text:
Azorella compacta, connue en espagnol sous le nom de Llareta ou yareta, est une plante à fleurs ligneuse en forme de coussin de la famille des Apiaceae, les Ombellifères. Adaptée aux conditions extrêmes de sécheresse et de froid, elle pousse dans la puna de la cordillère des Andes en Amérique du Sud.

Dénominations
Bien qu'abondamment récoltée, cette espèce n'est formellement décrite que tardivement en 1891 à partir d'exemplaires issus du Chili par le naturaliste chilien Rodolfo Armando Philippi qui la nomme Azorella compacta. Mais mal documentée, elle est une nouvelle fois décrite en 1919 à partir de spécimens argentins par le botaniste belge Lucien Hauman sous le nom Azorella yareta. La règle d'antériorité s'appliquant, c'est le nom choisit par Philippi qui est considéré comme correct.

En espagnol, Azorella compacta est nommée Llareta, yareta, yarita et plus localement Ch'ampa. Les trois premiers noms sont d'origine cunza, un isolat linguistique éteint autrefois parlé par les Atacamas. Mais ils qualifient tout autant une dizaine d'espèces différentes ayant pour point commun de pousser sous la forme de coussin compact dans les Andes

Description

Azorella compacta est un sous-arbrisseau chamaephyte en coussins à feuillage persistant coloré d'un vert clair tranchant avec les couleurs pâles du désert. Une fois bien développé, il atteint  de haut pour plusieurs mètres de diamètre. Cette espèce développe une masse compacte, dure et arrondie composée de nombreux troncs invisibles disposés en rosette et tend à devenir hémisphérique. Ses feuilles sont chargées d'une résine constituée de terpènes et mesurent de  de long pour  de large. Elles sont sessiles, glabres, entières, oblongues, avec un sommet aigu, mucroné à arrondi, à marge lisse ou avec quelques cils. De la résine est également visible sous forme de gouttelettes sur le feuillage et sur le sol autour du coussin.

Ses fleurs jaune verdâtre sont regroupées en très petites ombelles sessiles par . Ces fleurs sont attachées par un pédicelle mesurant jusqu'à  de long ; le calice présente des dents bien développées ; les pétales sont oblongs mesurent jusqu'à  de long ; le stylopode est déprimé et le style mesure jusqu'à  de long. Les ombelles sont composées soit de fleurs hermaphrodites ou soit de fleurs femelles. Le fruit est un petit schizocarpe ovoïde et sec de  de côté ; il présente des saillies marqué par des canaux sécréteurs de résines et ne contient qu'une seule graine.

Confusions possibles

Azorella compacta se différencie des autres espèces du genre Azorella par ses feuilles entières, oblongues, glabres, sessiles et chargées de résine, par ses ombelles garnies de 1 à 5 fleurs sessiles et par la base de ses feuilles et bractées à marge glabre ou avec peu de cils. Ses fruits fortement marqués par des canaux sécrétoires sont une caractéristique remarquable de cette espèce.

Azorella monantha est une espèce très proche par la densité de ses coussins et la morphologie de ses feuilles et de ses inflorescences. Elle s'en différencie par ses fruits aux côtes non marquées et par la base de ses feuilles et de ses bractées aux cils abondants. Leur aire de répartition ne se chevauchent pas, A. monantha préférant pousser de  d'altitude.

Écologie et distribution

Azorella compacta se rencontre dans les prairies et les pentes rocheuses de la zone sèche de la puna dans la Cordillère des Andes entre  d'altitude ; notamment sur les pourtours du désert d'Atacama au Nord du Chili ainsi qu'au Sud du Pérou, à l'Ouest de la Bolivie et au Nord-Ouest de l'Argentine, où elle est commune. Il s'agit de l'une des plantes ligneuses présentes aux plus hautes altitudes du monde, avec Polylepis tarapacana.

Au Pérou, cette espèce est présente dans les départements andins d'Apurímac, Arequipa, Cusco, Moquegua, Puno et Tacna, entre  d'altitude. En Bolivie, elle est présente dans les départements des Andes orientales tels que Chuquisaca, Cochabamba, La Paz, Oruro, Potosí et Tarija, entre  d'altitude. Au Chili, il est connu dans la région de Tarapacá, entre  d'altitude. En Argentine, elle est connue dans les provinces de Catamarca, Jujuy, la Rioja, Salta et Tucumán, entre  d'altitude.

Biologie

Azorella compacta, comme d'autres plantes en coussin, est adaptée aux conditions extrêmes de sécheresse et de froid ; la pénurie d'eau s'ajoutant à la limitation des nutriments et au fort rayonnement ultra-violet. Son port très compact permet de réduire la perte de chaleur pendant la nuit. De plus, les coussins sont généralement orientés vers le Nord et à un angle d'environ 20° par rapport à l'horizontale pour maximiser la captation du rayonnement solaire. L'effet coussin agit également sur la conservation de l'humidité et de sa propre matière organique en décomposition. Le fait qu'il soit particulièrement compact et enrobé de résine limite également l'herbivorie extérieure mais conditionne aussi la façon dont les feuilles sénescentes se décomposent à l'intérieur de la plante. En effet, l'intérieur manque d'oxygène et la décomposition est anaérobie et incomplète, un mode de dégradation comparable à la constitution de la tourbe.

La floraison de la yareta est printanière et estivale, débutant au mois de novembre et sa fructification est visible jusqu'en avril, en automne. Cette floraison est protandre, c'est-à-dire que les fleurs hermaphrodites composées de mâles et de femelles, présentent dans les ombelles principales, mûrissent en premier et les fleurs femelles des ombelles axillaires mûrissent plus tard. Cette caractéristique minimise l'autopollinisation et maximise la pollinisation croisée, les fleurs étant pollinisée par des insectes. Le rapport entre les fleurs hermaphrodites et les fleurs femelles est très variable mais les ombelles sont généralement homogènes, c'est-à-dire que toutes les fleurs d'une ombelle sont soit hermaphrodites soit femelles.

La majorité des yaretas présente des stigmates liés au feu. En effet, la résine brûle facilement et les éclairs y mettent souvent le feu. Néanmoins, les bourgeons protégés par la structure compacte peuvent restaurer le feuillage après un incendie ; des vagues de feuilles vertes recouvrent alors les surfaces carbonisées, témoins d'incendies antérieurs.

Sa pousse est très lente, avec une très grande longévité, certains spécimen étant âgés de , bien que l'âge typique soit d'environ 850 ans. Suivant les études, sa croissance radiale oscille entre 1,4 mm et 4 mm par an. Cependant, il s'avère que dans un même ensemble de coussins, il existe une variabilité génétique des tissus de surface, variabilité plus étroite à l'intérieur des coussins que dans la population générale. Il pourrait s'agir de mutations somatiques d'un même individu. Une étude similaire portant sur Azorella selago émet l'hypothèse de l'existence de plusieurs individus distincts.

L'effet coussin facilite la survie d'autres espèces, notamment de larges communautés microbiennes, qui vivent sur la surface et à l'intérieur de ce micro-habitat. Mais les terpènes de sa résine sont antimicrobiens et contribuent à protéger la plante contre les bactéries pathogènes ainsi qu'à structurer les communautés microbiennes vivant en symbiose avec elle. Ces bactéries et notamment celles vivant à l'intérieur ainsi que des champignons mycorhiziens pourraient jouer un rôle crucial dans sa survie.

Usages

Plante médicinale
La yareta est utilisée par la médecine traditionnelle des peuples andins contre la fièvre, l'asthme, le rhume et la bronchite. Elle a démontré des propriétés antimicrobienne, anti-inflammatoire, analgésique et  antihyperglycémique.

Combustible
La yareta est surtout utilisée comme combustible car, du fait de ses terpènes et de sa masse de matière organique mal décomposée, elle a un pouvoir calorifique élevé comparable à ceux du charbon et de la tourbe. Les habitants de ces régions pauvres en arbres ou végétaux combustibles, notamment les Aymaras, les ramassent et les conservent un an avant de les brûler. Pour la même raison, elle est surexploitée par l'industrie des nitrates durant le  et jusqu'au début du .

Horticulture
Azorella compacta est utilisée en tant que plante ornementale dans les jardins d'agréments. Elle pousse sur les sols sableux et bien drainés, très pauvres et est indifférente au pH. Elle supporte un très fort ensoleillement et ne tolère pas l'ombre.

Protection et état des populations
Azorella compacta est aujourd'hui protégée avec succès et l'UICN la considère comme une espèce de préoccupation mineure en raison de la stabilité de ses populations. Au Chili, son extraction et son transport sont réglementés à partir de 1941 et l'espèce y est strictement protégée depuis 2008 car considérée comme vulnérable. Au Pérou, elle est également considérée comme vulnérable et protégée par la législation, alors qu'en Bolivie, elle est classée comme espèce en danger. En outre, elle est présente dans plusieurs zones protégées.

Il semble que les plus gros individus aient été récoltés ou ne subsistent que dans des zones reculées. Son rétablissement pourrait durer des siècles, bien qu'un nombre relativement élevé de jeunes individus puisse être facilement trouvé dans certains endroits, ce qui indique un retour de l'espèce. Néanmoins, la pollution tend à devenir une nouvelle source limitative de son développement.

Références

Liens externes

Espèce d'Angiospermes (nom scientifique)
Apiaceae
Flore endémique des Andes

Plante en coussinet


text:
Kobus is a surname. Notable people with the surname include:

 Agnieszka Kobus (born 1990), Polish rower
 Arthur Kobus (1879–1945), German general during the Second World War
 Waldemar Kobus (born 1966), German actor

See also

Polish-language surnames

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Monbulla is a locality in the Limestone Coast region of South Australia. It is west of Penola and occupies the eastern part of the Hundred of Monbulla. There is no town centre, and the locality population was 127 at the 2016 census. Monbulla school opened in 1894 but has now closed.

The locality includes the Penola Conservation Park on its western edge. It is crossed by the roads connecting Penola to Clay Wells (towards Robe), Mount Burr (towards Millicent) and Kalangadoo. The Ladbroke Grove Power Station is near the southeastern corner of the locality.

References

Towns in South Australia


text:
Antoni Llevot Lloret (Betesa, Ribagorça, 7 de juny de 1950) és un polític català, diputat al Parlament de Catalunya en la VIII legislatura

Biografia
Es llicencià en belles arts a la Universitat de Barcelona i les professor de dibuix per l'Escola Superior de Belles Arts de Sant Jordi de Barcelona. Ha treballat com a professor a l'IES Joan Oró de Lleida, de 1980 a 1995 ha estat director de l'Escola Municipal de Belles Arts de Lleida i de 1995 a 2003 president del Patronat del Museu d'Art Jaume Morera de Lleida i de l'Institut Municipal de Música de Lleida.

Militant del PSC-PSOE fou elegit paer de Lleida a les eleccions municipals espanyoles de 1995 i 1999 i va ser nomenat paer de Cultura i President de la Comissió de Cultura, Esports i Festes. De 1999 a 2003 també fou diputat de la Diputació de Lleida, vicepresident de la comissió de Cultura de la Federació de Municipis de Catalunya i membre del Consell Comarcal del Segrià.

De febrer de 2004 a gener de 2007 fou Director dels Serveis Territorials del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya a Lleida, i de febrer de 2007 a maig de 2008 director dels Serveis Territorials d'Educació de la Generalitat de Catalunya a Lleida. En maig de 2008 va substituir en el seu escó Marta Camps i Torrents, escollida diputada a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2006. De 2008 a 2010 ha estat secretari de la Mesa de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca i de la Mesa de la Comissió de Política Cultural del parlament de Catalunya.

Referències

Diputats al Parlament de Catalunya pel PSC
Regidors a l'Ajuntament de Lleida pel PSC
Ribagorçans
Polítics de la Franja de Ponent


text:
Myrmeleon (Myrmeleon) semigriseus is een insect uit de familie van de mierenleeuwen (Myrmeleontidae), die tot de orde netvleugeligen (Neuroptera) behoort.

Myrmeleon (Myrmeleon) semigriseus is voor het eerst wetenschappelijk beschreven door Krivokhatsky in 1991.

Mierenleeuwen


text:
The 1984 United States presidential election in Nevada took place on November 6, 1984. All 50 states and the District of Columbia, were part of the 1984 United States presidential election. State voters chose four electors to the Electoral College, which selected the president and vice president of the United States.

Nevada was won by incumbent United States president Ronald Reagan of California, who was running against former vice president Walter Mondale of Minnesota. Reagan ran for a second time with incumbent vice president and former C.I.A. director George H. W. Bush of Texas, and Mondale ran with Representative Geraldine Ferraro of New York, the first major female candidate for the vice presidency.

The presidential election of 1984 was a rather partisan election for Nevada, with about 2% of the state voting for third parties, or for Nevada's "None of These Candidates" option. Every county gave Reagan a comfortable majority.

Nevada weighed in for this election as 16% more Republican than the national average. Reagan won Nevada by a resounding landslide margin of 34%. His vote share of 65.9% made it his tenth-best state nationally, and was the highest vote share any nominee of either party had won in the Silver State since 1936. The Mountain West as a whole had begun trending Republican in 1952, but Nevada remained more competitive than other states in the region through the 1960s and 1970s, being one of two states in the region (along with New Mexico) to vote for Kennedy in 1960, giving Nixon a plurality in 1968, and voting for Ford by just 4.4% in 1976.

A dramatic shift came with Reagan's candidacy, however, as, in 1980, Nevada gave Reagan nearly as high a vote share as it had given Nixon in his 1972 landslide. Reagan improved his vote share still further in 1984. He carried every county in the state, including the largest county, Clark County (home to Las Vegas), which had typically voted Democratic from its founding in 1909 through 1976. Not only did he carry Clark, but he got a higher vote share in it than he did nationally, becoming the first nominee of either party to crack 60% in the county since 1964. He also won over two-thirds of the vote in the state's second population center, more typically Republican Washoe County (Reno). Only in rural and sparsely-settled White Pine County did Reagan fall below 60%, and even here he won by double digits. In eleven counties (including the state's third-largest county equivalent, Carson City), Reagan broke 70%.

Nevada would remain strongly Republican in 1988, but thereafter, it would return to being a more competitive state, as Clark County returned to the Democratic fold in 1992 (and has, as of 2020, never voted Republican again). Bill Clinton won it twice, but by narrow margins; but George W. Bush also won it only by narrow margins in his two elections. No nominee of either party has received as high a vote share in the state as Reagan, as of 2020.

Democratic platform

Walter Mondale accepted the Democratic nomination for presidency after pulling narrowly ahead of Senator Gary Hart of Colorado and Rev. Jesse Jackson of Illinois - his main contenders during what would be a very contentious Democratic primary. During the campaign, Mondale was vocal about reduction of government spending, and, in particular, was vocal against heightened military spending on the nuclear arms race against the Soviet Union, which was reaching its peak on both sides in the early 1980s.

Taking a (what was becoming the traditional liberal) stance on the social issues of the day, Mondale advocated for gun control, the right to choose regarding abortion, and strongly opposed the repeal of laws regarding institutionalized prayer in public schools. He also criticized Reagan for his economic marginalization of the poor, stating that Reagan's reelection campaign was "a happy talk campaign," not focused on the real issues at hand.

A very significant political move during this election: the Democratic Party nominated Representative Geraldine Ferraro to run with Mondale as Vice-President. Ferraro is the first female candidate to receive such a nomination in United States history. She said in an interview at the 1984 Democratic National Convention that this action "opened a door which will never be closed again," speaking to the role of women in politics.

Republican platform

By 1984, Reagan was very popular with voters across the nation as the President who saw them out of the economic stagflation of the early and middle 1970's, and into a period of (relative) economic stability.

The economic success seen under Reagan was politically accomplished (principally) in two ways. The first was initiation of deep tax cuts for the wealthy, and the second was a wide-spectrum of tax cuts for crude oil production and refinement, namely, with the 1980 Windfall profits tax cuts. These policies were augmented with a call for heightened military spending, the cutting of social welfare programs for the poor, and the increasing of taxes on those making less than $50,000 per year. Collectively called "Reaganomics", these economic policies were established through several pieces of legislation passed between 1980 and 1987.

Some of these new policies also arguably curbed several existing tax loopholes, preferences, and exceptions, but Reaganomics is typically remembered for its trickle down effect of taxing poor Americans more than rich ones. Reaganomics has (along with legislation passed under presidents George H. W. Bush and Bill Clinton) been criticized by many analysts as "setting the stage" for economic troubles in the United States after 2007, such as the Great Recession.

Virtually unopposed during the Republican primaries, Reagan ran on a campaign of furthering his economic policies. Reagan vowed to continue his "war on drugs," passing sweeping legislation after the 1984 election in support of mandatory minimum sentences for drug possession.  Furthermore, taking a (what was becoming the traditional conservative) stance on the social issues of the day, Reagan strongly opposed legislation regarding comprehension of gay marriage, abortion, and (to a lesser extent) environmentalism, regarding the final as simply being bad for business.

Results

Results by county

See also
 Presidency of Ronald Reagan
 United States presidential elections in Nevada

References

Nevada
1984
1984 Nevada elections


text:
The Marcapata District is one of the twelve districts in the Quispicanchi Province in Peru. Created on January 20, 1869, its capital is Marcapata.

Geography
The Willkanuta mountain range traverses the province. Some of the highest peaks of the district are Chumpi, Hatun Ñañu Punta, Wila Jaqhi and Yayamari. Other mountains are listed below:

Ethnic groups
The people in the district are mainly indigenous citizens of Quechua descent. Quechua is the language which the majority of the population (87.29%) learnt to speak in childhood, 12.33% of the residents started speaking using the Spanish language (2007 Peru Census).

See also
 Q'umirqucha (Q'umir Qucha)
 Q'umirqucha (Yanaq Qusqu K'uchu)

References

  Instituto Nacional de Estadística e Informática. Departamento Cusco. Retrieved on November 2, 2007.


text:
The Albatross is a novella written by Susan Hill, first appearing in the collection The Albatross and Other Stories published by Hamish Hamilton in 1971. It won the John Llewellyn Rhys Prize in 1972. It appeared as a standalone book published by Penguin Books in 2000. It is studied in GCSE English as an example of the best of modern women's writing.

Plot introduction
The Albatross centers around Duncan, an intellectually disabled 18-year-old who has grown up with his domineering wheelchair-using mother in Heype, a Suffolk seaside town based on Aldeburgh. Duncan finds it difficult to cope with anything outside his daily routine but is forced to interact with the wider world when his claustrophobic relationship with his mother reaches a breaking point.

Inspiration
The story was partly inspired by local composer Benjamin Britten's opera Peter Grimes.

References

External links
review of collection from Saturday Review Pub Date: Aug. 18th, 1975

See also
 List of works by Susan Hill

1971 British novels
British novellas
Novels by Susan Hill
John Llewellyn Rhys Prize-winning works
Novels set in Suffolk
Social realism
Hamish Hamilton books
Penguin Books books
Aldeburgh


text:
Duisburg-Süd ist der südlichste und mit 49,84 km² der flächenmäßig größte Stadtbezirk der Stadt Duisburg. Er hat 72.970 Einwohner (Stand: 31. Dezember 2020). Als Stadtbezirk besteht er seit dem 1. Januar 1975.

Der Stadtbezirk besteht aus dem ehemals klevischen Duisburger Ratsdorf Wanheim-Angerhausen und ansonsten nur ehemals bergischen Ortsteilen, die 1929, und zu einem kleinen Teil erst 1975 nach Duisburg eingemeindet wurden und zuvor zum Amt Angermund im Landkreis Düsseldorf gehörten.

Duisburg-Süd grenzt im Norden an den Duisburger Stadtbezirk Duisburg-Mitte, im Osten an die Stadt Mülheim an der Ruhr, im Süden an die Stadt Düsseldorf und den Kreis Mettmann. Der Rhein trennt den Stadtbezirk im Westen von Duisburg-Rheinhausen und den Städten Krefeld und Meerbusch. Durch den Bezirk fließt der Angerbach. Bei Mündelheim überschreitet eine Sprachgrenze, die so genannte Uerdinger Linie oder Ik-Ich-Linie, den Rhein.

Bezirksbürgermeisterin ist Beate Lieske (SPD).

Gliederung
Der Bezirk umfasst die folgenden Stadt- und Ortsteile:
 Bissingheim
 Buchholz
 Großenbaum
 Huckingen
 Hüttenheim
 Mündelheim mit den Ortsteilen Ehingen, Rheinheim, Serm und Holtum
 Rahm
 Ungelsheim
 Wanheim-Angerhausen
 Wedau

Die Trasse der Köln-Mindener Eisenbahn und die Autobahn A 59 teilen den Bezirk in eine westliche und eine östliche Hälfte. Während der Nordwesten des Bezirks insbesondere durch die Stahlindustrie in Hüttenheim geprägt ist, zieht sich durch den Osten die Huckinger Mark, ein altes Waldgebiet, mit dem Erholungs- und Freizeitgebiet Sechs-Seen-Platte. Der Süden des Bezirks wird teilweise noch landwirtschaftlich genutzt und ist durch die teils immer noch dörflichen Strukturen von Mündelheim, Serm und Rahm geprägt.

Logport II
Mit dem Logport II befindet sich ein wichtiger Teil der Duisburger Hafen AG im Stadtbezirk Süd. Logport II verfügt über insgesamt 35 Hektar Logistikfläche.

Im Jahr 2013 nahm das größte deutsche Logistikzentrum von Audi seinen Betrieb am Standort Logport II auf. Von dort aus werden Komponenten zahlreicher Audi-Modelle verpackt und per Container auf den Weg zu den Produktionsbändern in Übersee geschickt. Der Vertrag wurde inzwischen bis 2023 verlängert.

Sehenswürdigkeiten
Mit der Landmarke "Tiger & Turtle" verfügt der Stadtbezirk über eine beliebte und überregional bekannte Sehenswürdigkeit. Die Skulptur, welche auch als erste begehbare Achterbahn der Welt bekannt geworden ist, ist ein beliebter Fotospot und Ausflugsziel in der Region.

Weitere Sehenswürdigkeiten wie die Sechs-Seen-Platte liegen ebenfalls im Stadtbezirk Süd.

Sport
Der Sportpark Duisburg ist ein etwa 200 Hektar großes Sport-, Freizeit- und Erholungsgebiet im Stadtbezirk Süd. Neben verschiedenen Bundes- und Landesleistungszentren ist der Sportpark Duisburg auch Sitz des Landessportbund NRW sowie der Sportschule Wedau. Das Gebiet umfasst außerdem das Fußballstadion Schauinsland-Reisen-Arena (Heimspielstätte des MSV Duisburg), die Eissporthalle, das Strandbad Wedau inkl. Wassersk-Anlage sowie mehrere Bezirkssportanlagen und die Regattabahn.

Bildergalerie

Baudenkmäler
Siehe Liste der Baudenkmäler in Duisburg-Süd.

Weblinks

 Website des Bezirks

 Karte des Stadtbezirks bei OpenStreetMap

Einzelnachweise

Stadtbezirk in Duisburg


text:
Cet article relate le parcours de l'Équipe de Slovénie de handball masculin lors des Jeux olympiques de 2016 organisé au Brésil. Il s'agit de la  de la Slovénie aux Jeux olympiques.

Deuxième de la poule A, le Qatar est qualifié pour les quarts de finale où il est éliminé par l'Danemark.

Maillots
L'équipe de Slovénie porte pendant les Jeux de Rio de Janeiro un maillot confectionné par l'équipementier Kempa.

Matchs de préparation

|}

Effectif pour la compétition

Résultats

Qualifications

Résultats détaillés
Remarque : toutes les heures sont locales (UTC−3). En Europe (UTC+2), il faut donc ajouter 5 heures.

Groupe B

Quart de finale

Statistiques et récompenses

Récompenses
Aucun Slovène n'est sélectionné dans l'équipe-type de la compétition.

Buteurs
Aucun Slovène ne termine parmi les 10 meilleurs buteurs de la compétition.

Gardiens de buts

Aucun Slovène ne termine parmi les 10 meilleurs gardiens de la compétition.

Voir aussi
 Équipe de Slovénie masculine de handball
 Jeux olympiques d'été de 2016
 Slovénie aux Jeux olympiques d'été de 2016
 Handball aux Jeux olympiques d'été de 2016
 Tournoi masculin de handball aux Jeux olympiques d'été de 2016
 Équipe de Slovénie au Championnat du monde 2017

Notes et références

Jeux olympiques d'été de 2016
Slovenie
Jeux olympiques d'été de 2016


text:
51-й чемпионат СССР по шахматам проходил со 2  по 28 апреля 1984 г. во Львове.

Турнирная таблица

Литература
 Приложение к львовской областной газете. №4 25 июля 1984 года
 Приложение к львовской областной газете. №5 20 сентября 1984 года
 Приложение к львовской областной газете. №6 21 ноября 1984 года
 Приложение к львовской областной газете. №7 17 декабря 1984 года
 Приложение к львовской областной газете. №8 26 декабря 1984 года

Ссылки
 51st USSR Championship, Lvov 1984

Чемпионаты СССР по шахматам
1984 год в шахматах
Спорт на Украине в 1984 году
Спортивные соревнования во Львове
Апрель 1984 года
Чемпионаты СССР в 1984 году
Соревнования по шахматам на Украине


text:
Santa Bárbara es un municipio ubicado en el departamento de Santander, Colombia, perteneciente a la provincia Metropolitana.

Las tierras donde el municipio se encuentra ubicado actualmente fueron inicialmente habitadas por los indios Chitareros. En 1903, Clímaco Ortiz fundó el corregimiento de Santa Bárbara, que posteriormente fue nombrado municipio por medio de la ordenanza #24 del 29 de noviembre de 1976. El pueblo era inicialmente llamado "Suaque".

Historia

La historia de esta  simpática Población, enclavada en un descenso de la abrupta cordillera que se yergue desde el sitio los curos y humilla un tanto su altivez en la región de GUACA, se remonta a principios del siglo pasado. Según consta claramente del archivo Parroquial de GUACA; gentes sencillas levantaron en el sitio de Zunque, una Ermita para venerar a la Virgen y Mártir  SANTA BÁRBARA  El párroco de GUACA, Pbro JOSE MARIA OLAYA, a cuyo celo estaba encomendando este rinconcito de su parroquia, prende el entusiasmo de los vecinos, que van formando un pequeño poblado alrededor de su querida capillita, que atraía, especialmente en la fiesta de la santa, numerosos peregrinos. Por mediación del mismo cura, el Arzobispo de Santafé concede a la naciente población el Título de Viceparroquia, el 14 de julio de 1831; y el 4 de diciembre del mismo año, con ocasión de la fiesta de su santa Patrona los vecinos en Junta Solemne, hacen el compromiso, consignado en un Acta, de Viceparroquia.

Esta acta; que se puede aceptar como la partida de Nacimiento de la población de  Santa Bárbara , fue firmado por los Quince señores, a quienes corresponde, en asocio del mericisimo padre OLAYA, el justo título de fundadores: José María Rojas, Juan Bautista García, Juan Bernardo Rojas, Francisco Rojas, Pedro Rojas, Francisco Duran, Hipólito Rojas, José Luciano Sandoval, Pedro María García, Tomas Estévez, José Sandoval, Juan Francisco Rojas, Francisco Plata Y Luciano Galvis. El 22 de septiembre de 1846 obtiene de la Curia Arzobispal el permiso para construir el Cementerio, anotándoles que la bendición del mismo se deber hacer solamente.

Pero el padre OLAYA fue trasladado a PAMPLONA, en donde ocupó la silla de ARCEDIANO; y al nuevo párroco camino hasta SUAQUE, para visitar frecuentemente a sus feligreses y administrarle los Sacramentos en la Viceparroquia. Entonces los vecinos, al verse privados de ésta ayuda espiritual, solicitaron en 1865 su anexión a la parroquia de UMPALA, lo que les fue concedido. A principios del presente Siglo el General CLÍMACO ORTIZ MANTILLA dueño del extremo territorial que desde el río CHICAMOCHA llegaba hasta ZUAQUE, puso todo su empeño en una mejor organización de la ya existente población. Entonces el Obispo de PAMPLONA destinó un Sacerdote para atender esa comunidad; quién desde diciembre de 1916 abrió los libros los parroquiales y al menos desde el 27 de marzo de 1920 aparece la población de  SANTA BÁRBARA  como corregimiento Departamental.

Por esto es necesario inscribir al General CLÍMACO ORTIZ como uno de los principales benefactores de esta población. El 23 de enero de 1943, el Señor Obispo de PAMPLONA ordenó al Párroco de UMPALA fijar su residencia en  SANTA BÁRBARA ; lo cual parece ser táctico del Centro Parroquial a esta última población. Últimamente la ordenanza No 24 de 29 de noviembre de 1976, pasó la Cabecera del Municipio de Umpala a  SANTA BÁRBARA,  dando cumplimiento con el nombre de MUNICIPIO, y reduciendo a UMPALA a corregimiento de PIEDECUESTA. Así nació esta Población, cuyo territorio perteneció a la antiquísima encomienda de GUACA y que ahora obtiene su propia vida civil con el sacrificio de UMPALA 1525 Existió

Geografía

Santa Bárbara limita al norte con Tona y el departamento de Norte de Santander, al sur con Cepitá y Aratoca, al oriente con Guaca, y al occidente con Los Santos (Santander), Piedecuesta y el corregimiento de Umpalá. El municipio tiene una extensión de 186 km², que fueron tomados de Piedecuesta, Guaca y Umpalá, que en ese entonces era un municipio; en el momento en que Santa Bárbara fue designado municipio, Umpalá pasó a convertirse en un corregimiento de Piedecuesta.

El territorio del municipio, que ha sido denominado "Reserva forestal e hídrica de Santander", es atravesado por el río Umpalá y la quebrada Tasajo, donde se realiza crianza de truchas.

Un gran parte del municipio (más de 4.000 hectáreas) forma parte del Páramo de Santurbán, fuente hídrica para Santander y Norte de Santander.

Límites del municipio: El territorio municipal, limita al norte con el Municipio de Tona y el Departamento de Norte de Santander, por el Este con el Municipio de Guaca, por el Sur con los municipios de Guaca y Piedecuesta y por el Oeste con Piedecuesta.

Extensión total: 224.3111 km²

Extensión área urbana: 0.0517 km²

Extensión área rural: 224.2594 km²

Altitud de la cabecera municipal (metros sobre el nivel del mar):  1900

Temperatura media:  18 °C

Distancia de referencia:  53 km de Bucaramanga

Demografía

De los 2236 habitantes del municipio, 278 viven en la zona urbana y 1958 en la zona rural. Los suaqueños o santabarbarences se dedican principalmente a la agricultura, cultivando caña de azúcar, maíz, café y frutas diversas; además, comercian equinos y bovinos con los habitantes de San Andrés, Guaca y Málaga.

El pueblo cuenta en la zona urbana con un instituto agrícola, donde se instruye hasta undécimo grado de bachillerato y se obtiene el título de bachiller técnico con especialidad agropecuaria,una concentración escolar y un hogar de niños; en la zona rural. Por otro lado, hay 11 escuelas y 4 hogares infantiles.

Los habitantes realizan celebraciones festivas del 4 al 6 de diciembre, en las cuales se hace gala de los platos típicos del pueblo, entre los que se destacan el anís y la chirimoya.

Ecología
Se destaca en el Municipio las condiciones ecológicasa actuales, ya que el 77.62% del territorio se encuentra ocupado por áreas de bosques naturales secundarios y rastrojos asociado a zona de vida de Alto Andino y Andino que constituyen la cobertura más generalizada alcanzando el 43.46% del municipio y la vegetación natural de pajonales y vegetación de Páramo y subpáramo en el 34.16%. Estos ecosistemas son estratégicos ya que favorecen la generación de corrientes y descargas hidrobiológicas, así como también constituyen un ecotono de características amplias, lo que permite una alta variedad de especies de flora y refugio de fauna silvestre.

Economía
La estructura económica del municipio está constituida básicamente en el área rural por las actividades agrícolas teniendo gran importancia los cultivos de Mora, apio, café, frijol, arveja y cebolla ocupando el 3.02% de territorio y la explotación pecuaria en ganado de doble propósito desarrollados en pastos en asocio con rastrojos en el 19.34% del municipio y especies menores como piscicultura y apicultura. Los sistemas de producción son de economía campesina, con bajos ingresos, bajos volúmenes de producción y carencia de un mercado organizado. El área Urbana se soporta en las actividades administrativas, institucionales y prestadoras de servicios sociales de educación y salud. ACTIVIDADES ECONÓMICAS AGRICULTURA Es la principal actividad económica de la región, con cultivos tradicionales como: Mora, Maíz, Chirimoya, Tomate de árbol, Arveja, Cebolla, Yuca, y Arracacha, los cuales se constituyen en la base de la alimentación Familiar. De acuerdo con los anterior se podría decir que el Municipio de Santa Bárbara es productor de alimentos ya que el 95% de los campesinos viven en sus propiedades y el restante 5% en sus aparceros. Estos productos son comercializados en el área Metropolitana de Bucaramanga. GANADERÍA La producción vacuna es rudimentaria y casera lo cual dificultad su explotación comercial debido a las mismas características quebradas del terreno. Las especies porcinas y avícolas son un elemento más de la base de alimentación familiar. PISCICULTURA En las tierras de clima frío se ubican pequeñas explotaciones que con apoyo Municipal se cultiva la trucha y la mojarra. APICULTURA Es otra actividad de explotación comercial especialmente las veredas del Tope, Chácara y casco Urbano.

Vías
Aéreas:  No posee vías de acceso Aéreo

Terrestres: El Municipio cuenta con un sistema de interconexión física y de transporte de importancia a nivel nacional como subregional que le permite su articulación y conectividad especialmente con El área Metropolitana de Bucaramanga, sin embargo presenta grandes dificultades de accesibilidad en razón al estado de la red vial. entre ellas están: Transversal Curos-Málaga: Arteria de gran importancia para la movilización de productos agropecuarios desde la provincia de García Rovira a la capital del Departamento. Actualmente pavimentada desde Curos hasta el Roble. Berlín-Baraya: Vía de comunicación entre los corregimientos de Berlín (Tona) y Baraya (Guaca), se conecta con la vía nacional Bucaramanga-Cúcuta. En el sector rural, el municipio cuenta con una frágil infraestructura vial, circunstancia agravada por la topografía como factor determinante, los anchos de calzada en promedio están por debajo de los 5 metros, las especificaciones técnicas y calidad del trazado. El municipio tiene aproximadamente 85 km de carreteras su distribución por jerarquía, las vías nacionales tiene una participación del 42.30%, las departamentales o secundarias un 15.40% y las municipales o terciarias un 42.30%. El sector Urbano posee aproximadamente 1.190 metros lineales de vías en las cuales el 93% están pavimentadas en losas de concreto (Pavimento rígido)

Fluviales:  No posee vías de acceso Fluvial

Política

En 2019 se destacó al estar entre los 10 municipios con menor abstencionismo electoral, quedando en el noveno lugar para la elección de alcalde con una participación del 88,57% de los potenciales sufragantes en los comicios y en el séptimo lugar para la elección de gobernador departamental al participar el 88,48% del padrón electoral.

Himno

Coro
Santa Bárbara tierra florida

De agua clara y ardiente arrebol

Tierra hermosa que le canta a la vida

Santa Bárbara tierra de sol.

Estrofa I

En tu historia se encuentra la huella

De tus gentes de gran convicción

Oh buen pueblo de gran esperanza

Te llevamos en el corazón.

Estrofa II

Con orgullo conservamos la sangre

De Suaqueños los hijos del sol

Que día a día da luz a tus tierras

Como un mensajero de Dios.

Estrofa III

Patria hermosa de gran gallardía

Es tu suelo un remanso de paz

Donde reina también la alegría

Y no quiero dejarte jamás.

Estrofa IV

Tus montañas de grandes alturas

De recursos y bellezas sin fin

Con solo verlas traen paz a mi alma

Oh tierra hermosa donde nací.

Autores

Letra: Dr. Rafael Ortiz González (q.e.p.d) y Maestro. Juan Quiñonez Forero.

Música y arreglos musicales: Maestro. Juan Quiñonez Forero.

Acuerdo 035 de 27 Noviembre de 2018

Bibliografía
 Revisder Santander Siglo XXI. Editorial Color Visual. 2003.
 Santander Siglo XXI. Revista Imagen Positiva. 2002.
 http://www.santabarbara-santander.gov.co/

Referencias

Enlaces externos

 Alcaldía de Santa Bárbara (Santander)

Municipios de Santander (Colombia)


text:
Columbian High School is  comprehensive public high school in Tiffin, Ohio, United States.  It is the only public high school in the Tiffin City School District.  Their nickname is the Tornadoes.  A long time member of the Northern Ohio League (1954-2017), Tiffin Columbian joined the Sandusky Bay Conference in 2017. The school has 850 students.  The school was founded in 1859 and the current building was constructed in 1959.  The building was named for the 1893 World's Columbian Exposition, the world's fair that celebrated the 400th anniversary of Christopher Columbus' arrival to the New World.  Forrest Trisler is the school principal.

Columbian's Frost-Kalnow Stadium is a 4,500 seat facility that is used by Columbian and Tiffin University.

Curriculum
Columbian High School offers a comprehensive curriculum. Several Advanced Placement classes are offered, including AP Psychology, AP U.S. History, AP Calculus, AP Biology, AP English Language & Composition, AP English Literature & Composition, and more. The school also offers two foreign language courses, Spanish and Mandarin Chinese. AP classes that aren't offered can be taken online through the Virtual High School Collaborative.

Students at Columbian can participate in the College Credit Plus program, which allows them to attend classes at Heidelberg University, Tiffin University, Terra Community College, and more, in order to earn college credit.

External links

Notes and references

High schools in Seneca County, Ohio
Public high schools in Ohio


text:
Judo at the 2010 Asian Para Games was held in Huagong Gymnasium, Guangzhou, China from December 14 to 17, 2010.

Medal summary

Medal table
Retrieved from Asian Para Games 2010 Official Website.

Medalists

Men

Women

Results

Men

−60 kg
December 14

−66 kg
December 15

−73 kg
December 15

−81 kg
December 15

−90 kg
December 17

−100 kg
December 17

+100 kg
December 17

Women

−48 kg
December 14

−52 kg
December 14

−57 kg
December 15

−63 kg
December 15

−70 kg
December 16

References

External links

2010 Asian Para Games events
Asian Para Games
2010
Judo competitions in China


text:
12167 Олівермюллер (12167 Olivermüller) — астероїд головного поясу, відкритий 29 вересня 1973 року.

Тіссеранів параметр щодо Юпітера — 3,483.

Примітки

Див. також
 Список астероїдів (12101-12200)

Посилання

 Інформація про малі планети на сайті minorplanetcenter.net

Астрономічні об'єкти, відкриті 1973
Головний пояс астероїдів


text:
Dirk Pieter Spierenburg was a Dutch politician and diplomat. He was born on 4 February 1909 in Rotterdam (Netherlands and died on 27 August 2001. He was a member of the High Authority of the European Coal and Steel Community, serving in the Monnet Authority from 1952 and was in charge of external relations. He later wrote the Spierenburg report on reform in 1979 of the European Commission which was only partly heeded.

1909 births
2001 deaths
20th-century Dutch diplomats
Dutch European Commissioners
Politicians from Rotterdam
Members of the High Authority of the European Coal and Steel Community
Diplomats from Rotterdam


text:
A Windows Embedded CE 6.0 a Microsoft Windows CE termékcsaládjának hatodik főverziója. A "Yamazaki" kódnevű rendszer 2006. november 1-jén jelent meg. Elődjétől eltérően a kernel 32 helyett  folyamatot támogat, amelyek 32 MB helyett már 2 GB virtuális címteret használhatnak.

A szoftver forráskódja korlátozottan nyílt, így a fejlesztők a rendszermag szintjén szabadon végezhetnek módosításokat anélkül, hogy azokat a Microsofttal vagy versenytársaikkal meg kelljen osztaniuk. A Windows Phone 7 részben a Windows Embedded CE 6.0 R3-on alapszik.

Új funkciók
Egyes rendszereszközök (például fájlrendszer, eszközkezelő) a rendszermagba kerültek át; ezeket futtatható állományokból dinamikus csatolású könyvtárakká alakították át. A Platform Builder a Visual Studio 2005 beépülő moduljaként érhető el (így szükséges a program telepítése). Az exFAT fájlrendszer és csak olvasható módban az UDF 2.5 is támogatott.

A szoftverben elérhetők a 802.11i (WPA2) és 802.11e (QoS) vezeték nélküli szabványok is.

R3
A Windows CE 6.0 R3 verziója 2009 szeptemberében vált elérhetővé a rendszerépítők számára. A Zune HD alapját is képező rendszer jelentősebb újdonságai:
 Silverlight for Windows Embedded: interaktív felületek létrehozásához szükséges képességek
 Internet Explorer Embedded: többujjas érintés támogatása és testre szabható felület
 Flash Lite 7: interaktív weboldalak megjelenítése
 Touch and Gesture: négyujjas érintés és három dimenziós megjelenítés támogatása
 Connection Manager: több hálózati csatoló kezelése
 Microsoft Office- és PDF-megjelenítő: Word, Excel, PowerPoint és PDF formátumok olvasása

Jegyzetek

Fordítás

Források

További információk

Embedded CE 6.0


text:
Damallsvenskan é a principal divisão do Campeonato Sueco de Futebol Feminino.
Esta competição teve início em 1988 e é disputado por 12 clubes.
A atual Damallsvenskan - criada em 1988 - foi antecedida por um torneio nacional entre 1973 e 1977, seguido de uma Division 1 entre 1978 e 1987.

Campeões

Lista dos clubes vencedores do Damallsvenskan:

Títulos por clube

11 títulos	FC Rosengård 1990, 1991, 1993, 1994, 2010, 2011, 2013, 2014, 2015
7 títulos	Umeå IK	2000, 2001, 2002, 2005, 2006, 2007, 2008
 6 títulos	Jitex BK
5 títulos	Älvsjö AIK 1995, 1996, 1997, 1998, 1999
3 título	Linköpings FC 2009, 2016, 2017
2 títulos	Djurgårdens IF Dam 2003, 2004
1 títulos	Öxabäck IF	1988
1 título	Gideonsbergs IF 1992
1 título	Tyresö FF 2012
1 título	Piteå FC 2012
1 título       Göteborg FC 2020

Ligações externas

Referências

Competições de futebol feminino da Suécia


text:
Pandanus neoleptopodus är en enhjärtbladig växtart som beskrevs av Rodolfo Emilio Giuseppe Pichi Sermolli. Pandanus neoleptopodus ingår i släktet Pandanus och familjen Pandanaceae.

Artens utbredningsområde är Madagaskar. Inga underarter finns listade.

Källor

Enhjärtbladiga blomväxter
neoleptopodus


text:
Neesia synandra är en malvaväxtart som beskrevs av Maxwell Tylden Masters. Neesia synandra ingår i släktet Neesia och familjen malvaväxter. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Malvaväxter
synandra


text:
Andrzej Gołoński (* 24. November 1799 in Włocławek; † 18. September 1854 in Warschau) war ein polnischer Architekt und Vertreter des Spätklassizismus.

Leben
Gołonski studierte Architektur und Geodäsie an der Universität Warschau. Im Jahr 1819 erhielt er ein Stipendium der Kommission für Innere Angelegenheiten (poln.: Komisja Spraw Wewnętrznych) und begann mit einer Tätigkeit als Baumeister-Assistent beim Innenministerium. 1821 schloss er sein Studium ab. Er arbeitete zunächst als Schüler, später als Mitarbeiter von Jakub Kubicki. Er arbeitete an dessen Arkaden unterhalb des Warschauer Schlosses mit. Auch übernahm er die Ausgestaltung der Johanneskathedrale anlässlich der Trauerfeierlichkeiten zum Tode Alexanders I. und die Gestaltung des Schlossplatzes zur Königskrönung von Nikolaus I. Kubicki sah in ihm seinen Nachfolger als Hauptarchitekt Warschaus und förderte den noch jungen Gołoński schnell in wichtige Positionen.

1825 erhielt er die Zulassung, als selbständiger Architekt im Königreich Polen arbeiten zu dürfen. Im Jahr 1826 wurde Gołonski zum stellvertretenden Professor, 1928 zum Professor des Lehrstuhls für perspektivisches Zeichen an der Universität Warschau berufen. 1832 wurde er zum Mitglied der Regierungskommission für innere Angelegenheiten und Glaubensfragen (poln.: Komisja Rządowa Spraw Wewnętrznych i Duchownych) ernannt. Ein Jahr später wurde er Baumeister der Industrie- und Handelsabteilung dieser Kommission.

Ab 1843 wirkte er auch an der Akademie der Schönen Künste in Warschau. Im Jahr 1853 wurde er zum Ehrenmitglied der Akademie der bildenden Künste in St. Petersburg ernannt.

Gołoński baute vorwiegend im Stil des reifen Klassizismus. Er verwendete aber auch Elemente der Gotik und der Renaissance. Viele der von ihm errichteten Gebäude wurden im Zweiten Weltkrieg zerstört und später nicht wieder aufgebaut. Der Architekt wurde auf dem Powązki-Friedhof in Warschau beerdigt.

Bauten (Auswahl)
 Umbau der Kasernengebäude (1. und 2. Pavillon) des 21. Infanterieregiments "Dzieci Warszawy" in der Zitadelle Warschau (1822)
 Umbau der Kasernengebäude (3. bis 9. Pavillon) des 30. Infanterieregiments "Strzelców Kaniowskich", ebenda (1822)
 Frageta-Mietshaus für Jakub Hempel (1830)
 Umbau der Kirche zur Abnahme Jesus vom Kreuz in der Warschauer Zitadelle zur orthodoxen Kirche des Heiligen Alexander Jaroslawitsch Newski (1835, zerstört)
 Umbau der Kirche der Piaristen und des Humański-Palastes an der Ulica Długa zur orthodoxen Dreifaltigkeits-Kirche gemeinsam mit Antonio Corazzi (1835–1837)
 Badeni-Palast am Krasiński-Platz (1837–1838, zerstört)
 Mitkiewicz-Haus im neogotischen Stil eines englischen Schlosses in der Ulica Chmielna 51 (1840–1843, zerstört)
 Uruski-Palast an der Krakowskie Przedmieście (1844)
 Orthodoxe Newski-Kirche beim Łazienki-Palast (1846, zerstört)
 Haus des Jan Józef Manzel an der Ulica Chłodna 19 (zerstört)
 Gebäude der Börse an Ulica Królewska 14 (zerstört)

Einzelnachweise

Weblinks

 Kurzlebenslauf und Bautennachweis bei Warszawa1939.pl (in Polnisch)

Architekt des Klassizismus
Architekt (Warschau)
Hochschullehrer (Universität Warschau)
Hochschullehrer (Akademie der Bildenden Künste Warschau)
Pole
Mann
Geboren 1799
Gestorben 1854


text:
Okręty US Navy o nazwie USS "Marathon"
 Pierwszy USS "Marathon" (APA-200) był okrętem zaopatrzeniowym, który wszedł do służby 28 października 1944 roku.
 Drugi USS "Marathon" (PGM-89) był okrętem patrolowym, który wszedł do służby 11 maja 1968 roku.

Marathon


text:
Az Annabelle 3. – Hazatérés egy 2019-es amerikai misztikus horror, amelyet Gary Dauberman rendezett. A főszerepben Mckenna Grace, Patrick Wilson és Vera Farmiga látható. A film folytatása a 2014-ben bemutatott  Annabelle-nek és a 2017-ben bemutatott Annabelle 2. – A teremtésnek, egyúttal a hetedik darabja a Démonok között-sorozatnak.

A film forgatókönyvét Gary Dauberman írta, producere James Wan és Peter Safran.

Az Annabelle 3. – Hazatérést a Warner Bros. és a New Line Cinema forgalmazásában 2019. június 26-án mutatták be az Egyesült Államokban, míg Magyarországon egy nappal később, 2019. június 27-én az InterCom Zrt. forgalmazásában.

A film vegyes kritikát kapott, világszerte 226 millió dolláros bevételre szert téve.

Cselekmény
1971-ben Ed és Lorraine Warren démonológusok Debbie és Camilla kérésére hazaviszik az Annabelle-babát. A babában lakozó szellem megtámadja Edet mikor hazaérnek, de túléli az esetet, és Annabelle-t a szentelt üvegdobozba zárják a házaspár külön erre a célra használt termében. Gordon atya ekkor megáldja a babát, hogy az ártó démon bezárva maradjon.

Egy évvel később a Warren házaspár Mary Ellenre bízza lányuk, Judy felügyeletét, amíg ők elutaznak, egy másik ügyet kivizsgálni. Az iskolában Judy látja a papot, aki elkezdi őt követni. Eközben Mary Ellen barátja szupermarketjében vásárol, majd Judy születésnapjára kezd sütni. A bébiszitter barátnője, Daniela hívatlanul érkezik a Warren házaspár otthonába. A lány régóta szeretné felvenni a kapcsolatot elhunyt édesapja szellemével és kíváncsiságában, valamint vágyakozásában felkutatja az ártó démonokat fogva tartó szobát.

A szobában, amelynek kulcsát Ed Warren irodájában talál meg, sorban fedezi fel és érinti meg a titokzatos mágikus tárgyakat. Édesapjával Mourner karkötőjének segítségével akarja felvenni a kapcsolatot. Annabelle üvegszekrényét véletlenül nyitja ki, ezt követően pedig elszabadul a terror a házban. Bee Mullins szelleme ugyan pillanatnyilag meggátolja Daniela további meggondolatlan cselekedeteit, de az éjszaka Annabelle segítségével több, addig fogvatartott szellem – Kharón, Oni és a Gévaudan-i fenevad – is kiszabadul. Mary Ellent Kharón támadja meg, míg Judy Annabelle-lel kerül szembe a a hálószobájában. Mikor Daniela visszatér a terembe, hogy bezárja azt, csapdába kerül.

Daniela, Mary Ellen és Judy több látomásnak van kitéve az őket terrorizáló Annabelle és többi démon által és mivel a baba szelleme irányítja a többi démont is, csak úgy vethetnek véget a borzalmaknak, ha Annabelle-t sikerül újra a elszentelt üvegdobozba zárni. Danielát megtámadja a Menyasszony szelleme, de Judy és Mary Ellen megtalálják a babát.Végül a három lány szerencsével jár, ahogy Annabelle visszakerül az üvegdoboz mögé, a többi démon is megszűnik zavarogni a házban, a szellemek nyugovóra térnek.

Másnap reggel Ed és Lorraine visszatér, és a trió beszámol nekik a küzdelmükről. Végül Daniela elnézést kért Lorraine-től, de ő tudja, hogy minden abból adódott, hogy a lány fel akarta venni a kapcsolatot édesapja szellemével. Végül mindketten csatlakoznak a születésnapját ünneplő Judy és barátainak társaságához.

Szereplők

Háttér és forgatás
2018. április elején Warner Bros. bejelentette, hogy elkészíti az Annabelle-sorozat harmadik részét is, a bemutató céldátumának pedig 2019. július 3-át jelölte meg az akkor még címtelen alkotásnak. Ugyanebben a hónapban bejelentették, hogy a film egy másik epizódjában már közreműködő Gary Dauberman aláírta szerződését és ő lett a rendezője az Annabelle 3-nak. A mű történetét Dauberman és James Wan, forgatókönyvét pedig ez alapján Dauberman írta. James Wan Peter Safrannal együtt dolgozva a projektben mint producer működött közre.

A 2018-as San Diegóbasn rendezett Comic-Con-on James Wan és Peter Safran elmondta, hogy a film eseményei az Annabelle után veszik fel a fonalat, és a babára fókuszálnának, miután a Warren házaspár házában kialakított múzeum üvegdobozába zárták. Gary Dauberman ezt később megerősítette azzal, hogy a film röviddel a Démonok között-sorozatnak a kezdete után játszódik és új karakterekkel, valamint számos, a franchise első részének eseménye előtti titokról is felfedi az igazságot.

2018. szeptember 5-én Michael Burgess-t szerződtették a film operatőrének. 2019. március 30-án Kirk Morri is csatlakozott a stábhoz.

2018. szeptember végén szerződtették Mckenna Grace-t Judy Warren, a Warren házaspár 10 éves lányának szerepére, Madison Iseman pedig Judy tizenéves babysitterének szerepét kapta meg. Októberre Katie Sarife is csatlakozott a színészekhez, és még abban a hónapban bejelentették, hogy a Warren házaspárt Patrick Wilson és Vera Farmiga alakítja.

2018. október 17-én kezdődött Los Angelesben a film forgatása, 2018. december 7-én Patrick Wilson bejelentette, hogy befejezte jeleneteinek forgatását. 2018. december 14-én hivatalosan is befejezték a film forgatását, 2019 februárjában pedig hivatalossá vált, hogy a film zenéjét a Démonok között-sorozat több részében – Démonok között, Démonok között 2., Annabelle, A gyászoló asszony átka –  is közreműködő Joseph Bishara szerzi.

Marketing
2019. március 15-én a New Line Cinema kiadott egy közleményt, amelyben bejelentette a film hivatalos címét. Az első előzetes 2019. március 30-án, a második 2019. május 28-án jelent meg.

Forgalomba hozatal
Annabelle 3. – Hazatérést az Amerikai Egyesült Államokban 2019. június 26-án mutatták be a mozikban Warner Bros. és a New Line Cinema forgalmazásában. Eredetileg 2019. július 3-án került volna a mozikba, de a dátumot később kétszer is megváltoztatták. A filmet a készítői a 2019 áprilisában elhunyt Lorraine Warren emlékének ajánlották.

Fogadtatás

Bevételek
A film a nyitóhétvégéjén 31,2 millió dollár bevételt ért el az Egyesült Államokban és Kanadában, míg az egész világon összességében 76,2 millió dollárt termelt.

3587 moziban vetítették az Egyesült Államokban és Kanadában a bruttó 30-35 dolláros bevételt hozó filmet, amely a költségvetési adatok szerint a harmadik legsikeresebb film a franchise alkotásai közül.

Kritikai visszhang
A Rotten Tomatoes honlapján a film a 116 kritikus véleménye alapján 70%-os értékelést kapott, ami 6,04/10 pontozást és átlagos besorolást jelent. A webhely kritikus konszenzusa így szólt: "A rajongók számára is szórakoztató, még ha nem is olyan ijesztő, mint néhány elődje, Annabelle 3. azt sugallja, hogy még mindig van élet a franchise-ban."

A súlyozott átlagolást alkalmazó Metacritic a kritikusok véleménye alapján a 100-ból 53-as pontszámot adott a filmnek, ami "vegyes vagy átlagos értékelést" jelent.

A CinemaScore által megkérdezett közönség átlagértékű "B" értéket adott a filmnek A + F skálán, míg a PostTrak átlagértéke 2,5 volt az 5 csillagból.

Jegyzetek

További információk

2019 filmjei
Amerikai horrorfilmek
Amerikai misztikus filmek
Warner Bros. Pictures-filmek


text:
Монетна реформа Костянтина I Великого - комплекс заходів з реформування системи грошового обігу Римської імперії, які були здійснені під час правління імператора Костянтина I Великого в 309-324 роках. Вона була удосконаленням грошової реформи, проведеної в 296 році імператором Діоклетіаном .

Передумови
Під час фінансової скрути римські імператори часто вдавалися до псування монет . Починаючи з правління імператора Нерона відбувається поступове і неухильне зменшення проби і ваги денарія - до кінця II століття вміст у ньому міді досяг  50% при колишній загальній вазі. Це негативно позначалося на курсі денарія і підривало його купівельну спроможність на міжнародному ринку. Імператор Каракалла спробував знайти вихід з положення, випустивши в 214 році антонініан, який хоча і карбувався з такого ж поганого срібла, як і денарій, але важив значно більше - 5,3 грама. Однак це нововведення імператора не привело до очікуваного ефекту, вартість антонініан швидко впала  .

Погіршення срібла в денаріях і антонініанах призвело до того, що було порушено правильне відношення між вартістю золотих і срібних монет. Поступово з обігу зникли золоті ауреуси, оскільки вони перестали випускатися. В середині III століття денарії були повністю витіснені з обігу антонініанами, однак деградацію монет зупинити не вдалося. У другій половині III століття антонініан фактично перетворився в срібну монету з незначним вмістом срібла (2-4%), причому іноді монету сріблили тільки зверху. В результаті антонініан повністю знецінився, його курс примусово встановлювався імперією  .

Під час правління імператора Діоклетіана фінансове становище було катастрофічним: монети знецінилися, сталася натуралізація господарства, ціни на продукти зросли. Щоб виправити економічну ситуацію, Діоклетіан в 296 році провів монетну реформу, спробувавши повернути в обіг золоті і срібні монети. Однак фінансове становище це не виправило, оскільки реальна вартість золота, що містився в «Denarius commnis» ( «Загальний денарій», що став новою одиницею розрахунку, яку імператор прирівняв до 1/50000 лібри (римського фунта) ), виявилася вищою за номінальну вартість самої монети. Крім того, виявилося, що порушено співвідношення вартості золотих і срібних монет. Це призвело до того, що золоті та срібні монети швидко зникали з обігу. Намагаючись це виправити, Діоклетіан видав едикт «De maximus pretiis» ( «Про максимальні ціни»), у якому  встановлював  ціни для всієї імперії і загрожував жорсткими покараннями за його порушення, але ситуації це не виправило. Положення особливо погіршилося за наступників Діоклетіана, які почали зменшувати вагу фоліс - монети в 20 денаріїв, в результаті загальний денарій швидко знецінився   .

Суть реформи
У 312 році імператором частини Римської імперії став Костянтин I, в іншій же частині утвердився Ліциній . Якщо Ліциній продовжував карбувати золоті та срібні монети Діоклетіана, то Костянтин вирішив удосконалити попередню монетну реформу   .

Реформа Костянтина врахувала недоліки реформи попередника. Близько 309 року в Трірі Костянтином була викарбувана нова золота монета - солід, яка мала вагу 1/72 римського фунта (4,55 грама). Пізніше з'явилися фракції соліда - семіс (1/2 соліда) і Трієнс (або треміс, 1/3 соліда). Солід був повністю золотим без домішок, що дозволило йому використовуватися в якості адекватного еквівалента натурального податку. Також був введений твердий курс срібла, для чого карбувалися міліарисій, спочатку рівний 1/1000 золотого фунта і номінально становив 1/72 фунта срібла, а також силіква (1/2 міліарисія). Крім того, робочі монетних дворів прикріплялися до своїх робочих місць, в результаті чого дана професія стала спадковою    .

У 314 році солід карбувався в керованій Костянтином частині  імперії, а після того як він в 324 році об'єднав імперію, став карбувати у всій Римській імперії. Старі ауреуси вагою в 1/60 фунта були повністю витіснені солідом, а срібний Аргентеус вагою в 1/96 фунта практично повністю був витіснений селіквою і меліарисієм. Також в 324-340 роках карбувати скорочений  фоліс з посрібленої бронзи вагою спочатку 3,24 грама, пізніше - 1,94 грама. У 340 році  фолліс був замінений на центеоналіс вагою 5,15 грама. Також пізніше карбувалася монета, яка називається майориною («велика монета») в 1/60 соліди    .

Великим успіхом для Костянтина було те, що внаслідок завойовницьких походів Діоклетіана в IV столітті збільшився приплив дорогоцінних металів в імперію. Крім того, грошова політика Костянтина була тісно пов'язана з його релігійною політикою: в період між 331 і 336 роками масово проводилася конфіскація золотих, срібних і бронзових статуй з язичницьких храмів, які були оголошені імперською власністю. У двох імператорських комісарів по кожній провінції було завдання отримати статуї і розплавити їх для негайного карбування. Виняток склали кілька бронзових статуй, які використовувалися в якості громадських пам'ятників в Константинополі  .

Наслідки
Реформа Костянтина мала набагато реальніший характер, ніж реформа Діоклетіана. Солід залишався основною грошовою одиницею Римської імперії і зберігався до розпаду Візантії . Після смерті Костянтина його спадкоємці стали карбувати також новий фоліс, мав вагу 5,18 грама. Дана монета з перервами карбувалася до 395 року. Також пізніше меліарисій піднявся в ціні і став складати 1/12 соліди, але потім впав до 1/60 соліда    .

Грошова система, введена Костянтином, стала основою для подальших грошових систем  .

Див. також

 Монетна реформа Октавіана Августа

Примітки

Література

Грошові реформи
Монети Стародавнього Риму
Сторінки з неперевіреними перекладами
Константин І Великий


text:
Josh Agle (né le ), est un artiste américain connu surtout sous le pseudonyme de "SHAG", nom sous lequel il commença à signer ses peintures en 1987 (dérivé des deux dernières lettres de son prénom et des deux premières lettres de son nom de famille). Il est reconnu pour son style comique, ses peintures richement colorées portant sur des thèmes comme les tiki, les cocktails et la consommation, rappelant les années cinquante et soixante.

Voir aussi

Liens externes

site officiel de Shag
ModCulture.com Interview avec Josh "Shag" Agle
KittyKitty Interviews the Artists - Shag
Unofficial, Unscientific, Unsubstantiated, Unreliable Shag Fan Weblog

Peintre américain du XXe siècle
Naissance en août 1962
Étudiant de l'université d'État de Californie à Long Beach


text:
A sinker in mining in the 19th century was a worker who specialized in creating new vertical mine shafts.

The job was highly skilled and the workers who did this work were often regarded as an elite workforce.

References

Mining terminology


text:
Basaltware, engl. auch black basalt ware, benannt nach dem nur äußerlich ähnlichen Gestein Basalt, ist ein in der Masse mit Mangan- und Eisensalzen schwarz gefärbtes keramisches Material, das wie Steinzeug sehr hart gebrannt wird, dicht gesintert und wasserundurchlässig ist. Es muss daher nicht glasiert werden.

Es wurde in den späten 1760er Jahren von Josiah Wedgwood entwickelt, der schon seit Gründung seiner Manufaktur 1757 begonnen hatte, Tafelgeschirr aus Steingut in den neuen klassizistischen Stilformen herzustellen. Auch andere Töpfer in Staffordshire hatten damals schon eine mit Eisenoxid bemalte Irdenware hergestellt, die egyptian black genannt wurde, weil ihre Formen auf ägyptische und andere antike Vorbilder zurückgriffen. Wedgwoods Gefäße und Dekorationsartikel unterschieden sich von diesen Vorläufern durch größere Härte und Unempfindlichkeit, eine schwarze Durchfärbung des Scherbens, eine weitergehende Sinterung und damit Wasserundurchlässigkeit und eine feinere Körnung der Masse, die eine detailreichere Ausformung von Profilen und Reliefs ermöglichte. Aufwendige Stücke hatten weiße Reliefauflagen, manchmal wurden auch schwarze Reliefs auf roten Grund gelegt, was an die Schwarzfigurige Vasenmalerei, oder rote Engobe auf schwarzem Basaltfond, die an die Rotfigurige Vasenmalerei der Antike erinnern sollte. Die Brenntemperatur erreichte fast die von Porzellan. Ein eingebrannter Firnis und anschließende Politur erhöhten den matten Glanz der unglasierten Oberfläche, vor allem in der Frühzeit. Diese frühe Ware ist nach künstlerischem Rang und Umfang der Produktion nicht weniger bedeutend als die heute bekanntere und mit Wedgwood eher in Verbindung gebrachte Jasperware. Seit 1769 wurde Basaltware in Wedgwoods Manufaktur Etruria (Staffordshire) hergestellt.

Literatur
 Wolf Mankowitz: Wedgwood, London 1966

Weblinks
 Über Wedgwoods Black Basalt
 The Black Figure in 18th-century Art

Keramischer Werkstoff
Töpferei
Künstlerische Technik