text:
Эрелиева (Эрельева;  или ; после 440—500) — остготка, наложница короля Теодемира и мать короля Теодориха Великого. В Остготской Италии считалась королевой.

Биография
В исторических источниках Эрелиева упоминается как исповедница ортодоксального христианства, в которое она перешла из арианства, возможно, уже будучи взрослой. При крещении ей дали имя Евсевия. К своей новой вере Эрелиева относилась серьёзно, о чём свидетельствует её переписка с папой римским Геласием I.

Она была Теодимиру не законной женой, а наложницей, но у варварских племён статус наложницы не считался чем-то предосудительным. Возможно, это было связано и с повышенными требованиями, накладываемыми церковью на статус официальной жены. Во всяком случае в остготском обществе Эрелиева пользовалась уважением и влиянием: её сына Теодориха не считали незаконнорождённым, и Геласий I в письмах называл Эрелиеву «regina», то есть королевой.

Литература

Остготы
Наложницы и конкубины
Женщины V века


text:
Wolfgang Flür, né le  à Francfort-sur-le-Main, est un musicien allemand, ayant participé de 1973 à 1987 au groupe Kraftwerk au sein duquel il jouait des percussions électroniques.

Carrière musicale

Avant Kraftwerk
Wolfgang Flür commence par jouer de la batterie dans le groupe The Spirits of Sound de Düsseldorf. Au sein de ce groupe se trouvait aussi le guitariste Michael Rother, qui jouera en concert avec Kraftwerk en 1971 avant de former le groupe Neu! avec Klaus Dinger, ce dernier ayant également été batteur sur le premier album de Kraftwerk.

Membre de Kraftwerk
En 1973, Kraftwerk est encore un duo composé des membres fondateurs Ralf Hütter et Florian Schneider. Ceux-ci recherchent d'autres musiciens pour intégrer leur groupe, notamment un batteur. Wolfgang Flür fait ainsi la connaissance de ses futurs collègues et joue pour la première fois en public des percussions électroniques avec Kraftwerk sur le morceau Tanzmusik en , lors d'une émission de la télévision allemande, à l'occasion de la sortie de l'album Ralf und Florian. En 1974, l'avenir de Wolfgang Flür au sein de Kraftwerk est encore incertain. Il joue cependant des percussions électroniques sur le morceau Kometenmelodie 2 de l'album Autobahn. Son engagement à durée indéterminée dans le groupe Kraftwerk intervient peu avant la sortie d'Autobahn. En effet, un photo-montage de dernière minute le fait apparaitre sur la photo de groupe au verso de la pochette de l'album en lieu et place d'Emil Schult, graphiste concepteur de la pochette qui a également participé à l'écriture de la chanson-titre.

Au sein de Kraftwerk, au fil des années, c'est sur scène que Wolfgang Flür est le plus actif et se montre indispensable pour le groupe. Or Kraftwerk arrête de se produire en concert après son épuisante tournée mondiale de 1981. Wolfgang Flür se trouve alors de moins en moins impliqué dans Kraftwerk, les travaux de rénovation du studio Kling Klang auxquels il a contribué sont achevés, et en raison des progrès technologiques (séquenceurs, boites à rythmes) sa présence au studio n'est plus nécessaire car il ne participait pas réellement au processus créatif des œuvres de Kraftwerk. Ainsi sur l'album Electric café sorti en automne 1986 il n'est cité qu'en tant que simple membre du groupe, mais sans véritable contribution. La sortie de cet album n'étant pas suivie d'une tournée, Flür, démotivé, cesse dès le début de 1987 de se rendre au studio Kling Klang. Kraftwerk lui propose pourtant de participer à nouveau à des travaux d'aménagement au studio. Mais, Wolfgang Flür qui aspire à un rôle plus musical au sein du groupe refuse, actant de fait son départ du groupe.

Après Kraftwerk
En 1992 Wolfgang Flür est sur le point de rejoindre son ancien collègue Karl Bartos (qui a entre-temps lui aussi quitté Kraftwerk) dans son nouveau groupe Elektric Music, mais il renonce. Plus tard il lance le « projet Yamo » et sort l'album Time Pie en 1997 en collaboration avec le groupe Mouse on Mars.

En 2000, il publie une autobiographie intitulée Ich war ein Roboter (en français : J'étais un robot), dans lequel il donne son point de vue sur le fonctionnement interne du groupe Kraftwerk qu'il a quitté.

Par la suite, il devient DJ dans des clubs de House music, techno et electro, et accompagne en concert le duo de synthpop Dyko, pour qui il joue des percussions électroniques. En 2005, il participe à l'écriture de la chanson « Yamate Line » de Maki Nomiya parue dans son album Party People.

En 2015, il sort un album solo sous son propre nom, intitulé .

En 2020, sort l'album Transhuman, fruit d'une collaboration de Flür avec le groupe U96.

Discographie

Avec Kraftwerk
 1974 : Autobahn
 1975 : Radioactivity
 1977 : Trans-Europe Express
 1978 : The Man-Machine
 1981 : Computer World
 1983 : Tour de France (single)
 1986 : Electric Café

Yamo
 1997 : Time Pie

Wolfgang Flür
 2015 : Eloquence
 2022 : Magazine 1. Cet album comprend des collaborations avec U96, Peter Duggal, Peter Hook, Maps, Carl Cox, Claudia Brucken et Midge Ure.

U96 & Wolfgang Flür
 2020 : Transhuman

Notes et références

Liens externes

Musicien allemand de musique électronique
Naissance en juillet 1947
Naissance à Francfort-sur-le-Main

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Собачкоподібні (Blenniiformes) є рядом риб, що містить декілька родин морських, солонуватоводних і навіть прісноводних риб. Всі ці риби подібні зовні і мають загальні риси поведінки. Включає 6 родин. У цьому підряді 130 родів і приблизно 833 видів.

Більшість собачкоподібних — дрібні риби з подовженим тілом (деякі нагадують вугрів), з відносно великими очима і ротом. Спинний плавець звичайно один, але довгий. У кожному з анальних плавців тільки по одному променю, а самі ці плавці тонкі і короткі. Хвостовий плавець закруглений. Морда тупа, на рилі часто можуть бути вуса. Зазвичай ведуть придонний спосіб життя, велику частину часу проводять на дні або невисоко над ним. Багато видів — поодинокі, можуть закопуватися в пісок або жити в печерах і ущелинах рифів або в нижній течії річок. Також можуть робити собі «будиночки» в порожніх раковинах молюсків.

Зовні дуже схожі на бичків і піскарок, а також на риб з деяких інших родин, також (але ненауково) званих «морськими собачками».

Родини
До складу ряду входить 6 родин:
 Собачкові (Blenniidae), в тому числі Морський собачка шаблезубий (Aspidontus taeniatus)
 Хенопсієві (Chaenopsidae)
 Клинові (Clinidae), у тому числі Лускатий собачка гігантський (Heterostichus rostratus)
  (Dactyloscopidae)
 Лабрисомові (Labrisomidae)
 Трьохперкові (Tripterygiidae)

Палеогенез

Галерея

Примітки

Акантопері


text:
1982 Empress's Cup Final was the 4th final of the Empress's Cup competition. The final was played at Nishigaoka Soccer Stadium in Tokyo on March 21, 1983. Shimizudaihachi SC won the championship.

Overview
Defending champion Shimizudaihachi SC won their 3rd title, by defeating FC Jinnan 6–0. Shimizudaihachi SC won the title for 3 years in a row.

Match details

See also
1982 Empress's Cup

References

Empress's Cup
1982 in Japanese women's football


text:
Джейлен Морис Бэрфорд (; род. , Джэксон, штат Теннесси, США) — американский профессиональный баскетболист, играющий на позиции атакующего защитника.

Карьера
Не став выбранным на драфте НБА 2018 года Бэрфорд присоединился к «Миннесоте Тимбервулвз» в Летней лиге НБА. 26 июля Джейлен подписал контракт с «Шарлотт Хорнетс» для участия в тренировочном лагере. 11 октября «Хорнетс» отказались от Бэрфорда и он продолжил выступления за фарм-клуб — «Гринсборо Сворм». В 46 матчах G-Лиги Джейлен набирал в среднем 17,5 очков, 3,7 подборов и 1,3 передач.

В июле 2019 года Бэрфорд стал игроком «Виктории Либертас». В 20 матчах чемпионата Италии Джейлен отметился статистикой в 16,0 очков, 4,5 подборов, 3,1 передач и 1,6 перехватов.

В феврале 2020 года Бэрфорд перешёл в римский «Виртус». В своей единственной игре за команду Джейлен набрал 13 очков, 7 подборов и 3 передачи.

В октябре 2020 года Бэрфорд подписал контракт с «Аль-Иттихад» (Александрия).

В феврале 2021 года Бэрфорд вернулся в Италию и продолжил карьеру в «Ваноли». В 9 матчах чемпионата Италии Джейлен набирал 15,0 очков, 3,3 подбора, 1,0 передачу и 1,0 перехват.

Сезон 2021/2022 Бэрфорд начинал в «Астане». В 8 матчах Единой лиги ВТБ статистика Джейлена составила 23,0 очка, 4,8 подбора, 1,6 передачи и 2,1 перехвата.

В феврале 2022 года Бэрфорд перешёл в «Локомотив-Кубань». В 19 матчах Единой лиги ВТБ Джейлен набирал 12,8 очка, 3,5 подбора, 2,2 передачи и 1,1 перехвата в среднем за игру.

В июне 2022 года Бэрфорд продлил контракт с «Локомотивом-Кубань».

19 февраля 2023 года Рейнольдс принял участие в «Матче всех звёзд» Единой лиги ВТБ в составе команды New School. В этой игре Джейлен провёл на площадке 19 минут 32 секунды и набрал 17 очков, 6 передач, 3 подбора и 3 перехвата.

Примечания

Баскетболисты США
Игроки «Арканзас Рейзорбэкс» (баскетбол)
Игроки «Гринсборо Сворм»
Игроки БК «Виктория Либертас Пезаро»
Игроки БК «Виртус» Рим
Игроки БК «Аль-Иттихад» Александрия
Игроки БК «Ваноли»
Игроки БК «Астана»
Игроки БК «Локомотив-Кубань»


text:
Jerzy Trojan (ur. 8 czerwca 1937 w Warszawie) – polski reżyser oraz aktor filmowy.

Życiorys
Był synem Mariana Trojana - aktora teatralnego i filmowego. Ukończył studia na Wydziale Aktorskim Państwowej Wyższej Szkoły Teatralnej w Warszawie (1960) oraz Wydział Operatorski Państwowej Wyższej Szkoły Teatralnej i Filmowej w Łodzi (1966). W latach 1960-1962 był aktorem Teatru Klasycznego w Warszawie. Jako filmowiec przez wiele lat związany zawodowo z Przedsiębiorstwem Realizacji Filmów "Zespoły Filmowe". Realizował także filmy dokumentalne. Był członkiem Stowarzyszenia Filmowców Polskich.

Filmografia
 Pingwin (1964) - obsada aktorska (student)
 Piekło i niebo (1966) - współpraca reżyserska
 Westerplatte (1967) - obsada aktorska (żołnierz przynoszący rozkaz o kapitulacji)
 Pan Wołodyjowski (1969) - współpraca reżyserska
 Przygody pana Michała (1969) - współpraca reżyserska, obsada aktorska (odc. 2, 7, 10, 13)
 Trzeba zabić tę miłość (1972) - II reżyser
 Janosik (1974) - II reżyser, współpraca reżyserska
 Zwycięstwo (1974) - współpraca reżyserska
 Czerwone ciernie (1976) - współpraca reżyserska
 Polskie drogi (1976-77) - II reżyser (odc. 7-8)
 Wielki podryw (1978) - reżyseria (część: OBECNOŚĆ)
 Ukryty w słońcu (1980) - reżyseria

Bibliografia

Linki zewnętrzne

Absolwenci Akademii Teatralnej im. Aleksandra Zelwerowicza
Absolwenci Państwowej Wyższej Szkoły Filmowej, Telewizyjnej i Teatralnej im. Leona Schillera w Łodzi
Członkowie Stowarzyszenia Filmowców Polskich
Ludzie urodzeni w Warszawie
Polscy aktorzy filmowi
Polscy aktorzy teatralni
Polscy reżyserzy filmowi
Urodzeni w 1937


text:
Anagyrus mazaces är en stekelart som beskrevs av John S. Noyes och Hayat 1994. Anagyrus mazaces ingår i släktet Anagyrus och familjen sköldlussteklar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Sköldlussteklar
mazaces


text:
IFNG () – білок, який кодується однойменним геном, розташованим у людей на короткому плечі 12-ї хромосоми. Довжина поліпептидного ланцюга білка становить 166 амінокислот, а молекулярна маса — 19 348.

Кодований геном білок за функцією належить до цитокінів.
Задіяний у таких біологічних процесах, як регуляція росту, противірусний захист.
Секретований назовні.

Література

Примітки

Див. також
 Хромосома 12

Цитокіни


text:
Chonemorpha verrucosa är en oleanderväxtart som först beskrevs av Carl Ludwig von Blume, och fick sitt nu gällande namn av D.J. Middleton. Chonemorpha verrucosa ingår i släktet Chonemorpha och familjen oleanderväxter. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar

Oleanderväxter
verrucosa


text:
Эванс Кангва (; 9 октября 1992, Касама, Замбия) — замбийский футболист, вингер китайского клуба «Циндао Хайню» и сборной Замбии. Старший брат Кингса Кангва.

Клубная карьера
Начал карьеру в клубе «Нкана». В сезоне 2010 года отличился двумя забитыми голами, в следующем — одним. В декабре 2012 года было объявлено, что Кангва отправится на просмотр в английский «Уотфорд».

3 июля 2014 года было объявлено об аренде замбийца в израильский клуб «Хапоэль» из Раананы. Первый матч в чемпионате Израиля провёл против «Хапоэля» из Петах-Тиквы 13 сентября 2014 года. 25 октября нападающий отметился первым забитым мячом. В матче против «Ашдода» оформил дубль, принеся своей команде победу.

26 августа 2017 года заключил контракт с тульским «Арсеналом».

Карьера в сборной
В составе молодёжной сборной Замбии (до 20 лет) в 2011 году стал победителем и лучшим бомбардиром Чемпионата КОСАФА, проходившего в Ботсване.

29 ноября 2011 года Кангва дебютировал в национальной команде, выйдя в стартовом составе в товарищеской встрече со сборной Индии. Нападающий был включён в заявку замбийцев на Кубок африканских наций 2012. На турнире, ставшем победным для его сборной, Кангва не провёл ни одной игры.

3 августа 2013 года во встрече со сборной Ботсваны отметился первым забитым мячом в официальных играх сборной.

Нападающий попал в число 23 игроков для участия в Кубке африканских наций 2015. Кангва сыграл во всех трёх матчах замбийцев на турнире, однако отличиться забитыми мячами ему не удалось.

Достижения
 «Нкана»
 Чемпион Замбии (1): 2013

 Сборная Замбии
 Победитель Кубка африканских наций (1): 2012

Примечания

Футболисты Замбии
Игроки сборной Замбии по футболу
Игроки ФК «Нкана»
Игроки ФК «Хапоэль» Раанана
Игроки ФК «Газиантепспор»
Игроки ФК «Арсенал» Тула
Игроки ФК «Циндао Чжуннэн»


text:
Não-dualismo, também chamado de não-dualidade, significa "não dois" ou "um indivisível sem um segundo". É encontrado em uma variedade de tradições religiosas asiáticas e na espiritualidade ocidental moderna, mas com uma variedade de significados e usos. Não-dualismo na espiritualidade refere-se principalmente a um atribuído estado maduro de consciência, no qual a dicotomia do eu-outro seria "transcendida" e a consciência é descrita como "sem centro" e "sem dicotomias". Embora esse estado de consciência possa parecer espontâneo, geralmente segue uma preparação prolongada por meio de práticas ascéticas ou meditativas/contemplativas, que podem incluir injunções éticas. Embora o termo "não-dualismo" seja derivado do Advaita Vedanta, as descrições da consciência não dual podem ser encontradas no Hinduísmo (Turiya, sahaja), Budismo (vacuidade, pariniṣpanna, rigpa), Islã (Wahdat al Wujud, Fanaa e Haqiqah) e tradições ocidentais cristãs e neoplatônicas (henosis, união mística).

A perspectiva filosófica ou religiosa não dual geralmente afirma que não há nenhuma distinção fundamental entre mente e matéria, considerando a divisão como artificial e, a maioria, que o mundo fenomenal é uma ilusão. Muitas tradições (principalmente da Ásia) afirmam que a verdadeira condição ou natureza da realidade é não-dual, e que as dicotomias são conveniências irrealistas ou imprecisas. O não-dualismo ou não-dualidade é contrário ao conceito de dualismo ou dualidade, que é constituído pela manifestação de coisas na existência de dois princípios supremos, incriados, independentes, irredutíveis e antagônicos.

A ideia asiática do não-dualismo é desenvolvida nas filosofias védicas e pós-védicas hindus, bem como nas tradições budistas. Os vestígios mais antigos do não-dualismo no pensamento indiano são encontrados nos Upanishads hindus anteriores, como Brihadaranyaka Upanishad, bem como em outros Upanishads pré-budistas, como o Chandogya Upanishad, que enfatiza a unidade da alma individual chamada Atman e o Supremo chamado Brahman. No hinduísmo, o não-dualismo é mais comumente associado à tradição Advaita Vedanta de Adi Shankara. O siquismo comumente ensina a dualidade entre Deus e os homens, mas foi dada uma interpretação não dual por Bhai Vir Singh.

Na tradição budista, a não-dualidade está associada aos ensinamentos da vacuidade (śūnyatā) e à doutrina das duas verdades, particularmente o ensino de Madhyamaka da não-dualidade da verdade absoluta e relativa, a noção Iogachara de "somente mente/pensamento" (citta-matra ou "somente representação" (vijñaptimātra) e o ensino dzogchen, que, em tibetano, significa "não dois". Esses ensinamentos, juntamente com a doutrina da natureza búdica, foram conceitos influentes no desenvolvimento subsequente do budismo maaiana, não apenas na Índia, mas também no budismo do leste asiático e tibetano (como no shentong), principalmente no Huayan, Tiantai, Chán (Zen) e Vajrayana.

O taoísmo ensina a ideia de uma força universal sutil única ou poder criativo cósmico chamado Tao (literalmente "caminho"). O conceito de Yin e Yang, muitas vezes erroneamente concebido como um símbolo do dualismo, na verdade pretende transmitir a noção de que todos os opostos aparentes são partes complementares de um todo não-dual. A polaridade das realidades absoluta e relativas são expressas no conceito de "essência-função" do budismo chinês, influenciadas por uma interpretação ontológica das duas verdades e também pelas metafísicas taoísta e confucionista nativas.

O neoplatonismo ocidental é um elemento essencial da contemplação e do misticismo cristãos, e do esoterismo ocidental e da espiritualidade moderna (como o movimento teosófico e Nova Era), especialmente o unitarismo, o transcendentalismo, o universalismo e o perenialismo. Influências clássicas de não-dualismo também são bastante presentes no sufismo, cabala e judaísmo chassídico.

Etimologia
Quando se refere ao não-dualismo, o hinduísmo geralmente usa o termo sânscrito Advaita, (literalmente, adual), que é utilizado para definir várias vertentes de pensamento religioso e espiritual, enquanto o budismo usa Advaya (tibetano: gNis-med, chinês: pu-erh, japonês: fu-ni).

"Advaita" (अद्वैत) é de raízes sânscritas a, ''não, sem'' e dvaita, ''dual, duplo, divisível'' e geralmente é traduzido como "não-dualismo", "não-dualidade", "′adualidade′, "não-dual", "indivisível′′ e "aduplicidade′′. O termo "não-dualismo" e o termo "advaita" do qual se origina são termos polivalentes . A origem latina da palavra é duo, que significa "dois", prefixada com "não".

"Advaya" (अद्वय) também é uma palavra sânscrita que significa "identidade única, não dois, sem um segundo", e geralmente se refere à doutrina das duas verdades do budismo maaiana, especialmente Madhyamaka.

Um dos primeiros usos da palavra Advaita é encontrado no verso 4.3.32 do Brihadaranyaka Upanishad (~ 800 a.C.) e nos versos 7 e 12 do Mandukya Upanishad (datado de várias formas entre 500 a.C. e 200 EC). O termo aparece no Brihadaranyaka Upanishad na seção com um discurso da unicidade de Atman (alma individual) e Brahman (consciência universal), como segue: Termos equivalentes a "não-dual" também foram informados pelas primeiras traduções dos Upanishads em outros idiomas ocidentais que não o inglês desde 1775. Esses termos se popularizaram e entraram no idioma inglês a partir de representações literais de "advaita" subsequentes à primeira onda de traduções para os Upanishads. Essas traduções começaram em inglês com o trabalho de Müller (1823-1900), nos monumentais Livros Sagrados do Oriente (1879).

Max Müller traduziu "advaita" como "monismo", como muitos estudiosos recentes. No entanto, alguns estudiosos afirmam que "advaita" não é realmente monismo.

Seguidores
O que se segue é uma lista de pensadores, filósofos, escritores e artistas, de diferentes tradições religiosas, políticas e culturais, cujas obras expressam um notável grau de não-dualidade.

Filósofos ocidentais antigos e medievais
 Parmênides
 Heráclito
 Plotino
 Meister Eckhart
Juliana de Norwich

Filósofos ocidentais modernos
 Friedrich Schelling
 Georg Wilhelm Friedrich Hegel
 Ralph Waldo Emerson
 Mary Baker Eddy
 Friedrich Nietzsche
 F. H. Bradley
 William James
 Alfred North Whitehead
 Buckminster Fuller
 Bertrand Russell
 Ludwig Wittgenstein
 Jay Michaelson

Filósofos e professores asiáticos
Iaghia Valkia (Índia, Iº milênio a.C.)
Lao Tzu (Século IV a.C.)
Zhuang Zi (Século IV a.C.)
Nagarjuna (150-250)
Gaudapada (Índia, Século VII)
Shankara (Índia, Século IX)
Wang Yangming (1472-1529)
Ramakrishna (Índia, 1836-1886)
Swami Vivekananda (Índia, 1863-1902)
Ramana Maharshi (Índia, 1879-1950)
Meher Baba (Índia, 1894-1969)
Paramahansa Yogananda (1893-1952)
Krishnamurti (Índia, 1895-1986)
HVL Punsha (Índia, 1910-1997)
Maharishi Mahesh Yogi (Índia, 1918-2008)
Osho Rajneesh (Índia, 1931-1990)

Autores e músicos
 Herman Melville
 Richard Bach
 Aldous Huxley
Kahlil Gibran
 Alan Watts
 Neale Donald Walsch

Mestres contemporâneos
 Namkhai Norbu (Tibete, 1938)
 Byron Katie Mitchell (Estados Unidos, 1942)
 Eckhart Tolle (Alemanha, 1948)
 Ken Wilber (Estados Unidos, 1949)
 Madhukar (Alemanha, 1957)

Ver também

 O Um
 Monismo
 Absoluto
 Emanacionismo
 Henosis (União com o Absoluto)
 Holismo
 Maya (ilusão cósmica)
 Mônada (filosofia)
 Neoadvaita
 Parabrahman
 Individualismo aberto
 Panenteísmo
 Panteísmo
 Psicologia do processo
 O Tudo
Metáforas para não dualismos
 Rede de Joias de Indra, Avatamsaka Sutra
 Homens cegos e um elefante
 Eclipse
 Jardim do Éden
 Hermafrodita, ex. Ardhanārīśvara
 Espelho e reflexões, como uma metáfora para o continuum de sujeito-objeto no espelho-a-mente e a interioridade da percepção e sua ilusão de exterioridade projetada
 Casamento sagrado

Bibiografia
 Baleskar, Ramesh (1999). Who cares?
 Castaneda, Carlos (1987). The Power of Silence. Nova Iorque: Simon and Schuster. ISBN 0-671-50067-8.
 Cavallé, Mónica (2000): La sabiduria de la no dualidad. Barcelona: Kairos. ISBN 9788472456822.
 Downing, Jerry N. (2000) Between Conviction and Uncertainty ISBN 0-79144-627-1.
 Godman, David (Ed.) (1985). Be As You Are: The Teachings of Sri Ramana Maharshi. Londres: Arkana. ISBN 0-14-019062-7.
 Hawkins, David R. (October 2006). Discovery of the Presence of God: Devotional Nonduality. Sedona (Arizona): Veritas Publishing. ISBN 0-9715007-6-2 (Capa mole); ISBN 0-9715007-7-0 (Capa dura)
 Jeon, Arthur (2004): City dharma: keeping your cool in the chaos. ISBN 1-40004-908-3.
 Katz, Jerry (Ed.) (2007). One: essential writings on nonduality. Boulder (Colorado): Sentient Publications. ISBN 1591810531.
 Kent, John (1990): Richard Rose's psychology of the observer: the path to reality through the self (tese de doutorado).
 Klein, Anne Carolyn (1995). Meeting the great bliss queen: buddhists, feminists, and the art of the self. Boston: Beacon Press. ISBN 0-8070-7306-7.
 Kongtrül, Jamgön (1992). Cloudless Sky: the mahamudra path of the Tibetan buddhist Kagyü school. Boston: Shambhala Publications. ISBN 0-87773-694-4.
 Lama, Dalai (2000). Dzogchen: the heart essence of the great perfection. Ithaca: Snow Lion Publications. ISBN 1-55939-157-X.
 Norbu, Namkhai (1993). The crystal and the way of light: sutra, tantra and dzogchen. Londres: Arkana. ISBN 0-14-019314-6.
 Schucman, Helen (1992) "A course in miracles". Foundation for Inner Peace, pág. 1. ISBN 0-9606388-9-X.
 Trungpa, Chögyam (1987). Cutting through spiritual materialism. Boston: Shambhala Publications. ISBN 0-87773-050-4.

Escolas e tradições filosóficas
Filosofia hindu
Filosofia da religião
Monismo
Não-dualidade


text:
Prime Ministers Avenue (Aleja Premierów) – potoczna nazwa kolekcji wykonanych z brązu popiersi wszystkich australijskich premierów, znajdującej się w Ogrodach Botanicznych w Ballarat w stanie Wiktoria.

Pomysłodawcą i początkowym sponsorem kolekcji był Richard Crouch, pochodzący z Ballarat polityk Australijskiej Partii Pracy. 2 marca 1940 uroczyście odsłonięto pierwszych sześć popiersi. Następnie kolekcja była systematycznie wzbogacana o wizerunki kolejnych szefów australijskiego rządu. Aktualnie jedynym nieuwzględnionym w niej premierem jest obecnie sprawująca ten urząd Julia Gillard. Trwają już przygotowania do uzupełnienia alei o przedstawiającą jej rzeźbę. Proces ten jest jednak dość czasochłonny, gdyż popiersia z zasady wykonywane są z natury. Pani premier już do niego zapozowała.

Pierwszym rzeźbiarzem pracującym nad popiersiami był Wallace Anderson. Później pałeczkę przejęli od niego kolejno Ken Palmer i Victor Greenhalgh. Począwszy od rzeźby premiera Boba Hawke'a, popiersia projektuje znany karykaturzysta prasowy Peter Nicholson.

Galeria rzeźb
Popiersia przedstawiono w kolejności chronologicznej, według daty objęcia przez poszczególnych polityków urzędu premiera.

!
Kultura w Australii
Ballarat
Rzeźby


text:
En géographie, le  ouest est le méridien joignant les points de la surface de la Terre dont la longitude est égale à 23° ouest.

Géographie

Dimensions
Comme tous les autres méridiens, la longueur du  correspond à une demi-circonférence terrestre, soit . Au niveau de l'équateur, il est distant du méridien de Greenwich de .

Avec le  est, il forme un grand cercle passant par les pôles géographiques terrestres.

Régions traversées
En commençant par le pôle Nord et descendant vers le sud au pôle Sud, Le  ouest passe par:
{| class="wikitable plainrowheaders"
! scope="col" width="125" | Coordonnées
! scope="col" | Pays, territoire ou mer
! scope="col" | Notes
|-
| style="background:#b0e0e6;" |
! scope="row" style="background:#b0e0e6;" | Océan Arctique
| style="background:#b0e0e6;" |
|-
|
! scope="row" |
Terre de Peary
|-
| style="background:#b0e0e6;" |
! scope="row" style="background:#b0e0e6;" | Fjord de l'indépendance
| style="background:#b0e0e6;" |
|-
|
! scope="row" |
| Passe par le Détroit du Danemark
|-
| style="background:#b0e0e6;" |
! scope="row" style="background:#b0e0e6;" | Fjord de l'Empereur François-Joseph
| style="background:#b0e0e6;" |
|-valign="top"
|
! scope="row" |
| Île Ymer, Île de la Société de géographie et Île Traill
|-
| style="background:#b0e0e6;" |
! scope="row" style="background:#b0e0e6;" |
| style="background:#b0e0e6;" |
|-
|
! scope="row" |
|Péninsule Jameson
|-
| style="background:#b0e0e6;" |
! scope="row" style="background:#b0e0e6;" | Scoresby Sund
| style="background:#b0e0e6;" |
|-
|
! scope="row" |
|
|-
| style="background:#b0e0e6;" |
! scope="row" style="background:#b0e0e6;" | Océan Atlantique
| style="background:#b0e0e6;" | Mer du Groenland
|-
|
! scope="row" |
| Pénisule de Vestfirðir
|-
| style="background:#b0e0e6;" |
! scope="row" style="background:#b0e0e6;" | Ísafjarðardjúp
| style="background:#b0e0e6;" |
|-
|
! scope="row" |
| Pénisule de Vestfirðir
|-
| style="background:#b0e0e6;" |
! scope="row" style="background:#b0e0e6;" | Breiðafjörður
| style="background:#b0e0e6;" |
|-
|
! scope="row" |
| Péninsule Snæfellsnes
|-valign="top"
| style="background:#b0e0e6;" |
! scope="row" style="background:#b0e0e6;" | Océan Atlantique
| style="background:#b0e0e6;" | Passe juste à l'ouest de l'île de Sal,  (à ) Passe juste à l'ouest de l'île de Boa Vista,  (à ) Passe juste à l'est de l'île de Maio,  (à )
|-
| style="background:#b0e0e6;" |
! scope="row" style="background:#b0e0e6;" | Océan Austral
| style="background:#b0e0e6;" |
|-
|
! scope="row" | Antarctique
| Territoire antarctique britannique, Liste des territoires revendiqués par le
|-
|}

Notes et références

Voir aussi

Liens internes
 Méridien
  est
  ouest
  ouest

Liens externes

Longitude


text:
B.A.P (   ; un acronim pentru Best Absolute Perfect ) a fost un grup de băieți sud-coreeni format în 2012 sub TS Entertainment .

B.A.P și-a făcut debutul muzical cu single-ul " Warrior " pe 26 ianuarie 2012, urmat de lansarea EP-ului lor Warrior în februarie 2012.

Carieră

2011: Pre-debut
Liderul grupului  Yongguk a fost primul membru care a fost introdus în 2011, cântând în melodia " Going Crazy " a lui Song Ji-eun.  El, de asemea, a debutat solo la 12 august, cu single-ul " I Remember ", în colaborare cu membrul Beast, Yang Yo-seob .  Himchan a fost al doilea membru care a fost prezentat publicului, ca MC pentru programul de televiziune MTV Korea The Show .  Pe 23 noiembrie, Zelo a fost introdus ca al treilea membru al grupului printr-o colaborare cu Yongguk ca grup Bang & Zelo.  Duo-ul a lansat single-ul "Never Give Up".

2012: Warrior, Power, No Mercy, Crash și Stop It
În ianuarie 2012, grupul a jucat în programul reality Ta-Dah, It's B.A.P, care a fost difuzat pe SBS MTV .  Spectacolul s-a axat pe modul în care cei șase membri joacă rolul de extratereștri veniți de pe altă planetă, care au lucrat împreună pentru a debuta ca B.A.P și a invada Pământul pentru a ajuta la salvarea planetei lor pe moarte, Planeta Mato.  Pe 25 ianuarie, a fost lansat single-ul de debut al grupului " Warrior ", MTV Korea descriindu-l drept "puternic și carismatic".   Nancy Lee de la Enews World a remarcat faptul că grupul își propusese să se diferențieze de arhetipul idolului masculin "băieței drăguți" predominant în industria muzicală K-pop cu "imaginea lor de băiați duri și răi".  Pe 3 februarie 2012, EP corespunzător Warrior a intrat în Billboard 's World Albums Chart la # 10.  În Coreea de Sud, Warrior a vândut peste 10.000 de exemplare în doar două zile de la lansare.

În martie, grupul a lansat un single ulterior, " Secret Love ",  iar în aprilie au revenit cu single-ul "Power" și EP cu același nume .   La lansare, Power a vândut lotul inițial de 30.000 de exemplare  și a intrat pe locul 10 în Billboard World Albums Charts.

Al treilea EP al B.A.P, No Mercy, a fost lansat digital pe 19 iulie și fizic pe 24 iulie. Pe 30 august a fost lansată versiunea reîmpachetată și redenumită Crash.

Pe 23 octombrie, B.A.P a lansat al patrulea single și EP, intitulat " Stop It ".

2013: One Shot și debut japonez

În februarie 2013, grupul a început să lanseze materiale din al cincilea EP, One Shot .   Pe 21 februarie, EP s-a clasat pe locul 1 în topul Billboard's World Albums.

În mai B.A.P a semnat cu casa de discuri japoneză King Records. Au lansat primul lor videoclip muzical japonez pentru " Warrior " pe YouTube pe 13 septembrie, iar albumul și single-ul lor au fost lansate oficial pe 9 octombrie.

Al șaselea EP al grupului, Badman, a fost lansat pe 6 august cu single-urile promoționale "Coffee Shop", "Hurricane" și "Badman".

2014: First Sensibility, turneu mondial, B.A.P Unplugged 2014 și procesul
La 3 februarie 2014, B.A.P a lansat primul lor album întreg First Sensibility, care conține un total de treisprezece piese, inclusiv titlul "1004 (Angel)".  La lansare, albumul a ocupat locul Billboard World Albums Chart, dovedind popularitatea internațională a grupului.  În Coreea, First Sensibility a ocupat, de asemenea, clasamentul lunar Hanteo și Gaon pentru luna februarie.   Grupul a câștigat prima victorie la spectacolul muzical pe Show Champion cu "1004 (Angel)"  și a continuat să câștige încă două victorii cu single-ul.

Pe 3 aprilie, B.A.P a lansat al treilea single japonez, "No Mercy", și s-a clasat pe locul 2 în topurile zilnice și săptămânale ale single-urilor Oricon.

În urma promoțiilor pentru "1004 (Angel)", grupul a început turneul Live On Earth 2014 Continent Tour cu un concert de două zile la Seul, având o audiență estimată la 20.000 de participanți.  Acesta a fost al doilea concert solo în Coreea. În timpul turneului, grupul a susținut în total 23 de concerte în orașe din Statele Unite, Asia, Australia și Europa.  Prin turneu, au lansat EP-ul B.A.P Unplugged 2014.

Pe 11 august, au lansat al patrulea single japonez, "Excuse Me".  Pe 27 octombrie, TS Entertainment a anunțat că au anulat concertele din America de Sud, pentru a le oferi membrilor grupului timp să se odihnească.

La 27 noiembrie, s-a raportat că grupul a intentat un proces împotriva etichetei pentru a-și anula contractul, pretinzând condiții de muncă neloiale și distribuirea profitului, inclusiv declarații în care se susținea că din cele 9 milioane de dolari pe care grupul le-a câștigat pe parcursul celor trei ani, fiecare membru a fost plătit în total 18.000 USD.  Cu toate acestea, în ziua următoare, TS Entertainment a emis un comunicat de presă care respinge afirmațiile formulate, afirmând că "nu există niciun fel de maltratare față de artiști și nici clauze nedrepte în contract".  Declarațiile lor au fost contestate atunci când B.A.P a lansat o altă declarație în care pretindea lipsa de răspundere și spune că iau în considerare depunerea pentru calomnie a caracterului.

2015: Decontare cu TS și Matrix
La 1 august 2015, B.A.P s-a întors la TS Entertainment după ce ambele părți au ajuns la un acord.  Și au revenit cu cel de-al optulea EP, Matrix, și cu titlul "Young, Wild & Free". The free showcase "B.A.P 151115" a avut loc pe 15 noiembrie la Dongdaemun Design Plaza , iar videoclipul pentru "Young, Wild & Free" a fost lansat a doua zi.   Pe 27 noiembrie 2015, exact la un an de la proces, au primit un premiu pentru single de pe Music Bank .

2016: Carnaval, Put 'Em Up, Noir și Fly High, Hiatusul lui Bang Yongguk
În februarie, au lansat al cincilea EP, Carnival, care conține șase piese. În martie, au lansat primul lor album de studio japonez, Best. Absolut. Perfect . Albumul conținea treisprezece melodii. Trei dintre ele ("New World", "Kingdom", and "Back in Time")  erau cântece originale japoneze. În perioada aprilie-iulie, B.A.P a participat la turneul Live On Earth 2016, inclusiv în SUA, Canada, Mexic, Italia, Finlanda, Germania, Polonia, Australia, Noua Zeelandă, Marea Britanie și Rusia.

În august, au lansat cel de-al cincilea single "Put 'Em Up". Pe 25 octombrie 2016, TS Entertainment a dezvăluit că Yongguk nu va participa la promoțiile pentru viitorul album complet B.A.P, Noir, din cauza tulburărilor de anxietate.

În noiembrie, B.A.P s-a întors cu al doilea album de studio, Noir, împreună cu videoclipul melodiei "Skydive". Cu Noir, B.A.P și-a recăpătat titlul ca actul K-Pop cu cele mai multe albume nr.1 din topul Billboard World Album.  Noir a inclus o piesă remarcabilă "Confession", un duet al rapperilor Bang Yongguk și Zelo, stabilită la un cor simfonic, care le-a abordat în mod direct sentimentele din timpul procesului și al hiatului ulterior.

Pe 18 noiembrie, videoclipul muzical pentru cel de-al șaselea single japonez Fly Fly a fost publicat pe YouTube, în timp ce lansarea fizică a fost  pe 7 decembrie și a inclus piesa "Fire Flame" și o versiune japoneză a "With You".

2017–2019: Rose, Blue, Ego și plecarea de la TS Entertainment
În martie 2017, B.A.P a lansat al șaselea single, Rose . Yongguk s-a întors din pauza sa de patru luni pentru a se alătura restului grupului pentru promoții. Melodia principală, "Wake Me Up", a fost recunoscută de Jeff Benjamin de la Billboard ca fiind "cel mai personal și mai bine realizat single al grupului".  EP-ul s-a concentrat pe probleme sociale, și  abordează probleme de sănătate mintală, în timp ce prima piesă "Distopia" a atacat direct ideea de a trăi în orice așa-numite utopii, ignorându-le pe toate ca iluzii.

Pe 28 iunie 2017, a fost lansat al doilea album de studio japonez al grupului, Unlimited.

Pe 5 septembrie 2017, B.A.P a lansat cel de-al șaptelea album single, Blue, cu "Honeymoon" servind drept titlu.

Pe 13 decembrie 2017, B.A.P a lansat cel de-al optulea album single, Ego, cu "Hands Up" servind drept titlu.

Pe 28 martie 2018, B.A.P a lansat al treilea album de studio japonez, Massive .

În 2018, membrii Yongguk și Zelo au părăsit grupul după ce le-a expirat contractul cu TS Entertainment. Pe 18 februarie 2019, cei patru membri rămași au părăsit TS Entertainment.  Cu toate acestea, membrul Jongup a confirmat posibilitatea reuniunii în viitor.

Arta și influențe
În timpul debutului, toți membrii și-au vopsit părul blond.  Membrii grupului au jucat un rol în imaginea și în direcția lor muzicală, iar comentatorii au remarcat o distincție între imaginea lor "dură de băiat rău" și alte grupuri masculine K-pop.

Liderul grupului, Yongguk, a făcut anterior comentarii cu privire la influența pe care au avut-o muzicienii afro-americani asupra lui, citând 50 Cent, P. Diddy, Pharrell și alți rapperi drept influențe muzicale.  A ajutat la producția tuturor pieselor de pe EP-ul Warrior de debut al B.A.P.   În plus, membrul grupului Himchan este un multi-instrumentist influențat de muzica tradițională coreeană .   El cântă la o serie de instrumente tradiționale, inclusiv daegeum, janggu, kkwaenggwari și jing, pe lângă instrumente tradiționale, cântă inclusiv la chitară, pian și vioară.  Toți membrii grupului sunt influențați de muzicieni R&B; Jongup a citat muzica hip hop și dance ca influențe și a spus că Chris Brown este unul dintre idolii săi, în timp ce Zelo a spus că îndreaptă spre will.i.am și Kanye West .  Daehyun îl citează pe Shin Yong-jae printre influențele sale muzicale, în timp ce Youngjae citează muzicieni neo soul, precum și Musiq Soulchild și Jay Park .

B.A.P a fost numit "grup versatil" de MTV Korea,  cu Yun Seong-yeol de la Star News Korea lăudându-le carisma și spectacolele pe scenă, precum și rap-ul lui Yongguk și Zelo și abilitățile vocale ale lui Daehyun și Youngjae.

Membrii

Discografie

 26/01/2012 : Warrior - Primul Single
 26/04/2012 : Power - Al Doilea Single
 19/07/2012 : No Mercy - Primul Mini Album
 29/08/2012 : Crash - Mini Albumul No Mercy reîmpachetat
 23/10/2012 : Stop It - Al Treilea Single
 12/02/2013 : One Shot - Al Doilea Mini Album
 12/08/2013 : Badman - Al Treilea Mini Album
 09/10/2013 : WARRIOR - Primul Single Japonez
 13/11/2013 : ONE SHOT - Al Doilea Single Japonez
 03/02/2014 : First Sensibility - Primul Album Complet
 02/04/2014 : NO MERCY - Al Treilea Single Japonez
 03/06/2014 : B.A.P Unplugged 2014 - Al Patrulea Single
 03/09/2014 : EXCUSE ME - Al Patrulea Single Japonez
 16/11/2015 : Matrix - Al Patrulea Mini Album
 22/02/2016 : Carnival - Al Cincilea Mini Album
 30/03/2016 : Best. Absolute. Perfect. - Primul Album Japonez
 12/07/2016 : Feel So Good - Al Cincilea Single Japonez
 08/08/2016 : Put'Em Up - Al Cincilea Single
 07/11/2016 : Noir - Al Doilea Album Complet
 07/03/2017 : ROSE - Al Șaselea Single
 27/06/2017 : UNLIMITED - Al Doilea Album Japonez
 05/09/2017 : BLUE - Al Șaptelea Single
 13/12/2017 : EGO - Al Optulea Single
 28/03/2018 : MASSIVE - Al Treilea Album Japonez
 04/11/2018 : B.A.P CONCERT SPECIAL SOLO [THE RECOLLECTION] - Album Digital
 28/11/2018 : B.A.P THE BEST - Repîmpachetarea Titlurilor Principale

Filmografie

Televiziune

Concerte și turnee

 2013: B.A.P Live On Earth 2013
 2013: B.A.P 1st Japan Tour Warrior Begins
 2014: B.A.P Live On Earth 2014 Continent Tour
 2016: Turul mondial B.A.P Live On Earth 2016
 2017: B.A.P 2nd Japan Tour Be.Act. Joaca
 2017: B.A.P 2017 World Tour 'Party Baby!'
 2018: B.A.P 3rd Japan Tour Massive
 2018: B.A.P 2018 LIVE LIMITED
 2018: Turul B.A.P Forever

Premii și nominalizări
B.A.P a fost nominalizată de 31 de ori și a obținut 20 de premii.

Ceremonii de premiere

2012
 Golden Disc Awards – Rookie Award
 Melon Music Awards – Rookie of the Year
 Mnet Asian Music Awards – Mnet PD's Choice Award

2013
 Gaon Chart K-Pop Awards – New Artist of the Year (Male Group)
 Seoul Music Awards – Bonsang Award für One Shot

2014
MTV Europe Music Award
Best Korean Act
Best Japan and Korea Act
 Japan Gold Disc Awards
Best New Artist
 Best 3 New Artist

2015
 Gaon Chart K-Pop Awards – Hot Trend Award

2016
 Asia Artist Awards – Best Entertainer Award (Male Group Category)
 MTV Europe Music Awards – Best Korean Act

2017
 Soribada Best K-Music Awards – Bonsang Award

Show-uri Muzicale
Câștigurile B.A.P în spectacole muzicale:

Referințe

External links

Formații K-pop
Formații muzicale fondate în 2012


text:
Die Liste der denkmalgeschützten Objekte in Margecany enthält das eine nach slowakischen Denkmalschutzvorschriften geschützte Objekt in der Gemeinde Margecany im Okres Gelnica.

Denkmäler

Legende

Einzelnachweise

!
Margecany


text:
Missio (MISSIO) - американський дует, що пише електронну музику, так само відомий своєю темною, емоційною поп-музикою, сформований в 2015 році в Остіні. Він складається з засновника Метью Брю (вокаліста, продюсера) і Девіда Батлера (продюсера, інструменталіста).

Історія

Створення гурту
Missio був сформований в січні 2015 року композитором та вокалістом Меттью Брю та його другом, місцевим продюсером та інженером, Девідом Батлером, для співпраці над декількома піснями, а після несподіваного успіху в інтернеті, Брю спільно з Батлером представили Missio на фестивалі SXSW у 2015 році. Метью запросив Девіда офіційно приєднатися до проекту в липні 2015 року. Брю був активним сольним артистом під ім'ям Missio до того, як приєднався Батлер.

Під час інтерв'ю, Брю пояснив, що назва Missio походить від латинського слова «місія». Ця фраза є для нього важливою тим, що нагадує період у його житті, коли він одужував від наркоманії, і, як наслідок, це слово було татуйоване на його руці.

Loner (2017)
У 2017 році вони підписали угоду з RCA Records і випустили сингл «Middle Fingers», який потрапив на 9 місце в чарт Alternative Songs. Дебютний альбом Missio був випущений 19 травня 2017 року.

he Darker The Weather // The Better The Man (2019)
Альбом випущений в 2019 році і складається з 13 пісень.

Дискографія

Альбоми
 Loner (2017)
 The Darker The Weather // The Better The Man (2019)

Міні-альбоми (EP's)
 Skeletons: Part 1 (2017)
 Skeletons: Part 2 (2018)

Сингли

Відео
 Middle Fingers
 KDV
 Bottom of the Deep Blue See
 Can I Exist
 Twisted
 Rad Drugz
 I See You

Посилання
 http://welcome.missiomusic.com/
 https://www.instagram.com/missiomusic/
 https://www.facebook.com/MissioMusic

Електропоп
Гурти електронної музики
Музичні колективи за алфавітом


text:
Los dólmenes de Alcántara, son un conjunto de más de medio centenar de dólmenes situados en los municipios españoles de Alcántara (la mayoría de ellos), Brozas, Mata de Alcántara, Villa del Rey y Zarza la Mayor, todos ellos en el oeste de la provincia de Cáceres. Son dólmenes de medio o pequeño tamaño, que siguen el modelo que en la vecina Portugal se conoce como anta. Construidos principalmente en pizarra, aunque también hay algunos de granito (parecidos al Dolmen del Mellizo de la vecina Valencia de Alcántara).

Fueron descubiertos en las décadas de 1960 y 1970 por Fernando Tostado. Sobre 1980, Cleofe Rivero excavó en los yacimientos de La Puente y Retamar, sin publicar conclusiones. En 1988, Clemente Montano catalogó treinta y seis dólmenes, la mayor parte en Alcántara, varios de los cuales (Maimón I + II, Juan Rol I y Trincones I + II) fueron estudiados a fondo por el equipo de arqueólogos de Primitiva Bueno en 1997 y 1998. Los trabajos de catalogación más recientes de Antonio Carmona elevaron el número de dólmenes en Alcántara a setenta y tres, incrementándose también el número de dolmenes registrados en Zarza la Mayor y Brozas.

A diferencia de otras regiones de la península ibérica, estos monumentos megalíticos se hallaban en un muy buen estado de conservación y contenían ricos ajuares funerarios (hachas, cerámica, puntas de flecha, entre otros).

La ubicación exacta de algunos yacimientos no se ha hecho pública para evitar deterioros por vandalismo o sobrecarga de visitas.

El menhir

De 4,65 metros de largo, el menhir del Cabezo es uno de los pocos que se conservan en el oeste de España. Tiene aproximadamente 1,2 m de diámetro y dos pares de cazoletas de 15 a 25 cm de diámetro en ambos extremos, así como varias más pequeñas en el medio. Ha sido puesto de nuevo en pie recientemente.

Lista de dólmenes
Los dólmenes son los siguientes:

 Alcántara: Barcollero, Carrascal I, Carrascal II, Calderones, Camisones, Carbonero, El Cabezo, Cerro Conejo I, Cerro Conejo II, Cornejo, El Santo, Galavis, Holmillo, Juan Rol I, Juan Rol II, La Fraila, La Fragua, La Llorona, La Puente, Maimón I, Maimón II, Maimón III, Miras I, Miras II, Moheda, Noguer, Retamar, Torre Botello, Torre Oviedo I, Torre Oviedo II, Trincones I, Trincones II, Trincones III, San Jordán y San Martín.
 Brozas: Aldonza.
 Mata de Alcántara: La Torruca.
 Villa del Rey: Belbís y Casas Viejas.
 Zarza la Mayor: Pata de Buey I y Pata de Buey II.

Véase también
 Dolmen del Mellizo
 Dolmen de Lácara
 Dólmenes de Valencia de Alcántara

Referencias

Bibliografía
 Clemente Montano Domínguez: Aproximación al estudio de los sepulcros megalíticos de Alcántara. Anales de Adeco, 1988, P. 28-58.
 Ana Belén Casado Mateos, Amparo Aldecoa Quintana, Primitiva Bueno Ramírez, Rosa Barroso Bermejo, Rodrigo de Balbín Behrmann: Dólmenes en la cuenca del Tajo: restauración y consolidación de megalitos en Alcántara (Cáceres). Trabajos de prehistoria, Vol. 55, N.º 1, 1998, P. 171-183.
 Primitiva Bueno Ramírez, Rodrigo de Balbín Behrmann, Rosa Barroso Bermejo, Ana Belén Casado Mateos, Amparo Aldecoa Quintana: Proyecto de excavación y restauración en dólmenes de Alcántara (Cáceres): Segunda campaña. Trabajos de prehistoria, Vol. 56, N.º 1, 1999, P. 131-146.
 Primitiva Bueno Ramírez, Rodrigo de Balbín Behrmann, Rosa Barroso Bermejo, Amparo Aldecoa Quintana, Ana Belén Casado Mateos: Arte megalítico en Extremadura: Los dólmenes de Alcántara, Cáceres (España). Estudos Pré-Históricos, donde se da Beira Alta, 7, P. 85-110.
 Primitiva Bueno Ramírez, Rodrigo de Balbín Behrmann, Rosa Barroso Bermejo, Amparo Aldecoa Quintana, Ana Belén Casado Mateos: Dólmenes en Alcántara (Cáceres): un proyecto de consolidación e información arqueológica en las comarcas extremeñas del Tajo. Balance de las campañas de 1997 y 1998. Extremadura arqueológica Nş 8, 2000 (Ejemplar dedicado a: El megalitismo, resulta en Extremadura (homenaje a Elías Díeguez Luengo)) P. 129-168.

Enlaces externos
 Antonio Carmona: Conjunto Megalítico de Alcántara. (Español) (Memento , de 18. De mayo de 2015 en el Internet Archive)

Dólmenes de Extremadura
Monumentos de Alcántara


text:
The Bank of Albania () is the central bank of Albania. Its main headquarters are in Tirana, and the bank also has five other branches located in Shkodër, Elbasan, Gjirokastër, Korçë, and Lushnjë, while its Research and Training Center is located in Berat.

History

In the first few years following Albania's declaration of independence on 28 December 1912, the fledgling country lacked a central bank. Under Ismail Qemali's leadership a first central bank was created on 4 October 1913 but it only lasted a few months. In the early 1920s, foreign currency was used for all transactions, generating considerable chaos, and in 1923 municipalities were allowed to issue their own banknotes. One project floated by the League of Nations envisaged a central bank for Albania as a cooperative venture co-sponsored by various European governments, with Albania itself owning only 10 percent of its share capital.

The consolidation of the Albanian national government eventually allowed for the creation of a central bank on 2 September 1925, called the National Bank of Albania (, ). In line with a shareholders' convention involving the Albanian government and concluded in March 1925, the National Bank's original share capital was held by a mix of Italian, Yugoslav and Albanian partners plus minority stakes of the Basler Handelsbank and Société Générale de Belgique, in which the Italian interests dominated. Unusually for a central bank, the National Bank was not only independent from the Albanian government, but it was also a foreign institution, with legal seat in Rome and led by an Italian official: this was explicitly inspired by the precedent of the State Bank of Morocco, whose board met in Paris even though its registered headquarter was in Tangier. The National Bank's founding meeting and subsequent meetings of its governing body () were correspondingly held in Rome, where the seat of the National Bank of Albania appears to have been located on Piazza dell'Esedra, at the corner with the Via Nazionale and thus not far from the Bank of Italy.

The National Bank's central office in Albania was in Durrës, opened on 29 November 1925. The bank opened further branches in Shkodër on 1 November 1926, in Vlorë on 15 November 1926, and subsequently in Berat, Elbasan, Korçë, and Sarandë. Its new headquarters building on Skanderbeg Square in Tirana was inaugurated on 30 October 1938, on a rationalist design elaborated between 1930 and 1936 by Italian architect Vittorio Ballio Morpurgo, who had also designed the branch offices in Durrës and Korçë. The Tirana seat took over the Albanian central functions previously located in Durrës.

Under the Italian protectorate of Albania (1939–1943), the National Bank also opened a branch in Prizren which had then been annexed to Albania, and the extension of its activity to Montenegro was briefly considered as well. Under the German occupation of Albania, the National Bank kept operating but under increasingly difficult conditions, and was forced by the occupiers to transfer its gold reserves from Rome to Berlin.

Following the country's liberation from German occupation in late 1944, the Albanian operations of the National Bank were nationalized on 13 January 1945 and renamed the State Bank of Albania (). The National Bank's Italian legal entity was liquidated in 1957.

In 1992, a new banking system was established, with the central bank renamed the Bank of Albania. In 1996, an agreement was reached to return most of the former National Bank's gold reserves to Albania.

The headquarters building of the Bank of Albania was renovated and expanded in the early 2010s on a design by the Italian firm Petreschi Architects.

Bank overview
The bank's primary objective is the maintenance of price stability. The bank also promotes and supports the development of the foreign exchange regime and system, the domestic financial market, the payment system, and contributes to improving monetary and lending conditions.

The Bank also acts as manager of the county's currency by balancing the currency in circulation and credit within the economy. This role is important because allowing too much currency into circulation would lead to inflation and allowing too little currency in circulation would prevent the economy from growing. As acting currency manager, the Bank of Albania pursues to reach equilibrium between two extremes, which is to promote economic growth by maintaining price stability.

The Bank also acts as the fiscal agent of the Albanian Government. Since being the central Bank of Albania, the bank performs a wide range of financial services dealing with billions of Albanian Leks. The government keeps an open account with the bank, through which it makes many domestic and international financial transactions. The Treasury operations, which consist of receipts and expenses made by the government is not carried out within the Bank of Albania, but through commercial banks.

Supervisory role

The Bank of Albania supervises and regulates all activity of banks and institutions operating banking activity within the country. The Bank of Albania enforces rules on the establishment of banks and institutions and licenses them. The bank also supervises and monitors all activity of these institutions to ensure that they follow and obey the laws and regulations.

The central bank supervises the banking system for the following purposes:
to promote stability of the banking system and to protect the interests of depositors and the general public;
to ensure a sound banking system whose activities are transparent to and governed by market economy;
to provide an environment of confidence for investors and depositors while enabling growth and profitability for the industry.

The role of banking supervision is to promote safety and soundness by:
ensuring through a licensing process that only fit and proper owners and management, that fulfill the legal, professional and ethical requirements, have the right to enter the banking market; and that they have adequate capital in line with the risks to be undertaken, and have operating policies and procedures to control those risks;
ensuring that existing banks operate soundly in accordance with law and regulations, have adequate capital and liquidity for foreseeable needs, maintain satisfactory asset quality and adequate resources to offset perceived risks, exercise international standards for best practice in the management of their activities, and conduct their affairs in a manner that is not harmful to clients and general public;
ensuring that banking problems are resolved quickly and efficiently in a manner that protects depositors to the fullest extent possible, and minimizes the cost to Government and public.

To fulfill this role, banking supervision:
drafts and revises regulations governing entry to the system, prudential operation of banking activities while in the system, monitors the results achieved, receivership and conservation-ship of banks, and enforces compliance with those laws and regulations;
establishes pro-active policies and strategies for the supervision of individual banks and the banking system that are based upon an assessment of inherent risks;
develops supervisory procedures, standards and guidelines that are consistent with international practice;
implements those procedures, standards and guidelines consistently;
assures adequacy of staff in terms of number and proficiency to properly supervise the industry;
sponsors and participates in regular communications with the industry and other supervisors on matters of common interest or concern.

Monetary policy
The monetary policy of Albania is an exclusive right of the Bank of Albania. The Policy is designed to achieve the primary goal, to achieve and maintain price stability. The architect of coming up with the policy is based on, the respective legal framework, the academic background employed for modeling and predicting inflation on suitability of the operational target and the set of monetary instruments used to finalize the monetary policy goals. The Bank of Albania is committed to achieving and maintaining annual inflation at 3.0%, with a tolerance band of +/- 1 percentage point. The annual inflation for the third quarter of 2014 was 1.7%.

The Bank of Albania manages open market operations through the purchase or sale of securities.  These transactions play a main role in the transmission of monetary policy in the banking system. The main reason of using open market operations is the short-term liquidity management of the banking system and trying to stabilize market interest rates. The standing facilities are tools available to banks at their own initiative without restriction under normal circumstances. They consist of tools providing and absorbing overnight liquidity. The interest rates and these tools provide a passage in which the money market interest rates can fluctuate. The minimum reserve requirements serve as a tool targeting at regulating the banking system liquidity and stabilizing the money market interest rates.  The amount of minimum reserves to be held by each commercial bank is determined in relation to its reserve base applying the required reserve ratio. This ratio is also the same for the Lek and foreign currency liabilities. The current required ratio is 10 percent. The Bank of Albania's minimum reserve system allows banks to use the averaging provisions. Banks are allowed to 40 percent if their required reserve. They must show the average of the reserve balance will not be less than the reserve requirement by the end of the maintenance period. Required reserves denominated in the Albanian currency are reimbursed at a rate derived from the base rate, while holdings of required reserves in foreign currency are also reimbursed at a rate derived from the base rate of the European Central Bank and Federal Reserve.

Governors

See also

Economy of Albania
Albanian lek
Monetary Gold Removed from Rome in 1943 (Italy v. France, United Kingdom and United States)

References

External links

The Bank of Albania Retrieved on 01-03-2009.

Central banks
1925 establishments in Albania
Banks established in 1925
Banks of Albania


text:
Raju Narisetti (nacido el 26 de junio de 1966), un veterano ejecutivo de medios y periodista, se unió a la Junta Directiva de la Fundación Wikimedia en octubre de 2017. Es el fundador de Mint (livemint.com), la segunda publicación de noticias empresariales más grande de la India. Narisetti es actualmente director ejecutivo de Gizmodo Media Group de Univision Communications Inc, editor de Gizmodo, Jezebel, Lifehacker, y The Root. En febrero de 2020, Narisetti fue contratada como directora editorial global en McKinsey & Company.

Primeros años y carrera

Narisetti tiene una licenciatura en arte (economía) de la Universidad de Osmania, India, una maestría en administración de empresas de IRMA, India y una maestría en artes de la Universidad de Indiana, Estados Unidos. Narisetti comenzó su carrera como periodista en The Economic Times en India y su carrera en Estados Unidos en The Dayton Daily News. En 2007, como editor fundador, Narisetti ayudó a lanzar Mint, un periódico de negocios en la India que pertenece a HT Media Ltd, que también es el editor de Hindustan Times. En 2007, Narisetti fue nombrada Joven Líder Global por el Foro Económico Mundial en 2007.

Hasta 2012, trabajó como editor gerente de The Washington Post y se reincorporó The Wall Street Journal en febrero de 2012.

Véase también
 Rosie Stephenson-Goodknight
 Anusha Alikhan
 Abhishek Suryawanshi
 Katherine Maher

Referencias

Empleados de la Fundación Wikimedia
Personalidades de Wikipedia
Periodistas de India
Empresarios de India


text:
Torres del Paine is een gemeente in de Chileense provincie Última Esperanza in de regio Magallanes y la Antártica Chilena. Torres del Paine telde  inwoners in . In deze gemeente bevindt zich ook het wereldberoemde Nationaal park Torres del Paine.

Galerij

Externe link
  Website van de gemeente Torres del Paine

Gemeente in Chili


text:
Maniszewo  is a village in the administrative district of Gmina Rzepin, within Słubice County, Lubusz Voivodeship, in western Poland.

The village has a population of 20.

References

Maniszewo


text:
Thryptomene decussata is a species of flowering plant in the family Myrtaceae and is endemic to Western Australia. It is an erect shrub with upward pointing, egg-shaped leaves, and white or pink flowers with five petals and twenty to thirty stamens in two whorls.

Description
Thryptomene decussata is an erect, open shrub that typically grows to a height of , often with large galls on the  stems and flowers. Its leaves are pointed upwards and broadly egg-shaped with the narrower end towards the base,  long and  wide on a petiole  long. The flowers are arranged in pairs in up to three adjacent leaf axils, on peduncles about  long with bracteoles  long that remain until the fruit falls. The flowers are  in diameter and cup-shaped with egg-shaped, pinkish sepals  long and  wide. The petals are pink,  long and there are twenty to thirty stamens in two whorls, some with filaments up to  long. Flowering occurs from May to November.

Taxonomy
This species was first formally described in 1904 by William Vincent Fitzgerald who gave it the name Scholtzia decussata in the Journal of the West Australian Natural History Society. In 1985, John Green changed the name to Thryptomene decussata. The specific epithet (decussata) refers to the decussate arrangement of the leaves.

Distribution and habitat
This thryptomene is widely distributed from near Shark Bay to near Leonora, growing on sand plains, breakaways and on stony ridges in the Coolgardie, Gascoyne, Murchison and Yalgoo biogeographic regions.

Conservation status
Thryptomene decussata is classified as "not threatened" by the Western Australian Government Department of Parks and Wildlife.

References

decussata
Rosids of Western Australia
Plants described in 1904
Taxa named by William Vincent Fitzgerald


text:
Перево́зна () — річка в Удмуртії (Воткінський район), Росія, права притока Сіви.

Річка починається за 2 км на північ від села Сидорові Гори, що на березі самої Ками. Далі річка тече від Ками в північно-східному напрямку, після села Перевозне — на схід. Впадає до Сіви неподалік села Нива.

Русло вузьке, долина неширока, розширюється біля гирла. Приймає декілька дрібних приток. Через річку збудовано автомобільний міст.

Над річкою розташоване село Перевозне.

Посилання

 Державний водний реєстр

Річки Воткінського району
Річки басейну Сіви


text:
Владимир Фёдорович Малоземлин () — советский легкоатлет, мастер спорта международного класса, экс-рекордсмен мира, СССР по лёгкой атлетике, участник летних Олимпийских игр 1980 года.

Биография
В школьные годы занимался гандболом, лыжами и баскетболом. После окончания школы всерьёз занялся бегом.

В 1976 году ещё в статусе юниора выполнил норматив мастера спорта. Во время службы в армии дважды выиграл чемпионат Вооружённых Сил СССР.

В 1978 году стал чемпионом СССР в эстафете 4×800.

Его тренером был известный специалист — Валентин Райков. Под его руководством Владимир Малоземлин добился значительных успехов. Стал семикратным чемпионом СССР, обладателем кубка Европы. С 1975 по 1984 год входил в состав сборной СССР.

В 1979 году сборная СССР под руководством Валентина Райкова в составе Виктора Подоляко, Николая Кирова, Владимира Малоземлина и Анатолия Решетняка установила мировой рекорд в эстафете 4×800 м — 7.08. После такого результата Владимиру Малоземлину было присвоено звание мастера спорта международного класса.

В том же году стал чемпионом 7-й летней Спартакиады народов РСФСР.

В мае 1980 года на соревнованиях в беге на 1500 м установил национальный рекорд (3.35,4), входящий до настоящего времени в тройку лучших национальных результатов. К началу летней Олимпиады в Москве Владимир Малоземлин имел лучшее время сезона в мире, а за две недели до старта на стадионе в Лужниках он пробежал дистанцию за 3.37,0, при том, что победитель Олимпиады Себастьян Коэ впоследствии установил время лишь 3.38,4. Однако в результате изменения регламента допуска в финальную часть соревнований Малоземлин, бывший пятым в полуфинале, к розыгрышу медалей был не допущен.

11 июня 1981 года на соревнованиях в Киеве Владимир Малоземлин на дистанции 1000 метров со временем 2.16,0 установил рекорд СССР и России, продержавшийся 27 лет, и побитый лишь в 2008 году олимпийским чемпионом Юрием Борзаковским.

Завершив спортивную карьеру, Владимир Фёдорович принимал активное участие в спортивной жизни Тольятти. Организовывал спартакиаду для спортсменов-ветеранов пенсионного возраста, провёл множество мастер-классов по лёгкой атлетике. Является почётным председателем совета ветеранов спорта города Тольятти.

Семья
Супруга Владимира Фёдоровича также связана со спортом, имеет звание мастера спорта. Четы воспитала четверых детей. Старший сын работал администратором гандбольного клуба «Лада».

Примечания

Ссылки

Легкоатлеты на летних Олимпийских играх 1980 года
Бегуны на средние дистанции СССР
Спортсмены Тольятти
Чемпионы СССР по лёгкой атлетике
Мастера спорта СССР международного класса
Рекордсмены СССР по лёгкой атлетике
Рекордсмены мира в лёгкой атлетике


text:
Kleimayrn ist der Familienname folgender Personen:
 Johann Damascen von Kleimayrn (1735–1810), deutscher Benediktinerpater, Hochschullehrer und letzter Abt von Wessobrunn
 Johann Franz Thaddäus von Kleimayrn (1733–1805), salzburgischer Staatsmann und Gelehrter


text:
Gertrudis de San Ildefonso (nació en Quito, Ecuador en 1651 y murió el 29 de enero de 1709) Fue una mujer religiosa importante de finales del siglo XVI y principios del XVII, quien fuera conocida por impulsar el culto a la Virgen del Amparo en el Virreinato de Perú.

Nuestra Señora del Amparo
La historia del origen de la devoción a Nuestra Señora del amparo empezó del oratorio de Sor Gertrudis había un cuadro que presentaba ciertas manchas. Para limpiarlas, Gertrudis se dio cuenta de que estas manchas iban tomando forma de cuerpo, hasta que lograron ver "una hermosa imagen de María Santísima, con el Niño Jesús al lado izquierdo. Pero a la figura del Niño de faltaba el brazo izquierdo".

Se pidió que los mejores pintores completen el cuadro pero al día siguiente de haberlo pintado se dieron cuenta de que su trabajo había desaparecido. Un día después de esto se dieron cuenta de que el brazo apareció por si solo en el cuadro, ahora milagroso. Quedaron muy sorprendidos y Gertrudis pidió que se le pusiera una advocación, concordando todos en "Santa Imagen de Nuestra Señora del Amparo".

La ahora venerable Gertrudis escribió varios libros de salves, letanías y oraciones. Sus libros contienen grabados de importancia histórica sobre la cultura de la Real Audiencia de Quito.

Véase también

 Mariana de Jesús de Paredes
 Mariana de Jesús Torres
 Diego Álvarez de Paz
 Ascetismo en Ecuador

Referencias

Santos de Ecuador
Historia de Quito
Santos católicos de España del siglo XVII
Personas de Quito
Nacidos en Quito
Fallecidos en Quito


text:
The Graveyard of the Atlantic Museum is a maritime museum that focuses on the maritime history and shipwrecks of the Outer Banks of North Carolina.  The museum is located in Hatteras Village, the southernmost community on Hatteras Island, North Carolina, and opened in 2002.

Exhibits
The Graveyard of the Atlantic refers to the coastal region of the Outer Banks that contain the remains of hundreds of ships that were sunk due to war, piracy or weather.  The museum's exhibits feature many artifacts recovered from shipwrecks, including a German Enigma machine from the German submarine U-85 that was sunk in 1942.  One gallery focuses on the discovery and exploration of shipwrecks, and the science of preserving these ships and artifacts.

Other exhibits include ship models, exhibits about General Billy Mitchell and his ship bombing demonstrations off the Cape Hatteras coast in 1921, explorers and colonists, lifesaving and rescue operations, and piracy and famous area pirates including Edward Low, Anne Bonny and Blackbeard.  Maritime military displays include American Civil War blockade runners and the sinking of the  ironclad warship, and World War II submarine attacks off the coast.

The museum is a branch museum of the North Carolina Museum of History.

Admission is free, and the museum is open Monday through Saturday.

See also
List of maritime museums in the United States

References

External links

Maritime museums in North Carolina
Museums in Dare County, North Carolina
Hatteras Island
Historic Albemarle Tour
Museums established in 2002
2002 establishments in North Carolina


text:
Юдін Зоряна Іванівна — українська співачка з Прикарпаття, автор та виконавиця власних пісень, репертуар якої складають українські естрадні, зокрема карпатські, пісні в жанрах етно-поп та етно-денс. Нагороджена як найкращий автор та виконавець естрадної пісні на студентському фестивалі «На хвилях Світязя» у 2002 році.

Біографія

Юдін Зоряна народилась 1 серпня в селі Угринів, Тисменицького району, де і провела дитинство. Батьки у Юдіни творчі люди, які зокрема люблять і музику, які пише їхня донька. Зоряна Юдін завдячує батькам усім, що має — "за яскраве і багате дитинство, підтримку і опору в різні хвилини життя".

Ще маленькою дівчинкою Зоряна займалась народними танцями в Івано-Франківському «Палаці піонерів», паралельно відвідувала ДМШ № 2 по класу бандура, яку в 1991 році за відмінні успіхи закінчила з похвальним листом. Без вагань в 1991 році Зоряна поступає в Калуське державне училище культури за спеціальністю народна художня творчість по класу бандура. У 1995 році отримує диплом молодшого спеціаліста з відзнакою. Присвоєно кваліфікацію керівник оркестру народних інструментів та організатор культурно-дозвільної діяльності. В цьому ж році отримує роботу в Івано-Франківському Центральному Народному домі № 1 — посада інструктор. Обов'язки полягали в тому, щоб організовувати клуби цікавих зустрічей для молоді області з інтелігенцією міста. У 2004 році Зоряна стала студенткою Прикарпатського національного університету ім. Василя Стефаника за спеціальністю «Театральне мистецтво».

У 2006 році національна аудіокомпанія в місті Київ та АМ-Студія в місті Тернопіль під керівництвом звукорежисера, аранжувальника Андрія Качали, випустили перший україномовний альбом Зоряни Юдін. Альбом продавався на прилавках музичних магазинів України. Пісні Зоряни Юдін були на радіостанціях України та за її межами. На треки альбому було відзнято кілька музичних відеокліпів : «Україна», «Спасибі, мамо», «Моя любов». Трансляція відеоробіт відбувалася на телеканалах Першому національному та УРТ.«Карпатський край», «Розчарування»,

2007 рік — оцінюючи ревність для Божої слави і добра української греко-католицької церкви, жертовне служіння для розбудови патріаршого центру Української греко-католицької церкви у м. Києві, Верховний Архієпископ Києво-Галицький Любомир Гузар вручив грамоту признання і похвали Зоряні Юдін.

2008 рік — завдяки співпраці з аудіокомпанією «Ліда» в місті Львів та «6секунд» в місті Калуш, світ побачив відеоальбом Зоряни Юдін.

2008 рік — пісня «Блаженна мить» відзначена телепрограмою «Шлягер року» м. Київ.

2008 рік — Зоряна закінчила Державний вищий навчальний заклад з відзнакою і отримала повну вищу освіту та здобула кваліфікацію режисера естради та масових свят.

2008 рік — співпраця з ізраїльським ді-джеєм, композитором 2007 та 2008 року по «Discovery Night Life Awards» Arthur Project. Запис альбому та відеоробіт відбувається.

2009 рік — вихід у світ першого DVD «Я не та» спільно з аудіокомпанією «Ліда» (м. Львів)

2014 рік — вийшов новий аудіоальбом Зоряни Юдін «Карпатський край» спільно з аудіокомпанією «6 секунд» м. Калуш та АМ-Студія м. Тернопіль. В альбом увійшли 17 пісень.

2015 рік — концертний тур під назвою "З любов"ю" Зоряни Юдін містами України. У 2016 та 2017 роках виступала у програмі "Фольк-music" на Першому національному. У 2018-2019 роках виступила з кількома коцертами за назвою "Різдво в Карпатах".

Дипломи та номінації
2001 рік — диплом лауреата I премії молодіжного фестивалю сучасної пісні «Золотий тік», м. Галич.

2001 рік — диплом лауреата III премії молодіжного конкурсу поп — та рок- музики «Сузір'я», м. Івано-Франківськ.

2002 рік — диплом лауреата "найкращий автор-виконавець української естради"  «На хвилях Світязя», м. Луцьк.

2002 рік — диплом лауреата II премії Всеукраїнського пісенного фестивалю імені Михайла Машкіна, м. Іршава (Закарпаття).

2015 рік — диплом лауреата Всеукраїнської народної пісенної премії "Галицький Шлягер" за виконання пісні "Україно" композитор та поет Зоряна Юдін

2018 рік — диплом лауреата Всеукраїнського пісенного телевізійного марафону "Гордімося друзі, що ми Українці" за виконання пісні "Обніми, поцілуй"  на слова Вадима Крищенка та музики Зоряни Юдін.
2019 рік- Прем"єра "Залишайся у моєму серці" сл.А.Фен муз.З Юдін

Дискографія

Студійні альбоми
Перший альбом співачки побачив світ у 2006 році та отримав назву «Я не та». Альбом виданий Національною аудіокомпанією у місті Київ та АМ-Студія в місті Тернопіль. Альбом записувався під керівництвом звукорежисера, аранжувальника Андрія Качали. Другий аудіоальбом Зоряни Юдін вийшов «Карпатський край » спільно з аудіокомпанією «6 секунд» м. Калуш та АМ-Студія м. Тернопіль.

В другий альбом увійшли 17 пісень:
1. Україно — сл. З. Юдін/ муз. З. Юдін
2. Карпатський край — сл. В. Михайлищук/ муз. З. Юдін
3. Чарівна бойківчанка — сл. М. Воньо/ муз. О. Сердюк
4. Скрипаль — сл. І. Баран/ муз. З. Юдін
5. Жито — сл. Г. Чубач/ муз. З. Юдін
6. Доля — сл. З. Юдін/ муз. З. Юдін
7. Скарб душі — сл. З. Юдін/ муз. З. Юдін
8. Моя любов — сл. З. Юдін/ муз. З. Юдін
9. Розчарування — сл. Л. Яворська/ муз. З. Юдін
10. Погаслі вогнища — сл. Д. Кулиняк/ муз. З. Юдін
11. Червоні маки — сл. Л. Яворська/ муз. З. Юдін
12. Блаженна мить — сл. З. Юдін/ муз. З. Юдін
13. Спасибі мамо — сл. З. Юдін/ муз. З. Юдін
14. Щасливого Різдва — сл. З. Юдін/ муз. З. Юдін
15. Я не та (dans) — сл. З. Юдін/ муз. З. Юдін
16. Чемпіон (Euro 2012) — сл. З. Юдін/ муз. З. Юдін
17. Я не та (club) — сл. З. Юдін/ муз. З. Юдін

Відеоальбоми
Перший DVD альбом Зоряни Юдін за назвою «Я не та» вийшов  спільно із аудіокомпанією «Ліда»,  міста Львів,

Посилання

Примітки

Українські попспівачки
Співачки України XXI століття
Співачки України XX століття
Поети-піснярі
Українські композитори
Українські режисерки
Українські акторки
Випускники Калуського училища культури


text:
La Poste du Bénin (Почта Бенина) — государственная организация, отвечающая за почтовую связь в Бенине.

Описание
Компания находится в ведении Министерства связи и продвижения новых технологий Бенина. Её штаб-квартира расположена в Котону.

Бенин является государством-участником Всемирного почтового Союза с 27 апреля 1961 года, а также Западноафриканской почтовой конференции.

История

На территории нынешнего Бенина государственная служба почт, телеграфов и телефонов (, сокращённо P. T. T.) была учреждена 1 июля 1890 года в Порто-Ново. Впоследствии, 19 декабря 1959 года, было учреждено Управление почт и телекоммуникаций (, OPT).

В результате разделения Управления почт и телекоммуникаций указом № 2004—365 от 28 июня 2004 года была учреждена государственная компания «Ля Пост дю Бенин С. А.» ().

См. также
 История почты и почтовых марок Бенина

Примечания

Ссылки

 .

Государственное устройство Бенина
Почтовые организации и компании

Почтовые организации и компании Африки


text:
Prykarpattia (ucraniano: Прикарпаття, romanizado: Prykarpattya) es un término ucraniano para designar a Ciscarpatia, una región geográfica física de las estribaciones de los Cárpatos del noreste.

Situada al pie de los Cárpatos orientales (Subcarpacia exterior), formada por los actuales óblast de Ivano-Frankivsk (predominantemente) y Lviv (parcialmente), forma parte de la región histórica más amplia de Galitzia (Haliczyna), que antes del siglo XIV formaba parte del Reino de Galitzia-Volinia. Junto con las regiones de Lviv, Chernivtsi y Zakarpattia, Prykarpattia forma parte de la Eurorregión de los Cárpatos.

Historia
Inicialmente una parte de Rus de Kiev y uno de sus estados sucesores, principado de Galicia-Volynia, el área fue ocupada por el Reino de Polonia .

Después de las particiones de Polonia de 1772, Prykarpatia cayó bajo la monarquía de los Habsburgo.

A raíz de la Primera Guerra Mundial y la caída de Austria-Hungría, se disputó entre Polonia y una República Popular de Ucrania Occidental de corta duración. Una vez concluida la guerra polaco-soviética, permaneció en Polonia.

Después de la invasión de 1939 y la partición de Polonia entre la Alemania nazi y la Unión Soviética, el área quedó unida a la República Socialista Soviética de Ucrania (que cayó bajo el control nazi después del inicio de la Operación Barbarroja y hasta 1944). Sigue siendo una parte de la Ucrania moderna, incorporada al oblast ucraniano occidental de Ivano-Frankivsk, que corresponde aproximadamente a la mitad sur del oblast.

Geografía
La región de e utiliza hoy indistintamente con Prykarpattia. No hay fronteras oficiales establecidas entre ambas. Al referirse a Prykarpattia se entiende que es toda la región de Ivano-Frankivsk. En cuanto a Pocutia, se trata sólo de la parte oriental de la misma región. A veces, el sur de la provincia de Lviv se considera parte de Prykarpattia, como las ciudades de Stryi, Truskavets y Drohobych. El río Dnister es la principal vía fluvial de la región a la que fluyen una serie de otros ríos menores. Las otras ciudades importantes de la región, además de las mencionadas anteriormente, son Halych, Kalush, Ivano-Frankivsk y muchas otras. En la región viven culturas ucranianas como los Hutsules, los Lemkos y los Boikos, entre otras.

Lugares de interés

 Deltyatyn
 Hody-Dobrovidka
 Halych
 Ivano-Frankivsk
 Kolomyia (rumano: Colomeea)
 Kalush
 Kosmach
 Dolyna

 Lanchyn
 Pechenizhyn
 Obertyn (rumano: Obertin)
 Verkhovyna
 Vorokhta
 Yabluniv
 Yaremche
 Zabolotiv
 Parque nacional natural de los Cárpatos

Véase también
 Bukovina

Notas

Cárpatos
Etnias de Ucrania
Regiones históricas de Ucrania
Óblast de Ivano-Frankivsk


text:
Burgundia (franciául Bourgogne, burgundiul Borgoègne) Franciaország történelmi régióinak egyike. Korábban területe a Német-római Birodalom része volt. Területe az időben is változott, nevét a germán burgundokról kapta. A történelem során a mai Bourgogne régiónál sokkal nagyobb területet fedett a Burgundia név. Idetartozott többek között a mai francia Franche-Comté, Provence, Savoya és Elzász is.

Története

A germán burgundok királyságai

A Frank Birodalom utódállamai

Jámbor Lajos az egységes Frank Birodalom utolsó királyának és császárának fiai 843-ban a verduni szerződésben felosztották egymás között a birodalmat, így három királyságot hozva létre. A középső részt (Itália valamint nagyjából a Rajna, Rhône és a Maas közötti területet és Frízföldet valamint a királyi cím mellé a császárit a legidősebb fiú, Lothár örökölte.

A Középső Frank Királyságnak a ribemonti szerződéssel 880-ban történő felosztása során a nagyjából Baseltől északra eső rész Lotaringia néven a Keleti Frank Királysághoz került, a déli részből Itália önálló Itáliai Királysággá, a többi ma Franciaországhoz és Svájchoz tartozó terület pedig Burgundiai Királyság-gá vált.

A Burgundiai Királyság hamarosan kettévált felső-burgundiai és alsó-burgundiai királyságokká, majd 933-ban újra egyesültek Areláti Királyság néven.

A Burgund Szabadgrófság

A Burgundi Hercegség

A Burgundi hercegség a százéves háborút követően független lett Franciaországtól. Szerzett területeket a Német-római Birodalomtól is. Előnye az volt, hogy rendkívül nagy jövedelmű területek is hozzá tartoztak (Németalföld, a mai Belgium és Hollandia), hátránya viszont az, hogy területe szétszabdalt volt. Állandó hadsereget kellett felállítania és rendkívül sebezhető volt. A 15. század második felében XI. Lajos francia király fel akarta számolni, ezért Merész Károly burgund uralkodó létrehozta az elégedetlen koronahercegek koalícióját. Merész Károly a királyi címet is meg akarta szerezni, ezért III. Frigyes német-római császárhoz fordult. Nem volt fia, csak egyetlen leánya, Burgundi Mária, őt Frigyes fiához, Miksa főherceghez adta feleségül. A Burgundi Hercegség Merész Károly halála után XI. Lajos királynak jutott, ám az értékesebb rész, Németalföld Merész Károly lányának, Máriának hozományaként a Habsburgokhoz került, ezzel is gyarapítva a Habsburg Birodalmat.

Kapcsolódó szócikkek
 Burgundok
 Burgundi nyelv

Jegyzetek

Franciaország történelmi régiói
Német-római Birodalom


text:
Джура́к — посёлок в Наримановском районе Астраханской области, входит в состав Астраханского сельсовета.

Физико-географическая характеристика
Посёлок расположен в степи в юго-западной части Наримановского района. Расстояние до Астрахани составляет 75 километров (до центра города), до районного центра города Нариманова — 80 километров, до административного центра сельского поселения села Буруны — 13 километров.

Часовой пояс

История
В 1969 г. указом президиума ВС РСФСР поселок фермы № 1 совхоза «Астраханский» переименован в Джурак.

Население

Большую часть населения составляют этнические даргинцы, традиционно исповедующие ислам.

Примечания

Населённые пункты Наримановского района (Астраханская область)


text:
HIP 14810 c is an extrasolar planet approximately 165 light-years away in the constellation of Aries. This planet has mass at least 1.28 times that of Jupiter and orbits at 0.545 AU in an eccentric orbit. The planet was discovered by the N2K Consortium in 2006 and announced in a paper published in 2007. With the discovery of a third planet in the system which was announced in 2009, the parameters of this planet were revised.

References

External links

Aries (constellation)
Exoplanets discovered in 2006
Giant planets
Exoplanets detected by radial velocity


text:
Marc Phillips (born 8 December 1953) is a Welsh charity manager and former  Plaid Cymru politician.

Life
Phillips was born in Cardiff and educated in Cyfarthfa and Merthyr Tydfil, before working at the Urdd Gobaith Cymru, then the Dyfed Association of Voluntary Service and as Chief Executive of Tenovus.

Phillips also became active in Plaid Cymru, standing in Llanelli at the 1992 and 1997 general elections, taking third and then second place.
He became Plaid's national vice-chair in 1993, serving for two years.
During this period, he stood in the 1994 European election in Mid and West Wales, achieving the party's best performance at the election.

From 1996 until 2000, Phillips served as the Chair of Plaid Cymru, and he also stood for the party in the new Wales constituency at the 1999 European election.
He was third on the party list and was not elected.

Phillips accepted a new job as the head of BBC Children in Need in Wales in 2002, following which he withdrew from political activity.  However, he remained supportive of the party, was its nomination for the Executive Committee of the All Wales Convention in 2009, and unsuccessfully applied to be its candidate in the Carmarthen East and Dinefwr constituency at the 2010 general election.

He is on the Board of Directors, of Pen y Cymoedd Wind Energy Project.

References

1953 births
Living people
BBC executives
Politicians from Cardiff
Plaid Cymru parliamentary candidates
Welsh-speaking politicians


text:
Osirak ist die im Westen verbreitete Bezeichnung für die irakischen Kernreaktoren Tammuz 1 und Tammuz 2. Es ist ein Kunstwort aus den Begriffen Osiris und Irak. Im Irak wurde er unter Bezugnahme auf den arabischen Monat, an dem sich die Baath-Partei im Juli 1968 an die Macht geputscht hatte, als Tammus 17 bezeichnet, diese Bezeichnung ist auch in Israel üblich. Die Reaktoren wurden seit 1976 mit französischer Hilfe gebaut und die Anlagen wurden zwischen 1980 und 1991 mehrfach militärisch angegriffen und zerstört.

Bau und Verwendungszweck

Der 40-MW-Leichtwasserreaktor wurde nach französischen Design im nuklearen Forschungszentrum Al Tuwaitha am Tigris (etwa 18 km außerhalb von Bagdad) gebaut.

Die französisch-irakische Zusammenarbeit an dem Projekt begann im Jahr 1975, mit der Unterzeichnung des französisch-irakischen Atomabkommens. Der damalige französische Premierminister Jacques Chirac unterstützte französische Firmen nicht nur bei der Errichtung des Reaktors, sondern ermöglichte 1978 auch den Verkauf von 12,5 kg Uran-235 als Brennstoff an die irakische Regierung.

Frankreich baute ab 1976 den Reaktor Tammuz-1 (Osirak), einen auf 40 MWth ausgelegten Leichtwasserreaktor; ein kleinerer zweiter Versuchsreaktor, Tammuz-2 (Isis) mit 600 kWth, sollte ebenfalls errichtet werden. Beide Reaktorkerne wurden am 6. April 1979, drei Tage vor der Verschiffung von Frankreich nach Irak in La Seyne-sur-Mer in den Hallen der CNIM durch Sabotage beschädigt. Die entstandenen Haarrisse sollte der Irak akzeptieren oder 2 Jahre auf neue Behälter warten. Als Urheber der Sabotage wird der israelische Geheimdienst Mossad vermutet.

Es wird vermutet, dass der Reaktor ein Teil des irakischen Programmes war, eine Atombombe zu entwickeln. Außerdem besaß der Irak Anlagen zur Anreicherung von waffenfähigem Uran und hatte auch früher versucht, Nukleartechnologie aus dem Ausland zu kaufen, die unter anderem der Anreicherung diente. Gegen den Verdacht sprachen aber auch einige Fakten, unter anderem wurde der Reaktor von der Internationalen Atomenergie-Organisation (IAEA) kontrolliert und das Uran sollte nach Gebrauch wieder an Frankreich zurückgegeben werden.

Angriffe und Zerstörung

Iranischer Luftangriff

Am 30. September 1980 griffen iranische Kampfflugzeuge bei der Operation Scorch Sword den Reaktor an, konnten diesen aber nicht hinreichend beschädigen.

Israelischer Luftangriff

Etwa acht Monate nach dem Scheitern des iranischen Angriffs (s. o.) starteten am 7. Juni 1981 um 15.55 Uhr acht F-16-Jagdbomber und als Jagdschutz fünf F-15 der israelischen Luftwaffe vom Stützpunkt Etzion auf dem Sinai, flogen rund 1.100 km über jordanisches und saudi-arabisches Grenzgebiet und zerstörten gegen 17.30 Uhr den Reaktor. Die Piloten flogen ihre Maschinen auf dem Weg zum Ziel so dicht beieinander, dass sie auf dem Radar wie ein Großraumflugzeug wirkten; die Piloten täuschten den Bordfunkverkehr einer Passagiermaschine vor, indem sie Arabisch sprachen.

Bei dem Angriff warfen die Jagdbomber 16 Bomben mit jeweils 1000 Kilogramm Gewicht ab, mit denen zunächst eine Öffnung in die Reaktorhülle gesprengt wurde. Durch diese Öffnung erzielten die nachfolgenden Flugzeuge Treffer im Reaktorinnern. Bei den Piloten, die den Abschluss der Angriffsformation bildeten, befand sich der spätere Raumfahrer Ilan Ramon. Er berichtete später von starker Rauchentwicklung aus dem Reaktorinnern sowie einer gewaltigen Explosion, die jedoch nicht zum Einsturz des Gebäudes führte. Bei diesem Angriff kam auch ein französischer Techniker ums Leben. In seinem Buch Der Mossad berichtet Victor Ostrovsky, dass dieser Techniker insgeheim für den israelischen Geheimdienst arbeitete und einen Zielsender dort deponiert hatte. Warum er dann die Anlage aber nicht verließ, konnte nicht geklärt werden.

Amerikanische Luftangriffe
Während des zweiten Golfkriegs wurde die Anlage in der Operation Package Q Strike mehrfach bombardiert, um die Fortführung eines irakischen Atomprogrammes zu unterbinden: am 19. Januar 1991 wurde die Anlage von 56 F-16 in mehreren Wellen und am 20. Januar von F-117-Kampfflugzeugen bombardiert; bei sieben weiteren Angriffen wurden insgesamt 48 F-117 verwendet und später noch einmal 17 F-111.

Literatur
 Amos Perlmutter, Uri Bar-Joseph, Michael I. Handel: Two Minutes Over Baghdad, Routledge Chapman & Hall 2003, ISBN 978-071468-347-8
 Clinton Dan McKinnon: Bullseye – One Reactor: The story of Israel's attack that destroyed Iraq's nuclear programme. House of Hits, San Diego 1988, ISBN 0-941437-07-8.
 Roger William Claire: Raid on the sun – inside Israel's secret campaign that denied Saddam the bomb. Broadway Books, New York 2004, ISBN 0-7679-1400-7.

Weblinks
  Iraq's Nuclear Weapons Program: From Aflaq to Tammuz (engl.)

Einzelnachweise

Kernenergie (Irak)
Militärische kerntechnische Anlage
Gouvernement Bagdad


text:
Luis Martínez-Fernández (born January 14, 1960) is a Cuban-born American historian, educator, and columnist, specializing in Cuban and Caribbean history and culture, education, and global contemporary history. He is Pegasus Professor of History at the University of Central Florida and a weekly syndicated columnist with Creators Syndicate.

The focus of his books ranges widely across centuries from Key to the New World: A History of Early Colonial Cuba to Revolutionary Cuba: A History to contemporary US and World events. He served as chief editor of the multiple-award winning Encyclopedia of Cuba: People, History Culture.

Early life and education
Martínez-Fernández was born in Havana, Cuba in 1960, when the Cuban Revolution was entering its second year. In 1962, his family went into exile, settling briefly in Miami Beach then relocating to Lima Peru, until 1970, when his family moved to Puerto Rico. He attended the University of Puerto Rico (Río Piedras), where he studied under historians Fernando Picó and Andrés Ramos Mattei, earning B.A. and M.A. degrees in History. In 1986, Martínez-Fernández left Puerto Rico to attend Duke University, where he received a PhD in Latin American history (1990). His dissertation director was historian of colonial Latin America John TePaske.

Career
Upon graduation from Duke, Martínez-Fernández joined the faculty of Augusta State University and later Colgate University, where he specialized in Caribbean and Latin American History. In 1994 he joined the Rutgers University faculty with a joint appointment in History and the Department of Puerto Rican and Hispanic Caribbean Studies, which he chaired between 1998 and 2004.

Since 2004, he has taught at the University of Central Florida, where he directed the Latin American Studies Program and founded the Latin American Cultural Festival of Central Florida. In 2021 he was awarded a Pegasus Professorship, UCF's highest academic honor.

Martínez-Fernández is also an award-winning columnist, whose op-eds have appeared in the Christian Science Monitor, The Miami Herald, and the Chronicle of Higher Education among other periodicals, and the online news venue The Globe Post. In 2020, he joined Creators Syndicate as weekly syndicated columnist.

Recognition, awards, and publications
 National Society of Newspaper Columnists, Second place Award (online category), 2021.
 Pegasus Professorship, highest academic honor conferred to University of Central Florida faculty, 2021.
 Member of the Academia de la Historia de Cuba en el Exilio, inducted November 2020.
 Latino International Book Awards, Gold Medal, Best History Book, 2019.
 Florida Book Awards, Bronze Medal, General Nonfiction Category, 2018.
 University of Puerto Rico, Distinguished Alumnus Residing Abroad, 2002

Selected bibliography

References

External links
 University webpage
 Personal webpage

1960 births
Living people
Cuban emigrants to Puerto Rico
Historians of Cuba
Historians of the Caribbean
Colgate University faculty
Writers from Havana
University of Puerto Rico, Río Piedras Campus alumni
Duke University alumni
Puerto Rican columnists
Writers from Lima
University of Central Florida faculty
20th-century Puerto Rican historians
20th-century American male writers
Rutgers University faculty
21st-century American historians
21st-century American male writers


text:
The Over-Amorous Artist, re-released in 1975 as Just One More Time, is a 1974 British sex comedy short film, directed by Maurice Hamblin and starring John Hamill, Sue Longhurst and Hilary Pritchard. It was followed by two sequels, Girls Come First (1975) and Under the Bed (1977), which also starred Hamill in the role of Alan Street.

Plot
While his beautiful wife Sue (Sue Longhurst) is at work, Alan Street (John Hamill), a budding portrait artist, has to fend off the advances of his sex crazed female neighbours, including Bev (Hilary Pritchard), a middle-aged nymphomaniac, Carole (Claire Russell), a hippie girl, and married woman Fran (Geraldine Hart) and her daughter Barbara (Felicity Devonshire), Alan and Sue's babysitter.

Cast
  John Hamill ...  Alan Street
  Sue Longhurst ...  Sue Street
  John Bluthal ...  Indian Salesman
  Hilary Pritchard ...  Bev
  Claire Russell ...  Carole
  Felicity Devonshire ...  Barbara
  Geraldine Hart ...  Fran
  Jan Adair ...  Sandra
  Marianne Morris ...  Anne
  Bob Todd ...  Postman
 Fred Griffiths ... Window Cleaner
  Debbie Monroe ...  Au Pair
  Bobby Sparrow ...  Dancing Girl

Sequels
The film was followed by two sequels, also running around 50 minutes and both starring John Hamill as artist Alan Street. The first was Girls Come First in 1975, directed by Joseph McGrath (credited as Croisette Meubles). This played as a prequel to the original (Sue Longhurst's character, Sue, was Street's girlfriend instead of his wife, and there is no mention of their young daughter Abigail), and was set mainly in a Soho nightclub where Street is commissioned by owner Hugh Jampton (Bill Kerr) to paint nude sketches of his female models for a magazine. The cast also included Burt Kwouk, Cheryl Gilham, Rikki Howard, Heather Deeley and future singer Hazel O'Connor (credited as Hazel Glyn) in her first film role.

The third film in the series was Under the Bed in 1977, directed by David Grant and set at a wedding party. Although Hamill reprised his role as Alan Street, Longhurst did not appear in this film, and the other cast members included Theresa Wood, Jayne Lester, Brian Godfrey, Lisa Taylor and Michael Cronin. This was also the only film in the series not to receive censorship cuts by the BBFC.

The first two films in the series were later edited together into one feature length movie which was also released as Girls Come First (with The Over Amorous Artist comprising the second half of the film).

References

External links

1974 films
1970s English-language films
British sex comedy films
1970s sex comedy films
1974 comedy films
1970s British films


text:
It's Alive is  the debut studio album by American band La Luz. It was released in October 2013 under Hardly Art.

Track listing

References

2013 debut albums
La Luz (band) albums
Hardly Art albums


text:
Life in a Day is the debut album by Simple Minds, released in April 1979 by record label Zoom. It reached number 30 in the UK Albums Chart. The title track and "Chelsea Girl" were issued as singles.

Recording
The album was recorded between mid-December 1978 and early-February 1979 in the grounds of Farmyard Studios, Little Chalfont, Buckinghamshire, using the mobile unit The Mobile Studio, with further recording at Abbey Road Studios (including the recording of an orchestra for the track "Pleasantly Disturbed"), and mixed at Townhouse Studios, London. The original working title for the album "Children of the Game" (a reference to Jean Cocteau's novel of that name) had been dropped and changed to "Life in a Day" after the band had written the title track in January 1979. After the band's first choice of producer John Cale was vetoed by Arista Records, the album was produced and mixed by John Leckie. The album was completed in late February 1979. The recording sessions yielded the full album, the b-side "Special View" and two unfinished out-takes, "Rosemary's Baby" and "Children of the Game". The track-listing and mastering was finalised in March 1979.

Release and reception
Life in a Day was released by the independent label Zoom Records and licensed to Arista Records. The album's artwork was created by Carole Moss, a friend of John Leckie.  The album spent six weeks in the UK LP charts and reached number 30 on 12 May 1979. The title track was released on 30 March as Simple Minds' first single and reached No. 62 in the UK charts, spending two weeks there. "Chelsea Girl", considered the strongest track on the album, was held back as the second single by Arista Records, but it failed to chart at all. A tribute to Nico and the Andy Warhol film Chelsea Girls, it was a popular live song for the band.

Andy Kellman of AllMusic rated the album the lowest of Simple Minds' first five album releases, remarking on its derivativeness of Magazine and Roxy Music and ranking "Someone" as the best track. NME'''s Tony Stewart praised the lyrics and arrangements despite noting the overt influences of 1970s music, and rated "Murder Story" the standout track. Although noting the album as overproduced and undermining the band's sound, he rated the album favourably.

In a 2012 interview, the band's frontman Jim Kerr expressed regret that the album's production had resulted in the tracks lacking "a real spark" that was part of their live performances, and described his feelings about the album as "bittersweet". He recalled at the time, "as we were about to drive up to Scotland, someone gave me a cassette of Unknown Pleasures'' by Joy Division... and I thought, we've completely blown it."—ruing that their live material had sounded more like Velvet Underground and less like the Boomtown Rats.

Track listing

Personnel
Adapted from the album's liner notes.
Simple Minds
Jim Kerr – lead vocals, arrangements
Charles Burchill – guitar, violin, vocals, arrangements
Derek Forbes – bass, vocals, arrangements
Brian McGee – drums, percussion, vocals, arrangements
Michael MacNeil – keyboards, vocals, arrangements
Technical
John Leckie – producer, engineer, arrangements
George Chambers – tape operator
Carole Moss – cover photography, design

Charts

References

External links

Simple Minds albums
1979 debut albums
Albums produced by John Leckie


text:
Cal Nyepa és una masia del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

Descripció
Masia de dos mòduls adossats segons l'esquema 1.I de Danés i Torras. Consta de planta baixa i pis. Té un graner gairebé exempt de la casa.

Història
El nom de Can Nyepa surt a la Consueta Parroquial de principis de . Era propietat de la família Petit.

Referències

Patrimoni monumental del Prat de Llobregat
Nyepa


text:
Conocarpus erectus är en tvåhjärtbladig växtart som beskrevs av Carl von Linné. Conocarpus erectus ingår i släktet Conocarpus och familjen Combretaceae. IUCN kategoriserar arten globalt som livskraftig. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Bildgalleri

Källor

Externa länkar

Myrtenordningen
erectus


text:
CKDO (1580 kHz) is a commercial AM radio station in Oshawa, Ontario, Canada, serving the eastern suburbs of the Greater Toronto Area. The station airs a classic hits/oldies format and is owned by Durham Radio Inc. CKDO is one of only two radio stations in Canada that broadcast on 1580 kHz. The other is CBPK, a 50-watt weather information station in Revelstoke, British Columbia.

CKDO is powered at 10,000 watts, using a directional antenna with a two-tower array. It is a clear channel, Class A station. The transmitter is on Courtice Road in Clarington. Programming is also heard on FM rebroadcaster CKDO-FM-1 at 107.7 MHz and on 95.9 CJKX-FM-HD3.

History
On October 5, 1946, CKDO first signed on. It was launched by T. W. Elliott, an executive with the Canadian division of General Motors. Its original frequency was 1240 kilocycles.

In 1950, Elliott sold the station to Lakeland Broadcasting, who changed the call sign to CKLB. The station moved to AM 1350 in 1956. The following year, Lakeland launched an FM sister station, CKLB-FM. In 1979, the stations were acquired by Grant Broadcasting, and CKLB adopted the new call letters CKAR. (The former CKAR call sign is now used at a radio station in Huntsville).

In 1990, Grant Broadcasting sold the stations to Power Broadcasting. In 1992, Power readopted the station's original CKDO call sign and an oldies format. In 1996, the station moved to an adult contemporary format, sometimes simulcasting the programming of its FM sister station and other times airing its own distinct programming schedule.

In 2000, Corus Entertainment acquired the stations. In February 2001, Corus tried adding CKDO to its short-lived talk radio network (also consisting of CHML in Hamilton, CFPL in London, CKRU in Peterborough, CFFX in Kingston and CJOY in Guelph), but the station returned to the oldies format by the summer of that year.

In 2003, CKDO and CKGE were acquired by their current owner, Durham Radio Inc.

Durham established an FM rebroadcaster in 2005. The station had originally been approved by the CRTC in 2004, conditional on choosing a frequency other than 107.7, for which the station had originally applied.

On August 13, 2006, CKDO moved from 1350 to 1580 kHz, taking over a Class A, clear-channel frequency and inheriting its protections against interference.  The 1580 frequency had originally been the home of CBJ in Chicoutimi, Quebec, before that Ici Radio-Canada station migrated to the FM dial.  CKDO operates at the minimum power required to broadcast on a clear-channel frequency, 10,000 watts.

The CKDO call sign was previously used by an unrelated station in Baie-Comeau, Quebec, which operated at 92.5 FM from 1988 to 1991.

References

External links
107.7 FM & 1580 AM CKDO

Radio-Locator information on CKDO

Kdo
Oshawa
Kdo
Radio stations established in 1946
1946 establishments in Ontario
Former Corus Entertainment subsidiaries
Clear-channel radio stations