text:
A história do socialismo encontra suas origens na Revolução Francesa e nas mudanças trazidas pela Revolução Industrial, apesar de ele ter precedentes em movimentos e ideias anteriores. Assim como o conceito de capitalismo, ele contém uma grande gama de visões.

O termo 'socialismo' é geralmente atribuído a Pierre Leroux em 1834, que chamou de socialismo "a doutrina que não desistiria dos princípios de Liberdade, Igualdade e Fraternidade" da Revolução Francesa de 1789, ou a Marie Roch Louis Reybaud na França, ou então na Inglaterra a Robert Owen, que é considerado o pai do movimento cooperativo.

A maioria dos socialistas daquele período se opuseram aos deslocamentos trazidos pela Revolução Industrial. Eles criticaram o que conceberam como injustiça, desigualdades e sofrimentos gerados pela revolução e o mercado livre laissez-faire no qual ela se sustentava.

Resumo

O Conde de Saint-Simon, um seguidor de Adam Smith, argumentou que uma irmandade de homens deveria acompanhar a organização científica da indústria e da sociedade. Proudhon disse que "propriedade é roubo" e que o socialismo era "toda a ideia para o melhoramento da sociedade". Proudhon se definia como anarquista, assim como Bakunin, o pai do anarquismo moderno, que é também chamado de socialista libertário, uma teoria na qual os trabalhadores controlariam os meios de produção através de suas próprias associações de produção.

O Manifesto Comunista foi escrito por Karl Marx e Friedrich Engels em 1848, pouco tempo antes das Revoluções de 1848 varrerem a Europa, expressando o que eles chamaram de 'socialismo científico'. No último terço do século XIX partidos social-democratas surgiram na Europa, sob influências tanto de Karl Marx quanto de seu eventual rival, Ferdinand Lassalle, considerado o precursor da social-democracia.

Na primeira metade do século XX a União Soviética e os partidos Comunistas da Terceira Internacional ao redor do mundo passaram a representar o socialismo em termos do modelo econômico de desenvolvimento soviético, ou seja, a criação de economias planificadas direcionadas por um Estado que possui todos os meios de produção, apesar de outros ramos condenarem o que eles enxergavam como falta de democracia.

Comunistas na Iugoslávia na década de 60 e na Húngria nas décadas de 70 e 80, comunistas chineses desde a Reforma Econômica Chinesa, e alguns economistas ocidentais, propuseram diferentes formas de socialismo de mercado, reconciliando o controle cooperativo ou do Estado dos meios de produção com forças do mercado, permitindo que o mercado guie a produção e o comércio ao invés de planejadores centrais.

Em 1945 Partidos Socialistas Europeus no poder eram considerados administrações socialistas por alguns. No Reino Unido, Herbert Morrison disse que "Socialismo é o que a mão-de-obra do governo faz", enquanto Aneurin Bevan argumentou que o socialismo requer que "os principais setores da economia sejam trazidos para o poder público", com um plano econômico e democracia dos trabalhadores. Alguns argumentaram que o capitalismo havia sido abolido. Os governos socialistas estabeleceram a 'economia mista' com nacionalizações parciais e bem-estar social.

Em 1968 a longa Guerra do Vietnã (1959-1975) fez surgir a Nova Esquerda, socialistas que tendiam a ser críticos à URSS e à social-democracia. Anarco-sindicalistas, alguns elementos da Nova Esquerda e outros preferem controle descentralizado e coletivo na forma de cooperativas ou conselhos operários.

Nas décadas recentes, partidos socialistas europeus redefiniram seus objetivos, e reverteram suas políticas sobre nacionalização.

No século XXI, na Venezuela, o presidente Hugo Chavez apresentou o que ele chamou de 'Socialismo do século XXI', que incluía uma política de nacionalização de recursos nacionais, como o petróleo, anti-imperialismo, e se auto denominou um Trotskista apoiando a 'revolução permanente'.

Origens do Termo

O surgimento do termo "socialismo" é frequentemente atribuído a Pierre Leroux em 1834, ou a Marie Roch Louis Reybaud na França, ou então na Inglaterra a Robert Owen, que é considerado o pai do movimento cooperativo.

Os primeiros socialistas modernos eram os críticos sociais ocidentais do início do século XIX. Nesse período, o socialismo emergiu de uma combinação de doutrinas e experimentos sociais associados primariamente com pensadores franceses e britânicos — especialmente Robert Owen, Charles Fourier, Pierre-Joseph Proudhon, Louis Blanc e o Conde de Saint-Simon. Esses críticos sociais criticaram os excessos de pobreza e desigualdade da Revolução Industrial, e defendiam reformas como a distribuição igualitária de riquezas e a transformação da sociedade em pequenas comunidades nas quais a propriedade privada seria abolida. Apresentando princípios para a reorganização da sociedade por linhas coletivistas, Saint-Simon e Owen queriam criar o socialismo nas bases de comunidades planejadas, utópicas.

De acordo com alguns relatos, o uso das palavras "socialismo" ou "comunismo" estava relacionado à atitude com relação à religião em uma dada cultura. Na Europa, "comunismo" era considerado a mais ateísta das duas. Na Inglaterra, entretanto, essa palavra parecia muito com comunhão, então os ateus preferiam se denominar socialistas.

Em 1847, de acordo com Friedrich Engels, "Socialismo" era "respeitável" no continente europeu, enquanto "Comunismo" era o oposto, os Owenistas na Inglaterra e os Fouriernistas na França eram considerados socialistas, enquanto os movimentos operários que "proclamavam a necessidade de uma mudança social total" se denominavam "comunistas". Esse último era "poderoso o bastante" para produzir o comunismo de Étienne Cabet na França e Wilhelm Weitling na Alemanha.

Henri de Saint-Simon
Henri de Saint-Simon, que é chamado de fundador do socialismo francês, argumentava que uma sociedade de homens deve acompanhar a organização científica da indústria e da sociedade. Ele propôs que a produção e distribuição deveriam ser controladas pelo Estado, e que permitir que todos tivessem oportunidades iguais para desenvolver seus talentos levaria à harmonia social, e o Estado poderia ser virtualmente eliminado. "Poder sobre os homens seria substituído pela administração das coisas."

Robert Owen
Robert Owen advogava a transformação da sociedade em comunidades pequenas, locais sem sistemas elaborados da organização social. Owen foi um gerente de moinho de 1800 a 1825. Ele transformou a vida na vila de New Lanark com ideias e oportunidades que eram pelo menos cem anos à frente de seu tempo. Trabalho infantil e punição corporal foram abolidos, e os aldeões tinham casas decentes, escolas e aulas noturnas, atendimento médico gratuito, e comida a preços acessíveis.

Pierre-Joseph Proudhon
Pierre-Joseph Proudhon pronunciou que "propriedade é roubo" e que o socialismo era "toda a atitude com objetivo de melhorar a sociedade". Proudhon se auto-denominava anarquista e propôs que uma livre associação de indivíduos deveria substituir o Estado coercivo. Proudhon, Benjamin Tucker, e outros desenvolveram essas ideias na direção de um livre-mercado, enquanto Mikhail Bakunin, Piotr Kropotkin, e outros adaptaram as ideias de Proudhon em uma direção socialista mais convencional.

Mikhail Bakunin
Mikhail Bakunin, o pai do anarquismo moderno, era um socialista libertário, uma teoria pela qual os trabalhadores iriam gerenciar diretamente os meios de produção através de suas próprias associações produtivas. Haveria "iguais meios de subsistência, apoio, educação e oportunidade para toda a criança, menino ou menina, até à maturidade, e iguais recursos e estabelecimentos na fase adulta para criar seu próprio bem-estar através de seu trabalho."

Enquanto muitos socialistas enfatizaram a transformação gradual da sociedade, mais notavelmente através da fundação de sociedades pequenas, utópicas, um número crescente de socialistas se desiludiu com a viabilidade dessa abordagem e enfatizou ações políticas diretas. Os primeiros socialistas eram unidos, entretanto, em seu desejo por uma sociedade baseada na cooperação ao invés da competição.

Marxismo e o movimento socialista
A Revolução Francesa de 1789, de acordo com Marx e Engels, "aboliu a propriedade feudal em favor da propriedade burguesa". A Revolução Francesa foi precedida e influenciada pelos trabalhos de Jean-Jacques Rousseau, cujo Do Contrato Social começou: "O homem nasce livre, e está acorrentado em todos os lugares." É creditada a Rousseau influência sobre o pensamento socialista, mas foi François Noël Babeuf, e sua Conspiração dos Iguais, quem forneceu um modelo para os movimentos esquerdistas e comunistas do .

Marx e Engels basearam-se nessas ideias socialistas ou comunistas nascidas na Revolução Francesa, assim como na filosofia alemã de Hegel, e na política econômica inglesa, especialmente aquelas de Adam Smith e David Ricardo. Marx e Engels desenvolveram um corpo de ideias, as quais eles chamaram de "socialismo científico", normalmente chamado de "marxismo". O marxismo continha teorias sobre história, política, economia e filosofia.

No Manifesto Comunista, escrito em 1848 apenas alguns dias antes do início das revoluções de 1848, Marx e Engels escreveram: "A característica que distingue o Comunismo não é a abolição da propriedade em geral, mas a abolição da propriedade burguesa." Diferentemente daqueles chamados por Marx de "socialistas utópicos", Marx disse que: "A história de todas sociedades até ao momento é a história da luta de classes." Enquanto os socialistas utópicos acreditavam que era possível trabalhar dentro ou reformar a sociedade capitalista, Marx confrontava a questão do poder político e econômico da classe capitalista, expressa em seu domínio dos meios de produção (fábricas, bancos, comércio, ou seja, 'capital'). Marx e Engels formularam teorias abordando a maneira prática de alcançar e gerenciar um sistema socialista, que eles acreditavam ser possível apenas através do controle comum daqueles que produzem riquezas na sociedade, os trabalhadores ou proletariado, sobre suas ferramentas de trabalho, as maneiras de produzir riquezas.

Marx acreditava que o capitalismo só poderia ser deposto através de uma revolução feita pela classe trabalhadora: "O movimento proletário é o movimento independente, auto-consciente da imensa maioria, pelos interesses da imensa maioria." Marx acreditava que o proletariado era a única classe com a coesão, meios e determinação de fazer uma revolução. Diferentemente dos socialistas utópicos, que frequentemente idealizavam uma vida agrária e não viam com bons olhos o crescimento da indústria moderna, Marx via o crescimento do capitalismo e do proletariado urbano como um estágio necessário para se chegar ao socialismo.

Para os marxistas, socialismo, ou como Marx definiu, a primeira fase da sociedade comunista, pode ser vista como um estágio transitório caracterizado pela posse comum ou do estado dos meios de produção sob o controle e gerenciamento democrático dos trabalhadores, que Engels disse estar começando a acontecer na Comuna de Paris de 1871, antes dela ser encerrada. O socialismo é para eles a fase transitória entre o capitalismo e a "fase mais elevada da sociedade comunista". Uma vez que essa sociedade tem características de ambos seu ancestral capitalista e está começando a mostrar propriedade do comunismo, ela terá posse dos meios de produção coletivamente mas distribuirá os resultados de acordo com a contribuição individual. Quando o estado socialista (a ditadura do proletariado) naturalmente se dispersar, o que restará será uma sociedade na qual seres humanos não mais sofrem de alienação. Nessa fase "a sociedade escreve em seus banners: de cada de acordo com sua habilidade para cada de acordo com suas necessidades." Para Marx uma sociedade comunista tem uma ausência de diferentes classes sociais e portanto da luta de classes. De acordo com Marx e Engels, uma vez que a sociedade socialista tivesse sido introduzida, o estado começaria a atrofiar, e a humanidade teria controle de seu próprio destino pela primeira vez.

Ver também
 Anarquismo
 Anticomunismo
 Capitalismo
 Comunismo
 História do capitalismo
 História do comunismo
 História do socialismo no Canadá
 Internacional Socialista
 Socialismo
 Trotskismo

Socialismo

ja:社会主義#歴史


text:
Hartmut Fünfgeld (* 1975) ist ein deutscher Geograph. Er ist Professor für Geographie des Globalen Wandels am Institut für Umweltsozialwissenschaften und Geographie der Albert-Ludwigs-Universität Freiburg.

Leben
Hartmut Fünfgeld studierte von 1997 bis 2002 Geographie mit den Nebenfächern Ethnologie und Geologie. Innerhalb seines Studiums absolvierte er ein Auslandssemester in Melbourne und schloss 2002 als Diplom-Geograph ab. Anschließend war er Wissenschaftlicher Mitarbeiter in Heidelberg und wurde dort im Fach Geographie mit einer Arbeit "Fishing in Muddy Waters: Socio-Environmental Relations under the Impact of Violence in Eastern Sri Lanka" 2007 promoviert. Er ging nach Melbourne und arbeitete an verschiedenen Einrichtungen zur Klimaanpassung und Umweltpolitik u. a. im Climate Change Adaptation Program RMIT der University Melbourne. 2016 wurde er dort Professor für Nachhaltigkeit und Stadtplanung und ging 2018 an den Lehrstuhl für die Geographie des Globalen Wandels nach Freiburg.

Er und seine  Arbeitsgruppen forschen zu den sozialen und institutionellen Auswirkungen des Klimawandels und zu Anpassungsmöglichkeiten an diesen. Hier beschäftigt sich Fünfgelds Arbeitsgruppe besonders mit Möglichkeiten in der kommunalen und regionalen Planung. Auf der Makroebene sind weitere Forschungsgebiete die gesellschaftliche Transformationsprozesse und soziale Gerechtigkeit im Kontext des globalen Wandels.

Publikationen (Auswahl)
 Fishing in muddy waters. Socio-environmental relations under the impact of violence in eastern Sri Lanka . Verl. für Entwicklungspolitik, Saarbrücken 2007, ISBN 978-3-88156-791-6, zugl. diss. Universität Heidelberg, Heidelberg 2006.
 mit Darryn McEvoy: Resilience as a Useful Concept for Climate Change Adaptation? In: Planning Theory and Practice, 2012; 13 (2) : S. 324-328.
 mit Darryn McEvoy, Karyn Bosomworth: Resilience and Climate Change Adaptation: The Importance of Framing. In: Planning Practice and Research, 2013; 28 (3) : S. 280-293, doi:10.1080/02697459.2013.787710.
 Facilitating local climate change adaptation through transnational municipal networks. In: Current Opinion in Environmental Sustainability, 2015; 12, S. 67-73, doi:10.1016/j.cosust.2014.10.011.
 Institutional tipping points in climate change adaptation processes. In: Journal of Extreme Events, 2017; 4 (1) 1750002, doi:10.1142/S2345737617500026.
 mit Kate Lonsdale, Karyn Bosomworth: Beyond the tools: supporting adaptation when organisational resources and capacities are in short supply. In: Climatic Change, 2019; 153 (4) : S. 625-641, doi:10.1007/s10584-018-2238-7.

Weblinks

 Profil von Hartmut Fünfgeld an der Universität Freiburg

Einzelnachweise

Geograph (21. Jahrhundert)
Hochschullehrer (Albert-Ludwigs-Universität Freiburg)
Deutscher
Geboren 1975
Mann

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Saint-James (uitspraak: ) is een gemeente in het Franse departement Manche in de regio Normandië. De plaats maakt deel uit van het arrondissement Avranches.

In Saint-James ontstond een wolnijverheid, waaruit het kledingbedrijf Saint James (opgericht in 1889) is ontstaan.

Geschiedenis
Saint-James was de hoofdplaats van het gelijknamige kanton totdat dit op 22 maart 2015 werd opgeheven en de gemeenten werden opgenomen in het aangrenzende kanton Saint-Hilaire-du-Harcouët. Op 1 januari 2017 werden 6 van de gemeenten van het voormalige kanton, Argouges, Carnet, La Croix-Avranchin, Montanel, Vergoncey en Villiers-le-Pré, opgeheven en aangehecht bij Saint-James.

Geografie
De oppervlakte van Saint-James bedraagt 17,9 km², de bevolkingsdichtheid is 163,0 inwoners per km².

Demografie
Onderstaande figuur toont het verloop van het inwonertal (bron: INSEE-tellingen).


text:
Castello Cavalcanti est un court métrage italo-américain écrit et réalisé par Wes Anderson sorti en 2013. Il met en scène un pilote de course , joué par Jason Schwartzman, qui accidente son véhicule lors d'une compétition passant dans un petit village italien. Ce court métrage de 8 minutes a été tourné dans les studios Cinecittà à Rome, et financé par Prada. Il fut officiellement présenté au Festival international du film de Rome, puis mis en ligne le .

Synopsis
En 1955, le petit village italien de Castello Cavalcanti est traversé par une course de formule 1. Lors du passage des voitures, le pilote américain Jed Cavalcanti (Jason Schwartzman) perd le contrôle de son véhicule qui s'encastre dans la statue de la place du village. Irrité par la situation et blâmant son mécanicien, il préfère abandonner la course et décide d'attendre le prochain bus pour quitter le village. Pendant son attente, il fait connaissance avec les anciens du village, et réalise qu'il se trouve dans le village d'où sa famille est originaire, et qu'un des hommes présents est son ancêtre.

Il va finalement décider de ne pas prendre le bus pour rester plus longtemps dans ce village d'où viennent ses ancêtres.

Fiche technique

Distribution

Hommage au cinéma italien
Anderson rend hommage au cinéma classique italien, en particulier au cinéma de Federico Fellini, comme dans La dolce vita (1960) et Amarcord (1973).

Notes et références

Liens externes

Film italien sorti en 2013
Film américain sorti en 2013
Comédie dramatique italienne
Comédie dramatique américaine
Court métrage italien
Court métrage américain
Film réalisé par Wes Anderson


text:
Gymnosporia mekongensis är en benvedsväxtart som beskrevs av Pierre. Gymnosporia mekongensis ingår i släktet Gymnosporia och familjen Celastraceae. Inga underarter finns listade.

Källor

Kärlväxter
mekongensis


text:
Karl August Walther (* 30. April 1902 in Bielefeld; † nach 1964) war ein deutscher Schriftsteller und Verleger.

Leben
Walther gehörte zum Redaktionsstab der Kulturzeitschrift "Der Türmer", die unter Friedrich Lienhard völkisch positioniert wurde. Walther radikalisierte sich zunehmend und wurde Mitglied im nationalsozialistischen Kampfbund für deutsche Kultur. Er ließ sich in Eisenach nieder.

Walther gehörte zu den Besuchern der von Hans Grimm veranstalteten Lippoldsberger Dichtertage.

Von 1931 bis 1936 gab Walther die religiös-völkische NS-Monatszeitschrift "Der Hochwart" heraus, zu deren Redakteuren Robert Hohlbaum, Curt Hotzel und Börries von Münchhausen zählten, und worin Beiträge   u. a. von Herbert Böhme, Georg Grabenhorst, Walter Ehrenstein, Otto Everling, Heinz Grothe, Otto Heuschele, Robert Saitschick und Heinz Steguweit erschienen. Das Journal trug zeitweise den Untertitel "Monatsschrift für nationalsozialistische Lebensauffassung" und nannte als Ziel, "den zerstörenden Geist des Materialismus aus[zu]rotten". Walthers Zeitschrift nahm eine wichtige Scharnierfunktion ein zwischen nationalkonservativen Autoren und den radikaleren nationalsozialistischen Kulturrevolutionären.

Im Jahre 1932 regte Walther den Bau einer Freilichtbühne zu Füßen der Wartburg an, wofür er Unterstützung vom reußischen Erbprinzen Heinrich XLV. und auch von Alfred Rosenberg und Walter Stang erhielt, so dass noch im selben Jahre die Grundsteinlegung der "Wartburg-Waldbühne" erfolgte. Weitere Unterstützung erhielt Walther vom Burghauptmann der Wartburg Hans von der Gabelentz. Nach der Machtergreifung wurde der Bau forciert und die Bühne am 20. April 1933 mit einer Aufführung von Hanns Johsts Schauspiel Schlageter eröffnet.

Karl August Walther zog nach Potsdam um und wurde Schatzmeister des neugegründeten Reichsverbandes Deutscher Schriftsteller. Auf der "Wartburg-Waldbühne", deren Vorsitzender Walther war, fanden regelmäßig Konzerte und Theateraufführungen statt, bis sie im Krieg zerstört wurde.

Nach dem Zweiten Weltkrieg emigrierte Walther nach Luzern in der Schweiz, wo er Inhaber des Montana-Verlages war.

Im Jahre 1950 wurde Walther mit Konrad Adenauer bekannt und organisierte später dessen Besuch im Wallfahrtsort Sachseln.

Publikationen
 Jugendwandern, romantische Dichtung, 1921/24
 Vom Ehrenhain in Bad Berka, 1926
 Vom Reichsehrenmal, zus. m. Cornelius Gurlitt und Johannes Keßler, 1926
 Das Erbe der Väter, Wegweiser zum Geistesvermächtnis Deutschen Führertums, zus. m. Albert Böhme, 1928
 Das Langemarck-Buch der Deutschen Studentenschaft, 1931
 Die Wartburgwaldbühne in Eisenach, 1933
 Neues Volk auf alter Erde, 1935
 Deutsches Volk in Arbeit und Wehr, 1937
 Obwaldner Land – kommt zu rasten und zu schauen, mit Josef Garovi, 1950
 Vom Meer zum Bodensee, Der Hochrhein als Großschiffahrtsweg, 1957
 Wasser – bedrohtes Lebenselement, 1964
 Persönliche Erinnerungen von Karl August Walther – Zu Gast bei Konrad Adenauer, in: Luzerner Tagblatt, 2. August 1980.

Literatur
 Kürschners Deutscher Literatur-Kalender: 1943.
 Archiv für Geschichte des Buchwesens, Band 40, Monika Estermann, Reinhard Wittmann, De Gruyter Saur, 1993, ISBN 3-5982-4835-0.
 Thomas Dietzel; Hans-Otto Hügel: Deutsche literarische Zeitschriften : 1880 – 1945; ein Repertorium. Band 1. 1 – 764: A travers les Vosges – Deutsch-nordisches Jahrbuch. München : Saur, 1988, Nummer 1360, Seite 569.
 Justus H. Ulbricht: "Deutsche Religion" und "Deutsche Kunst". Intellektuelle Sinnsuche und kulturelle Identitätskonstruktionen in der "Klassischen Moderne". Uni Jena, 2006.
 Thomas Vordermayer: Bildungsbürgertum und völkische Ideologie – Konstitution und gesellschaftliche Tiefenwirkung eines Netzwerks völkischer Autoren (1919–1959), De Gruyter Oldenbourg, 2016.
 Lothar Ehrlich, Jürgen John, Justus H. Ulbricht: Das Dritte Weimar – Klassik und Kultur im Nationalsozialismus, 1999.
 Michael Assmann, Herbert Heckmann (Hrsg.): Zwischen Kritik und Zuversicht: 50 Jahre Deutsche Akademie für Sprache und Dichtung, Göttingen, Wallstein, 1999.
 Werner Kilian: Adenauer und der Bruder Klaus – Zur Religiosität Konrad Adenauers, in: Historisch-Politische Mitteilungen, Bd. 13, Heft 1, hrsg. v. Hans-Otto Kleinmann, Hanns Jürgen Küsters, Günter Buchstab. Online erschienen 4. Januar 2013.

Weblinks

Autor
Literatur (20. Jahrhundert)
Literatur (Deutsch)
KfdK-Mitglied
Mitglied der Reichsschrifttumskammer
Deutscher
Geboren 1902
Gestorben im 20. oder 21. Jahrhundert
Mann
Verbandsfunktionär (Deutschland)


text:
Monterrico – miasto w Argentynie, w prowincji Jujuy, w departamencie El Carmen.

Według danych szacunkowych na rok 2010 miejscowość liczyła 11 591 mieszkańców.

Miasta w prowincji Jujuy


text:
Internal Security Act (Ustawa o bezpieczeństwie państwa; inaczej Subversive Activities Control Act albo McCarran Act) – ustawa uchwalona przez amerykański Kongres we wrześniu 1950, wprowadzająca zakaz rejestracji organizacji komunistycznych.

W zakładach, których produkcja została uznana za istotną dla obronności kraju, nie mogły pracować osoby popierające komunizm. Zwolennicy komunizmu bądź ci, którzy należeli do organizacji popierających komunizm, nie mogli przekraczać granicy USA.

W przypadku wprowadzenia stanu wyjątkowego istniała możliwość powołania obozów koncentracyjnych dla komunistów.

W 1965 Sąd Najwyższy uchylił tę ustawę uznając ją za sprzeczną z prawami obywatelskimi.

Represje polityczne w Stanach Zjednoczonych
Antykomunizm
Ustawy
Historia prawa amerykańskiego
Polityka Stanów Zjednoczonych
1950 w Stanach Zjednoczonych
1965 w Stanach Zjednoczonych


text:
Hearts of Iron II: Doomsday (w Rosji wydana jako Victory Day 2: New War) – komputerowa strategiczna gra czasu rzeczywistego osadzona w realiach II wojny światowej, wyprodukowana i wydana w 2006 przez szwedzką firmę Paradox Interactive. Jest to samodzielny dodatek do gry Hearts of Iron II.

Premiera gry na świecie miała miejsce 7 kwietnia 2006, natomiast w Polsce została ona wydana 16 czerwca 2006. Dodatek wydłuża czas rozgrywki do 1953 i oprócz modyfikacji zasad w stosunku do gry podstawowej, zawiera scenariusze związane z zimną wojną. Do Hearts of Iron II: Doomsday powstał drobny dodatek Armageddon.

Rozgrywka
Doomsday wydłuża czas akcji gry do 1953 roku. W dodatku zaimplementowano całkowicie alternatywny scenariusz II wojny światowej do rozegrania – Doomsday. Scenariusz przedstawia jak wyglądałby świat, gdyby działania militarne potoczyły się inaczej niż w rzeczywistości. Gracz może kierować losami jednego z ponad 185 krajów dostępnych w latach 1936–1953. W grze poprawiono drzewo technologiczne, co umożliwia opracowanie taktyki broni nuklearnej oraz rodzajów wojny nuklearnej. Poprawiono także zarządzanie stosunkami dyplomatycznymi oraz inteligencję komputera. Dodano kompletny edytor scenariuszy. W grze dostępne są różne rodzaje jednostek: piechoty – piechota, piechota morska, desant powietrzny, strzelcy górscy, kawaleria, opancerzona kawaleria, zmotoryzowane, zmechanizowane, milicja; czołgów i artylerii – lekkie czołgi, średnie czołgi, ciężkie czołgi, niszczyciele czołgów, artyleria przeciwpancerna, artyleria polowa, rakietowa artyleria samobieżna, artyleria rakietowa, artyleria samobieżna, baterie przeciwlotnicze, brygady przeciw lotnicze, pojazdy pancerne; floty morskiej – lekkie krążowniki, ciężkie krążowniki, krążowniki liniowe, lotniskowce, lekkie lotniskowce, niszczyciele, okręty podwodne, pancerniki, ciężkie pancerniki; samolotów – bombowce, bombowce taktyczne, bombowce strategiczne, bombowce okrętowe, samoloty transportowe, myśliwce, wczesne myśliwce, myśliwce przechwytujące, myśliwce eskortujące, bezpośrednie wsparcie z powietrza. W opcjach gry gracz może ustawić poziom trudności, agresywność SI, szybkość gry, datę zakończenia rozgrywki a także częstotliwość autozapisu. Gracz może również określić czy państwo którym kieruje ma przejąć całkowicie potencjał przemysłowy anektowanego kraju i jego zespoły naukowe, to czy państwa demokratyczne mogą wypowiadać wojny oraz zastąpić wyświetlane ikony jednostek przez żetony. W grze zawarto tryb gry wieloosobowej; możliwy jest on poprzez sieć lokalną, Internet lub valkyrieNet, maksymalnie może wziąć w niej udział 32 graczy.

Oszustwa i błędy w grze
W grze, po naciśnięciu klawisza F12 podczas rozgrywki, po wyświetleniu konsoli dostępna jest możliwość wpisania kodu, który może zmienić przebieg rozgrywki. Podczas gdy gracz rozpoczął rozgrywkę danym państwem po zapisie i ponownym wczytaniu rozgrywki może kontynuować ją innym krajem. Tekstowe pliki gry można zmieniać na różne sposoby. W grze występują floty duchów, – jednostki morskie stacjonujące w portach, gdy jednostki te nie istnieją.

Wydanie gry
Hearts of Iron II: Doomsday jest dodatkiem do Hearts of Iron II z 2005 roku wyprodukowanym przez Paradox Interactive. Do prac nad grą zaangażowano między innymi producenta Johana Anderssona i muzyka Andreasa Waldetofta.

Wersja demonstracyjna dodatku została udostępniona do pobrania 31 maja 2006 roku. Gra dzięki wydawcy Paradox Interactive miała światową premierę 7 kwietnia 2006 roku. 4 kwietnia 2006 roku Paradox Interactive wydało ją w Niemczech. 7 kwietnia 2006 roku za pomocą wydawnictwa Paradox Interactive gra ukazała się w Stanach Zjednoczonych i Europie, tego samego dnia wydawnictwo Koch Media wydało ją w Wielkiej Brytanii. W Polsce gra została wydana przez Cenegę Poland 16 czerwca 2006 roku. 4 sierpnia 2006 roku gra została wydana w Japonii przez CyberFront. 28 sierpnia 2006 roku wydawnictwo 1C wydało dodatek w Rosji.

16 czerwca 2006 roku wydana została przez Strategy First Złota Edycja gry, zawierająca podstawową wersję gry i dodatek Doomsday, w tym samym dniu Cenega Poland wydała ją w Polsce. 30 sierpnia 2007 gra wraz z Hearts of Iron II i dodatkiem Armageddon została wydana przez Paradox Interactive w edycji Antologia (oryg. ang. Anthology) w Australii, dzień później wydano ją w Europie, 11 września 2007 gra miała premierę w Stanach Zjednoczonych. 19 października 2007 roku Doomsday został wydany w Polsce przez Paradox Entertainment wraz z Hearts of Iron II i dodatkiem Armageddon w Platynowej Edycji w Kolekcji Klasyki. 13 lutego 2009 roku Ascaron Entertainment UK wydał dodatek w Europie w wersji na Windowsa w edycji Collection wraz z Hearts of Iron II i dodatkiem Armageddon. Ta sama edycja wydana została 7 maja 2009 roku przez Virtual Programming w wersji na Macintosh.

Silnik gry
Hearts of Iron II: Doomsday jak i podstawowa wersja gry korzystają z silnika Europa, powstałego na potrzeby pierwszej części serii Hearts of Iron. Pod koniec kwietnia 2008 roku poinformowano, że silnik Europa jest dostępny do pobrania za darmo i dalszego modyfikowania.

Armageddon
29 marca 2007 roku został wydany dodatek do dodatku Hearts of Iron II: Doomsday zatytułowany Hearts of Iron II: Armageddon (w Rosji znany jako Day of Victory 2 lub Plan Stalin). 29 marca 2007 Paradox Interactive wydało go w Wielkiej Brytanii pozostałej części Europy i Stanach Zjednoczonych, w Stanach Zjednoczonych była dostępna tylko w wersji online. 7 września 2007 roku CyberFront wydał ją w Japonii. 8 sierpnia 2008 roku wydawnictwo 1C i Snowball Studios wydało dodatek w Rosji. Dodatek wydłuża okres rozgrywki do 1964 roku, dodaje nowe ikony jednostek morskich, zmienia wygląd menu głównego oraz dodaje scenariusz Armageddon. W stosunku do dodatku Doomsday poprawiona została sztuczna inteligencja i drzewo technologiczne.

Obsada
Źródło: instrukcja gry Hearts of Iron II Platynowa edycja, str. 32

Odbiór gry

Hearts of Iron II: Doomsday został pozytywnie przyjęty przez recenzentów osiągając według agregatora GameRankings średnią wynoszącą 78,71% maksymalnych ocen. Oliver Clare z serwisu Eurogamer w recenzji napisał, że układ gry oraz jej zaawansowanie może utrudnić grę nowicjuszom. Clare pisał, że gra może na początku być nudna, ale gdy gracz uświadomi sobie, że może rozegrać grę każdym państwem na mapie, zmieni swe zdanie. Clare stwierdził też, że dodatek ten ma niepowtarzalny urok. Brett Todd z GameSpot pozytywnie ocenił kampanie, klimat zimnej wojny, nuklearny wyścig, szpiegów i sprzęt wojskowy. Chwalił też niską cenę gry. Recenzent o pseudonimie jkdmedia z GameZone chwalił muzykę gry, oraz stwierdził, że pasuje ona do rozgrywki.

Oliver Clare z Eurogamer negatywnie ocenił sztuczną inteligencję, zawiera ona poważne błędy. Brett Todd z serwisu GameSpot negatywnie ocenił grafikę i dźwięki. Recenzent o pseudonimie jkdmedia z GameZone w recenzji napisał, że grafika jest niedopracowana, dźwięki są z poprzedniej części gry i występują w wielu innych grach.

Przypisy

Bibliografia
 Stone Chris, Hearts of Iron II: Doomsday Manual. 2006.
 tłumaczenie: Krzysztof Pielesiek, instrukcja gry Hearts of Iron II Platynowa edycja. 2007.

Linki zewnętrzne

2006 w grach komputerowych
Dodatki do gier komputerowych
Gry na platformę Windows
Gry z serii Europa Universalis
Symulatory rządzenia
Gry komputerowe w realiach II wojny światowej
Gry komputerowe wyprodukowane w Szwecji


text:
Una maniobra aérea de combate es una maniobra ejecutada por aviones de combate, generalmente cazas, para ataque o evasión de otro avión o misil perseguidor. También son realizadas como maniobra acrobática en festivales aéreos.

Tipos de maniobras
 Dogfight
 Cobra de Pugachev
 Reabastecimiento en vuelo
 Adaptado al perfil del terreno
 Dicta Boelcke
 Helocast
 Herbst
 Las tijeras (The Scissors)
 Yo-Yo

Véase también
Maniobra acrobática

Enlaces externos
Basic Fighter Manoeuvring Terminology Overview of BFM terminology at F-16.net.

Maniobras aéreas


text:
Susanne Aschhoff (* 21. Juli 1971 in Nürnberg) ist eine deutsche Politikerin (Bündnis 90/Die Grünen). Seit 2021 ist sie Abgeordnete im Landtag von Baden-Württemberg.

Leben und Politik
Aschhoff ist in Nürnberg geboren und aufgewachsen. Dort machte sie 1990 ihr Abitur am Willstätter-Gymnasium. Nach einem einjährigen Praktikum in einer Tierarztpraxis in Köln studierte sie von 1991 bis 1996 an der tierärztlichen Fakultät der Ludwig-Maximilians-Universität München im Fach Veterinärmedizin und promovierte 1998 zum Dr. med. vet. Von 1997 bis 2001 war Aschhoff wissenschaftliche Mitarbeiterin am Walther-Straub-Institut für Pharmakologie und Toxikologie der medizinischen Fakultät der Ludwig-Maximilians-Universität München. Danach war sie bis 2004 in Mannheim Assistenzärztin in einer Kleintierklinik in Mannheim und betreibt seitdem als Tierärztin im Mannheimer Stadtteil Schönau zusammen mit ihrem Lebensgefährten eine Gemeinschaftspraxis.

2009 wurde Aschhoff in Schönau Bezirksbeirätin. In demselben Jahr wurde sie Mitglied bei Bündnis 90/Die Grünen und übernahm 2010 im Mannheimer Ortsverband Nord das Amt der Sprecherin. Von 2011 bis 2013 gehörte sie bei den Grünen in Mannheim dem Kreisvorstand an. Bei der Landtagswahl in Baden-Württemberg 2021 gewann Aschhoff im Wahlkreis Mannheim I mit 27,8 Prozent das Direktmandat. Den Wahlkreis hatte 2016 überraschend die AfD gewonnen. Im Landtag ist Aschhoff stellvertretende Arbeitskreis (AK) -Vorsitzende für Wissenschaft, Forschung und Kunst und AK-Mitglied im Bereich Kultus, Jugend und Sport.

Privates
Susanne Aschhoff ist Mutter von zwei Kindern, hat einen Lebenspartner und wohnt in Mannheim-Schönau.

Weblinks

 Internetpräsenz von Susanne Aschhoff
Susanne Aschhoff bei abgeordnetenwatch

Einzelnachweise

Bündnis-90/Die-Grünen-Mitglied
Landtagsabgeordneter (Baden-Württemberg)
Politiker (21. Jahrhundert)
Politiker (Mannheim)
Mediziner (21. Jahrhundert)
Tierarzt
Deutscher
Frau
Geboren 1971


text:
Huanggang East railway station () is a railway station in Huangzhou District, Huanggang, Hubei, China. It was built as a terminus station at the eastern end of the Wuhan–Huanggang intercity railway. With the completion of the Huanggang–Huangmei high-speed railway, it became an intermediate stop on the railway between Wuhan and Huangmei.

From 12 August 2022, a new service pattern was implemented that included regular services to Wuhan East railway station.

The station has two island platforms and four platform faces.

References

Railway stations in Hubei


text:
Madawaska es un lugar designado por el censo ubicado en el condado de Aroostook en el estado estadounidense de Maine. En el Censo de 2010 tenía una población de 2.967 habitantes y una densidad poblacional de 212,42 personas por km².

Geografía
Madawaska se encuentra ubicado en las coordenadas . Según la Oficina del Censo de los Estados Unidos, Madawaska tiene una superficie total de 13.97 km², de la cual 13.7 km² corresponden a tierra firme y (1.89%) 0.26 km² es agua.

Demografía
Según el censo de 2010, había 2.967 personas residiendo en Madawaska. La densidad de población era de 212,42 hab./km². De los 2.967 habitantes, Madawaska estaba compuesto por el 98.31% blancos, el 0.3% eran afroamericanos, el 0.61% eran amerindios, el 0.27% eran asiáticos, el 0% eran isleños del Pacífico, el 0.03% eran de otras razas y el 0.47% pertenecían a dos o más razas. Del total de la población el 0.67% eran hispanos o latinos de cualquier raza.

Referencias

Enlaces externos

Lugares designados por el censo en Maine
Localidades del condado de Aroostook


text:
Leif Gordon Wikström  (ur. 18 sierpnia 1918, zm. 27 stycznia 1991), szwedzki żeglarz sportowy. Złoty medalista olimpijski z Melbourne.

Zawody w 1956 były jego jedynymi igrzyskami olimpijskimi. Triumfował w klasie Dragon. Załogę tworzyli również Folke Bohlin (sternik) i Bengt Palmquist.

Linki zewnętrzne
 Profil na stronie Szwedzkiego Komitetu Olimpijskiego

Przypisy

Medaliści Letnich Igrzysk Olimpijskich 1956
Szwedzcy medaliści olimpijscy
Szwedzcy żeglarze sportowi
Urodzeni w 1918
Zmarli w 1991


text:
Miss República Dominicana 1997 was held on December 10, 1996. There were 24 candidates, representing provinces and municipalities, who entered. The winner would represent the Dominican Republic at Miss Universe 1997. The first runner up would enter Miss World 1997. The second runner up would enter in Miss International 1997. The rest of finalist entered different pageants.

Results

Delegates

Miss Dominican Republic
1997 beauty pageants
1997 in the Dominican Republic


text:
Matador Records je nezávislé hudební vydavatelství, které bylo založeno roku 1989 Chrisem Lombardim v New Yorku. Roku 1993 společnost zahájila spolupráci s vydavatelstvím Atlantic Records a od roku 2002 je jeho majitelem společnost Beggars Group. Mezi umělce, jejichž nahrávky společnost vydávala, patří například Neko Case, Perfume Genius, Thurston Moore, Superchunk, The New Pornographers nebo Yo La Tengo.

Odkazy

Reference

Externí odkazy
 Oficiální web

Americká hudební vydavatelství
Nezávislá hudební vydavatelství


text:
Kai Lung's Golden Hours is a fantasy novel by English writer  Ernest Bramah. It was first published in hardcover in London by Grant Richards Ltd. in October, 1922, and there have been numerous editions since. The first edition included a preface by Hilaire Belloc, which has also been a feature of every edition since. It was reissued by Ballantine Books as the forty-fifth volume of the Ballantine Adult Fantasy series in April, 1972. The Ballantine edition includes an introduction by Lin Carter.

Plot introduction
As with other Kai Lung novels, the main plot serves primarily as a vehicle for the presentation of the gem-like, aphorism-laden stories told by the protagonist Kai Lung, an itinerant story-teller of ancient China. In Kai Lung's Golden Hours he is brought before the court of the Mandarin Shan Tien on charges of treason by the Mandarin's confidential agent Ming-shu. In a unique defense, Kai Lung recites his beguiling tales to the Mandarin, successfully postponing his conviction time after time until he is finally set free. In the process he attains the love and hand of the maiden Hwa-Mei.

Contents
 "Preface" (Hilaire Belloc)
 "The Encountering of Six within a Wood"
 "The Inexorable Justice of the Mandarin Shan Tien""The Story of Wong T'sin and the Willow Plate Embellishment"
 "The Degraded Persistence of the Effete Ming-shu""The Story of Ning, the Captive God, and the Dreams that mark his Race"
 "The Inopportune Behaviour of the Covetous Li-loe""The Story of Wong Pao and the Minstrel"
 "The Timely Intervention of the Mandarin Shan Tien's Lucky Day""The Story of Lao Ting and the Luminous Insect"
 "The High-minded Strategy of the Amiable Hwa-mei""The Story of Weng Cho; or, the One Devoid of Name"
 "Not Concerned with any Particular Attribute of Those who are Involved""The Story of Wang Ho and the Burial Robe"
 "The Timely Disputation among Those of an Inner Chamber of Yu-Ping""The Story of Chang Tao, Melodious Vision and the Dragon"
 "The Propitious Dissension between Two whose General Attributes have already been sufficiently Described""The Story of Yuen Yan, of the Barber Chou-hu, and His Wife, Tsae-che"
 "The Incredible Obtuseness of Those who had Opposed the Virtuous Kai Lung""The Story of Hien and the Chief Examiner"
 "Of Which it is Written: 'In Shallow Water Dragons become the Laughing-stock of Shrimps'"
 "The Out-passing into a State of Assured Felicity of the Much-Enduring Two With Whom These Printed Leaves Have Chiefly Been Concerned""The Story of the Loyalty of Ten-teh, the Fisherman"

References

Copyright
The copyright for this story has expired in the United States, and thus now resides in the public domain. The text is available via Project Gutenberg.

External links

1922 British novels
British fantasy novels
Kai Lung
Novels set in China
Novels by Ernest Bramah


text:
Microdesmus bosniensis är en mångfotingart som beskrevs av Karl Wilhelm Verhoeff 1901. Microdesmus bosniensis ingår i släktet Microdesmus och familjen orangeridubbelfotingar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Orangeridubbelfotingar
bosniensis


text:
Бурте () — упразднённое село в Мартукском районе Актюбинской области Казахстана. Ликвидировано в 2012 г. Входило в состав Родниковского сельского округа. Код КАТО — 154657200.

Население
В 1999 году население села составляло 145 человек (79 мужчин и 66 женщин). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 48 человек (30 мужчин и 18 женщин).

Примечания

Упразднённые населённые пункты Мартукского района


text:
Hainanhare (Lepus hainanus) är en däggdjursart som beskrevs av Swinhoe 1870. Lepus hainanus ingår i släktet harar och familjen harar och kaniner. IUCN kategoriserar arten globalt som sårbar. Inga underarter finns listade.

Denna hare lever endemisk på ön Hainan och vistas där i låglandet eller i kulliga områden. Habitatet utgörs av gräsmarker.

Källor

Externa länkar

Harar (släkte)
Däggdjur i orientaliska regionen


text:
L'allée des Érables est une voie située dans le  de Paris, en France.

Situation et accès

Origine du nom

Historique

Annexes

Articles connexes
 Liste des voies du 16e arrondissement de Paris
 Liste des voies du bois de Boulogne

Notes et références

Erables
Erables


text:
On July 15, 2017, Justine Damond (née Ruszczyk), a 40-year-old Australian-American woman, was fatally shot by 33-year-old Somali-American Minneapolis Police Department officer Mohamed Noor after she had called 9-1-1 to report the possible assault of a woman in an alley behind her house. Occurring weeks after a high-profile manslaughter trial acquittal in the 2016 police killing of Philando Castile, also in the Minneapolis–Saint Paul metropolitan area, the shooting exacerbated existing tensions and attracted national and international press.

In April 2019, Noor was tried before a jury on charges of second-degree murder, third-degree murder, and second-degree manslaughter. Noor claimed self defense. The jury convicted Noor of third-degree murder and second-degree manslaughter, but he was acquitted on the charge of intentional second degree murder. In June 2019, Noor was sentenced to 12.5 years in prison. Noor's conviction on third-degree murder was overturned by the Minnesota Supreme Court on September 15, 2021. In October 2021, his sentence was revised to 4.75 years in prison, with credit for time served. Noor was released from custody on June 27, 2022, and was ordered to remain on supervised release until January 24, 2024.

Damond's family brought a civil lawsuit against the City of Minneapolis alleging violation of Damond's civil rights, which the city settled for US$20 million in 2019.

Background

Justine Damond
Justine Maia Damond (April 4, 1977 – July 15, 2017) grew up in the Northern Beaches area of Sydney, New South Wales, and attended Manly High School. She graduated in 2002 from the University of Sydney as a veterinarian, then worked as a spiritual healer and meditation coach. She met Don Damond, a U.S. citizen, while attending a neuroscience workshop. The couple became engaged on December 29, 2014, and planned to marry in August 2017. Damond stopped using her surname Ruszczyk and took the Damond's family name ahead of their marriage. Damond held dual Australian and United States citizenship, as her father, John Ruszczyk, holds US citizenship.

Mohamed Noor

Mohamed Mohamed Noor (born October 20, 1985, in Qoryoley, Somalia) was the officer who shot Damond. Noor's partner, Matthew Harrity (then 25 years old), was the driver of their squad car. Noor had been lauded in the past by Minneapolis mayor Betsy Hodges and the local Somali community as one of the first Somali-American police officers in the area. At the time of the shooting, Noor had been with the Minneapolis Police Department for 21 months; Harrity had been on the force for one year.

Complaints
In two years as a police officer, Noor had three formal complaints against him, two of which, in September 2017, were pending resolution. In a separate case from May 2017, he was being sued for allegedly assaulting a woman while on duty.

"Fast tracked" training
Following the deadly shooting of Damond, the Star Tribune reported Noor's police training had been "fast tracked", making reference to the seven-month immersive training program for cadets; some suburban police departments see the cadet programs as a way to quickly diversify their police forces. Noor's police training had been part of the cadet program for the Minneapolis Police Department, an accelerated seven-month program aimed at candidates who already have a college degree and wish to enter law enforcement. Former police chief Janeé Harteau stood by Noor's training:

We have a very robust training and hiring process ... This officer completed that training very well, just like every officer. He was very suited to be on the street ... I believe the actions in question go against who we are as a department, how we train, and the expectations we are as a department. These were the actions of one individual.

On July 23, 2017, the Minneapolis Police Department and Minneapolis City Council Member Elizabeth Glidden denied news reports of there being a "fast-track" seven-month police training program.

Psychiatric concerns
In September 2018, it was reported that in 2015, two psychiatrists and other training officers had raised concerns about Noor's fitness for police duty. Two months before the shooting, Noor allegedly pointed a gun at the head of a driver he had pulled over for a minor traffic violation.

Incident
On the night of the shooting, Damond called 9-1-1 at 11:27p.m. and again at 11:35p.m. She reported that she thought she heard a woman either having sex or being raped. Dispatchers categorized the call as "unknown trouble: female screaming"—a relatively low priority. Officers Noor and Harrity responded to the low-crime neighborhood of Fulton, in southwestern Minneapolis, drove their police Ford Explorer with lights off through the alley and found no suspects or signs of the suspected rape that had prompted Damond's calls.

As the officers prepared to leave, Noor "entered 'Code Four' into the cruiser's computer, meaning the scene was safe". Harrity would later indicate "that he was startled by a loud sound near the squad" and, just then, Damond approached the police car's driver-side window. Harrity drew his weapon, but pointed it downward and did not fire. Noor, however, fired once through the open window, fatally striking an unarmed and barefoot Damond in the abdomen. The officers attempted cardiopulmonary resuscitation to no avail; Damond died 20 minutes later. Harrity later told a supervisor "We both got spooked."

At Noor's trial, Harrity testified of hearing "something hit the car and I also hear some sort of murmur" and that he feared an "ambush" but deemed it "premature" to use deadly force. Noor testified that he did not see Damond's hand or any object in it, but nonetheless believed that his partner "feared for his life" and "there was a threat". The prosecutors presented evidence that Damond's fingerprints were not on the police car, suggesting she had never made contact with it, and called two expert witnesses on police use of force, who testified that Noor's decision to shoot was unreasonable.

Both officers had their body cameras switched off. Minneapolis introduced police body cameras in 2016, but their activation was not mandatory in all situations. No audio or video recordings captured the killing, although a 16-year-old bicyclist took cell-phone video of the scene after the shooting.

Reactions

Attorney statements
Harrity's attorney Fred Bruno told the Star Tribune "it's certainly reasonable" to assume any officer would be concerned about an ambush. He referred to the recent death of a New York City officer killed in her squad car.

Damond's family retained attorney Robert Bennett, the same lawyer who represented the family of Philando Castile. In a televised interview, he dismissed the claims of Harrity's attorney (that it was reasonable for the officers to fear ambush) as "disinformation".

United States
The day after the killing, a vigil in Damond's memory was held at the site of her death in the alleyway entrance located on the north side of West 51st Street between Xerxes Avenue South and Washburn Avenue South in Minneapolis. Several days after the killing, hundreds marched to Beard's Plaisance Park in Minneapolis, in memory of Damond. A memorial service for Damond was held on 11 August 2017, on the shore of Lake Harriet in Minneapolis. The service was at the bandshell and there was a silent walk around the lake afterwards. It was attended by Damond's family and fiancé, and about 1,000 mourners.

The American Civil Liberties Union (ACLU) issued a statement calling the non-use of body cameras "unacceptable". The Minneapolis Police Conduct Oversight Commission concurred with the ACLU opinion that "body cameras should be on at all times."

Former U.S. Representative Michele Bachmann from Minnesota alleged in a speech on July 19, 2017, that Noor was an "affirmative-action hire". Speaking to World Net Daily, Bachmann said, "Noor comes from the mandated cover-up women culture. That's why I'm wondering if they'll ask whether his cultural views led him to shoot her. That's something, if true, I can't imagine the progressives would allow to get out."

Australia
Malcolm Turnbull, the prime minister of Australia, said that the Australian government wanted answers:

Damond's family and friends held a sunrise vigil for her at Freshwater Beach on July 19, 2017. A further sunrise vigil was conducted at the same beach on July 15, 2018.

Criminal case

Investigation
An application for a search warrant to search the alley where the shooting occurred, referring to the shooting incident, stated "Upon police arrival, a female 'slaps' the back of the patrol squad. After that, it is unknown to BCA agents what exactly happened, but the female became deceased in the alley." Among items collected were fingerprints from the rear cargo door window of the squad car.

Hours after the shooting, Minnesota Bureau of Criminal Apprehension investigators controversially obtained a second search warrant and carried out a search of Damond's home for evidence, including "'bodily fluids, controlled substances, and writings". They did not take anything from the property. Noor refused to speak with investigators, invoking his right against self-incrimination. Noor and Harrity were then on paid administrative leave.

Minneapolis Chief of Police Janeé Harteau was on vacation leave at the time of Damond's killing and returned to Minneapolis four days later. At a press conference after her return, Harteau said, "Justine didn't have to die...The death of Justine should not have happened." Regarding Noor's refusal to speak to investigators, Harteau said, "I would prefer Officer Noor would speak."

In February 2018, a grand jury was convened to investigate Damond's death. On February 15, 2018, Harrity appeared before the grand jury.

Trial and conviction

On March 20, 2018, a warrant was issued for third-degree murder and second-degree manslaughter charges, and Noor turned himself in to police. He also resigned from the Minneapolis Police Department.  Bail was set at $400,000, and Noor was released from jail on March 22. With the approval of the court, prosecutors later upgraded the charges against Noor to second-degree intentional murder.

On April 30, 2019, following a jury trial, Noor was convicted of third-degree murder and second-degree manslaughter. Under Minnesota law, third-degree murder is defined as "a person causing the death of another by perpetrating an act eminently dangerous to others and without regard for human life, but without intent to cause the death of any person"; second-degree manslaughter is defined as "whoever by culpable negligence, whereby he creates an unreasonable risk and consciously takes the chance of causing death or great bodily harm to another person, causes the death of another is guilty of manslaughter in the second degree". After the verdict, his bail was revoked and he was taken to jail to await sentencing.

The Somali-American Police Association issued a statement after the verdict claiming that racial bias contributed to Noor's conviction.

On June 7, 2019, Noor was sentenced to 12½ years in prison. He was initially incarcerated at Oak Park Heights prison, but was transferred out of state to North Dakota State Penitentiary in Bismarck in July 2019 for his safety.

Appeal
On February 1, 2021, the Minnesota Court of Appeals affirmed Noor's conviction of third-degree murder. Noor then appealed to the Minnesota Supreme Court, arguing that the facts did not support a conviction on that charge. On September 15, 2021, the Minnesota Supreme Court reversed Noor's third-degree murder conviction on the basis that the state failed to prove that he committed murder with a "depraved mind" which is a "generalized indifference to human life" as required for the offense of third-degree murder. As the conduct in this case did not meet that standard, the Supreme Court directed the trial court to vacate the conviction of third-degree murder and sentence Noor for the lesser offense of second-degree manslaughter.

Remand, resentencing, and release
On remand following the successful appeal, the trial court during an October 2021 proceeding resentenced Noor to 57 months in prison, the maximum presumptive sentence under Minnesota's sentencing guidelines. Noor was released from the North Dakota State Penitentiary on June 27, 2022, after serving two-thirds of the sentence incarcerated, with the remaining 19 months of his sentence to be served on supervised release. Noor's release was not an unusual move in Minnesota, where most defendants are moved to supervised release after serving two-thirds of their sentence incarcerated. Damond's family expressed disappointment in the length of Noor's incarceration calling it "trivial" and "disrespectful" to community expectations about improvements to police behavior and culture.

Civil case
Damond's family brought a civil lawsuit against the City of Minneapolis alleging violation of Damond's civil rights, which the city settled in May 2019 for US$20 million, one of the largest-ever settlements in a suit involving a police killing. At the time, the amount of Damond's settlement was the largest in Minneapolis history, and held this record until it was surpassed by the March 2021 settlement of $27 million which the city approved for the family of George Floyd.

Impact on policing in Minneapolis

Less than a week after Damond's killing, Police Chief Janeé Harteau was ousted, after Mayor Betsy Hodges said that she and the city had lost confidence in Harteau's ability to lead. The police shootings were a contributing factor in Hodges losing her bid for re-election in 2017.

Following the shooting, Minneapolis acting police chief Medaria Arradondo announced in July 2017 that police officers would be required to turn on body-worn cameras during all calls and traffic stops. Bob Kroll, the president of the Minneapolis police officers' union, objected to having cameras recording while officers are on the way to a call, saying that officers' discussion of tactics "while responding to a call should not be publicly disseminated".

George Floyd's murder in Minneapolis on May 25, 2020, was compared to the killing of Damond and the successful criminal case against Noor. Some felt that the local judicial system was inconsistent and that it did not hold white police officers who killed black men accountable for their actions.

In June 2020, reflecting on the murder of Floyd and the killing of his daughter, John Ruszczyk said:

In popular culture
"Without Rhyme or Reason", a documentary on the life and death of Damond, was shown on Australian Story in November 2017.

See also

 List of killings by law enforcement officers in Minnesota

References

External links
 State of Minnesota v. Mohamed Mohamed Noor, No. A19-1089.  Minnesota Court of Appeals, April 1, 2021. Court of Appeals decision affirming trial court verdict of third-degree murder and rulings on other issues.
 State of Minnesota v. Mohamed Mohamed Noor, No. A19-1089. Minnesota Supreme Court, September 15, 2021. Supreme Court decision vacating conviction on third-degree murder count and remanding the case to the trial court for sentencing on the manslaughter conviction.
 Videos of Justine Damond speaking at Lake Harriet Spiritual Community
 Justine Ruszczyk Incident Report

2017 in Minnesota
2010s in Minneapolis
Australia–United States relations
Deaths by firearm in Minnesota
Deaths by person in Minnesota
Hennepin County, Minnesota
July 2017 events in the United States
Law enforcement in Minnesota
Somali-American history
2018 in Minnesota
2017 deaths
Police brutality in the United States
Manslaughter in the United States
Minneapolis Police Department
2017 controversies in the United States
Law enforcement controversies in the United States


text:
Wang Shizhu (; * 20. Februar 1989) ist ein chinesischer Hammerwerfer.

Sportliche Laufbahn
Erste internationale Erfahrungen sammelte Wang Shizhu bei den Asienspielen 2014 im südkoreanischen Incheon, bei denen er mit einer Weite von 73,65 m die Silbermedaille hinter dem Tadschiken Dilschod Nasarow gewann. Im Jahr darauf nahm er an den Asienmeisterschaften in Wuhan teil und belegte mit 71,71 m den fünften Platz. Zwei Jahre später gewann er bei den Asienmeisterschaften  in Bhubaneswar mit 73,81 m die Silbermedaille erneut hinter Nasarow. 2018 nahm er erneut an den Asienspielen in Jakarta teil und erreichte dort mit einer Weite von 71,31 m Platz vier. Im Jahr darauf belegte er bei den Asienmeisterschaften in Doha mit 68,89 m Rang sechs.

2017 und 2018 wurde Wang Chinesischer Meister im Hammerwurf.

Weblinks

Hammerwerfer (China)
Teilnehmer an den Asienspielen (Volksrepublik China)
Chinesischer Meister (Leichtathletik)
Chinese
Geboren 1989
Mann


text:
Rugby union in Mauritius is a minor but growing sport

Rugby in Mauritius has frequently been haphazard, for example, Blantyre RFC of Malawi once undertook a tour to Mauritius. Writing back to approve the tour, the Mauritian secretary added, "Please bring your own ball. We have lost ours."

Governing body
The governing body is Rugby Union Mauritius

Rugby Union Mauritius consists of approximately 600 licensees including players and officials.

History
Mauritius is a former British colony, and it was introduced there by the British military in the early twentieth century. In a parallel development, a number of wealthier young Mauritians  went to British and South African boarding schools during this period, and also picked up the sport there.

In 1928, a group of Franco-Mauritian players set up the first club, the Dodo Club. The game expanded between then and 1975, with more clubs being created. However, the independence of Mauritius in 1968 led to financial difficulties for Mauritian rugby, and it was left to a development programme in the 1990s to revive the game properly.

From 1928 to 1975 rugby was played at senior level between various clubs remembered as the Buffalos, HMS Mauritius, Blue Ducks, Dodo, the Navy, SMF and the Stags.

The 1995 Rugby World Cup in South Africa was broadcast on Mauritian television, and received a good deal of attention.

The Mauritius Sevens team participates in Indian Ocean tournaments with Réunion and Madagascar.

Success in sevens led to the improvement of the fifteen a side game, and Mauritius played their first international against Tanzania in 2005, winning 20-10. They also won subsequent matches against Rwanda, Burundi and Burkina Faso. Their fantastic start to international rugby has caused tremendous growth of the sport in Mauritius, with thousands of people flocking to see them play. They participate in the south section of the CAR Castel Beer Trophy, which they surprisingly won in 2005. However, in both the 2006 and 2007 editions, the side's hopes were dashed in the group stage by Botswana, who went on to win in 2007.

The Franco-Mauritian ethnic minority group tends to dominate the game, as rugby is a much less popular sport amongst the Indo-Mauritian majority. This has led to some complaints of exclusivism:

"For example, the community maintains several white-only sport and social clubs, like the Dodo Club. The national rugby team is virtually all-white, as the only islanders playing the sport are members of Franco-Mauritian clubs."

Rugby went through a period of decline until in 1998, when the Stags Club was re-created and thus triggered the thought that rugby once again had a place in Mauritian society.

References

 Cotton, Fran (Ed.) (1984) The Book of Rugby Disasters & Bizarre Records. Compiled by Chris Rhys. London. Century Publishing.

External links
 IRB Mauritius page
 official union page
 CAR Mauritius page
 CAR general
 Lush splendour of Mauritius (The Citizen)
 New coach for Mauritius
  Historique
 Archives du Rugby: Maurice

Sport in Mauritius


text:
Очко́вая, или фи́шерова га́га () — крупная птица семейства утиных. Гнездится на морских побережьях Аляски и Северо-Восточной Сибири. Редкий, спорадично распространённый вид. В отличие от более известной обыкновенной гаги, сбор пуха этой утки не практикуется. Научное, а также второе русское, название присвоено в честь русского естествоиспытателя, почётного члена Петербургской Академии наук Г. И. Фишера фон Вальдгейма.

Описание
Достаточно крупная утка массивного телосложения, с большой головой, короткой шеей и клиновидным длинным клювом. Несколько меньше двух других представителей рода — обыкновенной гаги и гаги-гребенушки: длина 51—58 см, весе около 1630 г.

Селезень по окрасу напоминает селезня обыкновенной гаги, с которым его объединяют беловато-кремовый верх, и чёрновато-дымчатые надхвостье и брюхо. Однако у очковой гаги грудь чёрная, а не розоватая, а также развит отличный рисунок на голове. Главное украшение головы, характерное только для этой гаги — большие (до 30 мм в диаметре) вздутые пятна вокруг глаз, «очки» (отсюда русское название). У самца в брачном наряде они белые с узкой чёрной каёмкой, у самки — серовато-бурые. У обоих полов оперение лба широким клином выступает по надклювью далее ноздрей, как бы залезает на него; на затылке перья удлинены, образуя пучок или гриву. Лоб, верх головы и щёки самца фисташково-зелёные, клюв оранжевый. Летом самец теряет контрастные детали оперения: голова становится однообразно серой (очки также серые, но несколько другого оттенка), грудь буроватой, брюхо серым с чёрными вершинами перьев.

Взрослая самка в любое время года рыжевато-бурая в мелких пестринах. Её окрас почти не отличается от аналогичного у обыкновенной гаги и гаги-гребенушки, а идентифицировать её можно по оперению в основании клюва и очкам. Молодые птицы похожи на взрослую самку, но их оперение более тусклое и размытое, чем у самок, с менее выраженной поперечной полосатостью. Голос такой же, как у других видов гаг.

Распространение

Ареал

Область распространения очковой гаги одна из наиболее ограниченных среди всех полярных птиц. Основные места гнездовий этой птицы расположены вдоль арктического побережья России в устьях Колымы и Индигирки, в узкой полосе тундры в промежутке между бассейнами этих рек, а также в районе дельты Юкона на Аляске. Наиболее западной областью в Восточной Сибири, где отмечены гнездовья птицы, следует считать дельту Яны, наиболее восточной — Колючинскую губу. В Америке гаги населяют побережье Аляски от мыса Барроу к югу Бристольского залива, а также остров Святого Лаврентия.

Зимой прибрежные воды этих всех этих районов покрыты толстым слоем льда, и птицы, по всей видимости, перемещаются к югу на незамерзающие участки Берингова моря. Отдельные залёты этих птиц были зарегистрированы в Калифорнии (1893), в Норвегии (1933, 1970), в Мурманской области (1938), на острове Ванкувер (1962).

Местообитания
Гнездится в узкой прибрежной полосе тундры на небольших протоках, болотцах, лужах. Вне сезона размножения проводит время в открытом море далеко от берегов, вероятно у кромки льдов.

Питание
Как и другие гаги, очковая гага питается преимущественно моллюсками, за которыми ныряет на морское дно. Кроме того, употребляет в пищу ракообразных, а в период размножения на берегу насекомых и их личинки, пауков, семена и побеги трав, ягоды.

Размножение

Начало сезона размножения в мае—июне. К местам гнездовий утки прилетают уже сформировавшимися парами. Колоний не образуют и, как правило, гнездятся обособленно от других гаг, занимая небольшие озёра с низкими болотистыми берегами. Иногда на более крупных водоёмах с изрезанной береговой линией могут гнездиться одновременно несколько пар в непосредственной близости друг от друга. Место для гнезда, обычно на сухом травянистом бугорке с хорошим обзором возле воды, выбирает самка, часто следуя в сопровождении самца. Она выкапывает неглубокую лунку во мху либо в грунте, часто добавляет в неё несколько пучков бурьяна и откладывает 4—5 яиц с интервалом по одному яйцу в сутки. По мере увеличения кладки утка укрывает яйца пухом, выщипывая его из своей груди. Иногда ещё до появления потомства близлежащая лужа пересыхает, и соседний водоём оказывается на значительном удалении от гнезда.

Начало насиживания ещё до кладки последнего яйца, его продолжительность около 24 дней. На полной кладке утка сидит плотно — как и к обыкновенной гаге, к ней можно подойти вплотную и потрогать. Птенцы появляются на свет в течение нескольких часов. Они покрыто буровато-серым сверху и беловатым снизу пухом, и вскоре после вылупления покидают гнездо и следуют за самкой к воде. Пока птенцы не способны летать, семейство держится в стороне от моря на ближайшем к гнезду пресноводном водоёме. Самцы участия в насиживании и ухаживании за потомством не принимают, и покидают самку вскоре после кладки последнего яйца, отправляясь на линьку. Птенцы становятся на крыло в возрасте 50—53 дней, после чего отлетают к морю и выводки рассеиваются.

Примечания

Литература

Ссылки
 Позвоночные животные России: Очковая гага

Гаги
Птицы Евразии
Птицы Северной Америки
Животные, описанные в 1847 году
Фишер


text:
L'International Association of Universities (IAU) è un'organizzazione non governativa che opera nel campo dell'istruzione superiore. Comprende oltre 600 istituti e organizzazioni di istruzione superiore in oltre 130 paesi. IAU è un partner ufficiale dell'UNESCO. La sede dell'organizzazione è a Parigi, in Francia, e si trova presso la sede dell'UNESCO.

Storia
IAU è stata creata sotto gli auspici dell'UNESCO il 9 dicembre 1950 durante la Conferenza internazionale delle università di Nizza. Il suo obiettivo era e rimane quello di incoraggiare la cooperazione tra gli istituti di istruzione superiore di tutto il mondo.

Governo
Gli organi direttivi dell'IAU sono l'Assemblea generale e il Consiglio di amministrazione. Il Segretariato attua la strategia adottata dagli organi di governo.

Membri
A partire dal 1 gennaio 2022, l'International Association of Universities conta più di 600 membri (istituzioni, organizzazioni, affiliati e associati) in oltre 130 paesi in tutto il mondo.

Note

Collegamenti esterni

Associazioni e consorzi universitari
Organizzazioni non governative


text:
The bushy-tailed mongoose (Bdeogale crassicauda) is a mammal in the family Herpestidae found in central Africa, from southern Kenya to central Mozambique.

Characteristics
The bushy-tailed mongoose has a greyish to yellowish brown fur. The underfur is dense, and the guard hairs are  long. Its head is rounded.
It has short woolly ears and a plush muzzle. Its tail is wide and bushy.
Five individuals captured in Arusha National Park had a head-to-body length of  with a  long tail and a  long feet; they weighed .

Taxonomy

 B. c. crassicauda, central Mozambique, Malawi and Zambia
 B. c. nigrescens, Central Kenya (Nairobi)
 B. c. omnivora, found in northern coastal Tanzania and Kenya
 B. c. puisa, northern Mozambique and southern Tanzania
 B. c. tenuis

Phylogeny
The bushy tailed mongoose is closely related to the black-footed mongoose (Bdeogale nigripes). Perez's study of genes within the family Herpestidae showed the genus Bdeogale is monophyletic. Close cousins of this clade include the genera Ichneumia and Cynictis.

Distribution and habitat
Because of the bushy-tailed mongoose's size and stealthiness, its range is not completely known. Although, it apparently prefers locations near rivers that provide cover.
The bushy-tailed mongoose inhabits foremost open shrubland and multilayered forest. These habitats vary little in temperature and humidity.
In northern Tanzania, the bushy-tailed mongoose was recorded in more than 31 camera trap locations in Ngorongoro Conservation Area, Biharamulo-Burigi-Kimisi Game Reserve and Mahale Mountains National Park, mostly in Acacia woodlands and riparian zones.

Conservation
The bushy-tailed mongoose is listed as Least Concern on the IUCN Red List. It is negatively impacted by habitat degradation and fragmentation, prey depletion and land use dynamics caused by cattle grazing.

References

External links
 Bushy-tailed mongoose, Tanzanian Mammal Atlas Project

bushy-tailed mongoose
Mammals of Malawi
Mammals of Mozambique
Mammals of Tanzania
Mammals of Zimbabwe
Fauna of East Africa
bushy-tailed mongoose
bushy-tailed mongoose


text:
Budapests pendeltåg (BHÉV – Budapesti Helyiérdekű Vasút) är ett pendeltågssystem (HÉV = helyiérdekű vasút = "bana av lokalt intresse") som går i och utanför Budapest. Banorna var från början separata järnvägar i det ungerska järnvägsnätet, men blev senare del av den statliga järnvägen Magyar Államvasutak. De kom därefter från 1960-talet att köras av BKV, trafikverket i Budapest.
2010 delades BKV upp i två olika bolag: moderbolaget BKV som då döptes om till BKK och har hand om linjer, taxa och biljetter samt dotterbolaget BKV som ansvarar för själva trafiken. BKV hade dock stora ekonomiska problem vilket medförde att man slutligen inte längre hade råd med varken underhållet av befintliga tåg eller framtida inköp av nya.
2016 tog den ungerska statens järnvägar MÁV över driften av de fem pendeltågslinjerna genom det nybildade dotterbolaget MÁV-HÉV och köpte samtidigt alla tåg av BKV.

Linjerna sammanbinder Csepel (söder), Ráckeve (sydost), Gödöllő (nordost) samt Szentendre (nord) med stadens centrum. Linjerna är inte sammankopplade och avgår från olika säckstationer.

Linjer

Järnvägen är normalspårig (1435 mm) och är elektrifierad med 1 000 V likström. Banornas längd är totalt 103,7 kilometer.

Linjerna går mestadels ovan jord, men några stationer ligger under jord, till exempel Batthyány tér.

Se även
 Budapests tunnelbana
 Budapests spårvagnar

Källor

Externa länkar
 Linjekarta
 Äldre linjekarta
 Urbanrail.net - Budapest Metro
 Fotografier

Transport i Budapest
Kollektivtrafik i Ungern
Järnväg i Ungern


text:
The 23rd Iris Awards ceremony, presented by the newspaper El País, honored the best of radio, television and social networks in Uruguay of 2017 and took place at the Enjoy Hotel & Casino, Punta del Este. It was held on September 01, 2018, and was broadcast by Teledoce, Channel 4 and Channel 10. The ceremony did not have a single host, but different presenters hosted it for a certain time, thus fulfilling a time for the channel that transmitted the event.

During the ceremony, El País presented Iris Awards to television in 14 categories, to radio in 6 and to internet and social networks in 2. It also presented the Golden Iris Award, the Iris for Career, the Special Iris and the Iris of the public.

Winners and nominees

Television

Radio

Internet and Social Networks

Other awards

Source:

References

External links

 Iris Awards 2018 website

2018 in Uruguayan television
2018 television awards
2018 television specials
September 2018 events in South America


text:
De twintigste etappe van de Ronde van Spanje 2021 werd verreden op 4 september van Sanxenxo naar Mos. Het betrof een bergetappe over 202,2 kilometer.

Verloop

Uitslag

Nevenklassementen

Opgaves
  Oier Lazkano (Caja Rural-Seguros RGA): Niet gestart wegens spijsverteringsproblemen
  Miguel Ángel López (Movistar Team): Opgave tijdens de etappe
  Aleksandr Vlasov (Astana-Premier Tech): Niet gestart

20
Sport in Galicië


text:
Marigliano est une ville italienne d'environ  (2022) située dans la ville métropolitaine de Naples en Campanie.

Administration

Hameaux
Lausdomini, Casaferro, Miuli

Communes limitrophes
Acerra, Brusciano, Mariglianella, Nola, San Vitaliano, Scisciano, Somma Vesuviana

Voir aussi
 Liste des villes italiennes de plus de 25 000 habitants

Notes et références

Liens externes

Commune dans la province de Naples


text:
Медичний шпатель (шпатель) — тонкий, з обох боків заокругленй предмет; використовується лікарями різних спеціальностей.

Види
Отоларингологами для огляду горла хворого чи забору біологічного матеріалу з порожнини рота.

Педіатрами для огляду ротової порожнини та зіву.

Нейрохірургами при операціях на головному мозку.

Стоматологами як допоміжний інструмент при огляді, роботі зі стоматматеріалами; зубними техніками — робочий інструмент при формуванні.

Зазвичай такі шпателі виготовлені з дерева, пластику або металу. Пластикові та дерев'яні шпателі одноразові і не рекомендується застосовувати їх наступного разу. Шпателі використовуються у медичній практиці для фіксації язика при огляді глотки або гортані. Для відведення щік, губ і для замішування цементних пломб використовуються стоматологічні шпателі.

У хімічних лабораторіях застосовують лабораторні шпателі: набирання речовин, зіскоблювання осадів.

Скляні мікробіологічні шпателі використовують для розподілу культур мікроорганізмів по живильному середовищу для їх виокремлення і/або ідентифікації.

Див. також
 Шпатель

Примітки

Джерела
 Хірургія: в 2-х т. Т. 1. Загальна хірургія з основними видами хірургічної патології. Лікування хворого в хірургічному стаціонарі: підручник / Р. О. Сабадишин, В. О. Рижковський, О. В. Маркович, [та ін.]. — Вінниця: Нова Книга, 2018. — 784 с. ISBN 978-966-382-705-6 (С.233, 235, 241—242)

Медичне обладнання
Хірургічні інструменти


text:
Łowkowice , German Lobkowitz is a village in the administrative district of Gmina Strzeleczki (Gemeinde Klein Strehlitz), within Krapkowice County, Opole Voivodeship, in the south-western Polish region of Upper Silesia.

Since 2006 the village, like the entire commune, has been bilingual in German and Polish.

The village has a population of 575 inhabitants.

History
The village had already invested in German town law in the early 13th century, and was first mentioned in written documents as Lofcovici in 1218. It was later named in 1534 as Lowkowitz. The name is thought to derive from the name Łowek. During the Middle Ages the town frequently changed hands, before finally in 1561 passing to the Oppersdorff family of Oberglogau. In 1936 the Nazi government renamed the village Jägershausen because of its Slavic-sounding name. Before 1945 it belonged to the district of Landkreis Neustadt O.S.

The village windmill was built in 1868 of brick, and was recently renovated by a private owner and converted into a restaurant. The town park and palace, dating to the late 19th century and built for a landowning family, are privately owned. The town chapel, also built of brick, also dates to the 19th century.

In 1945 Silesia was given to Poland and the German population of Lobkowitz was largely expelled. The village was renamed Łowkowice and annexed to the newly created Silesian Voivodeship. In 1950 it was reassigned to Opole Voivodeship, and in 1999 reassigned from Prudnik County (formerly Neustadt O.S.) to Krapkowice County. On 17 May 2006 the entire commune of Strzelecki/Klein Strehlitz was declared bilingual in German and Polish, and on 24 November 2008 the old name German name Lobkowitz was also made official.

References

Villages in Krapkowice County


text:
Hoya balaensis ist eine Pflanzenart der Gattung der Wachsblumen (Hoya) aus der Unterfamilie der Seidenpflanzengewächse (Asclepiadoideae). Sie ist endemisch in der Narathiwat-Provinz im äußersten Süden von Thailand.

Merkmale
Hoya balaensis ist eine windend-kletternde, epiphytische, krautige Pflanze. Die Triebe sind schlank und im Querschnitt rund; sie können sehr lang werden. Sie sind kahl, ältere Triebe sind rötlich-braun gefärbt. Die Blätter sitzen auf 1,8 bis 2,2 cm langen Stielen, der Durchmesser der Stiele beträgt 0,4 bis 0,6 cm. Die Blattspreiten sind breit eiförmig bis herzförmig, die Maße sind: 7,5 bis 16,7 cm in der Länge und 5,6 bis 13,2 cm in der Breite. Die Basis ist herzförmig bis annähernd herzförmig, der Apex kurz zugespitzt (akuminat). Die Ränder sind eng zurückgebogen. Auf der Blattunterseite sitzen unregelmäßig verteilt Papillen. Die Blattnervatur ist deutlich zu sehen. Drei bis fünf markante Blattadern reichen von der Blattbasis bis zum Apex.

Die konvex gewölbten, doldenförmigen Blütenstände enthalten etwa 10 bis 49 Blüten. Die Schäfte der Blütenstände sind 2,5 bis 4,3 cm lang. Die fünfzähligen, zygomorphen Blüten haben eine doppelte Blütenhülle und sind zwittrig. Sie sitzen auf 1,7 bis 2 cm langen, kahlen Blütenstielen. Die gelblich-grünen Kelchblätter sind eiförmig, 1,8 bis 2 mm lang und 1,5 bis 1,8 mm breit mit spitzem Apex. Fünf Drüsen alternieren mit den Kelchblättern. Die Blütenkrone ist cremefarben bis gelblich weiß und weist einen Durchmesser von 1,4 bis 1,5 cm auf. Die Innenseite ist papillös, die Außenseite ist kahl. Die Kronblätter sind etwa zur Hälfte verwachsen (Sympetalie). Die Kronröhre ist 2,8 bis 3 mm lang. Die Kronblattzipfel sind eiförmig 4,4 bis 4,7 mm lang und 4,8 bis 5,2 mm breit; der Apex ist spitz. Die Kronblattzipfel sind zurückgebogen, wenn die Blüte voll geöffnet ist. Die weißlich pinkfarbenen Zipfel der staminalen Nebenkrone sind eiförmige-lanzettlich, 3,5 bis 4 mm lang und 1,5 bis 1,7 mm breit. Der äußere Fortsatz ist spitz, der innere Fortsatz aufsteigend und pinkfarben. Die Pollinia sind etwas schief länglich, 450 bis 460 µm lang und 150 bis 160 µm breit. Die Caudiculae sind vergleichsweise kurz, das Retinaculum (oder Cospusculum) ist schmal länglich (200 bis 220 µm lang, 70 bis 80 µm breit). Früchte und Samen konnten bisher noch keine beobachtet werden.

Die Blüten sollen ähnlich der Bread Flower, Vallaris glabra Kuntze riechen. Der Geruch von Vallaris glabra wird wie leicht angebrannter oder frisch gekochter Reis beschrieben.

Ähnliche Arten
Hoya balaensis ähnelt morphologisch Hoya citrina Ridl. Allerdings ist die Blattform unterschiedlich; dieses Taxon hat schmal-eiförmige bis eiförmige Blätter. Die Pollinia weisen eiförmige Corpuscula/Retinacula auf (Längen-/Breiten-Verhältnis 3:1), während Hoya citrina konisch zulaufende, etwas kürzere, dafür sehr viel breitere Corpuscula besitzt (Längen-/Breiten-Verhältnis 1,7:1). Auch der Geruch der Blüten der beiden Taxa ist unterschiedlich. Während Hoya balaensis wie Vallaris glabra Kuntze riecht, hat Hoya citrina einen intensiven Gardenien-ähnlichen Duft.

Das Hauptargument für die Eigenständigkeit des Taxons sind unterschiedliche Haplotypen in der Chloroplasten-DNS (cpDNA), die mittels des Restriktionsfragmentlängenpolymorphismus festgestellt wurden.

Geographische Verbreitung und Habitat
Die Art wurde bisher nur in der Provinz Narathiwat im südlichen Thailand, nahe der Grenze zu Malaysia gefunden. Sie wächst dort in feuchten, immergrünen tropischen Wäldern meist auf Bäumen entlang von Flussufern in etwa 200 m über Meereshöhe.

Taxonomie
Das Taxon wurde 2007 von Manit Kidyoo (bot. Kürzel: ) und Obchant Thaithong (bot. Kürzel: ) erstmals beschrieben. Das Typmaterial wurde am 21. Juli 2004 im Bala Forest in der Narathiwat-Provinz in Südthailand gesammelt. Der Holotypus M. Kidyoo 303 wird im Herbarium der Chulalongkorn-Universität (BCU) aufbewahrt. Ein Isotypus wurde im Nationaal Herbarium Nederland (Leiden) hinterlegt.

Literatur
 Manit Kidyoo & Obchant Thaithong: A new species of Hoya (Asclepiadaceae) from southern Thailand. Blumea 52: 327–330, 2007

Einzelnachweise

Weblinks
 www.pakehas-hoya.com: Hoya balaensis (Bilder und Informationen)

balaensis
balaensis


text:
Oltre Giuba fou una efímera colònia italiana a Àfrica. Tenia una superfície de 87.000 km² i una població de 120.000 habitants. La capital fou Chisimaio.

Per un tractat signat el 15 de juliol de 1924 la província britànica del Protectorat de l'Àfrica Oriental Britànica anomenada Jubalàndia (amb certes modificacions territorials) fou cedida a Itàlia. El parlament britànic va ratificar la cessió el 27 de març del 1925, i el 29 de juny de 1925 es va fer la transferència de poder marcada per la baixada de la bandera britànica a Kismaayo on fou hissada la bandera italiana. En aquest moment va prendre cos oficialment la colònia italiana d'Oltre Giuba. N'havia estat nomenat governador Corrado Zoli (de 48 anys) que va prendre oficialment possessió del càrrec encara que ja feia setmanes que treballava amb l'administració britànica.

L'1 de juliol del 1926 fou incorporada a la Somàlia Italiana; els dos antics districtes de l'Alta Jubalàndia i la Baixa Jubalàndia, van esdevenir els comissariats de l'Alt Juba i Baix Juba, als que foren incorporats territoris de la part oriental del riu. Zoli va retornar a Itàlia on va ocupar un alt càrrec a l'oficina colonial (va morir el 1951).

Segells
Itàlia va emetre els primers segells el 29 de juliol de 1925, amb segells italians sobre impresos amb la inscripció OLTRE GIUBA" (Trans-Juba o Jubalàndia). El 21 d'abril de 1926, es van emetre els primers segells (set) específicament creats pel territori amb un mapa d'aquest i la inscripció "COMMISSARIATO GENLE / DELL' OLTRE GIUBA"; una emissió de l'1 de juny de l'Institut Colonial portava la inscripció únicament "OLTRE GIUBA". Totes les emissions són de poc valor, especialment els segells nous.

Vegeu també
 Jubaland

Colònies europees d'Àfrica
Història de Somàlia
Segle XX a Itàlia


text:
Das Beste aus… Gottes Beitrag und Teufels Werk (ger. "The Best of… God's Contribution and [the] Devil's Work") is the fourth album of the German group E Nomine. It is a greatest hits album. The title is possibly a play on "Gottes Werk und Teufels Beitrag", the German title of John Irving's The Cider House Rules.

Track listing

Normal CD
"Gottes Beitrag und Teufels Werk" [God's Contribution and [the] Devil's Work]
"Vater Unser" [Our Father]
"Mitternacht" [Midnight]
"Nebelpfade" [Paths of Fog]
"Das Omen (im Kreis des Bösen)" [The Omen (in the Circle of Evil)]
"Der Ring der Nibelungen" [The Ring of the Nibelungs]
"Das Tier in mir (Wolfen)" [The Beast in me (Wolves)]
"Nachtwache (Blaubeermund)" [Vigil (Blueberry-Mouth)]
"Die Runen von Asgard" [The Runes of Asgard]
"Schwarze Sonne" [Black Sun]
"Opus Magnum" [Great Work]
"Laetitia" [Happiness]
"Die Schwarzen Reiter" [The Black Riders]
"E Nomine (Denn sie wissen nicht was sie tun)" [E Nomine (For they know not what they do)]
"Das Böse" [The Evil]
"Deine Welt" [Your World]
"Spiegelbilder" [Mirror Images]
"Bibelworte des Allmächtigen" [Bible words of the Almighty]
"Der Turm" [The Tower]
"Vater Unser, Pt. 2 (Psalm 23)" [Our Father, Part II (Psalm 23)]

Limited edition
A limited edition was also released with a second disc.

CD1
"Gottes Beitrag und Teufels Werk"
"Vater Unser"
"Mitternacht"
"Nebelpfade"
"Das Omen (im Kreis des Bösen)"
"Der Ring der Nibelungen"
"Das Tier in mir (Wolfen)"
"Nachtwache (Blaubeermund)"
"Die Runen von Asgard"
"Schwarze Sonne"
"Opus Magnum"
"Laetitia"
"Die Schwarzen Reiter"
"E Nomine (Denn sie wissen nicht was sie tun)"
"Das Böse"
"Deine Welt"
"Spiegelbilder"
"Bibelworte des Allmächtigen"
"Der Turm"
"Vater Unser, Pt. 2 (Psalm 23)"

CD2
"Drachengold" [Dragon Gold]
"E Nomine... Der Hitmix"
"Klassik Medley" (includes Morgane le Fay, Mondengel, Der Befehl des König Herodes, Laetitia, Spiegelbilder, Friedenshymne, Anderwelt (Laterna Magica), Das Rad des Schicksals, Espiritu del aire, Blaubeermund, Ein neuer Tag)
"Deine Welt (Orchester Version)"
"Christ Kind kommt bald! (Hidden Track within Deine Welt (Orchester Version))
"Schwarze Sonne (Multimedia Track)"
"Schwarze Sonne (Making of Video)"

E Nomine albums
2004 greatest hits albums


text:
Śnięcie (próg letalny) − stan fizjologiczny, w którym ryba jeszcze żyje, ale nie może powrócić do aktywnego życia biologicznego, pomimo usunięcia szkodliwych czynników fizykochemicznych.

Śnięcie ryb spowodowane może być niską temperaturą, zatruciem wody lub brakiem tlenu (przyducha). Jest to zazwyczaj zjawisko masowe, choć na ograniczonym obszarze.

Bibliografia

Linki zewnętrzne
Wielka Encyklopedia Wędkarska

Ichtiologia


text:
«Країна У» — український скетчком студії «Квартал 95». Є адаптованим українським клоном популярного англійського скетч-серіалу Маленька Британія.

Вперше з'явився на телеканалі ТЕТ 2013 року. Всі актори — з різних команд КВК: «Днепр», «Винницкие перцы», «Остров Крым», «V.I.P», «Збірна блондинок України», «Одеські манси».
З 14 вересня показують новий сезон Країна У 2.0. У якому є учасники минулих сезонів Ліги Сміху.

У ролях

Країна У 2.0

Українське озвучення
Українською мовою серіал озвучено студіями «1+1» та «Так Треба Продакшн».
 Ролі озвучували: Дмитро Терещук, Андрій Соболєв, Кирило Татарченко, Олена Бліннікова, Олена Узлюк, Юлія Перенчук, Дарина Муращенко

Міста та їх жителі. Країна У

Дніпро
У Дніпрі живе подружня пара Ігор та Олена, які постійно сваряться і кохають одне одного. За хорошої погоди виїжджають на дачу, а коли погана — до них з Павлограду приїжджає мама Олени.

Новорічний сезон

Ігор і олена в новорічному сезоні приїхали в гості до мами олени в павлоград

Київ
Герої — міський чиновник Михайло Іванович та його син-мажор. Чиновник бере хабарі, але щоразу вимушений давати нові, щоб дати хабар за сина.

7 Сезон
Через події які не було показано між 6 і 7 сезоном, чиновник віддав всі свої гроші щоб його і його сина не посадили у в'язницю. Михайло із сином перестали бути заможними і живуть у звичайній квартирі.

Миколаїв
Герої: молодь Олег, Женя і Юлія. Їх об'єднує нещодавно відкритий спільний бізнес. Всі вони люблять сучасні гаджети і гучні вечірки.

Сімферополь
Тут живуть розумні гопники «Мішаня» і «Кабан», за ними постійно слідкує дільничний Кандиба.

5 сезон гопники є наставниками в дичячому таборі

7 Сезон
Гопники живуть у студентському гуртожитку.

Харків
Дві подружки білявки Даша і Христина, що люблять поговорити i працюють на радіо.

5 сезон

Даша і Христина працюють в туристичному агенстві

6 сезон 1-16 серій

Даша і Христина працюють на борту літака

7 Сезон
Експериментальний театр з трьома акторами. У ньому ставлять відомі літературні твори на сучасний лад.

Тернопіль
Місцева пара: Тетяна, амбіційна та вимоглива красуня і її обранець Володимир.

Полтава
У полтавському селі на березі Ворскли живе сімейна пара: Юрчик та Яринка.

Макіївка
За 5 км від Донецька живе Олександра, постійний відвідувач відділу кадрів невідомого макіївського підприємства.

Сезон 6
Олександра переїжджає до Бердянська і працює в  будинку культури потім вступає в бердянську поліцію

Одеса
В одеському дворику з дитинства живуть четверо друзів: Гриша, Шура, Костя і Льова.

7 Сезон
Шоу «Вечірній Марк», яке є прототипом «Вечірнього Урганта» (Росія). Ведучий — Марк, переможець проекту «Ліга сміху». У нього збираються герої попередніх сезонів.

Херсон
В магазині косметики та хімії працюють адміністратор Лариса Олександрівна та продавці Люда і Шура. Дівчата торгують пиріжками, катаються на роликах та зваблюють інспектора податкової.

Бердянськ
Коля покинув роботу на ринку і поїхав працювати вожатим у літній табір із Сашою з Макіївки. Потім став викладачем танців в Бердянському будинку культури. А згодом Саша та Коля увійшли в склад нової поліції.

Хмельницький
Двоє талановитих винахідників Олександр та Андрій хочуть повторити успіх засновника компанії Apple Стіва Джобса тому щодня вигадують винаходи в гаражі.

Волинська область
Сільський голова Михайло Іванович Пастушак із двома заступниками щодня обманює інших.

Примітки

Посилання
 Офіційний канал ТЕТ на YouTube
 Офіційний канал Країни У на YouTube
 Офіційний сайт
 Країна У на ТЕТ

Українські телесеріали 2013
Телесеріали України, завершені у 2016
Телесеріали-ситкоми України
Телесеріали ТЕТ
Телесеріали студії «Квартал 95»
Телесеріали, дія яких розгортається в Україні
Телесеріали українською мовою
Телесеріали російською мовою


text:
Sthenoteuthis oualaniensis — вид кальмарів родини Ommastrephidae.

Поширення
Цей вид поширений в тропічних і субтропічних водах Індійського і Тихого океану. Однак різні форми мають дещо різний розподіл. Гігантська і середня форма з одинарними бічними осями на гладіусах зустрічаються лише в Червоному морі, Аденській затоці та Аравійському морях. Інші три форми трапляються в екваторіальних водах обох океанів, але лише середня форма зустрічається і в субтропічних водах.

Опис
Ви має ознаки статевого диморфізму — самиці виростають значно більшими за самців. Крім того, у самиць присоски на щупальцях є диференційованими (різноманітними за розмірами), що вказує на різноманітніший раціон самиць.

Вид має складну структуру популяції, що складається з трьох основних і двох другорядних форм з різною морфологією, анатомією, географічним поширенням і періодом нересту:
 Гігантська форма поширена лише в північній частині Індійського океану в районі Червоного моря, Аденської затоки та Аравійського моря (модальні розміри 400—500 мм в Аравійському морі, максимальний розмір 650 мм ML). Він має такий самий тип гладіусів, що і середня форма.
 Середня форма (модальні розміри 120—150 мм для статевозрілих самців і 190—250 мм для статевозрілих самиць). Поширена на більшій частині ареалу виду і гладіус має подвійні бічні осі рахіса (затверділі ребра).
 Середня форма, але з гладіусом, що має поодинокі бічні осі рахіса. Зустрічається лише в Червоному морі, Аденській затоці та Аравійському морі на північ від 15°-17° пн. ш.
 Карликова форма (модальний розмір 90-100 мм для статевозрілих самців і 90-120 мм для зрілих самиць, максимум 140—150 мм). Трапляється в екваторіальних водах (приблизно в межах 10°-20° широти від екватора) Тихого та Індійського океанів і не має дорсальної мантійної фотофорної плями, характерної для цього виду.
 Дрібна форма, подібна до середньої форми, але меншого розміру (розмір самиць 120—140 мм), майже такого ж розміру, як і карликова форма, і поширена з західній частині Індійського океану та східній частині Тихого океану.

Харчування
Раціон цих кальмарів залежить від розміру особини; молоді кальмари або параличинки, як правило, харчуються мезозоопланктоном, до яких належать веслоногі раки, амфіподи та багато інших. Молоді особини або постпараларви можуть харчуватися мезопланктонними та макропланктонними безхребетними, до яких належать веслоногі раки, евфаузіїди, амфіподи та хетогнати, а також мікронектонні риби (переважно міктофові) та кальмари до 10 мм завдовжки. Зі збільшенням розміру, їхні уподобання зміщуються в бік більших риб, кальмарів і навіть менших представників свого виду, оскільки канібалізм досить поширений у цього виду.

Примітки

Кальмари
Молюски Індійського океану
Молюски Тихого океану
Тварини, описані 1830


text:
Владимир Эммануилович Мартино () — русский зоолог.

Биография
Родился  в Крыму, возможно, в Балаклаве, в семье разорившегося помещика. Его пpапрадед, итальянец на русской службе, участвовал на стороне России в морских боях с турками, за что был Екатериной II произведён в дворяне пожалован земельными владениями в Крыму.

Окончил Симферопольскую гимназию. Интерес к  зоологии возник под влиянием профессора А. А. Бpаунера, посетившего Симферополь в 1906 г. После окончания гимназии поступил в Новороссийский университет, затем окончил Московский сельскохозяйственный институт. Работал в Департаменте земледелия. Весной 1917 года вернулся в Крым.

Организация Крымского заповедника
1 мая 1917 года в Симферополе Первый съезд Таврического союза лесоводов и лесных техников поставил вопрос о судьбе бывшей Крымской царской охоты, предложил создать на её месте национальный заповедник. В. Э. Мартино получил предложение занять место комиссара Министерства земледелия Временного правительства по ликвидации «царской охоты» в Крыму. Мартино стал первым заведующим  Крымским заповедником. Несмотря на сложную обстановку и меняющуюся власть Мартино, вместе с его заместителем М. П. Розановым удалось отбить атаки многочисленных браконьеров (татаp, большевиков, зелёных,  немецкого генерала и других) и начать научную работу заповедника. Мартино вместе с другими крымскими специалистами разработал Положение о Крымском заповеднике, которое 10 марта 1919 года утвердил Совет министров Крымского краевого правительства.

В конце 1919 года Мартино поступил на службу в Татарский стрелковый полк, позднее работал в Адмиралтействе.

В эмиграции
Осенью 1920 года Мартино с женой и сыном  на военном транспорте "Якут" отплыл из Севастополя  в Константинополь. Оттуда перебрался в Королевство Сербов, Хорватов и Словенцев. Работал в сельскохозяйственных и зоологических вузах, природоохранных, музейных и охотоведческих учреждениях на различных должностях. Организовал несколько зоологических экспедиции, автор более 120 научных работ. В 1927 году приглашён в качестве делегата на III Всероссийский съезд зоологов, его участие в советском съезде другими источниками не подтверждено.

После Второй мировой войны Мартино назначен директором Биологического института в Сараево. В 1949 при pазрыве советско-югославских отношений вместе с сыном Кириллом арестован югославской контрразведкой УДБ. Отпущен через 9 месяцев, его сын Кирилл через 5. Затем выслан из Югославии в Болгарию.

Репатриация
В мае 1955 года семья Мартино репатриирован из Болгарии в Егорлыкский зерносовхоз в Ростовской области, который служил депортационным лагерем. С большим трудом нашёл место простого лаборанта на кафедре зоологии Ростовского государственного университета. Возникла необходимость писать кандидатскую диссертацию. Руководителем стал друг по Крымскому университету — профессор И. И. Пузанов. Учёным советом диссертация признана, как соответствующая уровню докторской, утверждена ВАКом в 1960 году.

Однако,  после такого напряжения пожилой  ученый тяжело заболел и 15 сентября 1961 года скончался.

Зоологическая коллекция Мартино (1700 экземпляров) была им  подарена Зоологическому музею АH СССР.

Отзывы современников
Директоp заповедника Владимиp Эммануилович Мартино был молодой человек среднего pоста, сухопарый, но плечистый, с неправильными, но pасполагающими чертами лица, сильно близорукий, зоолог по специальности... Он был общителен, насмешливо остроумен и фанатически предан науке

Семья
 Жена — Евгения Вениаминовна Мартино, урождённая Степанова, дочь героя Порт-Артура, соавтор некоторых работ мужа, в том числе и описания "живого ископаемого" уникальной балканской полёвки, которая на многих языках мира зовётся снежной полевкой Мартино.
 Сын — Кирилл (1914—2005), орнитолог, сотрудник Каспийского научно-исследовательского института рыбного хозяйства в Астрахани, охотовед, автор работ по ружейной стрельбе.

Вклад в описание биоразнообразия

Таксоны, описаные Мартино
  Capreolus capreolus baleni Martino, 1933 (Границы Албании (Слой-Планина) с Черногорией, Македонией)
  Mustela erminea birulae Martino, 1931 (Казахстан, Актюбинск, Актобе пер)
  Martes foina rosanowi Martino, 1917 (Крым на юге Украины, северо-западный склон Чатырдага)
 Talpa stankovici V. & E. Martino, 1931 (Балканы).
 Dinaromys bogdanovi (V. & E. Martino, 1922) — Балканы.
 Dinaromys bogdanovi grebenscikovi (Martino, 1935).
 Dinaromys bogdanovi korabensis (V. & E. Martino, 1937).
 Dinaromys bogdanovi preniensis (V. & E. Martino, 1940).

Таксоны, названные в честь Владимира Мартино
  Lynx lynx martinoi Miric, 1978 (Балканы)
 Mustela erminea  martinoi Martino, 1931 (Киргизия)
 Arvicola terrestris martinoi Petrov, 1949 (Словения, Босния и Герцеговина, Сербия, Косово, Черногория, южнее г. Савва и вдоль Дуная)
 Microtus guentheri martinoi Petrov, 1939 (= Sumeriomys guentheri martinoi) (Сербия, Косово, Черногория, Пепелисте, недалеко от Криволак, 40 км юго-восточнее г. Велес)
 Microtus subterraneus martinoi Ehik, 1935 (= Pitymys nyirensis martinoi) (Восточная Хорватия, Славония)
 Nannospalax leucodon martinoi Petrov, 1971 (Slovenia, Croatia, Serbia, Kosovo, Montenegro, Cesta Suma, Deliblatska Pescara, near Deliblato, South Banat)
 Rhinolophus ferrumequinum martinoi Petrov, 1941 (Macedonia, Trifunovicevo, Brdo, near Pepeliste, 40 km SE of Veles, Greece)
 Spermophilus citellus martinoi (Peshchev, 1955) (Bulgaria, Rhodopen Mts, Rila Mountains
 Myoxus glis martinoi = Glis glis intermedius Altobello, 1920 (preocc. By Glis italicus intermedius Altobello, 1920) (Italy from Abbruzes and NE Serbia, Kosovo, Presaca, Donji Milanovav).

Ссылки
 Борейко В. Е., 2001.  Мартино Владимиp  Эммануилович (9.06.1889 – 15.09.1961)  //  Словарь деятелей охраны природы .  Издание второе,  исправленное.  Серия:  История охраны природы.  Киевский эколого - культурный центр.  Центр охраны дикой природы,  Москва.
 Тараненко Л. И., 1999.  Владимир Эммануилович Мартино (1888 − 1961)  //  Орнитологи Украины.  Биобиблиографический справочник.  Вып. 1.  Составители:  И. А.  Кривицкий,  Т. А.  Атемасова.  − Харьков.  − С. 85–88.
 Шергалин Е. Э. Кирилл Владимирович Мартино и его публикации по хищным птицам Югославии // Труды VI  Международной конференции по соколообразным и совам Северной Евразии. c. 601-602

Примечания

Зоологи России
Зоологи СССР
Зоологи Югославии
Выпускники Симферопольской мужской казённой гимназии
Доктора биологических наук
Сотрудники Крымского заповедника


text:
{{Taxobox
| name = Cufundar polar
| status = LC
| status_system = IUCN3.1
| status_ref =
| imagine = Gavia arctica1.jpg
| image_width =
| imagine_text = Cufundar polar (Gavia arctica)
| regnum = Animalia
| phylum = Chordata
| classis = Aves
| ordo = Gaviiformes
| familia = Gaviidae
| genus = Gavia
| species = G. arctica
| binomial = Gavia arctica
| binomial_authority = (Linnaeus, 1758)
| rang_subdiviziune = Subspecii
| subdiviziune = * G. a. arctica
 G. a. viridigularis}}

Cufundar polar (Gavia arctica), este o pasăre de mărime medie și face parte din categoria cufundătorilor.

 Descriere

Adulții dezvoltați au o lungime cuprinsă intre 63 cm și 75 cm cu o deschidere a aripilor între 100 cm și 122 cm arătând ca o versiune mai mică a Cufundarului mare (Gavia immer). Capul este de culoare gri, gâtul negru, partea inferioară este de culoare albă cu partea de deasupra de culoare pestriță. Ciocul are culoarea gri sau albicioasă. O pată albă, prezentă pe fiecare pană, diferențiază specia de celălalte, în special de identicul Gavia pacifica''.

Localizare

Cuibărește în zona N Europei și în Scoția pe lacuri dulci, bogate în pește, rar pe coasta mării. Sunt păsări migratoare, iernează pe lacuri și pe mare. Vara, nota distinctivă o constituie gâtul și bărbia de culoare neagră și creștetul gri închis.

Comportament

Această specie, ca toate cufundătoarele este consumator de pește, prinzându-și prada sub apă. Zboară cu gâtul întins.

Strigătul produs în perioada de împerechere (cel mai adesea noaptea) are tonalități triste și rezonante "clu-uu-clu-uu-cu-uu".
Alte strigăte emise: unul răsunător ca un pescăruș - "aa-au", și unul dur "carr". Este tăcut iarna și în timpul zborului.

Note

Bibliografie
 Păsările din România și Europa - Determinator ilustrat

Vezi și

Listă de păsări din România

Gaviiformes
Păsări din România
Păsări din Republica Moldova
Păsări descrise în 1758


text:
Lars Olsen Skrefsrud (født 4. februar 1840, i Fåberg (dagens Lillehammer kommune), Norge – død 11. december 1910, Benagaria, Indien) var sammen med Hans Peter Børresen stifter af Dansk Santalmission. Han var norsk straffefange og blev siden missionær i Benagaria, Indien. Efterfølger: Paul Olaf Bodding.

Eksterne henvisninger
 Danmissions fotoarkiv - Lars Olsen Skrefsrud

Kristne missionærer
Missionærer fra Norge

ko:루터교 성인 달력