text:
El tanc de vapor (amb cadenes)  va ser un model de tanc dels EUA creat el 1918 imitant el disseny del tanc britànic Mark IV però que funciona a vapor.

El model va ser dissenyat per un oficial dels Cossos d'Enginyers de l'exèrcit dels EUA. El projecte va ser començat pel General John A. Johnson amb l'ajuda de la Endicott and Johnson Shoe Company i finançat pels banquers de Boston Phelan i Ratchesky (costava $60,000).

Tancs de la Primera Guerra Mundial


text:
Think About Life is self-titled debut album by Think About Life.

Track listing
"Paul Cries" – 3:15
"Bastian and the Boar" – 2:27
"Commander Riker's Party" – 2:54
"Fireworks" – 2:54
"Money" – 4:52
"In Her Hands" – 3:04
"Serious Chords" – 3:14
"What the Future Might Be" (feat. Subtitle) – 2:28
"(slow-motion slam-dunk from the free-throw line)" – 1:37
"The Blue Sun" – 7:53

Personnel
Martin Cesar – Vocals (Drums on "The Blue Sun")
Graham Van Pelt – Keyboards / Vocals
Matt Shane – Drums (Vocals on "The Blue Sun")
Subtitle – Guest vocals on "What the Future Might Be"
Chloe Lum – Guest noises on "Commander Riker's Party" and "In Her Hands"
Gordon Krieger - clarinet on "Money"

External links
Think About Life at Alien8 Recordings.

References

Think About Life albums
2006 albums
Alien8 Recordings albums

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
fue un daimyō japonés durante el período Sengoku de la historia de Japón.

También conocido como , Fujitaka fue un prominente sirviente del último de los shogun Ashikaga. Su hijo, Hosokawa Tadaoki, llegó a ser uno de los principales generales del clan Oda.

Después de Incidente en Honnō-ji de 1582, Fujitaka se hizo la tonsura budista y cambió su nombre al de Yūsai, sin embargo continuó siendo una importante fuerza política bajo Toyotomi Hideyoshi y más tarde para Tokugawa Ieyasu. Hideyoshi le concedió un estipendio de retiro de 3,000 koku en la Provincia de Yamashiro.

Fujitaka fue enterrado en Kioto pero tiene una segunda tumba en Kumamoto, donde su nieto, Hosokawa Tadatoshi gobernó.

Véase también
 Período Sengoku
 Toyotomi Hideyoshi
 Tokugawa Ieyasu

Clan Hosokawa
Nobles de Japón
Militares de Japón del siglo XVI
Daimio
Monjes budistas de Japón


text:
Heinrich Paul Hermann Voigtsberger (10 de febrero de 1903 - 17 de marzo de 1959) fue un general alemán (Generalmajor) en la Wehrmacht durante la II Guerra Mundial. Fue condecorado con la Cruz de Caballero de la Cruz de Hierro con Hojas de Roble de la Alemania Nazi. Voigtsberger se rindió a las fuerzas británicas en mayo de 1945 y fue liberado en 1947.

Condecoraciones
 Cruz de Hierro (1939) 2ª Clase (20 de febrero de 1940) & 1ª Clase (21 de abril de 1941)

 Cruz de Caballero de la Cruz de Hierro con Hojas de Roble
 Cruz de Caballero el 9 de julio de 1941 como Mayor y comandante del MG-Bataillon 2
 351ª Hojas de Roble el 9 de diciembre de 1943 como Oberst y comandante del Grenadier-Regiment 60 (mot.)

Referencias

Bibliografía

Nacidos en Gera
Fallecidos en Renania-Palatinado
Generales de Alemania
Condecorados con la Cruz de Caballero de la Cruz de Hierro con hojas de roble
Prisioneros de guerra


text:
Teverga is een gemeente in de Spaanse provincie en regio Asturië met een oppervlakte van 173,81 km². Teverga telt  inwoners ().

Demografische ontwikkeling

Bron: INE, 1857-2011: volkstellingen

Gemeente in Asturië


text:
Wagner József (Budapest, 1882. október 21. – Budapest, 1956. november 29.) gimnáziumi tanár, író, klasszika-filológus.

Élete
Wágner József és Novák Katalin fia. Budapesten végezte felsőfokú tanulmányait, majd a Sorbonne Egyetem hallgatója volt egy éven át. Miután visszatért hazájába, nevelőként működött, majd 1906-ban Aradon volt oktató, 1917-től kezdve a fővárosi tanítóképző intézetben oktatott. Klasszika-filológia mellett zenével, sporttal, illetve gyorsírással is foglalkozott, és ő szerkesztette a Iuventus című latin nyelvű folyóiratot, továbbá a Dictionarium-ot is. Halálát ütőérelmeszesedés és szívizomelfajulás okozta. Felesége Benkő Erzsébet volt, akivel 1907-ben kötött házasságot Budapesten.

Művei

 Ógörög sportélet. (Doktori értekezés) Pápa, 1904.
 Görög régiségek és a görög irodalom tört. vázlata. A 4. kiad. után ford. Horváth Balázs. Összeáll. 2. kiad. Bp., 1906. [s.v. Vágner is] (és 1922)
 Római régiségek és a római irodalom tört. vázlata. a tanuló ifj. használatára. A 2. kiad. után Ford. Horváth Balázs. 5. kiad. Uo., 1905. (6. kiad. 1907, 7. jav. és bőv. kiad. 1909, 8. kiad. 1910, új lny. 1921., 1924., 1926–1930; U. az Átd. Gaál László, Oszvald Arisztid. 9. kiad. 1937.; új lny. 1939–1948)
 Goethe Faustjának zenei hatása. Arad, 1913.
 A Wagner operák magyar fordításairól. [Bp., 1916] (Klny. EPhK)
 Az Aradi Philharmonikus Egyes. 25 é. tört. Arad, 1916.
 A levelező gyorsírás módszeres tankönyve 2. kiad. Bp., 1921. (A Zászlónk diákkvtára. 25/26.) (3. kiad. 1924)
 A m. diák daloskönyve. Szólamkiadás. Szerk. Uo., 1921. (A Zászlónk diákkvtára 22–23.) (2. kiad. 1922., 3. kiad. 1923)
 A gyorsírás történetének, elméletének és módszertanának tankönyve. (A gyorsírás tanítására képesítő vizsgálat anyaga) Gopcsa Lászlóval. Uo., 1922.
 Az egységes m. gyorsírás módszeres tankönyve. 1. r. Fogalmazási gyorsírás. [Középisk. sz.] Uo., [1927]
 A modern fogalmak magyar–latin szótára. Bp., 1937. (Bibliotheca Iuventutis. 1.)
 A nemzetközi segédnyelv problémája és a neolatin mozgalom. Bp., 1941.
 Emlékkönyv a Juventus 25 é. jubileumára. Melléklet: a nemzetközi segédnyelv s a neolatin mozgalom = Commentarii de 25 annis Juventutis et de Neolatino qui dicitur motu. Uo., 1941. (Bibliotheca Iuventutis 2.)
 Az antik világ zenéje. [Uo.], 1943. (Parthenon tanulmányok 6.)
 Szemelvények az Odysseiából. A gimn. 6. o. sz. [Írta Homeros]. Bev. és magy. ell. Marót Károlylyal. Bp., 1930. (Bibliotheca discipulorum. Gör. nyelv és irod. 1.) és (SZIT gimn. tankvei) (Új lny. 1942)
 Szemelvények Homeros Iliasából. A gimn. 7. o. sz. [Írta]. Bev. és magy. ell. U. azzal. Uo., 1930. (Bibliotheca discipulorum. Gör. nyelv és irod. 2.)
 A zene szerepe az antik társadalmi életben. Uo., 1943.
 Taylor gyorsírási rendszere. Danzer latin áttételében. Ford. Bp. 1944. (Bibliotheca Iuventutis 3.)

Jegyzetek

Források

Irodalom és további információk
 Borzsák István: W. J. (1882 – 1956) (Antik Tanulmányok, 1957. 1 – 2. sz.).
 Brockhaus-Riemann zenei lexikon. Szerk. Dahlhaus, Carl és Eggenbrecht, Hans Heinrich. A magyar kiadás szerk. Boronkay Antal. Budapest, Zeneműkiadó, 1983-1985.
 Keresztény magyar közéleti almanach I-II. [3. köt. Erdély. 4. köt. Délvidék.]. Fel. szerk. és kiadó Hortobágyi Jenő. Budapest, 1940.

 A magyar muzsika könyve. Szerk. Molnár Imre. Bp., Havas Ödön, 1936.

 Új magyar irodalmi lexikon. Főszerk. Péter László. Budapest, Akadémiai Kiadó, 1994.

1882-ben született személyek
1956-ban elhunyt személyek
Magyar klasszika-filológusok
Magyar írók
Magyar pedagógusok


text:
In de late oudheid was een consulair diptiek (of consulair tweeluik) een bijzondere vorm van diptiek (dat wil zeggen een tweetal aan elkaar gekoppelde panelen, meestal uitgevoerd in ivoor, hout of metaal en versierd met rijk gebeeldhouwde decoratie), die kon functioneren als een schrijftablet, maar die ook was bedoeld als een luxe gedenkobject. Zij werden na diens benoeming in opdracht van een Romeinse consul gemaakt en vervolgens als beloning en aandenken verdeeld onder degenen die de kandidatuur van deze consul hadden gesteund.

Geschiedenis

De chronologie van deze tweeluiken is duidelijk omschreven. Hun begin wordt gemarkeerd door een besluit van Theodosius I in 384 om het gebruik van zulke tweeluiken alleen voor consuls te reserveren. behalve in gevallen van buitengewone keizerlijke dispensatie. Hun einde wordt gemarkeerd door het verdwijnen van het consulaat tijdens het bewind van Justinianus in 541. In 542 had men als gevolg van de pest van Justinianus waarschijnlijk andere zaken aan zijn hoofd. Soms stoorden belangrijke aristocraten en keizerlijke hoge ambtenaren zich niet aan het verbod van Theodosius en lieten zij toch tweeluiken produceren om benoemingen in minder belangrijke posten dan het consulaat te vieren - Quintus Aurelius Symmachus verspreidde er bijvoorbeeld enkele om de spelen in respectievelijk 393 en 401 te gedenken die zijn zoon had gegeven vanwege zijn benoeming tot quaestor.

Het oudste tweeluik dat met goed fatsoen een consulair diptiek kan worden genoemd, werd bewaard in de kathedraalschat van Aosta. Het werk is gemaakt in opdracht van Anicius Petronius Probus, in 406 consul in het westelijk Romeinse rijk. Het is uniek, niet alleen omdat het zo oud is, maar ook omdat de enige is die in plaats van een portret van de consul, is voorzien van het portret van de keizer, in dit geval Honorius, aan wie het consulaire tweeluik is opgedragen in een inscriptie vol van nederigheid, waarvan Probus zich de "famulus" of slaaf roeping van de keizer noemt.

Later vertoonden consulaire tweeluiken op de meer rijk versierde voorbeelden min of meer systematisch of een meer of minder uitgebreid portret van de consul op de meest rijk versierde voorbeelden of een aan de consul gewijde inscriptie binnen een meetkundig op plantaardig schema op de eenvoudigere voorbeelden. De eenvoudigere voorbeelden waren waarschijnlijk geproduceerd als een reeks van modellen van tevoren bereid, met de meer geavanceerde (en dus duurdere) tweeluiken gereserveerd voor de elite van de Romeinse aristocratie. De ateliers die verantwoordelijk waren voor de productie van consulaire tweeluiken, waren in de twee hoofdsteden van het rijk in Rome en Constantinopel te vinden. De val van de West-Romeinse Rijk in 476 was waarschijnlijk verantwoordelijk voor het verdwijnen van de productie in Rome aan het eind van de 5e eeuw. In ieder geval zijn alle overlevende consulaire tweeluiken uit de 6e eeuw afkomstig uit Constantinopel. De meest voorkomende motieven op de 6e-eeuwse consulaire tweeluiken tonen een staande consul, die de consulaire spelen voorzit, die zijn intrede in het consulaat markeerden.

Door hun aard zijn consulaire tweeluiken een waardevol instrument voor de prosopografie van het laat Romeinse Rijk alsook voor de bestudering van de kunst uit deze periode. Grote aantallen consulaire tweeluiken hebben de tijd overleefd, in veel gevallen als gevolg van hergebruik als boekomslagen voor kerkelijke middeleeuwse handschriften. Sommigen werden ook in kerken gebruikt als omslagen voor lijsten van bisschoppen en soortgelijke dossiers. Het Barberini ivoren diptiek is een veel zeldzamer keizerlijk tweeluik, waarschijnlijk van Justinianus I.

Galerij
In chronologische volgorde van productie:

Voetnoten

Bibliografie
 , The Oxford Dictionary of Byzantium, 3 vols., Oxford University Press, 1991 (ISBN 0195046528), s. v. "Diptych", vol. 1, 636-637.
 , Late Fourth Century Classicism in the plastic Arts : studies naar de zogenoemde Theodosische renaissance, Odense University Classical Studies 18, Odense University Press, 1993.
  , "Les ivoires du Ve au VIIIe siècle" in J. Durant (éd.), Byzance, l'art byzantin dans les collections publiques françaises (catalogus van een tentoonstelling in het Louvre, 3 november 1992-1 februari 1993), Paris, 1993, 42-45.
  , Die Consulardiptychen : und verwandte Denkmäler, Berlin, 1929.

Romeinse kunst
Beeldhouwkunst


text:
El Championship de 1938-39 fue la 44.º edición del torneo de rugby league más importante de Inglaterra.

Formato

Los equipos se enfrentaron en formato de todos contra todos, los primeros cuatro equipos clasificaron a postemporada.

Se otorgaron 2 puntos por cada victoria, 1 por el empate y 0 por la derrota.

Desarrollo

Tabla de posiciones

Postemporada

Semifinal

Final

Véase también
 National Rugby League 1939

Referencias

1939
Reino Unido en 1938
Reino Unido en 1939
Rugby en 1938
Rugby en 1939


text:
Neblinathamnus argyreus är en måreväxtart som beskrevs av Julian Alfred Steyermark. Neblinathamnus argyreus ingår i släktet Neblinathamnus och familjen måreväxter. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Måreväxter
argyreus


text:
Механика (старогрчки μηχανιϰὴ: направа, справа, машина; каснолат. -{mechanica}- < старогрчки μηχανιϰὴ [τέχνη], od μηχανιϰός: домишљат) је најстарија и највећа од основних грана физике. Механика проучава најједноставније облике кретања материје (механичка кретања) или промене положаја материјалних тела у простору зависно о времену. Промене положаја тела последица је неког спољашњег узрока или силе, па се у механици проучавају и силе (истражују се узроци кретања). При томе се проучавају опште законитости узајамног деловања између тела и силе, које се затим проверавају експериментом. Основни проблеми којима се бави механика јесу кретање тела и равнотежа сила.

Полазећи од основних појмова механике, простора, времена, силе и масе, Исак Њутн је поставио три основна закона (аксиома) механике на којима се заснива Њутнова или класична механика. Теоријска проучавања појава и закона кретања, одређивање њихових законитости и правила, без обзира на њихово значење у стварном животу, и служећи се само математичким средствима, припадају теоријској или рационалној механици. Механика у којој се закони и методе теоријске механике примењују у техници зове се техничка или примењена механика.

У механици се углавном примењује дедукција (дедуктивна метода), најпре се одреде (формулишу) општи појмови и закони, а затим се логичким закључивањем помоћу математичких и геометријских метода изводе остали поучци. При томе се полази од најједноставнијих објеката: честице и крутог тела, а затим се поступно узимају у обзир и друга физикална својства (еластичност, пластичност и слично), и тако се приближује тачнијем познавању закона кретња и равнотеже стварних тела у природи.

Закони и методе механике имају широку примену у многим наукама при решавању најразличитијих и често веома сложених техничких проблема. Сви технички прорачуни при пројектирању и градњи грађевина, пројектовању и градњи машина и механизама, превозних возила, при проучавању лета управљивих и неуправљивих свемирских летелица и друго, заснивају се на законима механике. Посебно значење добила је механика када је започело доба истраживања свемира помоћу вештачких небеских тела. Прорачуни свемирских путања и разрада метода управљања летом свемирских летелица веома су сложени механички проблеми.

Претпоставке у механици

Проучавање кретања материјалних тела у механици заснива се на следећим претпоставкама:
 честицом (материјалном тачком) сматра се тело занемарљиво малих мера, али коначне масе; тај је појам посебно важан у динамици, док се у кинематици може свести на геометријску тачку. Улогу честице може имати средиште инерције система честица, при чему се сматра да је у њима усредоточена маса целог система, на пример планети су честице ако се проматра њихово кретање око Сунца не узимајући у обзир њихову властиту вртњу (ротацију);
 апсолутно чврсто (круто) тело назива се тело у којему размак између две било које његове тачке остаје увек непромењен. Ако се тај размак мења, тело се зове чврсто (деформабилно);
 претпоставка о непрекидној средини (континууму) допушта промену узајамног распореда основних (елементарних) запремина. Тада, за разлику од крутог тела, треба задати бесконачно много чиниоца (параметара) да се одреди кретање тела. У непрекидне средине припадају чврста, течна и гасовита тела.

Основна подела механике
Механика се обично разврстава на:
 механика честице (материјалне тачке),
 механика сустава честица (материјалних тачака),
 механика чврстог (крутог) тела бави се проучавањем кретања и равнотеже тела код којих се релативни положај тачака тела не мења. Често је довољно проучавати само кретање тежишта, што се онда своди на механику честице (материјалне тачке). Дели се на:
 статика — проучава услове под којим се даје и настаје равнотежа.,
 кинематика — проучава кретање не узимајући у обзир материјална својства тела (масу и момент инерције) и узрочнике кретања (силу и момент силе). Најкраће речено, кинематика је геометрија кретања.,
 Динамику — описује и проучава кретање путем анализе узрочника кретања (силе и момента силе) и материјалних својстава тела (масе и момента инерције).,
 Механика деформације чврстих тела или отпорност материјала - се користи концептом деформабилног тела. Деформабилно тело је тело које мења облик и запремину под дејством оптерећења (силе и моменти). Циљ Отпорности материјала је одређивање деформације тела под задатим оптерећењем. Основни облици напрезања који се проучавају су: аксијално напрезање (затезање и притисак), увијање (торзија), смицање и савијање (флексија).
 механика непрекидних средина (механика континуума), која се даље дели на:
 наука о чврстоћи или механика чврстих тела проучава промене облика (помаци, деформације) и унутрашње силе (напрезања) чврстих тела, која могу бити еластична, пластична, високоеластична и слично.
 механика флуида или хидромеханика (механика гасова или аеромеханика, динамика плинова или аеродинамика),
 Хидраулика
 Хидродинамика
 Хидростатика
 законе механике примењене за потребе грађевинарства, машинства, градње бродова, ваздухоплова и тако даље проучава примењена или техничка механика,
 небеска механика,
 статистичка механика,
 према методи решавања проблема разликује се и експериментална механика,
 квантна механика,
 релативистичка механика.

Механика је, у суштини, физичка наука, пошто проучава физичке феномене. Такође се веже за математику и инжењерство. Њен крајњи циљ је примена и предвиђање физичких феномена, као и утврђивање базе за примену теорије на инжењерске науке.

Da bi se zadovoljili posebni problemi pojedinih grana u različitim područjima tehnike, razvila su se posebna područja tehnike, kao na primjer teorija mehanizama, dinamika strojeva, teorija žiroskopa, balistika, dinamika raketa, koje primjenjuju zakone mehanike krutog tijela. Nauka o čvrstoći ili otpornosti  materijala i hidraulika imaju zajedničke osnove s teorijom elastičnosti, odnosno hidrodinamikom, ali one se bave praktičnim metodama proračunavanja, koje neznatno mijenjaju rezultate pokusa. Mehanika kao najstarija grana fizike razvijala se usporedno s drugim granama fizike, kao na primjer termodinamikom, optikom i drugim.

Статика

Статика је подручје механике у којем се проучавају услови равнотеже, проматрајући мировање као посебни случај кретања. У статици се ради само с појмовима: простор и сила.

Кинематика

Кинематика је подручје механике у којем се проучава кретање тела без обзира на узрок због којег је такво кретање настало. Кретање се посматра при заданим геометријским условима у зависности од времена и, према томе, ради само с појмовима: простор и време.

Динамика

Динамика је подручје механике у којем се проучава зависност између кретања и сила које делују на тело, узимајући у обзир и његову масу, па ради само с појмовима: простор, време, сила и маса.

Наука о чврстоћи

Наука о чврстоћи је грана механике која проучава чврстоћу, крутост и стабилност конструкција и машина, као и једноставних конструкцијских целина. Чврстоћа конструкције је способност преношења сила и оптерећења без лома материјала, трајних пластичних деформација или оштећења (пукотина). Крутост конструкције је отпорност конструкције према деформирању. Еластична стабилност конструкције је способност конструкције да задржи почетан равнотежни облик. Губитак еластичне стабилности назива се извијање.

Осим назива наука о чврстоћи употребљава се и назив отпорност материјала. Оба су назива традиционална и не одговарају у потпуности. Не ради се о отпорности (чврстоћи) материјала, него о чврстоћи делова конструкција. Међутим, осим чврстоће проучава се још крутост и стабилност, па ни назив наука о чврстоћи није потпуно прикладан, иако је бољи од назив отпорност материјала. Бољи назив био би механика деформабилних чврстих тела, слично називу механика крутих тела или механика флуида. Наука о чврстоћи је у првом реду техничка (инжењерска) дисциплина којој је сврха да што једноставнијим методама на задовољавајући, приближан начин реши проблеме из техничке праксе. Понекад се сусреће и назив еластостатика, која проучава статичке проблеме еластичних тела. Ни тај назив није добра замена за назив наука о чврстоћи, јер она проучава и нееластична тела и динамичке проблеме, па се чини оправданим задржати назив наука о чврстоћи.

Механика флуида

Механика флуида или хидромеханика је грана физике која проучава законе равнотеже и струјања флуида, а обухвата хидростатику и хидродинамику. Полази од претпоставке да су флуиди непрекидни односно занемарује њихову молекулску грађу. Закони су једнаки за течности и гасове, док је стишљивост гасова занемарива. Настојања да се открију закони кретања течности сежу у најдаљу прошлост, али научну је подлогу хидромеханика добила у 17. веку (Данијел Бернули, Жан ле Рон д'Аламбер, Леонард Ојлер). Најприје се развила такозвана класична хидромеханика, којој је предмет проучавања идеална или савршена течност, то јест течност без трења (вискозност), нестишљива и нерастегљива. Међутим, многи резултати добијени таквим идеализовањем нису били употребљиви у пракси и то посебно због занемаривања трења. Због тога се настоји да се одреде природни закони према којима се владају реални флуиди (хидраулика). Решавање проблема хидромеханике може бити математички сложено па се данас најчешће користе нумеричке методе и рачунари.

Примењена или техничка механика

Примењена механика обухвата направе, системе или њихове делове, код којих се главни учинак (на пример пренос енергије) постиже кретањем или деловањем једног или више покретних елемената (полуга, зупчаника, сечива), а такође и делатност која се бави проучавањем, конструисањем, производњом и одржавањем тих направа и система (на пример прецизна механика или финомеханика, аутомеханика, електромеханика).

Небеска механика

Небеска механика је грана астрономије која проучава кретање небеских тела под деловањем силе, те стање равнотеже самих тела. У ужем смислу, то је примена класичне механике, а осим гравитацијске силе укључује притисак електромагнетског зрачења, електромагнетске силе и отпор атмосфере у којој се крећу вештачки сателити. Израз астродинамика означује примену небеске механике на вештачке сателите и међупланетарне летелице, а динамичка астрономија примену на сва гледишта небеске механике и на сва тела у свемиру. Стеларна динамика примена је небеске механике на кретање звезда у галаксији.

Небеска механика проучава гравитацијске силе, које су свеприсутне и делују на свим свемирским пространствима. Њутнов закон гравитације тумачи кретање планета око Сунца, кретање сложених система у свемиру до највећих даљина, стварање и облик небеских тела. Притом треба запазити једно врло важно правило: знање о особинама других и далеких небеских тела стиче се једнако тачним, једнако ваљаним методама као што су методе које се користе кад се истражују најближа небеска тела и тела у лабораторији.

Квантна механика

Квантна механика је теорија кретања динамичких система честица према којој све мерљиве величине могу попримити само дискретне вредности (квант). Теорија израсла искључиво на Планковом постулату постојања квантне јединице (константе), уведеном 1900. Тиме је омогућено разумевање двају појава које нису могле бити објашњене у оквирима класичне физике: зрачења црнога тела (такозвана ултраљубичаста катастрофа - Џон Вилијам Страт) и фотоелектрични учинак. Уводећи хипотезу о дискретним износима израженима у квантним јединицама -{h}- (Планкова константа), у којима се мења енергија хармонијског осцилатора, Макс Планк дао је тачан опис спектра зрачења црнога тела. Корак даље учинио је Алберт Ајнштајн 1905, спознавши да квантизовани осцилатори емитују зрачење које такође мора бити квантизовано. Схватајући светлост као рој честица (фотона, одређене енергије -{E = hν}- и импулса -{p = h/λ}-), на тај је начин објаснио фотоелектрични учинак. Такво приписивање корпускуларних својстава електромагнетном таласу довело је на физичку сцену проблем таласно-честичне дуалности. Из двају смерова, на којима се покушавао разрешити тај проблем, израстао је математички формализам квантне механике.

Први смер решавања проблема дуалности ослањао се на корпускуларна својства материје. Нилс Бор, који је у Копенхагену окупљао врсне физичаре (Ханс Крамерс, Џон Кларк Слејтер, Волфганг Паули, Вернер Хајзенберг, Паскал Џордан), објаснио је 1913. опажени спектар водониковог атома увођењем постулата стационарних енергијских стања у којима бораве електрони. Паули је формулирао принцип искључења као теоријски темељ периоднога система елемената. Откривен је принцип кореспонденције, према којем у подручју великих квантних бројева вреди класична механика. Друга је манифестација тога принципа Хајзенбергов принцип неодређености, -{ΔpΔq > h/(2π)}-, према којем је немогуће истодобно тачно мерити и импулс и положај неке честице (максимална могућа тачност одређена је Планковом константом).

Другу формулацију квантне механике дао је Ервин Шредингер 1926. у облику диференцијалне једначине за таласе материје приказане таласном функцијом. Он је показао и еквивалентност тога приступа с Хајзенберговом матричном механиком. Шредингерова се једначина могла решити за неке једноставније физичке проблеме, а употребом рачуна сметње обухваћен је голем број проблема материјалнога света.

Иако од 1925. није уочена ниједна појава која би доводила у питање квантну механику, вођене су расправе о потпуности те теорије. Квантна механика поновно је добила замах 1928. у Дираковом споју квантне механике и специјалне теорије релативности у облику квантне теорије поља (релативистичке квантне механике), као што је квантна електродинамика, која је предвидела постојање позитрона, античестице електрона. Установљена на проучавању атомске физике где влада електромагнетизам, квантна механика омогућила је открића нових темељних сила субатомскога света.

Релативистичка механика
Треба имати у виду да класична механика само приближно верно описује појаве кретања у природи, јер се она заснива на претпоставкама које не изражавају потпуно тачно геометрију света и начин деловања тела у природи. То је постало очигледно након што је Алберт Ајнштајн поставио специјалну теорију релативности, на којој се заснива релативистичка механика. Међутим, класична механика, која је заправо посебни (тачније речено гранични) случај релативистичке механике, не губи своје значење, јер њени закључци за брзине кретања које су довољно мале у поређењу с брзином светлости, с великом тачношћу задовољавају захтеве многих грана технике.

Види још
 Квантна механика
 Небеска механика — наука која математичким методама проучава кретање небеских тела
 Механичар — радник металне струке који врши поправке машина и мотора
 Механика контакта

Референце

Литература

 Robert Stawell Ball (1871) Experimental Mechanics from Google books.

Спољашње везе

 -{ iMechanica: the web of mechanics and mechanicians}-
 -{ Mechanics Definition}-
 -{ Mechanics Blog by a Purdue University Professor}-
 -{The Mechanics program at Virginia Tech}-
 -{Physclips: Mechanics with animations and video clips from the University of New South Wales}-
 -{ U.S. National Committee on Theoretical and Applied Mechanics}-
 -{Interactive learning resources for teaching Mechanics}-
 -{The Archimedes Project}-


text:
Cleyera is a plant genus consisting of 21 species of tender, evergreen shrubs to small trees, mostly native to Mexico and Central America, and one from Eastern Asia. In the APG III system it is placed in the family Pentaphylacaceae.

The botanical name is derived from Andrew Cleyer, a Dutch physician of the seventeenth century. The plants are grown for specimen accent hedges or  mixed border landscapes. Though they are slow-growing, they can eventually reach 6–10 ft (1.8-3m). The plants grow densely upright with low spreading-branch habit, round-shaped form, and can be kept compact by occasionally tip-cutting. Leaves are glossy, oval-shaped, 6–10 cm long with dark-green and bronze-red to burgundy tinted young leaves. Very fragrant small creamy white to pale yellow flowers bloom in early summer with petals free or scarcely coalesced. The pollen can cause mild allergy symptoms. Fruits are spherical, greenish yellow, turning red to black.

Species
 Accepted species
 Cleyera albopunctata (Griseb.) Krug & Urb.
 Cleyera bolleana (O.C.Schmidt) Kobuski
 Cleyera cernua (Tul.) Kobuski
 Cleyera costaricensis Kobuski
 Cleyera cuspidata H.T.Chang & S.H.Shi
 Cleyera ekmanii (O.C.Schmidt) Kobuski
 Cleyera incornuta Y.C.Wu
 Cleyera integrifolia (Benth.) Choisy
 Cleyera japonica Thunb. (syn. Cleyera ochnacea) sakaki
 Cleyera longicarpa (Yamam.) L.K. Ling
 Cleyera matudai Kobuski
 Cleyera neibensis Alain
 Cleyera nimanimae (Tul.) Krug & Urb.
 Cleyera obovata H.T.Chang
 Cleyera obscurinervia (Merr. & Chun) H.T.Chang
 Cleyera orbicularis Alain
 Cleyera pachyphylla Chun ex H.T.Chang
 Cleyera panamensis (Standl.) Kobuski
 Cleyera revoluta Kobuski
 Cleyera serrulata Choisy
 Cleyera skutchii Kobuski
 Cleyera tacanensis Kobuski
 Cleyera ternstroemioides (O.C.Schmidt) Kobuski
 Cleyera theoides (Sw.) Choisy
 Cleyera vaccinioides (O.C.Schmidt) Kobuski
 Cleyera velutina B.M.Barthol.
 Cleyera yangchunensis L.K.Ling

 Unresolved species
 Cleyera dubia Champ. ex Benth.
 Cleyera fragrans Champ. ex Benth.
 Cleyera gymnanthera Wight & Arn.
 Cleyera millettii Hook. & Arn.
 Cleyera pentapetala Spreng.

 Names brought to synonymy
 Cleyera elegans, a synonym for Freziera undulata

References

Botanica Sistematica

Pentaphylacaceae
Ericales genera


text:
Расинг ФК Унион Люксембург () – люксембургски футболен клуб от столицата Люксембург, участващ в шампионата на Люксембург по футбол. Основан на 12 май 2005 година, след обединението на 3 клуба: Спора, Унион и Алиянс 01.

История
 Шампионат на Люксембург по футбол
  Вицешампион (1): 2007/08
 Купа на Люксембург по футбол
  Носител (1): 2017/18

Като "Спора":
 Шампионат на Люксембург по футбол
  Шампион (11): 1924/25, 1927/28, 1928/29, 1933/34, 1934/35, 1935/36, 1937/38, 1948/49, 1955/56, 1960/61, 1988/89
  Вицешампион (8): 1923/24, 1925/26, 1929/30, 1930/31, 1932/33, 1944/45, 1951/52, 1958/59, 1966/67, 1987/88
 Купа на Люксембург по футбол
  Носител (8): 1927/28, 1931/32, 1939/40, 1949/50, 1956/57, 1964/65, 1965/66, 1979/80
  Финалист (8): 1924/25, 1928/29, 1929/30, 1930/31, 1933/34, 1944/45, 1962/63, 1986/87

Като "Расинг Люксембург":
 Шампионат на Люксембург по футбол
  Шампион (1): 1909/10
 Купа на Люксембург по футбол
  Носител (1): 1921/22

Като "Спортинг Люксембург":
 Шампионат на Люксембург по футбол
  Шампион (2): 1910/11, 1918/19
  Вицешампион (3): 1911/12, 1913/14, 1915/16

Като "Унион Люксембург":
 Шампионат на Люксембург по футбол
  Шампион (6): 1926/27, 1961/62, 1970/71, 1989/90, 1990/91, 1991/92
  Вицешампион (9): 1921/22, 1947/48, 1962/63, 1963/64, 1964/65, 1965/66, 1972/73, 1992/93, 1997/98
 Купа на Люксембург по футбол
  Носител (10): 1946/47, 1958/59, 1962/63, 1963/64, 1968/69, 1969/70, 1985/86, 1988/89, 1990/91, 1995/96
  Финалист (10): 1922/23, 1925/26, 1932/33, 1936/37, 1960/61, 1961/62, 1966/67, 1977/78, 1982/83, 1996/97

Като "ЮС Холерих Боневен Люксембург":
 Шампионат на Люксембург по футбол
  Шампион (5): 1911/12, 1913/14, 1914/15, 1915/16, 1916/17
  Вицешампион (2): 1909/10, 1917/18

Като "Арис Боневен Люксембург":
 Шампионат на Люксембург по футбол
  Шампион (3): 1963/64, 1965/66, 1971/72
  Вицешампион (1): 1970/71
 Купа на Люксембург по футбол
  Носител (1): 1966/67
  Финалист (5): 1963/64, 1967/68, 1971/72, 1975/76, 1978/79

Участие в еврокупите
 2008/09 – Предварителен кръг Купа на УЕФА –  Малмьо – 0:3, 1:7

Източници

Външни препратки
 Официален сайт на клуба

Люксембургски футболни отбори
Спорт в град Люксембург


text:
F.C. De Kampioenen (franchise), een overzichtspagina van de hele franchise
 F.C. De Kampioenen (televisieserie), een Vlaamse televisieserie
 F.C. De Kampioenen (stripreeks), een stripverhalenreeks gebaseerd op de televisieserie
 F.C. De Kampioenen: Kampioen zijn blijft plezant, filmproject gebaseerd op de televisieserie
 F.C. De Kampioenen 2: Jubilee General, filmproject gebaseerd op de televisieserie
 F.C. De Kampioenen 3: Forever, filmproject gebaseerd op de televisieserie
 F.C. De Kampioenen 4: Viva Boma!, filmproject gebaseerd op de televisieserie
 F.C. De Kampioenen (voetbalclub), een fictieve voetbalclub uit bovenstaande werken

Zie ook
 Lijst van afleveringen van F.C. De Kampioenen
 Lijst van albums van F.C. De Kampioenen


text:
Ta sorcière bien-aimée est le  de Sylvie Vartan, sorti en 1976 en LP 33 tours et en cassette audio.

Liste des titres
 Ta sorcière bien-aimée
 L'amour c'est comme les bateaux
 Dieu merci
 Je croyais
 Masculin singulier
 Le bonheur
 Le temps du swing
 Il suffirait que tu sois là
 La meilleure fille en moi
 Souvenirs
 Je m'en vais

Extraits
 L'amour c'est comme les bateaux / La meilleure fille en moi.
 Ta sorcière bien aimée / Souvenirs.
 Le temps du swing (House of swing) / Dieu merci (Si, ci sto).
 Masculin singulier / Je croyais.

Notes et références

Liens externes

Album de Sylvie Vartan
Album musical sorti en 1976


text:
Indiaphis indica är en insektsart. Indiaphis indica ingår i släktet Indiaphis och familjen långrörsbladlöss. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Långrörsbladlöss
indica


text:
Harold Hooper may refer to:

 Harry Hooper (footballer, born 1900) (Harold Hooper, 1900–1963), defender with Leicester City, Southampton and Queens Park Rangers
 Harry Hooper (footballer, born 1933) (Harold Hooper), winger with West Ham United, Wolverhampton Wanderers, Birmingham City and Sunderland
 Harold Ridley Hooper (1886–1953), English architect
 Mr. Hooper (Harold Hooper), a character on Sesame Street

See also
Harry Hooper (disambiguation)


text:
Мінаков — російське прізвище.

Відомі носії
 Мінаков Анатолій Олексійович (1949—2012) — доктор фізико-математичних наук, професор кафедри космічної радіофізики Харківського національного університету; вчений секретар Наукової Ради відділення фізики і астрономії НАН України
 Мінаков Єгор Іванович (1854—1884) — революціонер-народник
 Мінаков Микола Пилипович (1915—2002) — літературознавець і філолог
 Мінаков Михайло Анатолійович (нар. 1971) — філософ
 Мінаков Олександр Григорович (1904—?) — український радянський державний діяч, голова виконкому Запорізької міської ради
 Мінаков Руслан Вікторович — полковник Збройних сил України, учасник російсько-української війни.
 Мінаков Станіслав Олександрович (нар. 1959) — російський поет, прозаїк, есеїст, перекладач, публіцист

Прізвища на -ов


text:
My House è il quarto extended play del rapper americano Flo Rida, pubblicato il 7 aprile 2015 da Poe Boy Entertainment e Atlantic Records.

My House precede l'uscita del quinto album in studio di Flo Rida, The Perfect 10.

Tracce

Tracce bonus nell'edizione giapponese

Classifiche

Uso nei media
Il brano That's What I Like è stato usato per il primo trailer del film Snoopy & Friends.

Note

Collegamenti esterni


text:
«Кокаиновые ночи» () — роман английского писателя Дж. Г. Балларда. Соединяя элементы детектива и антиутопии, роман прослеживает любительское расследование изощрённого убийства в элитном курорте на испанском средиземноморском побережье. Ключевым мотивом сквозь действие романа проступает вопрос: что может пробудить современную буржуазию от летаргии огороженных особняков, спутникого телевидения и прописываемых антидепрессантов? Предложенный автором ответ — насилие, наркотики и порнография — нуждается в эксперименте, в котором участвуют все герои романа.

В следующем романе — «Суперканны» (2000) — Баллард развивает дальше тему «Кокаиновых ночей», сместив место действия на Лазурный Берег и заменив курорты на бизнес-парк.

Книги по алфавиту
Романы Джеймса Балларда
Романы 1996 года


text:
Tom Smith (born 24 February 1988) is an English Christian musician and worship leader, who plays a Christian pop and EDM style of worship music. He released, Sound of Heaven, an extended play, in 2014.

Early life and personal life
Tom Smith was born on 24 February 1988, in Littlehampton, West Sussex, and he resides in Watford, Hertfordshire, England, with his wife, Susi. He has a son named Sonny Smith who was born in May 2017.

Music career
Smith's music recording career commenced in 2015, with the release, Sound of Heaven, an extended play, on 6 July 2015, independently. He is also showcased on the Soul Survivor albums, Love Takes Over, Never Gonna Stop, The Promise and Standing on the Edge

Discography
EPs
 Sound of Heaven (6 July 2015)
 Everyday (27 July 2018)

References

External links
 Official website
 Press Release at Jesus Freak Hideout

1988 births
Living people
English Christians
Dubstep musicians
English songwriters


text:
Yazata er i zarathustrianisme en engel, eller mere præcist et gudedommeligt væsen. Ahura Mazda skabte yaztaene for at hjælpe ham med kampen mod Ahriman og hans dæmoner.

Engle


text:
My Favourites è una doppia raccolta dei brani più famosi della cantante tedesca Sandra, pubblicata il 4 giugno 1999 dall'etichetta discografica Virgin.

L'album era composto da ventiquattro tracce divise equamente in due cd: nel primo erano contenute nuove versioni di dodici successi di Sandra, nel secondo erano presenti altrettante tracce in versione originale.

Tracce
CD1
 Mirrored in Your Eyes '99
 Secret Land '99
 We'll Be Together '99
 Won't Run Away '99
 (I'll Never Be) Maria Magdalena '99
 Heaven Can Wait '99
 Hiroshima '99
 Tell Me More '99
 Celebrate Your Life '99
 Around My Heart '99
 In the Heat of the Night '99
 Your Way to India '99

CD2
 No Taboo
 Johnny Wanna Live
 Don't Be Aggressive
 One More Night
 Steady Me
 Love Turns to Pain
 Seal It Forever
 I Need Love '95
 When the Rain Doesn't Come
 Nights in White Satin
 First Lullaby
 Fading Shades

Classifiche

Note

Collegamenti esterni


text:
Konrad Kunze (* 17. Mai 1939 in Titisee-Neustadt in Baden-Württemberg) ist ein deutscher Literatur- und Sprachwissenschaftler. Er lehrte bis zu seiner Pensionierung 2004 an der Universität Freiburg, zwischenzeitlich auch an den Universitäten Eichstätt, Jena, Innsbruck und Mainz. Seine Hauptforschungsgebiete sind deutsche und lateinische Literatur des Mittelalters, Legenden- und Heiligenforschung, Ikonographie, Sprachgeschichte, Dialektologie und Namenforschung.

Laufbahn
Nach dem Abitur 1958 am Fürstenberg-Gymnasium Donaueschingen studierte Kunze an den Universitäten Freiburg, Innsbruck und Würzburg Latein, Germanistik und katholische Theologie. In Freiburg wurde er 1966 mit einer Dissertation zum Thema Texte und Studien zur Legende der heiligen Maria Aegyptiaca im deutschen Sprachgebiet promoviert. Ab 1966 war er Assistent am Institut für Geschichtliche Landeskunde der Universität Freiburg, von 1966 bis 1969  zudem Mitarbeiter am Projekt "Bibliotheca Sanctorum" der päpstlichen Lateranuniversität in Rom. Seit 1970 war er Akademischer Oberrat am Deutschen Seminar der Universität Freiburg, seit 1992 außerplanmäßiger Professor. 1973 bis 1983 leitete er das Projekt "Deutsche Hagiographie" bei der Würzburger Forschergruppe "Prosa des deutschen Mittelalters". An der Universität Würzburg  habilitierte er sich 1983 mit einer Arbeit über das "Sondergut der elsässischen Legenda Aurea". Kunze ist Initiator und zusammen mit Damaris Nübling von Deutschen Institut der Universität Mainz Herausgeber des Deutschen Familiennamenatlas (2009–2018).

Öffentliches Wirken
Der von Kunze verfasste dtv-Atlas Namenkunde und sein Buch Himmel in Stein – Das Freiburger Münster. Vom Sinn mittelalterlicher Kirchenbauten haben viele Auflagen und weite Verbreitung auch außerhalb der Fachwelt erfahren. Seit 2003 betreut Kunze eine wöchentliche Rubrik zur Namenkunde im SWR4, in der Hörer Herkunft und Bedeutung ihres Namens erfragen können. Er ist in den öffentlichen Medien und Bildungswerken mit zahlreichen Beiträgen zur Sprach- und Kulturgeschichte Südwestdeutschlands präsent.

Ehrungen
 Landes-Lehrpreis Baden-Württemberg 1994
 Festschrift "Studien zur deutschen Sprache und Literatur" zum 65. Geburtstag, hg. von V. Bok, W. und U. Williams, Hamburg   2004
 Zum 70. Geburtstag gewidmet: "Familiennamengeographie. Ergebnisse und Perspektiven europäischer Forschung", hg. von R. Heuser, D. Nübling, M. Schmuck, Berlin/New York 2011
 Zum 75. Geburtstag gewidmet: "Heiligenverehrung und Namengebung", hg. von K. Dräger, F. Fahlbusch, D. Nübling, Berlin/Boston 2016

Schriften (Auswahl)
 Studien zur Legende der heiligen Maria Aegyptiaca im deutschen Sprachgebiet (= Philologische Studien und Quellen. Heft 49, ). Schmidt, Berlin 1969.
 mit Hans Fromm, Kurt Gärtner, Klaus Grubmüller (Hrsg.): Konrad von Fussesbrunnen: Die Kindheit Jesu (= Litterae. Band 42). Ausgewählte Abbildungen zur gesamten handschriftlichen Überlieferung. Kümmerle, Göppingen 1977, ISBN 3-87452-331-4.
 als Hrsg.: Die Legende der Heiligen Maria Aegyptiaca. Ein Beispiel hagiographischer Überlieferung in 16 unveröffentlichten deutschen, niederländischen und lateinischen Fassungen (= Texte des späten Mittelalters und der frühen Neuzeit. Band 28). Schmidt, Berlin 1978, ISBN 3-503-00582-X.
 mit Wolfgang Kleiber, Heinrich Löffler: Historischer südwestdeutscher Sprachatlas. Aufgrund von Urbaren des 13. – 15. Jahrhunderts (= Bibliotheca Germanica. Band 22A–22B). 2 Bände (Band 1, Text: Einleitung, Kommentar und Dokumentationen. Band 2, Karten: Einführung, Haupttonvokalismus, Nebentonvokalismus, Konsonantismus.) In Weiterführung der im Institut für Geschichtliche Landeskunde Freiburg unter Leitung von Friedrich Maurer geschaffenen Grundlagen. Francke, Bern/ München 1979, ISBN 3-7720-1440-2.
 Himmel in Stein. Das Freiburger Münster. Vom Sinn mittelalterlicher Kirchenbauten. Herder, Freiburg (Breisgau) u. a. 1980, ISBN 3-451-18279-3 (15. Auflage der Gesamtausgabe. ebenda 2021, ISBN 978-3-451-29254-5).
 Die Elsässische "Legenda aurea". Band 2: Das Sondergut (= Texte und Textgeschichte. Band 10). Niemeyer, Tübingen 1983, ISBN 3-484-36010-0.
 als Hrsg. mit Johannes G. Mayer und Bernhard Schnell: Überlieferungsgeschichtliche Editionen und Studien zur deutschen Literatur des Mittelalters. Festschrift Kurt Ruh. Tübingen 1989 (= Texte und Textgeschichte. Würzburger Forschungen. Band 31).
 mit Hubert Klausmann, Renate Schrambke: Kleiner Dialektatlas. Alemannisch und Schwäbisch in Baden-Württemberg (= Themen der Landeskunde. Heft 6). Konkordia-Verlag, Bühl/Baden 1993, ISBN 3-7826-0166-1 (3., durchgesehene und ergänzte Auflage, ebenda 1997).
 dtv-Atlas Namenkunde. Vor- und Familiennamen im deutschen Sprachgebiet (= dtv. Band 3234). Deutscher Taschenbuch-Verlag, München 1998, ISBN 3-423-03234-0 (5., durchgesehene und korrigierte Auflage. (= dtv. Band 3266 in der Reihe "dtv-Atlas")), ebenda 2004, ISBN 3-423-03266-9.
 Atlas Namenkunde. Vor- und Familiennamen im deutschen Sprachgebiet (= Digitale Bibliothek. Band 124). Digitale Version. Directmedia-Publishing, Berlin 2005, ISBN 3-89853-524-X.
 mit Damaris Nübling: Deutscher Familiennamenatlas. Band 1–7. Berlin/New York 2009–2018.
 mit Damaris Nübling: Kleiner Deutscher Familiennamenatlas. Entstehung, Gebrauch, Verbreitung und Bedeutung der Familiennamen. Berlin/Boston 2023.

Mitarbeit an:
 Flurnamenbuch Baden-Württemberg. Stuttgart 1993.
 Topographische Karte 1:25000. Landesvermessungsamt Baden-Württemberg, Neuausgabe 1980–1997.
 Bibliotheca Sanctorum. Università Lateranense, Rom 1961–1969.
 Lexikon der christlichen Ikonographie. Rom/Freiburg 1970–1976.
 Die deutsche Literatur des Mittelalters. Verfasserlexikon. Berlin/New York 1978–2005.
 Lexikon des Mittelalters. München/Zürich 1980–1999.
 Enzyklopädie des Märchens. Berlin/New York 1975 ff.
 Dictionnaire de spiritualité ascétique et mystique. Paris 1932–2002.
 Reallexikon der deutschen Literaturwissenschaft. Berlin/New York 1997 ff.

Literatur
 Freiburger Bibliographisches Taschenbuch der Albert-Ludwigs-Universität. Jg. 8, 1997, , S. 142.
 Schriftenverzeichnis bis 2004 in: Václav Bok, Ulla Williams, Werner Williams-Krapp (Hrsg.): Studien zur deutschen Sprache und Literatur. Festschrift für Konrad Kunze zum 65. Geburtstag (= Studien zur Germanistik. Bd. 10). Kovač, Hamburg 2004, ISBN 3-8300-1457-0, S. 418–433.

Weblinks
 Homepage bei der Albert-Ludwigs-Universität Freiburg
 DFG-Projekt Deutscher Familiennamenatlas

 Manuscripta Mediaevalia

Dialektologe
Onomastiker
Germanistischer Mediävist
Hochschullehrer (Albert-Ludwigs-Universität Freiburg)
Person (Titisee-Neustadt)
Deutscher
Geboren 1939
Mann


text:
Apotekarnes Cola was een Zweedse frisdrank met colasmaak die werd geproduceerd door Pripps, onderdeel van Carlsberg. De naam "Apotekarnes" betekent zoveel als "de Apothekers".

Pripps had tot eind jaren negentig het verkooprecht van Coca-Cola. Toen het bedrijf dit recht kwijtraakte, ging het ter vervanging cola verkopen onder de naam Apotekarnes. Dit was de naam waaronder de andere dranken die men in het assortiment had, zoals julmust, sockerdricka en hallonmust, al verkocht werden. Apotekarnes Cola werd door Pripps (en later door moederbedrijf Carlsberg) gedistribueerd totdat het bedrijf Pepsi mocht gaan produceren voor de Zweedse markt.

Colamerk


text:
1890 (MDCCCXC) var ett normalår som började en onsdag i den gregorianska kalendern och ett normalår som började en måndag i den julianska kalendern.

Händelser

Januari
1 januari
Lantbruksstyrelsen i Sverige påbörjar sitt arbete.
I Michigan, USA fattar träångaren Mackinaw eld på Black River.
2 januari – Alice Sanger blir första kvinnliga personal i Vita huset i USA.

Maj
1 maj – Sveriges första första majdemonstrationer hålls, då omkring 150 000 personer på 22 platser runt om i landet går i demonstrationståg.

Juli
 2 juli –  Brussels Conference Act of 1890 signeras.
3 juli – Idaho blir den 43:e delstaten att ingå i den amerikanska unionen.

10 juli – Wyoming blir den 44:e delstaten att ingå i den amerikanska unionen.

Augusti
7 augusti – Anna Månsdotter avrättas som sista kvinna i Sverige i Kristianstad som skyldig till Yngsjömordet. Skarprättare är Anders Gustaf Dahlman, Sveriges siste bödel.
22 augusti – Fregatten Baltimore påbörjar resan från New York till Stockholm med John Ericssons kvarlevor.

September
12 september – Fregatten Baltimore anländer till Stockholm.
13 september – John Ericssons stoft förs från Stockholm till den sista viloplatsen på nya kyrkogården i Filipstad.
14 september – Sveriges första internationella fotbollsmatch avgörs i Halmstad, varvid Halmstads BollKlubb besegras av Köpenhamns Akademie Boldklub.
16 september – Den franske filmaren Louis Le Prince försvinner spårlöst på tåget mellan Dijon och Paris.

Oktober
12 oktober – Två danska lag spelar en uppvisningsmatch i fotboll i Malmö. Detta är första gången fotboll spelas enligt moderna regler i Sverige.
21 oktober – Företaget Luossavara-Kirunavara Aktiebolag (LKAB) bildas i Sverige.

November
7 november – Genom Helgoland-Zanzibar-fördraget överförs Zanzibar, tyskt protektorat sedan 17 februari 1885, till brittisk förvaltning i utbyte mot att Storbritannien ger bort Helgoland till Tyskland.
23 november – Personalunionen mellan Nederländerna och Luxemburg upphör.

December
3 december – Upsala Nya Tidning grundas i Sverige.
15 december – Tyskland annekterar Helgoland.
29 december – USA massakrerar indianer vid Wounded Knee, South Dakota, USA.

Okänt datum
USA skickar flottsoldater till Argentina för att skydda USA:s konsulat och legation i Buenos Aires.
Sven Hedin deltar i Oscar II:s beskickning till shahen av Persien som tolk och vicekonsul.
Elektriska AB i Stockholm ombildas till ASEA.
ASEA:s chefsingenjör Jonas Wenström får patent på trefassystemet för växelström.
Ett samtrafiksavtal sluts mellan Telegrafverket och Stockholms Allmänna Telefonaktiebolag, så att de båda bolagen kan använda varandras telefonnät.
Sabeln införs som vapen för svenska poliser.
Expansion för nya svenska verkstadsenergin, "geniföretagen", råder runt denna tid .
Vildrenen utrotas i Sverige.

Födda
3 januari – Ulla Bjerne, svensk författare.
4 januari – Weyler Hildebrand, svensk skådespelare, regissör och manusförfattare.
6 januari – Tor Weijden, svensk skådespelare.
8 januari – Bennett Champ Clark, amerikansk demokratisk politiker, jurist och militär, senator 1933–1945.
9 januari – Kurt Tucholsky, tysk journalist och författare.
21 januari – Lars Forssman, svensk ämbetsman och riksdagsman.
22 januari – Fred M. Vinson, amerikansk jurist, chefsdomare i USA:s högsta domstol.
5 februari – Sture Baude, svensk skådespelare.
10 februari
Eduard Hladisch, österrikisk kompositör, musikarrangör, kapellmästare och musiker (violinist).
Boris Pasternak, rysk författare, nobelpristagare.
11 februari – James P Cannon, amerikansk kommunist och senare trotskistisk ledare.
14 februari – John Gustavson, svensk lantbrukare och politiker (bondeförbundet).
15 februari – Robert Ley, tysk nazistisk politiker.
5 mars – Per Lindberg, svensk regissör, manusförfattare och producent.
6 mars – Albrecht von Bernstorff, tysk greve, diplomat och bankir.
8 mars – George M. Humphrey, amerikansk republikansk politiker, USA:s finansminister 1953–1957.
12 mars – Evert Taube, svensk författare, konstnär, trubadur och kompositör.
21 mars – C. Douglass Buck, amerikansk republikansk politiker, guvernör i Delaware 1929–1937, senator 1943–1949.
22 mars – Johannes Bachmann, tysk sjömilitär, amiral 1942.
28 mars – Paul Whiteman, amerikansk orkesterledare.
4 april – Johnny Björkman, svensk skådespelare, köpman, handelsresande, disponent.
6 april – Millard Tydings, amerikansk demokratisk politiker, senator 1927–1951.
13 april
Eric Abrahamsson, svensk skådespelare.
Frank Murphy, amerikansk politiker och domare i USA:s högsta domstol.
14 april – Friedrich Wilhelm Kritzinger, tysk nazistisk politiker.
17 april – Art Acord, amerikansk stumfilmsskådespelare.
18 april – Maria Pavlovna av Ryssland, storfurstinna av Ryssland.
22 april – Arthur Natorp, svensk regissör och skådespelare.
24 april – Guy Cordon, amerikansk republikansk politiker, senator 1944–1955.
27 april – Karl Asplund, svensk författare, skald och konsthistoriker.
30 april – Géza Lakatos, ungersk general och politiker.
10 maj – Alfred Jodl, nazistisk generalöverste.
13 maj – Wolter Gahn, svensk funktionalistisk arkitekt, känd för Kanslihuset.
19 maj – Ho Chi Minh, vietnamesisk ledare, premiärminister, president, kommunist.
1 juni – Frank Morgan, amerikansk skådespelare.
18 juni
Stan Laurel, brittisk skådespelare.
Gideon Wahlberg, svensk författare, teaterledare, skådespelare och kompositör.
2 juli – Rune Carlsten, svensk regissör, manusförfattare och skådespelare.
7 juli – Elsa Ebbesen, svensk skådespelare.
8 juli – Hanns Johst, tysk författare.
13 juli – Julius Rabe, svensk musikkritiker och radiochef.
17 juli – Hilma Granqvist, finländsk Palestinaforskare och sociolog.
19 juli – Georg II, kung av Grekland 1922–1924 och 1935–1947.
2 augusti – Per Lundgren, svensk fältläkare och politiker (högern).
4 augusti – Erich Weinert, tysk författare och politiker.
5 augusti – Erich Kleiber, österrikisk dirigent.
10 augusti – Gerda Boëthius, svensk författare i konstvetenskapliga ämnen.
11 augusti – Samuel W. Reynolds, amerikansk republikansk politiker, senator 1954.
15 augusti
Elizabeth Bolden, världens äldsta kvinna enligt Guinness rekordbok.
Jacques Ibert, fransk tonsättare.
18 augusti – Walther Funk, nazistisk politiker.
20 augusti – H.P. Lovecraft, amerikansk författare.
21 augusti – William Seymer, svensk tonsättare och musikskriftställare.
24 augusti
Jean Rhys, brittisk författare.
Duke Kahanamoku, hawaiiansk-amerikansk simmare och surfare.
27 augusti – Man Ray, amerikansk dadaistisk fotograf och filmregissör.
28 augusti – Knut Pehrson, svensk skådespelare.
4 september – Naima Wifstrand, svensk operettsångerska, skådespelare, kompositör och regissör.
10 september – Elsa Schiaparelli, italiensk modeskapare.
15 september – Agatha Christie, brittisk författare.
23 september
Friedrich Paulus, tysk generalfältmarskalk, Stalingrad.
Axel Slangus, finländsk skådespelare, regissör och manusförfattare.
29 september – Alois Eliáš, tjeckoslovakisk general och politiker.
1 oktober – Stanley Holloway, brittisk skådespelare.
2 oktober – Groucho Marx, amerikansk komiker, en av Bröderna Marx.
11 oktober – Sven Tropp, svensk balettmästare, koreograf och dansare.
12 oktober – Carl Hagman, svensk sångare och skådespelare.
14 oktober – Dwight D. Eisenhower, amerikansk militär och politiker, USA:s president 1953–1961.
16 oktober – Maria Goretti, italiensk jungfrumartyr, helgon.
20 oktober – Frans Hansson i Hönö, svensk fiskare och politiker.
26 oktober – Linnéa Hillberg, svensk skådespelare.
29 oktober – Alfredo Ottaviani, italiensk kardinal.
2 november – Moa Martinson, svensk författare.
3 november – Octávio Pinto, brasiliansk arkitekt och kompositör.
4 november – Klabund, pseudonym för den tyske författaren Alfred Henschke.
8 november – Ester Lindin, svensk folkskollärare och författare.
10 november – Carl F.W. Borgward, tysk biltillverkare.
22 november – Charles de Gaulle, fransk general, ledare för de fria franska styrkorna 1940–1944, ordförande i Frankrikes provisoriska regering 1944–1946, Frankrikes president 1959–1969.
28 november – Knut G Ewerlöf, svensk politiker (h), konsultativt statsråd 1941–1945.
1 december – Hartwig Fock, svensk skådespelare och teaterregissör.
5 december – Fritz Lang, amerikansk filmregissör.
6 december – Yoshio Nishina, japansk fysiker.
8 december – Hortensia Hedström, svensk operettsångerska och skådespelare.
10 december – László Bárdossy, ungersk diplomat och politiker; premiärminister 1941–1942.
25 december – Hugo Bolander, svensk filmproducent, regissör, skådespelare och manusförfattare.
28 december – Gösta Ekman d.ä., svensk skådespelare.
31 december – Arvid Hellberg, svensk försäkringsdirektör och politiker.

Avlidna
14 januari – Sir Robert Cornelis Napier, brittisk fältmarskalk.
8 februari – Giuseppe Pecci, italiensk kardinal, jesuit och thomistisk teolog.
17 februari – C.L. Sholes, amerikansk uppfinnare.
13 mars – Afrikan Spir, rysk filosof.
19 mars – John S. Hager, amerikansk demokratisk politiker, senator 1873–1875.
10 april – Aurelio Saffi, italiensk politiker.
19 april – James Pollock, amerikansk statstjänsteman och politiker, guvernör i Pennsylvania 1855–1858.
3 maj – James B. Beck, skotsk-amerikansk politiker.
25 maj – Frans Hodell, svensk författare, skådespelare och journalist.
27 maj – Kobayashi Eitaku, japansk konstnär, målare.
29 maj – Victor Rolla, ballongfarare.
23 juni – George W. McCrary, amerikansk republikansk politiker och jurist.
24 juni – Johan Teodor Nordling, svensk orientalist, professor i semitiska språk vid Uppsala universitet.
1 juli – Robert Sjöblom, svensk balettmästare.
7 juli – Victor Kullberg, svensk urmakare.
13 juli – John C. Frémont, amerikansk general, upptäcktsresande och politiker.
18 juli – Lydia Becker, den brittiska kvinnorörelsens grundare.
29 juli – Vincent van Gogh, nederländsk konstnär.
7 augusti – Anna Månsdotter, yngsjömörderskan (avrättad).
11 augusti – John Henry Newman, brittisk kyrkoman och kardinal.
8 september – Isaac P. Christiancy, amerikansk diplomat, politiker och jurist, senator 1875–1879.
2 oktober – Philip Francis Thomas, amerikansk demokratisk politiker, USA:s finansminister 1860–1861.
22 november – William Fletcher Sapp, amerikansk republikansk politiker, kongressledamot 1877–1881.
15 december – Sitting Bull, siouxledare (mördad).
19 december – Eugène Lami, fransk målare och litograf.
21 december – Johanne Luise Heiberg, dansk skådespelare.
26 december – Heinrich Schliemann, tysk arkeolog.
27 december – Anders Jönsson, svensk direktör och riksdagsman.
29 december – Spotted Elk, amerikansk siouxindianhövding.

Referenser

Fotnoter

Externa länkar


text:
Соревнования по конькобежному спорту на зимних Олимпийских играх 2022 года в Пекине прошли с 5 по 19 февраля 2022 года на Национальном конькобежном стадионе. В рамках соревнований было разыграно 14 комплектов наград (по 7 у мужчин и женщин).

Медали

Медалисты

Мужчины

Женщины

Общий зачёт
(Жирным выделено самое большое количество медалей в своей категории)

Расписание
Время местное (UTC+8)

Квалификация

В рамках программы Международного олимпийского комитета направленной на гендерное равенство на турнир по конькобежному спорту выделено равное количество квот для мужчин и женщин (по 83 квоты). В сравнении с зимними Олимпийскими играми 2018 года сократилось число мест в соревнованиях среди мужчин, на 17 мест, в то же время в женской части соревновании, количество мест увеличилось на 3. Общее число спортсменов каждого пола для национального олимпийского комитета (НОК) не должен превышать 16 (по 8 спортсменов у мужчин и женщин). Распределение квот произойдёт по результатам четырёх этапов Кубка мира 2021/2022. В каждой дисциплине, НОК может быть представлен максимум тремя спортсмена, исключением составляют дисциплины на 5000 м (у женщин), 10 000 м и масс-старт, в которых могут участвовать максимум два спортсменах от одного НОК.

Спортивный объект

Примечания

Ссылки
 Конькобежный спорт на официальном сайте зимних Олимпийских игр
 Олимпийский турнир на официальном сайте Международного союза конькобежцев (ISU)


text:
The Harada–Ito procedure is an eye muscle operation designed to improve the excyclotorsion experienced by some patients with cranial nerve IV palsy.   In this procedure, the superior oblique tendon is split, and the anterior fibers – the fibers most responsible for incyclotorsion – are moved anteriorly and laterally.  This selectively stretches and tightens these fibers, enhancing the incyclotorsion power of the superior oblique.

The most common indication for the Harada–Ito procedure is bilateral acquired cranial nerve IV palsy following closed head trauma (particularly automobile accidents).  In this clinical situation the vertical imbalance is often less symptomatically bothersome to the patient than the induced excyclotorsion.  Affected patients have a particularly annoying type of double vision (diplopia), wherein the images are twisted (excyclotorted).

Patients with cranial nerve IV palsy whose complaints are not specifically limited to torsional diplopia, but instead also have significant vertical diplopia, are not good candidates for a Harada–Ito procedure.  Instead, a recession of the inferior oblique muscle, or another strabismus operation may be indicated.

See also
 Eye surgery

References

 Metz H, Lerner H: The adjustable Harada–Ito procedure.  Arch Ophthalmol 1981;99 .

Eye surgery


text:
Ein Literacy test (sinngemäße Übersetzung aus dem Englischen: Lese- und Schreibetest) ist im Zusammenhang mit der politischen Geschichte der USA eine Möglichkeit, die dazu dienen sollte, Afroamerikaner von Wahlen auszuschließen und sie so in ihrem Wahlrecht zu diskriminieren. Diese Praxis wurde vor allem in den Südstaaten angewendet, in denen die Ideen der White Supremacy weit verbreitet waren.

Nur schwarze Wähler – zu Beginn der Praxis der Literacy tests meistens ehemalige Sklaven, die nicht lesen und schreiben konnten – mussten vor den Wahlen in Gegenwart eines Beamten ihre Fähigkeit, zu lesen unter Beweis stellen. Meist wurde ihnen von einem weißen Registrierbeamten eine komplizierte Passage einer Landesverfassung vorgelegt, die sie vorlesen und erklären sollten. Des Weiteren mussten die Afroamerikaner einen ganzen Katalog von Fragen "zur vollsten Zufriedenheit des Registrierbeamten" beantworten. Die weißen Registrierbeamten waren dazu gehalten, die Schwarzen unter allen Umständen von der Wahl auszuschließen und da der Begriff "zur vollsten Zufriedenheit des Registrierbeamten" dehnbar war, fanden sie immer irgendeinen Grund, zu behaupten, der Wähler habe unzureichende Antworten gegeben. In vielen Fällen wurde für die Ablehnung nicht einmal ein Grund angegeben.

Die ersten Gesetze zu den Literacy tests wurden 1890 eingeführt. Weiße waren von diesen Tests ausgenommen, was man juristisch mit den Großvaterrechten begründete.

Die Großvaterrechte wurden durch den United States Supreme Court in der Entscheidung Guinn v. United States (1915) für verfassungswidrig erklärt. Ungeachtet dessen wurde mit dieser Praxis fortgefahren.

Beispiele für die Fragen, die Schwarzen in Alabama gestellt wurden waren: Die Namen aller siebenundsechzig County-Richter im Staat, die Benennung des Tags, an dem Oklahoma in die Union aufgenommen wurde, und die Frage, wie viele Blasen in einem Stück Seife seien.

Der 14. Zusatzartikel drohte Staaten, die erwachsene Männer von der Wahl (ob durch Literacy Tests oder durch andere Mittel) ausschlossen, die anteilige Reduzierung ihrer Vertretung im Kongress an, aber diese Bestimmung wurde nie durchgesetzt. Im Jahr 1959 stellte der Oberste Gerichtshof der USA fest, dass die Literacy Tests nicht notwendigerweise Verstöße gegen die Equal Protection Clause des 14. und 15. Zusatzartikels darstellten (Lassiter v. Northampton Wahlausschuss (1959)). In den 1960er Jahren schafften die Südstaaten die Literacy Tests nur unter Druck ab. Der Civil Rights Act von 1964 schaffte die Literacy Tests de facto ab. Sie wurden nur noch auf Personen angewendet, die der Englischen Sprache nicht mächtig waren.

Weitere Möglichkeiten der Diskriminierung waren Kopfsteuern oder andere durch die Verwaltung vorgenommenen Einschüchterungsmaßnahmen.

Siehe auch
 Rassismus in den Vereinigten Staaten
 White primaries
 Jim Crow

Weblinks
 Are You "Qualified" to Vote? Alabama literacy test ~ Civil Rights Movement Veterans
 Citizenship [Literacy] Test from the Georgia Voters' Registration Acts von 1949 und 1958. Aus der Sammlung der Georgia Archives.

Einzelnachweise

Politik (Vereinigte Staaten)
Verfassungsrecht (Vereinigte Staaten)
Rassismus in den Vereinigten Staaten


text:
Vladimir Petrovich Platonov (; , Vladimir Platonov)
(born December 1, 1939, Stayki village, Vitebsk Region, Belarusian SSR) is a Soviet, Belarusian and Russian mathematician. He is an expert in algebraic geometry and topology and member of the Russian Academy of Science.

From 1992–2004 he worked at research centers in the United States, Canada and Germany.

Education

In 1961 Platonov graduated with highest distinction from Belarus State University. In 1963 he received his Ph.D. from the Academy of Sciences of Belarus. In 1967, Platonov received his Doctor of Science degree from the Academy of Sciences of USSR.

Career
At age 28 Platonov received a title of full professor at Belarus State. This made him the youngest full professor in the nation's history. In 1972 he became an Academician of the National Academy of Sciences of Belarus and its President (1987–1993). He has been an Academician of the Russian/USSR Academy of Sciences since 1987. He was the Director of the Institute of Mathematics of the Academy of Sciences of Belarus from 1977 to 1992.

Research
His interests are algebra, algebraic geometry and number theory. He solved the Strong approximation problem, developed the reduced K-theory and solved the Tannaka–Artin problem. He solved the Kneser–Tits and Grothendieck problems. Together with F. Grunewald he solved the arithmeticity problem for finite extensions of arithmetic groups and the rigidity problem for arithmetic subgroups of algebraic groups with radical. Platonov solved the rationality problem for spinor varieties and the Dieudonne problem on spinor norms.

Platonov was an invited speaker of the International Congresses of Mathematicians in Vancouver (1974), Helsinki (1978) and the European Congress of Mathematicians in Budapest (1996).

He is a member of the Canadian Mathematical Society and from 1993 to 2001 was a Professor of the Faculty of Mathematics of the University of Waterloo in Waterloo, Ontario, Canada.

He is the author, with Andrei Rapinchuk, of Algebraic Groups and Number Theory.

He currently works as a Chief Science Officer of Scientific Research Institute of System Development (NIISI RAN).

Assault conviction
On November 9, 1999, Platonov appeared in court on a bail hearing on a charge of attempted murder for an attack on his wife. He was convicted of assault. The court gave him a conditional sentence of two years. In September 2001, Platonov took early retirement as a professor of the University of Waterloo.

Awards
1968: Lenin Komsomol Prize, for a series of works in topological group theory
1978: Lenin Prize in Science and Technology, for a fundamental series of works "Arithmetics of Algebraic Groups and Reduced K-Theory" ("Арифметика алгебраических групп и приведенная К-теория")
1993: Humboldt Prize

See also
 List of University of Waterloo people

References

1939 births
Living people
Soviet mathematicians
20th-century Belarusian mathematicians
Academic staff of the University of Waterloo
Full Members of the USSR Academy of Sciences
Full Members of the Russian Academy of Sciences
Foreign Fellows of the Indian National Science Academy


text:
Anson Pacely Killen Safford (* 14. Februar 1830 in Hyde Park, Lamoille County, Vermont; † 15. Dezember 1891 in Tarpon Springs, Florida) war ein US-amerikanischer Politiker und von 1869 bis 1877 Gouverneur des Arizona-Territoriums.

Frühe Jahre
Im Alter von acht Jahren zog Safford mit seinen Eltern nach Crete in Illinois. Dort bewirtschaftete die Familie eine Farm. Anson Safford besuchte nur sporadisch die Schulen seiner Heimat. Das meiste Wissen hat er sich später selbst angeeignet. Seine Eltern starben in den Jahren 1848 bzw. 1849. Anson hat sich dann 1850 dem Goldrausch in Kalifornien angeschlossen. Dort sicherte er sich einen Claim, aus dem er zwischen 5 und 20 Dollar pro Tag herausholte.

Politischer Aufstieg
Damals war er Mitglied der Demokratischen Partei, für die er sich 1854 erfolglos um einen Sitz im Repräsentantenhaus von Kalifornien bewarb. In den Jahren 1857 und 1859 wurde er aber dann doch in dieses Gremium gewählt. Nach seiner parlamentarischen Zeit zog er nach San Francisco. Während des Bürgerkriegs wechselte Safford zur Republikanischen Partei. Ab 1862 war er in Nevada ansässig. Dort übte er einige lokale politische Ämter aus. Im November 1863 war er Vorsitzender des regionalen Parteitags seiner Partei in Nevada. Nach einer anschließenden zweijährigen Bildungsreise nach Europa kehrte Safford nach Nevada zurück. Dort lehnte er eine Nominierung für das US-Repräsentantenhaus ab. Stattdessen wurde er 1867 von Präsident Andrew Johnson zum Leiter der Landvermessung in diesem Gebiet ernannt.

Territorialgouverneur in Arizona
Im April 1869 wurde Safford auf Bitte einer Kongressdelegation und vieler prominenter Personen des Arizona-Territoriums von Präsident Ulysses S. Grant zum neuen Territorialgouverneur dieses Gebietes ernannt. Dieses Amt übte er zwischen dem 9. Juli 1869 und dem 5. April 1877 aus. In dieser Zeit wurde das Territorium noch von Indianern und marodierenden Verbrecherbanden heimgesucht. Die Straßen waren unsicher und mussten durch freiwillige Milizen gesichert werden. Schärfere Gesetze und der Bau eines Gefängnisses sollten die Verbrecher abschrecken. Trotzdem hatte auch sein Nachfolger John Philo Hoyt noch mit diesen Problemen zu kämpfen. Hinzu kamen eine Kontroverse zwischen dem Militär und der Zivilbevölkerung sowie ein Gegensatz zwischen der Bevölkerung im Norden und der im Süden des Territoriums.

Während Safford hinsichtlich der Gewaltbekämpfung keinen durchschlagenden Erfolg verbuchen konnte, schaffte er es in seinem Gebiet das Schulwesen zu organisieren. Mit Hilfe einer neuen Einkommensteuer wurden Schulen gebaut und Lehrer angeworben. Am Ende seiner Amtszeit im Jahr 1877 konnte Safford verkünden, dass von 2955 Kindern in seinem Territorium immerhin 1450 lesen und schreiben konnten. Das waren zwar nur 49 Prozent, aber verglichen mit der Zeit vor seiner Amtsübernahme war dies eine deutliche Steigerung.

Weiterer Lebenslauf
Nach seiner Gouverneurszeit gründete Safford eine Bank mit Filialen in Tucson und Tombstone. Er wurde auch Präsident der Tombstone Gold and Siver Milling and Mining Company. Im Jahr 1880 war er Delegierter zur Republican National Convention, auf der James A. Garfield zum Präsidentschaftskandidaten nominiert wurde. Im weiteren Verlauf verkaufte er alle seine Geschäftsanteile im Westen für etwa 140.000 Dollar und zog nach Philadelphia, später nach New York City. 1882 half er in Florida beim Aufbau der Stadt Tarpon Springs. Im Jahr 1889 war er nochmals als Territorialgouverneur in Arizona im Gespräch. Er wurde aber schließlich nicht mehr in dieses Amt berufen. Anson Safford starb 1891 in Tarbon Springs. Er war dreimal verheiratet. Die Scheidung von seiner ersten Frau Jenny Tracy machte 1873 in Arizona Schlagzeilen.

Weblinks

Gouverneur (Arizona-Territorium)
Superintendent of Public Instruction (Arizona-Territorium)
Mitglied der California State Assembly
Mitglied der Demokratischen Partei (Vereinigte Staaten)
Mitglied der Republikanischen Partei
Politiker (19. Jahrhundert)
US-Amerikaner
Geboren 1830
Gestorben 1891
Mann


text:
Sir Henry Walker CBE (17 March 1873 – 3 August 1954) was the Chief Inspector of Mines for Great Britain in the 1930s, most notable for leading the enquiry into the Gresford Colliery Disaster of 1934. In his younger days he was a rugby player of some note playing at county level and representing the Barbarians.

Personal history
Walker was born in Saltburn-by-the-Sea, Yorkshire in 1873 to William Walker, a mines' engineer, and his wife Margaret. The 1881 census records Walker at the age of eight now living in Guisborough along with his parents and five siblings. He was educated at Durham School. He served his time as a mining engineer at Bearpark Colliery, Durham and later gained his certificate of competence as a manager. In 1902, following posts as manager of ironstone mines in East Cleveland, North Yorkshire, he was appointed Assistant Inspector of Mines, initially in the Southern district, moving in 1905 to the Durham district. In 1910 he was promoted to Senior Inspector for the Midland and Southern district, before being made Divisional Inspector for Scotland in 1915. In 1920 he became the Deputy Chief Inspector of Mines and was also recognised by the Crown when he was made Commander of the Order of the British Empire. In 1924 he replaced Sir Thomas Mottram as the Chief Inspector of Mines for Great Britain. In 1928 Walker was knighted and in 1937 he was made an Officer of the Venerable Order of Saint John.

In his role as Deputy and Chief Mines Inspector, Walker was involved in the inquiries of some of the worst mining disasters of the period, these included the Medomsley cage fall in 1923, the Glamorgan Colliery explosion in Llwynypia in 1932 and the 1934 Gresford disaster in Wrexham. Walker is particularly remembered for the controversial outcome of his 1937 inquiry into the Gresford disaster, which saw 266 men killed in an underground explosion. Although Walker was critical of the mine owners to the state of part of the mines in his report debated in the House of Commons, he failed to find fault in the area where the explosion happened. In his inquiry he found the mine's management only guilty of inadequate record keeping. Walker was succeeded in his role as Government's Chief Inspector of Mines in 1938 by Frederick Horton Wynne. Following his retirement he was appointed as a chairman on a government committee to look at the problem of the suppression of dust in mines.

To mine owners he was a strong and just administrator of mining laws and regulations; to management he was a sound judge of mining practice and he was respected by the miners' leaders.

Rugby career
Although never representing his country, Walker played at all national levels of rugby union. He first played as a schoolboy for Durham School, and continued to represent the school as an Old Dunelmians. He played amateur rugby for Yorkshire County (1900–1901) and Durham (1903–1908). In the 1897–98 season he accepted an invitation to join British touring team, Barbarian F.C., playing a single match against Percy Park.

Family life
Walker married Susan Carson in 1909 and they had two sons, she died in 1953. Walker died 3 August 1954 at his home at Worplesdon in Surrey aged 81.  His elder brother (Sir) William Walker (c.1864-1930) was Chief Inspector of Mines in 1919-20.

Notes

1873 births
1954 deaths
People from Saltburn-by-the-Sea
People educated at Durham School
Commanders of the Order of the British Empire
Officers of the Order of St John
Knights Bachelor
English rugby union players
Barbarian F.C. players
English civil engineers
Mine safety
Rugby union players from Redcar
Yorkshire County RFU players


text:
Terra Brasilis — дев'ятий сольний альбом Антоніу Карлуса Жобіна, випущений у квітні 1980 року лейблом Warner Bros.

Подвійний альбом Terra Brasilis було записано в Нью-Йорку 1979 року, одразу після закінчення запису Miúcha & Tom Jobim. Як і в попередньому альбомі, Клаус Огерман був аранжувальником і диригентом (це останній альбом, аранжований Огерманом для іншого виконавця), а Алоїзіу ді Олівейра — продюсером. До альбому увійшли 20 композицій, включно із раніше неопублікованими піснями «Falando de amor» та «Two Kites», спочатку написаною англійською. Малюнок обкладинки альбому створено Паулу Жобіном.

Альбом вийшов у квітні 1980 року одночасно в Бразилії та Сполучених Штатах.

Список композицій

Виконавці
 Антоніу Карлус Жобін — вокал, клавішні
 Ана Жобін — вокал (трек B4)
 Клаус Огерман — аранжувальник і диригент
 Майк Мур — контрабас (трек B2, C2, D1, D2)
 Грейді Тейт — барабани (трек C2)
 Бакі Піццареллі, Вінні Белл — гітари (трек C2)
 Боб Креншоу — контрабас
 Паскуаль ді Соуза Мейрелліс — барабани
 Оскар Кастру-Невес — гітара
 Рубенс Бассіні — перкусія

Примітки

Джаз
Босанова


text:
General Víctor Luciano Manuel del Corazón de María Hernández Covarrubias fue un militar mexicano que participó en la Revolución mexicana. Nació en la ciudad de Querétaro, Querétaro Arteaga, el 9 de enero de 1872, siendo hijo del Lic. Felipe Hernández y de Gertrudis Covarrubias Acevedo; fue bautizado el 1 de marzo de ese mismo año. Alcanzó el grado de general brigadier en el escalafón militar federal. Fue director interino del Colegio Militar en 1913, por lo que le tocó acompañar con un grupo de cadetes al presidente de México Francisco I. Madero en su marcha de Chapultepec al Palacio Nacional, el 9 de febrero de 1913, en lo que se conoce como "Marcha de la Lealtad". Murió en la Ciudad de México el 21 de octubre de 1935.

Véase también
 Principales jefes y oficiales maderistas

Referencias

Bibliografía

Nacidos en Santiago de Querétaro
Militares de la Revolución mexicana
Directores del Heroico Colegio Militar
Fallecidos en Ciudad de México


text:
Raymond Bernard Felton, Jr. (Marion, 26 de junho de 1984) é um jogador norte-americano de basquete profissional que joga pelo Oklahoma City Thunder na NBA. Tem 1,85 m de altura e atua como armador.

Felton foi selecionado na 5ª posição do draft da NBA de 2005 pelo Charlotte Bobcats.

Basquetebolistas da Carolina do Sul
Basquetebolistas do Charlotte Bobcats
Basquetebolistas do New York Knicks
Basquetebolistas do Denver Nuggets
Basquetebolistas do Portland Trail Blazers
Basquetebolistas do Dallas Mavericks
Basquetebolistas do Los Angeles Clippers


text:
El río Lune es un corto río costero del Reino Unido que discurre por los condados de Cumbria y Lancashire, Inglaterra, y desemboca en la bahía de Morecambe en el mar de Irlanda.

Ríos de la vertiente del mar de Irlanda del Reino Unido
Ríos de Inglaterra


text:
E. B. Ficklen House, also known as Buckingham, is a historic home located at Greenville, Pitt County, North Carolina.  It was built in 1902, and is a two-story, Queen Anne style frame dwelling with an exaggerated hip roof.  It features a circular corner tower capped by a conical roof, projecting gable, and complicated porch configuration including a first floor wraparound porch with three Ionic order columns.

It was added to the National Register of Historic Places in 1984.  It is located in the Skinnerville-Greenville Heights Historic District.

References

Houses on the National Register of Historic Places in North Carolina
Queen Anne architecture in North Carolina
Houses completed in 1902
Houses in Pitt County, North Carolina
National Register of Historic Places in Greenville, North Carolina
Historic district contributing properties in North Carolina


text:
I Seven Gnoms sono un gruppo cabarettistico e musicale vicentino.

Storia
Il gruppo, sorto a Vicenza nel 1983 e sulla scena da trent'anni, ha al suo attivo dieci allestimenti di spettacoli e tre album musicali. È composto di otto elementi, di cui una voce narrante e sette attori/musicisti/compositori. Il loro repertorio (che essi definiscono con il neologismo di musicabaret) è fortemente legato alla cultura locale, con un utilizzo ironico della lingua veneta ed una componente musicale estremamente eclettica, dal rock alla canzone d'autore, con testi spesso giocati sulla parodia.

I loro titoli di esordio, Nani di Fata ed Il Piccolo Grande Uovo (di Colombo), si imperniano sulle presunte vicende di personaggi di bassa statura (fisica, ovviamente) come la Principessa Lajana, PolliGino o Nanoleone.
In tempi più recenti, oltre alla registrazione di Non Solo Seven, sono stati alle prese con le dolci riflessioni di On de Rod ed i debiti richiami alla vita ed alle abitudini degli anni Sessanta.
Successivamente si sono presentati al pubblico con Spasso Carrabile dissacrando tutto ciò che porta a ridere di ogni cosa con sullo sfondo quel tal Michelasso che se la gode imperterrito continuando a spassarsela.
Dopo, i successi de I Mefitici Sette (i sette vizi capitali: ira, accidia, lussuria, gola, superbia, avarizia ed invidia nonché astemia e guida con cappello) e La Borsa o la Vita critico sberleffo alla new economy nel quale si racconta come i soldi "vanno e vengono".
Per tutto il 2004 i SevenGnoms hanno proposto Sinfonia in Do... (mi e ti) viaggio fra i piaceri, i dissapori, i godimenti e le astuzie della vita di coppia visto dalla parte degli oggetti che "arredano" il quotidiano tran-tran del rapporto uomo - donna.

Dal 2006 sono stati in scena per quasi due anni con il loro S.M.S. (Staria Mejo Sensa) sarcastico gioco a ritroso nel tempo in cui lo sberleffo è rivolto ad una società sempre più alle prese con i frenetici e nevrotici sistemi della comunicazione.
Dallo spettacolo è nato anche il loro terzo CD: GNOMO 7te - Messaggi dell'altro mondo

Il 2007 ha visto la luce la prima produzione in collaborazione con Alberto Graziani e il regista Claudio Manuzzato, Sterzi a Parte, ci fa scoprire che al centro dell'universo non c'è più l'uomo, ma l'uomo al volante.
Domeniche senza auto, isole pedonali e blocchi della circolazione sono soltanto i bordi di un pianeta fatto ormai a misura di auto, dove i bambini non pronunciano più "mamma" come prima parola, ma "rotatoria".
Sterzi a parte è un viaggio ad occhi aperti in un mondo dove si vive, si ama, si odia, si ride e si piange ancora con trasporto, ma essenzialmente su gomma.

Lo spettacolo affronta e si prende gioco degli aspetti più umani e disumani dell'universo motorizzato: ce n'è per tutti i gusti, dalle tipologie e i comportamenti dei guidatori al crash test, dal navigatore satellitare all'assessore alla mobilità, dal motore a idrogeno all'effetto serra, dalle rotatorie moulinex al passaggio dei pedoni sulle zebre, delle zebre sui pedoni e delle auto su entrambi.

Allestimenti

Nani di Fata
Il Piccolo Grande Uovo (di Colombo)
On de Rod
Spasso Carrabile
I Mefitici Sette
O la Borsa o la Vita
 Sinfonia in Do (mi e ti)
 Sms (starja mejo sensa)
 Sterzi a Parte
 Seven in Condotta ovvero Gioventù Bocciata
 Io al mare non ci volevo venire

Discografia

 La Sagra dei Nani
 Non Solo Seven
 Andate e Moltiplicatevi (elogio della pirateria discografica) - home recordings
 Gnomo 7te

Video DVD

  SMS staria mejo sensa (registrato al Teatro di Dueville - prodotto da TVA Vicenza)

Componenti del gruppo

Beppe Adrogna: tastiere, trombone
Mauro Bertuzzo: basso
Alessandro D'Alessandro: voce, chitarra
Daniele Fabris: batteria
Marino Girotto: chitarra, voce
Mario Miraglia: sax
Carlo Trentin: voce recitante
Roberto Zoppelletto: chitarra solista, banjo, flauto traverso

Collaboratori passati e presenti

 Gianni Gastaldon: batteria, voce
 Pieregidio "Gegio" Spiller: violino, battute
 Toni Vedù (fino alla scomparsa nel 2015): voce recitante, regista, coautore testi
 Pierandrea "Barbu" Barbujani: voce recitante
 Carlo Dalla Pozza: voce recitante
 Pino Costalunga: regista
 Claudio Manuzzato: regista
 Alberto Graziani: autore testi

Voci correlate
Anonima Magnagati

Collegamenti esterni

Gruppi e musicisti del Veneto
Cabarettisti italiani


text:
La settima edizione di Evrovidenie (; ) è stata organizzata dal canale televisivo russo Rossija 1 per selezionare il rappresentante nazionale all'Eurovision Song Contest 2010 ad Oslo.

I vincitori sono stati Peter Nalitch & Friends con Lost and Forgotten.

Organizzazione
Il 9 dicembre 2009 Rossija 1 ha annunciato l'organizzazione della selezione televisiva Evrovidenie per coinvolgere il pubblico nella scelta del rappresentante eurovisivo, aprendo la possibilità agli artisti interessati di inviare le proprie canzoni per la competizione entro il 15 febbraio 2010.

Lo show si è tenuto in un'unica serata il 7 marzo 2010 e ha visto i 25 artisti selezionati per la possibilità di rappresentare la Russia all'Eurovision Song Contest 2010. I risultati sono stati decretati da una combinazione di voto della giuria e televoto.

Giuria
La giuria è stata composta da:

 Andrej Demidov, direttore generale di Muz-TV
 Ihor Krutyj, paroliere
 Gennadij Gochštejn, produttore esecutivo di Rossija 1
 Maksim Fadeev, paroliere e produttore discografico
 Sergej Archipov, vicedirettore di Radio Majak

Partecipanti
Rossija 1 ha aperto la possibilità di inviare proposte per la competizione dal 9 dicembre 2009 al 15 febbraio 2010. Delle 1000 canzoni ricevute, 35 sono state selezionate per le audizioni dal vivo, che si sono tenute il successivo 1º marzo; una giuria ha quindi selezionato i 25 finalisti per la finale televisiva.

Finale
La finale si è svolta il 7 marzo 2010 ed è stata trasmessa su Rossija 1 e RTR-Planeta. Durante la serata si sono esibiti come ospiti Dima Bilan, rappresentante dello stato all'Eurovision Song Contest 2006 e 2008 e Alexander Rybak, vincitore all'Eurovision Song Contest 2009.

Il voto combinato della giuria e del televoto ha decretato Peter Nalitch & Friends con Lost and Forgotten vincitori della selezione.

Note

Voci correlate
 Russia all'Eurovision Song Contest
 Eurovision Song Contest 2010

Festival musicali del 2010


text:
Đuro Ban, Đuro Bane (Perast, 2. pol. XVII. st. - kod Drača, 25. prosinca 1716.) je bio zapovjednik broda Madona del Carmine koji se proslavio u pomorskom boju kod Drača 1716. godine, u kojem je i poginuo.

Korčulanski pjesnik Augustin (Juraj) Draginić Šaška napisao je pjesmu u slavu Đuri Banu  Slava u smarti ili smart u slavi hrabrenoga viteza Đura Peraštanina. Pjesma je manje umjetničke vrijednosti od drugih Draginićevih pjesama, ali je iznimno važna kao povijesni dokument. Pjesma je pjesnička poslanica Peraštanima. Govori o pomorskom boju kod Drača u kojem je 25 Peraštana pobijedilo 165 dračkih Turaka. U pjesmi Draginić više puta ističe kako mač harvatski siječe i umije odbiti tursku silu, a zapovjednik broda Đuro Ban Peraštanin, koji svoj harvatskoj zemlji nosi slavu«, govori pred boj svojim Peraštanima da »pleme naše« potječe »od harvatske stare ruke«. Bitku je opjevao još jedan hrvatski pjesnik Andrija Kačić Miošić: Od vitezova kotorski.

Za mletačko-turskog rata 1715. – 18. doživio je gusarski napad. Brod je 25. prosinca 1716. godine kod Drača napala sjevernoafrička tartana iz Tripolitanije (120 članova posade i 50 vojnika) i pedeset gusara iz Drača. Bitka je trajala deset sati, a "milošću Gospe od Škrpjela" Peraštani su porazili gusarski brod. Turcima je poginulo 86 boraca, a Peraštani su oslobodili pet robova. Petnaest preživjelih Banovih mornara pod zapovjedništvom Krste Mazorovića zarobilo je preostalih 68 Turaka i odvelo ih na Krf, Andriji Pisaniju, koji je o tome pisao Senatu.

Izvori

Hrvati u Crnoj Gori
Hrvatski vojni zapovjednici
Životopisi, Perast


text:
WOKR (1310 AM) is a radio station broadcasting a classic country music format. Licensed to Canandaigua, New York, United States, the station is owned by Tim Stratton, through licensee 1310 FLX Radio, Inc.

History
The station went on the air as WCGR on October 14, 1997. On October 5, 1998, the station changed its call sign to WRSB; it operated intermittently throughout the 1990s and 2000s.

The station was acquired by Genesee Media Corporation on June 8, 2013, at a price of $450,000. The station added high-quality C-QUAM AM stereo broadcasting in October 2013. It swapped call signs with its simulcast partner on August 1, 2017, taking on the call sign WOKR. The station formerly broadcast on 105.5 FM (W288CS), but Genesee Media Corporation sold the FM translator to Bluelight Communications for a price of $650,000, and launched an Urban/R&B station on the translator.

The 105.5 translator was replaced by Genesee Media Corporation by translator W258BH (97.5 FM).

On September 21, 2017, WOKR changed formats from sports to talk and the 97.5 translator switched to a simulcast of sister station WRSB 1590 AM Brockport (which in turn flipped to Spanish). The new format contained a collection of shows from Fox News Radio, Compass Media Networks, Bloomberg Radio and Radio America.

On November 12, 2018, WOKR changed formats to classic country and added FM translator W238DG (95.5). An agreement to sell the station to Timothy Stratton (owner of WYLF) was struck in October 2019, and consummated on March 1, 2020, at a price of $250,000.

As of 11pm, Sunday May 2, 2021, WOKR changed its format to classic hits and included a more local focus for the Canandaigua area, including more local news, weather and sports.

As of July 2022, WOKR returned to airing its classic country format.

Translators

References

External links

OKR (AM)
Classic hits radio stations in the United States
Radio stations established in 1998
1998 establishments in New York (state)


text:
The Trade Space Visualizer is a data visualization tool developed at the Applied Research Laboratory (ARL) at The Pennsylvania State University. Initial development started in 2002, and it is currently supported by a team at ARL/Penn State.

Overview

The Trade Space Visualizer is a Java-based tool that includes multidimensional visualization techniques to display data files. The interface can load data in tabular format (.txt or .csv format). Recent work has focused on using the interface to drive underlying simulation models, by allowing users to place visual steering commands within data visualization plots.

Visualization Capabilities

 3D Glyph Plots
 2D Scatter Plot
 Scatter Matricies
 Parallel Coordinates
 Histogram plots
 Binned Plots

Additional Features
 Visual Steering
 Brushing/Linked Views
 Preference Shading
 Pareto Frontiers
 Supports continuous, discrete, categorical, and datetime variables
 K-Means Clustering
 Principal Component Analysis
 Add Calculated Columns

Further reading
 Stump, G.M., Lego, S., Yukish, M., Simpson, T. W., Donndelinger, J. A., Visual Steering Commands for Trade Space Exploration : User-Guided Sampling With Example. Journal of Computing and Information Science in Engineering, 2009. 9(4): p. 044501:1-10.
 Stump, G.M., Yukish, M., Simpson, T. W., and O'Hara, J. J. Trade Space Exploration of Satellite Datasets Using a Design By Shopping Paradigm. in IEEE Aerospace Conference. 2004. Big Sky, MT.

External links
 ARL/Penn State Trade Space Visualizer

Data visualization software


text:
AMX-50 «Foch»  - французька дослідна самохідна артилерійська установка (САУ), що відноситься до класу винищувачів танків , створена на базі дослідного важкого танка AMX-50 . У 1951 році кілька зразків були піддані військовим випробуванням, але як і базовий танк, на озброєння САУ прийнято не було через початок розробки баштового танка AMX 50 120 з ідентичним озброєнням

Опис конструкції
Машина мала повністю закритий витягнутий у довжину безбаштовий корпус із протиснарядним бронюванням. Носова частина виконана з доцільним нахилом броньових поверхонь . 120-мм довгоствольна гармата, знаряджена дульним гальмом , кріпилася там же. Винесена вперед із бойового відділення, вона мала броньову маску , яка значно виступала за межі лобового листа.

Зліва на даху встановлена командирська башта з далекоміром , праворуч - кулеметна башта для ведення вогню по наземних і повітряних цілях з дистанційним керуванням . Водій розташовувався праворуч по ходу машини і спостерігав за місцевістю за допомогою перископа , що був у його розпорядженні .

Силова установка та ходова частина запозичені з танка AMX-50.

У масовій культурі

 У World of Tanks і World of Tanks Blitz САУ представлена у вигляді 4 модифікацій (WoT Blitz 3): AMX AC mle. 48 VIII рівня, AMX 50 Foch IX рівня, AMX 50 Foch B (відсутня в Blitz) та AMX 50 Foch (155) - обидві X рівня.
 War Thunder представлена у вигляді САУ V рангу бойового рейтингу 7.3.

Джерела
https://wikiwarriors.org/wiki/%D0%98%D1%81%D1%82%D1%80%D0%B5%D0%B1%D0%B8%D1%82%D0%B5%D0%BB%D1%8C_%D1%82%D0%B0%D0%BD%D0%BA%D0%BE%D0%B2_AMX_50_Foch_(155)
Винищувачі танків
САУ за алфавітом
Танки Франції
Дослідні танки і прототипи


text:
Questa è la lista di tutti i brani musicali del cantante statunitense "Weird Al" Yankovic in ordine alfabetico.

Canzoni

Altre canzoni

Altre canzoni pubblicate
 93Q Station I.D. (I Guess That's Why They Call It The Zoo) - 93Q Morning Zoo Greatest Hits Volume One
 Babalu Music - Babalu Music
 Baby Likes Burping - Dr. Demento's Basement Tapes No. 11
 The Ballad Of Kent Marlow - Safety Patrol (film)
 I Need A Nap (in duetto con Kate Winslet) - Dog Train
 It's Still Billy Joel To Me - Dr. Demento's Basament No. 5
 Pacman - Dr. Demento's Basament No. 4
 Polkamon - Colonna sonora del film Pokémon 2 - La forza di uno
 School Cafeteria - Dr. Demento's Basament No. 7 & il singolo My Bologna
 Spy Hard
 Take Me Down - Dr. Demento's Basament No. 8
 The Yoda Chant - "Weird Al" Yankovic Live!
 You Don't Take Your Showers - Dr. Demento's Basament No. 14

Canzoni del The Weird Al Show
 The All Mailbag Theme Song
 Cheese
 Gonna Open The Door
 I Turned You Into A Freak
 The Kitty Song
 Lousy Haircut (parodia di FireStarter dei The Prodigy)
 Water Is Wet

Canzoni non pubblicate
(Canzoni che Yankovic ha scritto e cantato, ma che non ha potuto pubblicare).
 12th Street Rag
 1999
 Aaaaahhhhh
 Accordion Burning
 Accordion Tuning
 Adams Family Theme
 Albuquerque (versione "sporca")
 Al-In-The-Box
 Al's Mailbag Accordion Fanfare
 Al's Rug Song
 Airport Song
 A Matter Of Crust (pardia di A Matter of Trust di Billy Joel)
 AMA Squeeze
 Amanda Polka
 American Slob
 Amish Paradise (Unplugged Version)
 Anniversary Song (Dr. Demento 15th Anniversary Special) di "Weird Al" e Barnes & Barnes
 Another One Rides the Dust
 Aqualung
 Audience Inspiration Song
 Auld Lang Syne
 Avocado (parodia di Desperado degli Eagles)
 Babe
 Belvedere Cruising
 Beverly Hillbillies/Miss You
 Burger King (parodia di Sister Christian dei Night Ranger)
 Chicken Pot Pie (parodia di Live and Let Die di Paul McCartney)
 Close To You
 Doctor Doctor (parodia di Doctor! Doctor! dei Thompson Twins)
 Don't You Forget About Meat (parodia di Don't You (Forget About Me) dei Simple Minds)
 Dueling Accordions
 Fast Food (parodia di Thank U di Alanis Morissette)
 Fatter (parodia di Shattered dei The Rolling Stones)
 Feel Like Throwing Up (parodia di Feel Like Making Love dei Bad Company)
 Flatbush Avenue (parodia di Electric Avenue di Eddy Grant)
 Free Delivery (parodia di My Heart Will Go On di Céline Dion)
 Glee I'm A Nerd (parodia di Free as a Bird dei The Beatles)
 Gravy On You (parodia di Crazy on You delle Heart)
 Green Eggs & Ham (parodia di Numb degli U2)
 Hot Beets (parodia di Heartbeat di Buddy Holly)
 House of The Sesame Seed Bun (parodia di House of the Rising Sun)
 If I Could Make Love To A Bootle (parodia di Time in a Bottle di Jim Croce)
 I'm In Love With The Skipper (parodia di I'm N Luv (Wit a Stripper) di T-Pain)
 I'm Stupid Blues
 It's A Gas
 Last Train To Clarksville
 Laundry Day (parodia di Come Out And Play dei The Offspring)
 Love Me Two Times
 Make Me Steak #3 (parodia di Mistake#3 di Boy George)
 Moldy Now (parodia di Hold Me Now dei Thompson Twins)
 More Than A Filling (parodia di More Than a Feeling dei Boston)
 Mr. Frump in the Iron Lung (Demo)
 Nobody Here But Us Frogs
 Orgy On My Own
 Ode To Joe Franklin
 Polka Patterns
 Purple Haze
 Rocky Road Hoochie Koo
 School Cafeteria (Demo)
 School's Out
 Snack All Night (parodia di Black or White di Michael Jackson)
 Shaving Cream (feat. Dr. Demento)
 Smoke on the Water
 Sometimes You Feel Like A Nut (parodia di Suddenly Last Summer dei The Motels)
 Spameater (parodia di Maneater dei Hall & Oates)
 Stop Draggin' My Car Around (Demo)
 Sweet Home Alabama
 Take Me To The Liver (parodia di Take Me to the River dei Talking Heads)
 Take Me L Out Of Liver (parodia di Take Me L Out Of Lover dei The Motels)
 Theme From Home Improvement (parodia di I'll Be There For You dei The Rambrandts)
 We All Have Cell Phones, So C'mon Let's Get Real (basata su una falsa intervista su Al TV a Michael Stipe)
 We Got The Beef (parodia di We Got The Beat dei The Go-Go's)
 We Won't Eat Another Hero (parodia di We Don't Need Another Hero di Tina Turner)
 Whole Lotta Love
 Wipeout
 Won't Eat Prunes Again (parodia di Won't Get Fooled Again dei The Who)
 You're Pitiful
 You Light Up My Life (versione punk)
 Una polka medley suonata nel 1982
 Una versione più estesa di Polkas on 45

Yankovic, Weird Al
Brani musicali di "Weird Al" Yankovic


text:
Lie je priimek več osebnosti:

 Marius Sophus Lie - norveški matematik (1842 - 1899)
 Trygve Lie - norveški politik, prvi generalni sekretar OZN (1896 - 1968)


text:
Sarmizegetusa (colloquially and until 1941 officially Grădiște; , ) is a commune in Țara Hațegului depression, Hunedoara County, Transylvania, Romania. It is composed of five villages: Breazova (Brázova), Hobița-Grădiște (Hobicavárhely), Păucinești (Paucsinesd), Sarmizegetusa and Zeicani (Zajkány).

Built atop the ruins of the capital of Roman Dacia, Ulpia Traiana Sarmizegetusa, it is some 40 km from the capital of the Dacian kingdom, Sarmizegetusa Regia. The ruins of both Ulpia Traiana Sarmizegetusa and Sarmizegetusa Regia are still available for visiting.

References

Communes in Hunedoara County
Localities in Transylvania
Țara Hațegului