorni a totale digiuno prima di raggiungere il piccolo arcipelago di San Pietro e San Paolo, in mezzo all'Atlantico. La traversata porta inoltre, grazie agli sponsor,  euro per la costruzione di un centro di accoglienza infantile in Brasile.

Nel febbraio 2008 inizia la traversata dell'oceano Pacifico a remi in solitaria. La prova prevede la partenza da Lima in Perù e l'arrivo a Sydney, per circa . Il 12 dicembre 2008, a sole 65 miglia da terra, interrompe la navigazione e richiede il supporto di un rimorchiatore neozelandese che lo conduce al porto di New Castle. La decisione di concludere l'impresa viene presa considerando le condizioni meteorologiche particolarmente sfavorevoli che avrebbero messo in serio pericolo la sua incolumità. L'impresa era stata seguita con collegamenti telefonici in diretta della trasmissione radiofonica Caterpillar di Rai Radio 2. La traversata dell'Oceano Pacifico è stata comunque certificata dalla Ocean Rowing Society come "completata".

Nel giugno del 2011 partecipa alla LA-NY footrace, corsa a piedi da Los Angeles a New York, attraverso gli Stati Uniti, di oltre  insieme ad altri 18 concorrenti. Dopo 70 giorni trascorsi a correre arrivano al traguardo solo in 8 e Bellini si classifica al 5º posto in 746 ore 28 minuti e 49 secondi.

Nel 2017 attraversa con gli sci e una slitta il Vatnajökull la cappa di ghiaccio più grande per volume d'Europa in Islanda, in 13 giorni. Alex conclude la traversata di  il 4 febbraio.

Nel 2018 corre la VIII EMU 6 day race World Trophy - Balatonfured in Ungheria, corsa non-stop su un circuito di . Segna il nuovo record di categoria classificandosi al 7º posto assoluto con  percorsi.

Nel giugno 2021 attraversa il fiume Po con una zattera assieme allo Youtuber Emalloru.

Libri
Alex Bellini è autore di:

 "Mi chiamavano montanaro" (ed. Longanesi 2007);
 "Il Pacifico a remi" (ed. Longanesi 2010);
 "L'impresa e l'avventura" (Ed. Marsilio 2013);
"Oltre, pensare da campioni per esprimersi al massimo del potenziale" (ed. RoiEdizioni 2018).

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni
Sito italiano Alex Bellini it.alexbellini.com
Alex Bellini English website alexbellini.com
È solo acqua e vento, documentario di Luca Rosini su Alex Bellini

Adrift the mission website


text:
Bhavana is an Indian Malayalam-language soap opera. The show premiered on 26 June 2022 on Surya TV. It stars Stephy Leon in the title role along with Rayjan Rajan and Rekha Ratheesh in pivotal roles. It aires on Surya TV and on-demand through Sun NXT. It is an official remake of Tamil soap opera Kayal.

Synopsis
Abandoned by her father and coping with an alcoholic brother, Bhavana is her family's sole provider as a nurse. She finds happiness in her sacrifice to meet the needs of her brother and sisters.

Cast

Main

Production

Bhavana is an official remake of Tamil TV series Kayal. The first promo of the show featuring lead actress Stephy Leon was released by Surya TV in June 2022. The show premiered on Surya TV on 26 June 2022 replacing Ente Maathavu. It is telecasted every day at the 8:30 p.m. (IST) time slot.

In July 2022, lead actress Stephy Leon played a cameo appearance as Bhavana in TV series Kaliveedu.

Soundtrack

Adaptations

References

External links
 Official website

 Bhavana at NETTV4U

Indian drama television series
Indian television soap operas
Indian television series
Malayalam-language television shows
2022 Indian television series debuts
Surya TV original programming
Malayalam-language television series based on Tamil-language television series


text:
The Strongest är en boliviansk fotbollsklubb från La Paz. Klubben grundades 8 april 1908. The Strongest har deltagit i många internationella turneringar i Sydamerika, bland annat Copa Libertadores, Copa Sudamericana och Copa Merconorte.

Ärkerival är fotbollsklubben Bolívar, som också är från La Paz.

Kuriosa
The Strongest är världens enda fotbollsklubb som deltagit i en väpnad konflikt som stridande styrka.

Under början av Chacokriget, närmare bestämt den 21 juli 1932, bestämde fotbollsklubben sig för att strida för hemlandet. Större delen av The Strongests dåvarande lag samt medlemmar av fotbollsklubben listade sig hos den bolivianska försvarsmakten och utgjorde en cirka 600 man stor stridsstyrka.

Mellan den 10 och 25 maj 1934, vid La Batalla de Cañada Strongest (slaget vid Strongest-ravinen) segrade den stridande fotbollsklubben över paraguayanska soldater. En händelse som fick Cañada Esperanzas (Esperanza-ravinen) namn ändrat till Cañada Strongest (Strongest-ravinen).

Inom populärkulturen
I filmen Fuertes från 2019 återges händelserna från kriget och slaget som fotbollsklubben vann.

Källor

Externa länkar
  Officiell webbplats

Fotbollsklubbar i Bolivia
Sportklubbar bildade 1908


text:
Juniper Networks — американская компания, производитель телекоммуникационного оборудования, преимущественно для интернет-провайдеров, корпораций и государственного сектора. Основана Pradeep Sindhu в 1996 году. Штаб-квартира — в Саннивейле (Калифорния, Кремниевая долина). Название компании Juniper с английского переводится как можжевельник.

С момента создания и по настоящее время, Juniper Networks специализируется на разработке скоростных решений по обработке потоковых данных для высшего уровня сетевых решений.
Большинство продуктов компании использует сетевые процессоры собственной разработки и работает под управлением JUNOS — операционной системы, основанной на FreeBSD и содержащей полный набор POSIX-совместимых команд и инструментов. JUNOS также известна высокой степенью регресс-тестирования (три релиза в год).

Наиболее популярные линейки продуктов: MX/MX3D (MX960, MX480, MX240, MX80, МХ104), PTX, M-series (M120, M320), T-series (T640, T1600), шлюзы безопасности SRX, коммутаторы EX, технология VPN "JUNOS Pulse", WLAN WLC/WLA, WebAppSecure, DDosSecure, Junos Secure Analytics.  Также доступно неофициальное описание более ранних продуктов и технологий компании.

Аналитическое агентство Gartner присвоило статус лидера компании Juniper в квадранте, посвящённом центрам обработки данных.

Программы сертификации

Программа сертификации Juniper Networks Technical Certification Program (JNTCP) была анонсирована и предназначена для повышения уровня профессиональных навыков работы с различными линейками оборудования Juniper Networks. Сертификация разделена на несколько уровней, исходя из различных требований к навыкам кандидатов.  Изначально, большое влияние на JNTCP оказала конкурентная техническая программа сертификации Cisco Systems. Впоследствии JNTCP была изменена, чтобы отразить фокус компании на решениях для операторов связи и навыках IP/MPLS-решений. В отличие от Cisco Career Certifications, в программе сертификации Juniper Service Provider требуется пройти все 4 уровня для получения JNCIE.

Направление Service Provider

Направление Enterprise

Закладка в ScreenOS

В декабре 2015 года Juniper выпустила экстренный патч безопасности для бэкдора в своем оборудовании безопасности. Вместе с другой уязвимостью он позволял обходить аутентификацию и расшифровывать VPN-трафик на ScreenOS. Анализ показал, что механизм бэкдора был создан АНБ, но, возможно, позже он был захвачен неназванным национальным правительством.

Ключевые люди
 Rami Rahim — CEO
 Scott Kriens — Chairman of the Board
 Pradeep Sindhu — Vice-Chairman/CTO
 Gerri Elliott — EVP, Chief Sales, Services & Support Officer

Примечания

Ссылки
 Официальный сайт компании

Компании США
Производители телекоммуникационного оборудования


text:
Волтер Едвард Блок (Walter Edward Block) (нар. 21 серпня 1941) — американський економіст австрійської школи та теоретик анархо-капіталізму. В даний час він обіймає посаду завідувача кафедри економіки Гарольда Е. Вірта в Школі бізнесу бізнесу JA Butt в університеті Лойоли, Новий Орлеан і є старшим науковим співробітником Інституту Людвіга фон Мізеса в Оберні, штат Алабама .

Широку відомість він отримав завдяки своїй книзі 1976 року «Захищуючи беззахисне» (Defending the Undefendable), яка відстоює протилежні до офіційних позиції щодо діянь, які є незаконними або неповажними, але Блок стверджує, що насправді є злочинами без потерпілого або приносять користь суспільству.

Особисте життя
Блок народився в Брукліні, Нью-Йорк, у єврейській родині, батько Авраам Блок, дипломований бухгалтер, і матір Рут Блок, помічник юриста, про яких Блок заявив, що вони обидва були лібералами. Він відвідував середню школу Джеймса Медісона, де грав в одній команді з Берні Сандерсом. Блок здобув ступінь доктора філософії. ступінь економічного факультету Колумбійського університету і написав дисертацію про контроль орендної плати в США під керівництвом Гарі Беккера. Блок ідентифікує себе як «побожного атеїста».

В інтерв'ю Блок заявив: «У п'ятдесятих і шістдесятих роках я був лише черговим "коммі" (комуністом), який проживає в Брукліні». Блок приписує свою перехід до лібертаріанства тим, що він відвідував лекції Айн Ренд, будучи студентом. Пізніше Блок був присутній на обіді з Ренд, Натаніелем Бранденом та Леонардом Пейкоффом, на якому Бранден запропонував Блоку прочитати «Атлант розправив плечі» Айн Ренд та «Економіка за один урок» Генрі Гацліта. Він каже, що остаточний поштовх до його навернення відбувся після того, як познайомився з анархо-капіталістичним теоретиком австрійської школи Мюрреєм Ротбардом. Хоча відданий анархіст і, на відміну від об'єктивістських послідовників Айн Ренд, врешті-решт протистоїть обмеженому чи мінімальному уряду ; і навіть критикуючи її рух як «культовий», Блок все ще описує себе як «великого прихильника» Ранда і вважає «Атланта» «найкращим романом, написаним будь-коли».

Професійна кар'єра

У 1964 році Волтер Блок отримав ступінь бакалавра філософії в Бруклінському коледжі та отримав ступінь доктора філософії з економіки Колумбійського університету у 1972 році. Викладав в Університеті Центрального Арканзасу, Коледжі Святого Хреста, Коледжі Баруха та Університеті Ратгерса. Зараз він обіймає кафедру економіки Гарольда Е. Вірта з економіки в бізнес-коледжі Бутт, університету Лойоли, Новий Орлеан.

З 1979 по 1991 рік Блок був старшим економістом Інституту Фрейзера. Зараз він є старшим науковим співробітником Інституту Людвіга фон Мізеса, який публікує його блоги з 2000 року.

З 1971 р. Блок є автором або співавтором понад 500 наукових статей, опублікованих у рецензованій літературі, що надзвичайно велика кількість порівняно з більшістю інших науковців. Його роботи були опубліковані у «Журналі лібертаріанських досліджень», «Квартальному журналі австрійської економіки», «Огляді австрійської економіки», «Американському журналі економіки та соціології», «Журналі трудової економіки», «Суспільному виборі», «Психології сьогодні» та інших популярних ЗМІ.

Захищуючи беззахисне
Блок написав два десятки книг. Найбільшу відіомість він отримав за книгу «Захищуючи беззахисне» (Defending the Undefendable) 1976 року. Книгу перекладено десятьма іноземними мовами. Експерт «Fox Business Channel» Джон Стоссел написав, що «відкриваюча очі» книга Блока надихнула його побачити, що економіка «висвітлює те, що здоровий глузд пропускає».

Погляди

Рабство та сегрегація

«Добровільний рабський договір»
Блок вважає, що згідно лібертарного правового порядку, люди повинні мати законне право продавати себе в рабство або купувати і тримати рабів.

У нарисі про «невідчужуваність» природних та законних прав Блок захищає те, що він називає «добровільним рабським договором» (voluntary slave contract), аргументуючи це тим, що рабський договір є «справою добровільною при більш уважному розгляді, й будь-яке втручання у даний договір буде крадіжкою». Він зазначає, що з ним згоден лише Роберт Нозік і критикує погляди лібертаріанців, які не згодні з цим. Блок прагне зробити «крихітне коригування», яке «зміцнює лібертаріанство, роблячи його більш внутрішньо узгодженим». Він стверджує, що його позиція показує, що «договір, заснований на приватній власності [може] досягти найдальшіх галузей людської взаємодії, навіть до добровільних рабських договорів».

Рабство і громадянські права в США
Стаття в січні 2014 року в New York Times зазначала, що Блок виступив проти рабства, оскільки воно не було добровільним. «Таймс» також цитувала його, окрім своєї недобровільної природи, рабство було «не так вже й погано — ви збираєте бавовну та співаєте пісні». Блок також повідомив Times, що Вулвортс мав право не допускати негрів до своїх обідніх прилавків, стверджуючи, що «ніхто не змушений асоціюватися з людьми проти своєї волі». Хоча він визнає, що приписані йому цитати були точними, Блок відповів на цю статтю, звинувачуючи «Таймс» у нібито цитуванні його поза контекстом. Він виступив проти рабства на основі його недобровільності, а також свою підтримку права Вулворт на расову сегрегацію. Він назвав рабство жахливим, але лише тому, що воно порушувало лібертарійський принцип ненападу, і без жодної іншої причини. У статті про внутрішню вищу освіту зазначалося, що у відповідь на цю історію сімнадцять викладачів університету Блоку публічно закликали його піддавати критиці за його «повторні напади на громадськість … на громадянські права всіх». У творі також повідомляється, що Преосвященний Кевін Вілдес, президент університету Блоку, зробив «незвичайний крок» публічно критикуючи його аргументи як помилкові.

Продуктивність негрів та жінок
У лекції Блок під назвою «Несправедливість у політиці та економіці соціальної справедливості», представленій на запрошення Товариства Адама Сміта з економічного відділу коледжу Лойоли, Балтімор у листопаді 2008 року, Блок стверджує, що праця темношкірих та жінок оплачується нижче, ніж білих, оскільки вони «менш продуктивні».

У лекції Блок відстоював свої погляди на жінок, стверджуючи, що серед молодших та незаміжніх жінок практично відсутня різниця в доходах. На запитання учасника, щоб пояснити різницю в продуктивності між темношкірими та білими, він заявив, що як економіст він не був кваліфікований для пояснення розбіжності. Блок запропонував дві думки, які могли б пояснити невідповідність: по-перше, те, що він назвав «політично правильним» поясненням, або соціально-економічні розбіжності та історичні несправедливості щодо темношкірих; по-друге, «політично некоректне» пояснення, або «нижчий чорний IQ».

Джеймс Гілл (James Gill) писав у «Таймс-Пікаюне», що лекція «розпалила фурор», в результаті чого президент університету Преосвященний Брайан Ф. Ліннен (Reverend Brian F. Linnane), вибачившись за те, що було сприйнято як «сексистський і расистський вибух», при цьому Гілл заявив, що «ідеї, що заздалегідь суперечать поточній моді, завжди, можливо, привертають академічну освіту».

За даними Inside Higher Ed :  Можливо, майже таким же помітним, як пряма відповідь президента, було засудження, яке було спільно виголошено економічним відділом коледжу та Товариством Адама Сміта. . . «Важливо зазначити, що зауваження було образливим не лише тому, що воно було расово нечутливим, а тому, що воно було помилковим та свідчило про низькоякісну стипендію. Існує достатньо наукових доказів того, що після коригування характеристик, пов'язаних з продуктивністю (наприклад, років навчання в школі, досвіду роботи, статусу профспілки та галузі тощо) залишається значний розрив у заробітній платі».  У відповідь на закиди Блок заявив, що «розглядає чутливість як ворога інтелектуального дослідження та правди». У статті в грудні 2008 року Блок писав, що уроки, які він здобув після інциденту, стосувалися необхідності перебування на посаді, якщо хтось хоче говорити, мудрості слів Мюррея Ротбарда про те, що «абсолютно безвідповідально бути голосним і голосистим при висловлюванні думок на економічні теми», залишаючись незнанням економіки, і важливість девізу Людвіга фон Мізеса: «Не поступайтеся злу, але будьте усе більш сміливіші проти нього».

Приватизація шосе
Блок вважає, що державне управління доріг та автострад є не тільки неефективним, але й смертельним. Він стверджує, що «дорожній соціалізм» спричиняє загибель понад 35 000 людей у Сполучених Штатах щороку. І хоча багато людей звинувачують смерть на шосе за алкоголь, небезпечні транспортні засоби або перевищення швидкості, Блок покладає свою провину на урядовців, які керують системою автомобільних доріг. «Цілком можливо, що швидкість та алкоголь є шкідливими для безпечного водіння; але завдання дорожнього керівника — переконатись у дотриманні належних стандартів щодо цих аспектів безпеки. Якщо небезпечні умови переважають на приватній багатоповерхівці, або в торговому центрі, або в проходах універмагу, відповідний підприємець несе відповідальність.»

Покарання державних службовців
Блок написав два документи про покарання осіб, які займаються «статистичною, урядовою чи іншою бандитською діяльністю». Блок стверджує, що має існувати «припущення, що всі урядові службовці винні у злочині проти людства», хоча він зазначає, що ця презумпція може бути спростована у багатьох випадках, як, наприклад, конгресмен США та старший співробітник інституту Мізеса Рон Пол . Блок вивчає такі питання, як реституція земель, взяті за допомогою знаменитого домену, та можливе відплата за політиків, службовців ІРС та інших, хто співпрацював у діяльності уряду. Він описує правила, за якими може діяти лібертаріанський «Нюрнберзький процес».

Евіціонізм (на відміну від абортів)
Відповідно до моральної теорії Блока, акт переривання вагітності повинен бути концептуально розділений на акти виселення плода з утроби матері та вбивства плода. Спираючись на лібертаріанську позицію проти злочинів і вбивств, Блок підтримує право на перший вчинок, але, за винятком певних обставин, не на другий акт. Блок вважає, що жінка може на законних підставах зробити аборт, якщо плід не є життєздатним за межами утроби матері, або жінка оголосила світові про відмову від права на опіку над плодом, й ніхто більше не застосував прницип гомстеду, пропонуючи догляд для плоду.

Він також писав про пошук компромісу між тими, хто вважає, що дослідження стовбурових клітин є вбивством, і тими, хто його підтримує. Він застосовує лібертаріанську теорію прав приватної власності до своєї передумови про те, що навіть запліднені яйця мають права людини і що відповідні питання — це конкуренція між дослідниками та тими, хто хоче прийняти яйця.

«Негативна домашня робота»
Блок теоретизував, чи може людина, яка захищає себе, завдала шкоди людському щиту або заручнику, використовуваному агресором, перебуваючи в акті самозахисту. Блок вважає це законним, оскільки людський щит є першою жертвою агресора і, як такий, не можна дозволити передати свої нещастя особі, що захищає себе, передбачуваній другій жертві агресора. Блок називає це «негативною домашньою теорією».

Зовнішня політика
Блок підтримує зовнішню політику без інтервенції . На LewRockwell.com він критикував редакцію журналу Wall Street Journal Ренді Барнетта щодо кандидата в президенти Рона Пола та зовнішньої політики.

Права тварин
Блок вважає, що лібертарійський принцип ненападу не поширюється на тварин і що право власників людини на вбивство, катування чи інше жорстоке поводження з тваринами може бути неминучим наслідком дії лібертарського права. Він сформулював цю позицію в дебатах про права тварин у 2017 році, стверджуючи, що групи повинні мати можливість подавати клопотання про права та поважати права інших людей, щоб самі мати право на права.

Публікації

Як автор

 Захищуючи беззахисне  (1976; перекладено на десять іноземних мов.)
 Відповідь на Рамковий документ про внесення змін до Закону про розслідування комбінатів (1982)
 Фокус на економіці та канадських єпископах (1983)
 Фокус на справедливості зайнятості: критика Королівської комісії Абелли з питань рівності зайнятості (з Майклом А. Уокером ; 1985)
 Єпископи США та їхні критики: економічна та етична перспектива (1986).  ISBN   978-0889750852 .  OCLC   15348791
 Лексикон економічної думки (з Майклом А. Уокером; 1988)  .  OCLC   246846272
 Економічна свобода світу, 1975—1995 рр. (З Джеймсом Гвартні, Робертом Лоусоном; 1996)
 Економіка праці з точки зору вільного ринку: працевлаштування безробітних (2008).  ISBN   978-9812705686 .  OCLC   169873717
 Приватизація доріг та автомобільних доріг: людський та економічний фактори (2009).  ISBN   978-0773458413 .  OCLC   64487353
 Різні світогляди у вищій освіті: двоє науковців спільно сперечаються щодо правосуддя (2010)
 Блоки для свободи (2010). Інститут Людвіга фон Мізеса,  .  OCLC   717747069

 Так, для Рона Пола та Свободи (2012).  ISBN   978-4871873239 .  OCLC   810904922
 Водний капіталізм: випадок приватизації океанів, річок, озер та водоносних горизонтів (2016).  ISBN   978-1498518826 .
 Космічний капіталізм: як люди будуть колонізувати планети, місяці та астероїди (2018).  ISBN   978-3-319-74650-0 .

Як редактор

 Зонування: його витрати та актуальність для 1980-х (Ред. 1980)
 Контроль оренди: міфи та реалії (Ред. З Едгаром Олсеном; 1981)
 Дискримінація, позитивні дії та рівні можливості (Ред. З Майклом А. Уолкером ; 1982)
 Оподаткування: міжнародна перспектива (Ред. З Майклом А. Уокером ; 1984)
 Економіка та довкілля: примирення (Ред. 1985; перекладено на португальську 1992)
 Моральність ринку: релігійна та економічна перспективи (Ред. З Джеффрі Бренан, Кеннет Елзінга ; 1985)
 Теологія, розвиток третього світу та економічна справедливість (Ред. З Дональдом Шоу ; 1985)
 Реакція: Новий закон про комбіновані розслідування (Ред. 1986)
 Релігія, економіка та соціальна думка (Ред. З Ірвінг Гексем ; 1986)
 Людина, економіка та свобода: нариси з честю Мюррея Н. Ротбарда  (Ред. З Лью Роквеллом ; 1988)
 Розбиття кайданів; Економіка дерегуляції: порівняння досвіду США та Канади (Ред. з Джорджем Лермером; 1991)
 Економічна свобода: до теорії вимірювання (Ред. 1991)
 Лібертаріанські автобіографії (Ред. В майбутньому)

Переклади українською

 Блок В. Як ринок створює робочі місця, а уряд їх знищує (1988) / Австрійська економічна школа українською

Див. також

 Австрійська економічна школа
 Лібертаріанство

Примітки

Посилання

 Сторінка факультету Уолтера Блока, Коледж ділового адміністрування, Університет Лойоли, Новий Орлеан .
 WalterBlock.com

 Коментар Уолтера Блока для CNBC
 Біографія та архів статей  на Mises.org .
 Архів ЗМІ  на Mises.org.
 Захист непереборного

Автори нехудожньої літератури США XXI століття
Атеїсти США
Лібертаріанці США
Австрійська школа
Економісти США
Економісти XX століття
Економісти XXI століття
Атеїсти XX сторіччя
Атеїсти XXI сторіччя


text:
Lex Caecilia Didia (Закон Цецилия—Дидия) — древнеримский закон, принятый в 98 году до н. э. при консулах Квинте Цецилии Метелле Непоте и Тите Дидии.

Согласно закону, между первой публикацией предложенного законопроекта и голосованием по нему должно было пройти три нундины (trinundinum). Кроме того, запрещалось выставлять на голосование несколько законопроектов одним пакетом.

Вопрос об определении отрезка времени, который обозначают 3 нундины, остаётся нерешённым. По одной версии, это 24 дня; однако, эта версия не подтверждена и оспаривается из-за того, что в соответствии с представлениями римлян о времени используемый термин мог обозначать и «на третью нундину».

Закон был принят для обеспечения сельским жителям возможности успеть ознакомиться с законопроектом и прибыть на голосование, а также для предотвращения в дальнейшем случаев демагогических приёмов, когда в одно предложение включались как рассчитанные на широкую поддержку популистские меры, так и меры, направленные на усиление собственного политического влияния. По всей видимости, подобным приёмом пользовался Луций Аппулей Сатурнин.

Также известно о том, что закон неоднократно нарушался.

Примечания

Ссылки
 Библиотека римских законов

Конституционное право
Римские законы


text:
Haisla may refer to:
 Haisla people, an indigenous people living in Kitamaat, British Columbia, Canada.
 Haisla language, their northern Wakashan language.
 Haisla Nation, a First Nations band government in British Columbia, Canada.