text:
Canyonlands (Zemlja kanjona) je jedan od 58 nacionalnih parkova smještenih na području Sjedinjenih Američkih Država.

Zemljopisni podaci
Nacionalni park Canyonlands je smješten u okrugu Grand, u blizini grada Moab u američkoj saveznoj državi Utah. Rasprostire se na području od 1.366,21 km2, a sastoji se od brojnih kanjona izdubljenih djelovanjem rijeka Colorado i Green te njihovih pritoka. Park je prostorno podijeljen na četiri oblasti:
 Island in the Sky
 Needles
 Maze
 rijeke Colorado i Green
Ono što je zajedničko svim ovim dijelovima parka je pustinjski ugođaj, ali ipak je svaki od njih jedinstven na svoj način.

Osim kanjona u parku postoje i brojni lukovi nastali erozijom tla pod utjecajem dvaju rijeka i njihovih pritoka. Park je omiljeno izletište za planinare, bicikliste i avanturiste željne života u ovakvom krajoliku. Nacionalnim prakom ovo je područje proglašeno 12. rujna 1964. godine.

Klima
Canyonlands ima pretežito pustinjsku klimu s velikim dnevnim i godišnjim temperaturnim razlikama. Ljeti temperatura prelazi preko 37°C, a zimi često pada ispod ništice. Noćna temperatura se ljeti spušta od 14 do 17°C. Ugrijani pijesak i stijene ispuštaju akumuliranu toplinu, no zbog niskog postotka vlage u zraku te nedostatka oblaka koji bi zadržali tu toplinu, zrak se vrlo brzo hladi.

Geologija
Nacionalni park Canyonlands ima bogatu geološku povijest a znastvenici ga drže pravim izlogom geologije. Iako je nacionalni park područje raznolikih ekosustava i bogate povijesti, razni geološki procesi su igrali najvažniji dio pri oblikovanju Canyonlandsa. Suha klima i rijetka vegetacija omogućuju izlaganje velikog prostranstva golih stijena i kanjona rijeka Colorado i Green te otkrivaju više od 300 milijuna godina geološke povijesti.

Canyonlands se nalazi unutar geološkog područja naziva ravan Colorada koja obuhvaća veliki dio kontinentalne kore, a stvaranje današnjih stijena erozijom je trajalo milijunima godina. Nakon povlačenja nekadašnjeg oceana ostale su debele naslage pijeska i morskog vapnenaca. Riječni sustavi rijeka Colorado i Green su odnosili ogromne količine sedimenta s erozivnih planinskih lanaca, poput planina iz kojih je nastao današnji Stjenjak, te ih odlagale u nizinama. Nekad zatrpani sediment pod pritiskom je stvarao današnje stijene koje su očvrsnule zbog utjecaja vode. Uzdizanje terena erozivnim djelovanjem riječnih tokova kroz desetak milijuna godina, dovelo je do današnjeg izgleda nacionalnog parka prepunog raznolikih kanjona, raznih lukova i litica, a taj proces erozije još uvijek traje.

Biljni i životinjski svijet

Biljni svijet

Rijetke pustinjske biljke duboko ukorijenjene u pustinjsko tlo imaju sposobnost održavanja u ovim ekstremnim pustinjskim uvjetima i jako malim količinama vode potrebne za njihov opstanak. Različite biljke imaju različit način opstanka. Višegodišnje biljke kao kaktusi akumuliraju vodu, juka pušta korijenje čak do 9 m dubine da bi dosegla podzemnu vlagu, neke biljke imaju svjetlo obojano lišće koje ima sposobnost odbijati sunčeve zrake i smanjiti gubitak vode. Neke biljke, poput mahovine u nedostatku vode presuše, ali pojavom vlage ožive i vrlo brzo ozelene. Mahovina se, osim toga, prilagodila na način da raste u sjenama drugih biljaka i tako zadržava vlagu.

Godišnje biljke rastu i cvjetaju isključivo nakon kiše, a odmah se i razmnožavaju izbacujući sjemenje koje čeka novu kišu da bi obnovilo ovaj ciklus.

Životinjski svijet
I životinje poput biljaka imaju svaka svoj način prilagodbe surovim pustinjskim uvjetima. Gušteri i zmije preko dana traže zaklon u pukotinama stijena, a noću izlaze i love. Jedna vrsta zeca također preko dana traži zaklon u hladovini. Za velikih vrućina svoje dugačke uši položi na leđa. Vrućina širi krvne sudove u ušima pa se zec na taj način rješava toppline iz svog tijela i hladi ga.

Neke životinje poput jelen mazgara ili muflona imaju snažno građena tijela, prilagođena dugim hodnjama u potrazi za pitkom vodom. Vodu pronalaze na rijetkim izvorima, ali i u rijekama Colorado i Green te u pukotinama stijena u kojima se zadržava kišnica. Vodu također pronalaze i u biljkama kojim se hrane.

Grabežljivci poput kojota ili risa vodu pronalaze kao i preživači ali i u mesu životinja kojima se hrane. Ptice i veći sisavci se od vrućina brane dahtanjem kojim izbacuju toplinu iz svojih tijela.

Ostali projekti

Izvori

Vanjske poveznice
 http://www.canyonlands.national-park.com/
 Canyonlands National Park - Utah National Parks
 American suothwest - Canyonlands National Park
 http://www.infowest.com/Utah/canyonlands/canyonpark.html

Galerija

Nacionalni parkovi u SAD-u
Canyonlands


text:
Młodzi, piękni i szaleni (fr. Les Gaous) – francusko-niemiecko-brytyjska komedia z 2004 roku w reżyserii Igora Sékulica.

Opis fabuły
Maurice (Matthias Van Khache) i Benoît (Hervé Lassïnce) mieszkają na południu Francji. Pewnego dnia w okolicy zjawia się elegancka paryżanka Julie (Élise Perrier). Towarzyszy jej chłopak. Maurice zakochuje się w niej od pierwszego wejrzenia. Postanawia pojechać do stolicy i zdobyć jej serce.

Obsada
 Matthias Van Khache jako Maurice
 Hervé Lassïnce jako Benoît
 Richard Bohringer jako François Bricard
 Jean-Marie Bigard jako Dédé
 Mareva Galanter jako Pénélope
 Ticky Holgado jako Jojo
 Vincent Moscato jako Gérard
 Élise Perrier jako Julie
 Richaud Valls jako Guillaume
 Stéphane Soo Mongo jako Samir
i inni

Bibliografia

Brytyjskie filmy komediowe
Brytyjskie filmy z 2004 roku
Francuskie filmy komediowe
Francuskie filmy z 2004 roku
Niemieckie filmy komediowe
Niemieckie filmy z 2004 roku
Filmy kręcone w Bordeaux

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Charlie Whiting (1952. augusztus 12. – Melbourne, 2019. március 14.) brit sportbíró, a Nemzetközi Automobil Szövetség Formula–1-es versenyigazgatója, a sportág műszaki osztályának állandó vezetője.

A motorsportban
Whiting raliautókkal foglalkozott pályája elején. 1977-ben került a Formula–1-be, először mint a Hesketh Racing szerelője. A csapat csődje után a Bernie Ecclestone által irányított Brabhamhez került, ahol a brazil Nelson Piquet 1981-es és 1983-as világbajnoki címéből főmérnökként vette ki a részét.

1988-ban került a Nemzetközi Automobil Szövetség alkalmazásába, majd 1997-től lett a nagydíjak állandó versenyigazgatója. Feladatai közé tartozott a futamok biztonságának felügyelete, az ezért felelős bizottságot, valamint a sportág technikai bizottságát is ő irányította.

A 2005-ös indianapolisi amerikai nagydíj

A Formula–1 újkori történetének egyik legnagyobb botrányának is részese volt, miután a 2005-ös amerikai nagydíj előtt sikertelen tárgyalásokat folytatott a Michelin gumiszállítóval, aminek következménye bojkott lett, a futamon mindössze hat autó, a Bridgestone abroncsait használók álltak rajthoz.

Szerepe a sportág biztonsági fejlődésében
Whitingnak nagy szerepe volt abban, hogy a sportágban bevezették az úgynevezett halót (magyar szóhasználatban gyakran glória), ami a versenyzők fejének védelmét szolgálja egy-egy balesetet követően. Ezen felül része volt több biztonsági intézkedés létrejöttéért is, így a pilótafülke oldalának megemelése, és a HANS, a versenyzők nyakát védő segédeszköz bevezetéséért.

Halála
2019. március 14-én hajnalban hunyt el tüdőembólia következtében a 2019-es Formula–1 világbajnokság kezdete előtt egy nappal, Melbourne-ben, 66 éves korában.

Jegyzetek

1952-ben született személyek
2019-ben elhunyt személyek
Brit sporttisztviselők


text:
Slesvig by (, sønderjysk Sljasvig) er en by i det nordlige Tyskland, beliggende i den nordøstlige del af delstaten Slesvig-Holsten. Den er et administrativt centrum i Sydslesvig og bispesæde. Den har ca. 24.500 indbyggere. Byen er opstået på nordsiden af fjorden Slien, efter at vikingehandelspladsen Hedeby opløstes.

Byen Slesvig var dansk indtil 1864. I dag findes der et dansk mindretal med egne skoler og kulturinstitutioner i byen.

Navnet
I 804 forekommer navnet Sliestorp, som tidligere mentes at kunne være et tidligt navn for Slesvig. Bynavnet Slesvig er sammensat af ordene Sli og Vig. Navnet Slesvig betyder altså Bugten ved Slien. På den lokale danske dialekt kaldtes byen Sljasvig med betoning på den anden stavelse.

Geografi
Geografisk set ligger Slesvig i det sydvestlige Angel cirka 30 kilometer syd for Flensborg. Købstaden strækker sig næsten i en halvkreds omkring Sliens Lille Bredning.

Direkte nord for Slien ligger Slesvigs bykerne med domkirken og fiskerbyen Holmen. Øst for Holmen ligger Slesvigs nye bydel Friheden (Auf der Freiheit) med det nye danske gymnasium. Vest for den gamle by ligger den i 1600-tallet opvoksede bydel Lolfod (Lollfuß) samt den langs Slien beliggende park Kongeengen. Ud for Kongeengen i Slien ligger Mågeøen, som kaldes således efter de mange måger, der i tidligere tid havde tilhold her. Bakkerne nord for indrebyen og Lolfod hedder Galbjerg (også: Gallebjerg og Galgebjerg) og Hestebjerg med den lille bydel Hønsehusene (Hühnerhäuser). På Galbjerg fandtes tidligere Mikkelskirken. Syd for Gottorp Slot og tæt ved nabobyen Bustrup befinder sig Frederiksberg (også Kratbjerg, tysk: Friedrichsberg). Nord for den indre by ligger Nystaden (Neustadt), Klapskov (Klappschau) og Sankt Jørgen eller Jørgensby med byens psykiatriske klinikker. Vest for Gottorp Slot ligger skovområderne Dyrehaven og Pøl Hegn (også Pøleskov). Slesvigs møllebæk udspringer nord for byen og passerer både Polérdammen (ty. Polierteich) og Kalvedammen (Kälberteich), inden den munder ved Holm Nor ind i Sliens Lille Bredning. Indsøen Brudesøen ligger i Sankt Jørgen.

Byen var i 1700-tallet administrativt inddelt i otte kvarterer. De første fem kvarterer udgjorde den indre by, det 6. kvarter Holmen, det 7. kvarter Lolfod med Hestebjerg og Hønsehuse og det 8. kvarter Frederiksberg (Kratbjerg). Byens ældste dele med Domkirken, Rådhuset og Rådhustorv omfatter området mellem Kalvedam/Kalvegade i nord, Slagtergade i øst og Slien/Skibsbrogang (siden 1888 Hafenstraße/Havnegade) i syd. Byens gågade strækker sig fra Munkebrogade via Korntorvet til Byvej/Stadtweg.

Historisk set hører byen under følgende sogne:
 Domsognet, bestående af midtbyen med Domkirken, Holmen, Domteglgården, nogle huse i Jørgensby og den nord for byen liggende avlsgård Klapskov
 Michaelis Sogn, bestående af Lolfod, Hestebjerg, Hønsehusene, Jørgensby samt tilgrænsende landsbyer (Lyrskov med Arnholt, Isted, Gammellund, Jydbæk, Skovby, Husby)
 Frederiksberg Sogn, bestående af Frederiksberg (Kratbjerg) og gården Ør
 Skt. Hans Sogn (Skt. Johannes Sogn), bestående af Sankt Hans Klostret og parcellerne på Friheden
Den tidligere danske garnisionsmenighed på Gottorp Slot var organiseret som frimenighed

Historie

Vikingetid

Byen Slesvig opstod på nordsiden af fjorden Slien, efter at vikingehandelspladsen Hedeby opløstes. Hedeby var den vigtigste handelsplads i vikingetiden, ligesom der er fundet tegn på en omfattende håndværksaktivitet. Allerede i 948 blev byen bispesæde. Her virkede også biskop Poppo, som døbte Harald Blåtand. Ifølge de skriftlige kilder blev Hedeby ødelagt flere gange ved midten af 1000-tallet, og i 1050 afbrændtes byen endeligt af den norske konge Harald Hårderåde. Arkæologiske fund viser, at bebyggelsen ophørte, og i stedet flyttede indbyggerne til den nuværende by Slesvig, hvortil de nye, mere dybtgående skibe bedre kunne sejle. Selve Hedeby blev aldrig genopbygget.

Middelalder

I 1020 indviedes den første domkirke. I 1115 indsatte Kong Nils sin unge nevø, Knud Lavard, som jarl i Sønderjylland. Knud Lavards bopæl blev Jørgensborgen på Mågeøen. I 1200 fik Slesvig som den første danske by stadsret. Slesvig fik sin stadsret af Svend Grathe i 1155, men mistede allerede i løbet af middelalderen status som førende handelsby i Østersøområdet til Lübeck, men bevarede sin politiske og religiøse status. Slesvig blev flere gange befæstet ved både borg og bymur, senest ved Gottorp Slot, hvorfra Sønderjylland i en længere tidsperiode blev styret. I 1459 var slottet en overgang i Christian 1.s besiddelse. I 1522 oprettedes her et møntsted, hvor der blev slået mønter for blandt andre Frederik 1. og Christian 3.

Allerede omkring 1100 oprettede, den daværende danske konge, Kong Erik Ejegod, Mikaelsklostret. Klostret befandt sig uden for byens grænser på Mikaelsbjerget. I 1191/1196 blev klostret flyttet fra Slesvig til Gudholm i Angel. Klosterkirken blev endnu i 1900-tallet anvendt som sognekirke. Omtrent 100 år senere blev Sankt Hans Klostret på Holmen oprettet. I 1234 kom Gråklostret til, som blev oprettet på initiativ af hertug Abel. Gråklostret var i middelalderen beboet af munke fra Franciskanerordenen, og var indrettet i Slesvigs tidligere danske kongegård. Et år senere kom, med Maria Magdalene Klosteret, byens fjerde kloster til. Maria Magdalene Klosteret var et dominikanerkloster og befandt sig lige syd for domkirken. Efter reformationen blev klosteret lukket. På samme sted byggedes senere den såkaldte Hattensche Hof.

I 1250 lod hertug Abel sin bror, Kong Erik Plovpenning, myrde på Slien. Abel blev betragtet som ansvarlig for mordet, men det lykkedes ham at få 24 riddere til at sværge på hans uskyld ved landstinget i Viborg, hvorefter han blev kåret til konge den 1. november 1250.

I 1356 hærgede pesten i byen og en stor del af byens indbyggere døde.

I 1486 blev Missale Slesvicense trykt i byen. Missalet regnes for et højdepunkt i dansk bogtryk.

Renæssance

Med reformationen kom det såkaldte Gråkloster i byens besiddelse. Klosterkirken blev i 1530 ombygget til Rådhuset. Efter landsdelinger i 1544 og frem til 1701 var Slesvig hjemby for de gottorpske hertuger. I 1600-tallet eksisterede der formodentlig en bro mellem Slesvig og Mågeøen.

1700-tallet
I 1711 blev forstæderne Lolfod, Frederiksberg og Hønsehuse indlemmet i byen, som nu blev omtalt som den kombinerede købstad Slesvig.

1800-tallet
I 1800-tallet blev den slesvigske stænderforsamling oprettet og fik, indtil 1850, huse i Slesvigs rådhus.

Befolkningsudvikling fra år 1803 til 1860:
 I 1803 7.823 indbyggere
 I 1835 11.040 indbyggere.
 I 1840 11.204 indbyggere.
 I 1845 11.551 indbyggere.
 I 1855 12.411 indbyggere.
 I 1860 12.197 indbyggere.

Efter de dansk-tyske krige blev byen tysk. I 1883 blev Slesvigs eneste byport i Langegade, Høje Port eller Angelboport (på tysk Hohe Tor eller Angelboetor), nedrevet. Langegade var i middelalderen den eneste vej ud af byen til Angel. I årene 1888 til 1894 blev det nygotiske, 112 meter høje domkirketårn bygget.

Slesvig er i dag amtsby i kredsen Slesvig-Flensborg. Byen har en beskeden industri, og huser både den slesvig-holstenske overlandsret og landsforvaltningsret. Desuden er byen centrum for et stort psykiatrisk hospital.

Uddannelse
Byen har med Hiort Lorenzen-Skolen, Gottorp-Skolen og A.P. Møller Skolen i den nye bydel, Friheden (tysk Auf der Freiheit), tre danske skoler og en række danske foreninger og institutioner. A.P.Møller Skolen blev indviet den 1. september 2008. Skolen er en gave af A.P. Møller-Fonden.

Berømte bysbørn
Den danske billedhugger, Herman Wilhelm Bissen, og den danske maler, Asmus Jacob Carstens, kom begge fra Slesvig.

Politik
Slesvigs borgmester er den partiløse Thorsten Dahl. Slesvig byråd (Stadtversammlung) består af 27 medlemmer. Ved sidste kommunalvalg i maj 2013 fik byrådet følgende fordeling :

Byvåben
Det nuværende byvåben blev indført i 1935, men kan føres tilbage til et bysegl fra 1299 . På blå bund ses en portløs gylden kreneleret mur (tindemur) samt kreneleret tårn, suppleret med en gylden månesegl og en seksstrålende gylden stjerne. Nederst i skjoldet ses blå og sølvfarvede bølger.

Muren henviser til den tidligere Jørgensborg på Mågeøen. Bølgerne symboliserer Slien. Betydningen af halvmånen og stjernen er derimod ukendt. Himmellegemerne fandtes allerede på Knudsgildens ældste segl fra slutningen af 1100-tallet. Farverne svarer til Sønderjyllands/Slesvigs farver blå og gulv.

Kultur og seværdigheder

Kirker

Byens femskibede domkirke Sankt Petri, som er opført i perioden fra 1100-tallet til 1400-tallet, er siden 1894 forsynet med Nordtysklands næsthøjeste kirketårn og rummer både en række hertugelige gravmonumenter og adskillige mindelser om de dansk-tyske forbindelser. Pragtfulde er især Hans Brüggemanns altertavle Bordesholmalteret, som oprindeligt hørte hjemme i klostret i Bordesholm og kong Frederik 1.`s gravmæle. Også kong Nils skal være gravsat her, men graven kendes ikke.

Trefoldighedskirken i bydelen Frederiksberg er bygget i årene 1650/1651 under hertug Frederik 3. Den enskibede kirke er opført i munkesten. Det nygotiske tårn kom til under prøjserne i 1872.

Ved siden af domkirken findes også en dansk, en katolsk samt en baptistisk kirke. Den nuværende danske menighed i Slesvig blev oprettet i 1922. De holdt de første år gudstjeneste i Slesvighus og i slotskirken på Gottorp Slot. Først i 1968 blev Ansgarkirken indrettet. Kirken blev indrettet i den forhenværende Ansgarskole. Baptistkapellet i Byvejen er opført i 1877. Kapellet er dermed den ældste baptistkirke i Slesvig-Holsten.

Af Slesvigs middelalderlige klostre kan nævnes Gråklostret i den indre by og Sankt Hans Kloster på Holmen.

Slesvig Domkirke er en del af Den europæiske rute for teglstensgotik.

Museer
Byen rummer museerne Schleswig-Holsteinische Landesmuseen på Gottorp Slot med den genoprettede barokhave Nyværkhave (Neuwerkgarten) og den gottorpske kæmpeglobus, bymuseet Stadtmuseum i Günderoth Gård og folkemindemuseet Volkskunde Museum på Hesterberg.
Bymuseums speciale er fotoudstillinger af høj karat. Folkemindemuseet har de seneste år vist en lang række utraditionelle udstillinger, flere af dem er semi-permanente, bl.a. en kriminalhistorisk udstilling om Tysklands første kvindelige bankrøver.

Teatre
Slesvigs byteater hører ind under den slesvig-holstenske landsdelsscene med spillesteder i både Slesvig, Flensborg og Rendsborg. Landsdelsscenen blev stiftet i 1974. Udover landsdelsscenen findes også en nedertysk amatørteater (Schleswiger Speeldeel). Sydslesvigsk Forenings teaterudvalg tilbyder derudover også danske gæstespil i Slesvig Teater.

Biblioteker
 Stadtbücherei Schleswig
 Dansk Bibliotek Slesvig i Ansgarhuset
 Slesvig-Holstensk Landsarkiv i Prinsens Palæ

Andre bygninger

Ved Rådhuspladsen findes det privilegerede hofapotek fra 1517. Apoteket blev opført af den daværende slesvigske hertug og senere danske kong Frederik 1. på fundamenterne af Knudsgildets forhenværende gildehus. Hofapoteket var det første offentlige apotek i Sønderjylland. Bygningen, som nu rummer en cafe, har været fredet siden 1973.

Mariehospitalet ved vejen mellem Domkirken og Rådhuspladsen blev opført i 1790. Hospitalet er opkaldt efter den daværende kronprinsesse Marie Sophie Frederikke, der blev gift i 1790 med den senere danske kong Frederik 6. Vielsen fandt sted på Gottorp Slot. Mariehospitalet var dengang en del af byens fattigvæsen. I dag indgår bygningen i byens plejehjem.

Den klassicistiske Plessengård vest for domkirken blev oprettet 1798 under navnet Bellevue. Under de slesvigske krige fungerede bygningen som lazaret. I dag findes her byens turistinformation.

Andre markante bygninger er blandt andet Rådhuset, i hvilket den sønderjyske
stænderforsamling holdt sine møder indtil 1846; Prinsens Palæ i Frederiksberg, hvor nu landsarkivet har til huse; toldhuset fra 1700-tallet, som i dag rummer et hotel og den såkaldte røde elefant, som ligger overfor slottet, og hvor den slesvig-holstenske højesteret har sæde i dag.

Kongeengen

Ud mod Slien findes med Kongeengen (Königswiesen) et lille parkområde. Her findes blandt andet idrætspladser, en lille vikingelegeplads og et cirka 14 meter høj udsigtstårn. Det cirka 16 hektar store parkområde skæres af en lille øst-vest gående vandkanal. Ved Kongeengen ligger også byens badested Louisenbad og klubhuset af Slesvigs danske roklub.

Kongeengen var også stedet hvor den landskabsarkitektoniske udstilling Landesgartenschau med over 20 emnehaver såsom en urtehave med helbredende planter fandt sted i 2008. Udstillingens maskot var med henvisning til Slesvigs historie en lille vikingedreng. Havdeudstillingen omfattede også kulturelle arrangementer, blandt andet en dansk kulturuge.

Holmen
Umiddelbart øst for byens centrum ligger den idylliske bydel Holmen. Holmen er Slesvigs fiskerbydel, hvor indbyggerne i århundreder har haft deres egne sæder og skikke. Betegnelsen Holmen betyder lille ø.

Infrastruktur og transport
Slesvigs kollektive trafik drives af Verkehrsbetriebe Schleswig-Flensburg. Rutebilstationen ligger centralt ved den gamle kredsbanegård. Byens banestation ligger derimod udenfor bycentret i bydelen Frederiksberg. På Slien sejler færger fra Slesvig til blandt andet Kappel. Vest for kommunens grænser forløber motorvejen A 7, som fortsætter nord for den dansk-tyske grænse som Sønderjyske Motorvej. Den er en del af Europavej E45.

Byens sidste sporvogne i drift kørte i 1936 (se Slesvig Sporveje).

Noter

Litteratur
 Nicolay Jonge: Kongeriget Danmarks chrorografiske Beskrivelse; Kiøbenhavn 1777

Eksterne henvisninger

 Kommunens netsted
 Turistside om Slesvig og Slien
 Privat hjemmeside om Folkemindemuseet
 Privat hjemmeside om et atelierudstilling på Gottorp Slot
 Nicolai Jonge: Danmarksbeskrivelse, 1777 Om Staden Slesvig, Slottet og Amtet Gottorf, tilligemed Mohrkirchen; saavelsom og Staden Friderichsstadt og Landskabet Stapelholm.

Sydslesvig
Byer i Kreis Slesvig-Flensborg


text:
Robert Bingham Downs (May 25, 1903 – February 24, 1991) was an American writer and librarian. Downs was an advocate for intellectual freedom. Downs spent the majority of his career working against, and voicing opposition to, literary censorship.  Downs authored many books and publications regarding the topics of censorship, and on the topics of responsible and efficient leadership in the library context.

Life
Robert Downs was born May 25, 1903, in the southern small town of Lenoir, North Carolina, United States. He was the seventh child of eight of Mr. John McLeod, an educator and local part-time politico, and Clarissa Catherine Hartley Downs, who suffered from periodic ambulatory incapacity. Downs married classmate Elizabeth Crooks in 1929. Elizabeth and Robert had two daughters Clara (Mrs. William Keller) and Roberta (Mrs. Terence Andre). In 1982, Elizabeth Downs died.  Subsequently, Robert Downs was remarried to Jane Wilson in 1983. Downs has three grandchildren and five great-grandchildren. He was a supporter of the Democratic Party. Robert B. Downs died at the age of 87 of pneumonia in 1991 at his home in the city of Urbana, Illinois.

Educational background

Downs attended the one-room schoolhouse called Shady Grove until his high school years when his family relocated to Asheville, North Carolina.  After the completion of his high school curricula, Downs went on to study at the University of North Carolina (A.B. 1926), the School of Library Science at Columbia University (B.S. 1927, M.S. 1929).  During his Masters coursework, Downs was employed at the New York Library and as a librarian for two years (1929 to 1931) at Colby College in Maine.  Downs earned a Doctor of Letters from Colby College (1944) and from University of Illinois (1973).  In addition, Downs earned a LL.D. from North Carolina University in 1949, and L.H.D.s from Ohio State University (1963) and Southern Illinois University (1970).

Employment
The following "Employment" section uses data procured from the source: Contemporary Authors Online, Gale, 2008.

 1922–1926: Assistant Librarian, University of North Carolina
 1927–1929: Librarian, Colby College
 1929–1931: Assistant Librarian, New York Public Library
 1931–1932: Assistant Librarian, University of North Carolina
 1932–1934: Librarian and Associate Professor of Library Science, University of North Carolina
 1934–1938: Librarian and Professor, University of North Carolina
 1938–1943: Director of Library and Library Sch. – Director of Libraries, New York University
 1943–1958: Professor of Library Science, University of Illinois
 1958–1971: Dean Library Administration, University of Illinois
 1971:            Dean Emeritus, University of Illinois
 1973:            Visiting Professor at University of Toronto
 1975:            University of North Carolina
 In addition, Downs served as an adviser to many overseas libraries.

Professional/academic memberships
The following "Professional/academic" section uses data procured from the source: Contemporary Authors Online, Gale, 2008.

 1951–1952: Vice President, American Library Association
 1952–1953: President, American Library Association
 1955–1956: President, Illinois Library Association

In addition, Downs was a member of:

 Southeastern Library Association
 American Association of University Professors
 Authors League America
 Society of Midland Authors
 Committee on Books Abroad
 United States Information Agency
 Phi Beta Kappa
 Beta Phi Mu
 Phi Kappa Phi

Endeavors

While Downs looked to heroes Abraham Lincoln and Thomas Jefferson for guidance when challenges were encumbered, it was the influences of his distant cousin, Mr. Louis Round Wilson, that formed Downs' librarian leadership foundation.  During his tenure as President of the American Library Association, Downs became a strong force against what he viewed as suppressive forces of literature.  Downs produced many publications during his life and is best known for his book titled Books That Changed the World.  This publication enjoyed a great deal of success and was subsequently translated into many languages.,  Downs was also known for his accession talents and developed a proclivity for rare books regarding the topic of American folklore.  Aided by Mr. Gordon N. Ray, Downs' talents would eventually facilitate realization of the private papers of noted authors H.G. Wells and Carl Sandburg. These collections are currently part of The Rare Book & Manuscript Library at the University of Illinois at Urbana-Champaign.

Works
The following "Works" section is a direct reflection of data from the source: Contemporary Authors Online, Gale, 2008.

 (With Louis R. Wilson) Report of a Survey of the Libraries of Cornell University, Cornell University Press, 1948.
 Books That Changed the World, New American Library, 1956, 2nd edition, American Library Association, 1978.
 (With others) Family Saga and Other Phases of American Folklore, University of Illinois Press, 1958.
 Molders of the Modern Mind: 111 Books That Shaped Western Civilization, Barnes & Noble, 1961.
 Strengthening and Improving Library Resources for Southern Higher Education, Southern Regional Education Board, 1962.
 The Kabul University Library, University of Wyoming Education Program, 1963.
 (Editor) The Bear Went over the Mountain, Macmillan, 1964.
 Famous Books, Ancient and Medieval, Barnes & Noble, 1964.
 Resources of North Carolina Libraries, Governor's Commission on Library Resources, 1965.
 How to Do Library Research, University of Illinois Press, 1966, 2nd edition, 1975.
 Resources of Missouri Libraries, Missouri State Library, 1966.
 (With Frances B. Jenkins) Bibliography: Current State and Future Trends, University of Illinois Press, 1967.
 Resources of Canadian Academic and Research Libraries, Association of Universities of Canada, 1967.
 University Library Statistics, Association of Research Libraries, 1968.
 Books That Changed America, Macmillan, 1970.
 Famous American Books, McGraw, 1971.
 Books and History, University of Illinois Library School, 1974.
 Horace Mann, Twayne, 1974.
 Heinrich Pestalozzi, Twayne, 1975.
 Famous Books, Littlefield, 1975.
 Books That Changed the South, University of North Carolina Press, 1977.
 Henry Barnard, Twayne, 1977.
 Friedrich Froebel, Twayne, 1978.
 Australian and New Zealand Library Resources, Mansell, 1979.
 British and Irish Resources, Mansell, 1981.
 Landmarks in Science, Libraries Unlimited, 1982.
 (With others) Memorable Americans, Libraries Unlimited, 1983.
 Perspectives on the Past, an Autobiography, Scarecrow, 1984.
 (With John T. Flanagan and Harold W. Scott) More Memorable Americans, Libraries Unlimited, 1985.
 Books in My Life, Library of Congress (Washington, DC), 1985.
 (Compiler) Images of America: Travelers from Abroad in the New World, University of Illinois Press, 1987.
 Scientific Enigmas, Libraries Unlimited, 1987.
 A Dictionary of Eminent Librarians, High Plains Publishing (Worland, WY), 1990.
 (With Jane B. Downs) Journalists of the United States: Biographical Sketches of Print and Broadcast News Shapers from the Late seventeenth Century to the Present, McFarland (Jefferson, NC), 1991.

Honors
Lippincott Award for distinguished service to the profession of librarianship. 1964.
Robert B. Downs Intellectual Freedom Award established in 1969 to celebrate Downs' 25th year as director of the School of Information Sciences at the University of Illinois.
 Honorary Member, American Library Association. 1976.

References

External links

1903 births
1991 deaths
Presidents of the American Library Association
University of North Carolina at Chapel Hill alumni
Columbia University School of Library Service alumni
Ohio State University alumni
University of Illinois Urbana-Champaign alumni
Southern Illinois University alumni
Colby College alumni
Colby College faculty
20th-century American writers
20th-century American male writers
People from Lenoir, North Carolina


text:
Ligusticum cyprium är en flockblommig växtart som beskrevs av Spreng.. Ligusticum cyprium ingår i släktet strandlokor, och familjen flockblommiga växter. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Strandlokor
cyprium


text:
Toki pona é uma língua planejada que foi criada pela linguista e tradutora canadense Sonja Lang (anteriormente conhecida como Sonja Elen Kisa), tendo aparecido pela primeira vez na internet em 2001. Trata-se de uma linguagem minimalista, composta de apenas 14 fonemas e 125 palavras. Como os Pidgin, a língua foca-se em conceitos simples e elementos que são relativamente universais. Inspirado pela filosofia taoista, toki pona não visa a ser uma língua auxiliar, mas um "yoga para a mente", pretendendo expressar o máximo de sentido com o mínimo de complexidade.

Sistema de escrita

Para escrever toki pona, Lang usou letras do alfabeto latino, com os valores que elas representam no API: p, t, k, s, m, n, l, j, w, a, e, i, o, u. Iniciais maiúsculas são usadas apenas para nomes de pessoas e lugares, não para a primeira palavra da sentença. Em outras palavras, as iniciais maiúsculas marcam palavras estrangeiras, mas nunca são usadas nas 125 palavras-raiz.

Alguns entusiastas adaptaram outras formas de escrita para toki pona: hangul, tengwar, logograms do Unicode e um abugida original.

Fonética

Toki pona possui nove consoantes (/p, t, k, s, m, n, l, j, w/) e cinco vogais (/a, e, i, o, u/). A sílaba tônica duma palavra é sempre a primeira. Não há pares de consoantes surdas e sonoras e também não há nenhum sinal diacrítico, seja para destacar sílaba tônica, para nasalização, palatalização ou entonação.

As sílabas são quase sempre no formato CV (consoante + vogal); mas há algumas sílabas V (vogais isoladas) e algumas com N no final, como sinal de nasalização. Não existem encontros vocálicos ou consonantais. Em uma palavra, a primeira sílaba é sempre a sílaba tônica.

Por conta de seu pequeno inventário fonético, toki pona permite grandes variações alofônicas. Por exemplo, /p t k/ podem ser pronunciados como  ou como ; /s/ pode ser pronunciado como ,  ou ; /l/ pode ser pronunciado como  ou ; as vogais podem ser longas ou curtas. Tanto o inventário de sons quanto as possíveis combinações silábicas são compatíveis com a maior parte das línguas humanas, o que torna o toki pona uma língua fácil para qualquer um. Por exemplo, as sílabas /ji, wu, wo/ também são possíveis em coreano, o que é conveniente quando se escreve toki pona em hangul.

Vocabulário

Toki pona possui cerca de 120 palavras, concebidas para expressar conceitos simples, sem as complicações da vida moderna. Com este número de vocábulos independentes, a maior parte das palavras é traduzida por duas ou mais palavras em toki pona. Vejamos alguns exemplos:

 ensinar — pana e sona (dar conhecimento)
 amigo — jan pona (pessoa boa)
 chapéu — len lawa (roupa da cabeça)
 médico — jan pi sona sijelo (homem do conhecimento do corpo)
 matemático — jan pi sona nanpa (homem do conhecimento dos números)
 indiferença — pilin ala (sentimento não)
 saudade — pilin pi weka jan (sentimento da ausência de alguém)

Assim, naturalmente, toki pona possui um alto grau de ambiguidade nos nomes.

Há alguns grupos específicos de palavras que valem mencionar:

Números

Toki pona só possui três palavras específicas para números (nanpa, em toki pona):
 wan: um, unidade, partícula
 tu: dois, um par
 mute: muitos

Além disso, há a palavra ala, que representa negação, que pode ser usada como zero. Outra adaptação frequente vem do uso de luka (membro, braço, mão) para representar o número cinco.

Para construir números maiores, basta justapor as palavras para números. Assim, três é tu wan, quatro é tu tu e assim por diante. Vinte pode ser escrito como luka luka luka luka. Esse sistema foi pensado para que fique pouco prático se referir precisamente a números grandes.

Cor

Para cor (kule em toki pona), a língua possui apenas cinco palavras:
 pimeja: preto, escuro, sombras
 walo: branco, claro
 jelo: amarelo
 loje: vermelho
 laso: azul, verde

Assim, as demais cores montam-se adicionando tons e usando a lógica subtrativa dos pigmentos. Assim, roxo pode ser escrito como loje laso (vermelho com azul); verde como jelo laso (amarelo com azul). Um verde amarelado pode ser escrito como  jelo laso jelo, ou laso jelo jelo. Azul claro é laso walo e azul marinho é laso pimeja.

Forma e substância
Há algumas palavras genéricas para forma, especialmente úteis para fazer composições. Para forma:

 supa: superfície horizontal; mesa, cadeira, chão
 lipu: objeto plano e dobrável; cartão, tíquete,
 linja: objeto fino, comprido e flexível; corda, cabelo, corrente, fila
 palisa: objeto longo e rígido; vara, bastão, palito
 sike: objeto redondo, mas também ciclo, roda, bola

Para substância:

 ijo: coisa, objeto, substância
 seli: fogo, calor, substância quente ou cozida
 kon: ar, gás, vento, cheiro, alma
 telo: água, líquido, suco, molho
 ko: substância semi-solida ou pastosa, cola, chiclete
 kiwen: duro, sólido, metal, rocha
 ma: terra, paisagem, país, área

Partes do corpo

O vocabulário para partes do corpo também é bem simples:

 lawa: cabeça, mente
 luka: braço e mão
 insa: tronco, centro, estômago
 noka: perna e pé.

Já a cabeça possui descrições mais detalhadas, com palavras para olhos (oko), orelha (kute), nariz (nena, mas também designa montanha) e boca (uta).

Etimologia

As palavras do toki pona foram extraídas de algumas línguas bem diferentes: inglês, holandês, tok pisin, esperanto, francês do Quebeque, finlandês, georgiano, croata e chinês (mandarim e cantonês). As palavras vindas do esperanto e algumas do francês acadiano são intuitivas para os falantes de português, por serem similares às suas versões latinas, como tenpo (esperanto, latim e port.: tempo), pona (esperanto: bona, port.: bom) e moli (francês: mourir, port.: morrer). Já as que vêm do inglês ou do tok pisin (que, em geral, vieram também do inglês) são intuitivas para os falantes de inglês, como mani (ing.: money), pilin (ing.: feeling) e toki (tok pisin: tok, ing.: talk).

Sintaxe

As frases em toki pona possuem estrutura Sujeito Verbo Objeto, do mesmo modo que a a maior parte das frases em português. As palavras em si não carregam nenhuma marca de sua classe ou função sintática: uma mesma palavra pode ser usada como substantivo, adjetivo ou verbo. Além disso, não há nenhuma flexão de gênero ou número, nem qualquer conjugação ou declinação. Por isso, existem algumas palavras cujo significado é apenas sintático:
 li: separa sujeito do predicado (nominal ou verbal) (moku li pona: a comida é boa)
 e: separa verbo de seu objeto direto (waso li moku e kili e telo: o pássaro come fruta e água)
 la: separa locuções adverbiais do resto da frase

Além disso, adjunto adnominal vem sempre depois do núcleo do sujeito ou objeto, e objeto preposicionado vem sempre depois do objeto direto.

Pronomes

Toki pona possui três pronomes: mi (eu, mim, me, comigo), sina (tu, você, ti, te, contigo) e ona (ele, ela, isso). As pessoas do plural são feitas com o adjetivo "muitos". Assim, "nós" se escreve mi mute, "vós" é sina mute e "eles / elas" é ona mute.

Nomes próprios

É possível adicionar nomes próprios de pessoas ou lugares, desde que antecedidos de jan (pessoa) ou ma (lugar), escritos com letra maiúscula e com a grafia adaptada. Assim, Cuba torna-se Kupa, Europa vira Elopa, Brasil vira Pasilu, etc.

As dez regras

A sintaxe de toki pona é tão simples que pode ser resumida em dez regras ([ colchetes ] são elementos opcionais e *asteriscos marcam elementos que podem ser repetidos):

1. Uma sentença pode ser
(a) uma interjeição (a, ala, ike, jaki, mu, o, pakala, pona, toki)
(b) da forma [cláusula] + [vocativo] + sujeito + predicado
(c) da forma [cláusula] + vocativo  + predicado

2. Uma cláusula pode ser
(a) [taso] + sentença + la
(b) [taso] + sintagma nominal + la
("If/during cláusula, then main-clause")

3. Um [vocativo] é da forma
[sintagma nominal] + o

4. Um sujeito é da forma
(a) mi ou sina
(b) outro sintagma nominal + li
(mi mute e sina mute requerem li para formar um predicado.)

5. Um predicado pode ser
(a) sintagma nominal + [sintagma preposicionado]*
(b) sintagma verbal + [sintagma preposicionado]
(c) predicado + conjunção (anu (ou) ou li (e)) + predicado (that is, a compound predicado)

6. Um sintagma nominal pode ser
(a) nome + [modificador]*
(b) sintagma nominal pi (of) sintagma nominal
(c) sintagma nominal + conjunção + sintagma nominal

7. Um sintagma preposicionado é da forma
preposição + sintagma nominal

8. Um sintagma verbal pode ser
(a) verbal
(b) modal (kama (futuro), ken (pode), wile (quer)) + verbal
(c) verbalx + ala + verbalx (ambos os verbais são o mesmo)
(d) modalx + ala + modalx plus verbal (ambos os modais são o mesmo)

9. Um verbal pode ser
(a) verbo + [modificador]* (verbo intransitivo)
(b) verbo + [modificador]* + objeto direto* (verbo transitivo)
(c) lon ou tawa + sintagma nominal

10. Um objeto direto é da forma
e sintagma nominal

Dicionário (inclui palavras não oficiais)

Legenda (abreviaturas)

 n nome (substantivo)
 mod modificador (adjetivo ou advérbio)
 sep separador
 vt verbo transitivo (normalmente usado com e)
 vi verbo intransitivo
 interj interjeição
 prep quase-preposição
 conj conjunção
 kama verbo composto precedido por kama
 cont palavra contextual usada antes de la
 oth especial, outras palavras

A
 a (ou kin) interj ah, bem (palavra emocional)
 akesi n bicho feio, réptil, anfíbio
 ala mod não; n nada, negação, zero; interj não!
 alasa n caça, caçador; vt caçar
 ale, ali n tudo, vida, o universo; mod tudo, completo, inteiro
 anpa n fundo, parte inferior, abaixo, mod baixo, inferior, para baixo
 ante n diferença; mod diferente; cont de outra maneira vt mudar, alterar, modificar
 anu conj ou
 awen vi ficar, esperar, permanecer; vt manter; mod remanescente, estacionário, permanente, sedentário

E
 e sep (introduz objeto direto)
 en conj e (para coordenar substantivos)
 esun n loja

I
 ijo n coisa, algo, negócio, objeto; mod de algo; vt objetivar
 ike mod ruim, negativo, errado, mau, complicado demais, (figurativamente) doentio; interj oh! ai! que pena!; n negatividade, ruindade, mal; vt tornar mau, piorar, ter efeito negativo; vi ser mau, ser chato
 ilo n ferramenta, instrumento, máquina, aparelho, coisa usada para um propósito específico
 insa n dentro, mundo interior, centro, estômago mod interior, interno

J
 jaki mod sujo, imundo, podre; n sujeira, poluição, lixo; vt poluir, sujar; interj arre!, eca!
 jan n pessoa, gente, humano, ser, alguém, todos; mod humano, de alguém, pessoal, de pessoas; vt personificar, humanizar, personalizar
 jelo mod amarelo, verde-claro
 jo vt ter, conter; n possessão; kama receber, conseguir, tomar, obter

K
 kala n peixe, criatura do mar
 kalama n som, barulho, voz; vi fazer barulho; vt soar, tocar (um instrumento, campainha)
 kama vi vir, tornar, chegar, acontecer, agir para chegar a (um certo estado), fazer de maneira que, começar a; n evento, acontecimento, chance, chegada, começo; mod vindo, futuro; vt trazer, convocar, invocar
 kasi n planta, folha, erva, árvore, madeira
 ken vi poder, ser capaz de, ser autorizado a, ser permitido, ser possível; n possibilidade, capacidade, poder de fazer coisas, permissão; vt tornar possível, capacitar, permitir; cont é possível que
 kepeken vt usar; prep com, por meio de
 kili n fruta, vegetal sumarento, cogumelo
 kijetesantakalu (palavra obsoleta criada como piada de 1º de Abril) n procionídeos (jupará, guaxinim, quati etc); tatu, pangolim
 kin (ou a) também, mesmo (enfatiza a palavra precedente)
 kipisi (palavra não original) vt cortar
 kiwen mod duro, sólido pétreo, metálico n coisa dura, pedra, metal, cerâmica
 ko n substância semi-sólida, por exemplo: pasta, pó, cola
 kon n ar, vento, cheiro, alma; mod aéreo, etéreo, gasoso
 kule n cor, tinta; mod colorido; vt colorir, pintar
 kulupu n grupo, comunidade, sociedade, companhia, povo mod comunitário, partilhado, público, social
 kute vt ouvir; mod auditório, acústico

L
 la sep (entre advérbio ou frase de contexto e a sentença)
 lape n, vi dormir, repousar; mod sonolento, dormente
 laso mod azul, azul-verde
 lawa n cabeça, mente; mod principal, líder, no comando vt liderar, governar, controlar, dirigir
 len n roupa, pano, tecido
 lete n frio; mod frio, cru; vt esfriar, refrescar
 li sep (entre qualquer sujeito, exceto mi e sina, e seu verbo; também usado para introduzir um novo verbo para o mesmo sujeito)
 lili mod pequeno, jovem, um pouco, baixo, poucos, menos; vt reduzir, encurtar, encolher, diminuir
 linja n coisa longa, muito fina, frouxa, por exemplo: barbante, corda, cabelo, corrente
 lipu n coisa chata e flexível, por exemplo: papel, cartão, bilhete
 loje mod vermelho
 lon prep estar (localizado) dentro/junto/sobre; vi estar aí, estar presente, ser real verdadeiro, existir, ser consciente
 luka n mão, braço
 lukin (ou oko) vt ver, olhar para, vigiar, ler; vi olhar, vigiar, prestar atenção mod visual(mente)
 lupa n buraco, orifício, janela, porta

M
 ma n terra, país, campo, área (externa)
 mama n pai, mãe; mod parental, maternal, paternal
 mani n dinheiro, riqueza material, moeda, dólar, capital
 meli n mulher, fêmea, garota, esposa, namorada; mod feminino, mulheril
 mi n eu, nós; mod meu, nosso
 mije n homem, macho, marido, namorado; mod macho, masculino, viril
 moku n comida, refeição; vt comer, beber, engolir, ingerir, consumir
 moli n morte; vi morrer, estar morto; vt matar; mod morto, mortal, fatal
 monsi n costas, traseiro; mod atrás, à ré
 monsuta (palavra não oficial) n monstro; mod monstruoso, assustador
 mu interj au! miau! mu! etc. (voz animal agradável)
 mun n lua; mod lunar
 musi n diversão, jogo, esporte, recreação arte, entretenimento; mod artístico, divertido, recreacional; vi brincar, divertir-se; vt divertir, entreter
 mute mod muitos, muito, um monte, abundante, numeroso, mais; n quantidade; vt fazer muito ou muitos

N
 namako (ou sin) mod novo, fresco, adicional, extra, outro, mais; vt renovar, refrescar
 nanpa n número; oth números ordinais
 nasa mod bobo, maluco, tolo, bêbado, estranho, estúpido, estranho; vt fazer coisas estranhas
 nasin n jeito, maneira, modo, costume, estrada, caminho, doutrina, sistema, método
 nena n protuberância, nariz, colina, montanha, botão
 ni mod este, esta, esse, essa
 nimi n palavra, nome
 noka n perna, pé

O
 o sep ó (vocativo ou imperativo); interj ei! (para chamar a atenção de alguém)
 oko (ou lukin) n olho
 olin n amor; mod amado; vt amar (uma pessoa)
 ona n ela, ele, isso; mod seu, sua, disso, deles
 open vt abrir, ligar (aparelho)

P
 pakala n erro, acidente, destruição, dano, quebrar; vt estragar, ferrar, arruinar, quebrar, ferir, arruinar; vi estragar-se, desmoronar, quebrar-se; interj droga! m..!
 pali n atividade, trabalho, feito, projeto; mod ativo, relacionado ao trabalho, operacional, que funciona; vt fazer, construir, criar; vi agir, trabalhar, funcionar
 palisa n objeto longo e duro, por exemplo: vara, pau, galho
 pan n comida, pão, arroz, grão, cereais e massas
 pana vt dar, pôr, enviar, colocar, soltar, emitir, causar; n doação, transferência, troca
 pata (palavra obsoleta) n irmão
 pi sep de, pertencente a
 pilin n sentimentos, emoção, coração; vi sentir; vt sentir, pensar, tocar
 pimeja mod preto, escuro; n escuridão, sombras, trevas; vt escurecer
 pini n fim, ponta; mod completo, acabado, passado, feito; vt terminar, fechar, encerrar, desligar (aparelho)
 pipi n inseto, aranha
 poka n lado, flanco, quadril, próximo; prep em companhia de, com; mod vizinho
 poki n contêiner, caixa, vasilha, xícara, copo
 pona n bem, simplicidade, positividade; mod bom, simples, positivo, gentil, correto, certo; interj bom! legal! obrigado! OK! jóia! vt melhorar, consertar, fazer o bem
 pu usado para fazer alguma relação ou referência ao livro de toki pona

S
 sama mod mesmo, similar, igual, de posição ou status igual; prep como
 seli n fogo, calor; mod quente, morno, cozido; vt esquentar, aquecer, cozinhar
 selo n exterior, superfície, pele, concha, casca, formato
 seme oth que, qu- (palavra interrogativa)
 sewi n alto, para cima, acima, topo, sobre; mod superior, elevado, religioso, formal
 sijelo n corpo, estado físico
 sike n círculo, roda, esfera, bola, ciclo; mod redondo, cíclico
 sin (ou namako) mod novo, fresco, outro, mais; vt renovar, refrescar
 sina n você; mod seu
 sinpin n frente, peito, torso, face, parede
 sitelen n pintura, imagem; vt desenhar, escrever
 Soja (palavra não original) n soja
 sona n conhecimento, sabedoria, inteligência, entendimento; vt saber, entender, saber como; vi saber, compreender; kama aprender, estudar
 soweli n animal, especialmente animal terrestre, animal amável
 suli mod grande, alto, longo, adulto, importante; vt aumentar, prolongar; n tamanho
 suno n sol, luz
 supa n superfície horizontal, por exemplo, e.g móvel, mesa, cadeira, almofada, chão
 suwi n doce, comida doce; mod doce, fofinho; vt adoçar

T
 tan prep de, por, por causa de, pois; n origem, causa
 taso mod somente, só; conj mas
 tawa prep para, com o objetivo de, na direção de, até que; vi ir, andar, viajar, mover-se, mudar-se, ir-se embora; n movimento, transporte; mod móvel, movente; vt mover, deslocar
 telo n água, líquido, suco, molho; vt aguar, lavar com água
 tenpo n tempo, período, momento, duração, situação
 toki n linguagem, fala, comunicação; mod falante, verbal; vt dizer; vi falar, conversar, comunicar-se; interj alô! oi!
 tomo n espaço fechado, por exemplo: casa, lar, quarto, construção; mod urbano, doméstico
 tu mod dois; n dupla, par; vt dobrar, separar/cortar/dividir em dois

U
 unpa n sexo, sexualidade; mod erótico, sexual; vt ter sexo com, dormir com; vi fazer sexo, transar
 uta n boca; mod oral
 utala n conflito, desarmonia, competição, luta, guerra, batalha, ataque, golpe, argumento, violência física ou verbal; vt golpear, atacar, atingir, competir contra

W
 walo mod branco, claro (cor); n coisa ou parte branca, brancura, claridade
 wan mod um; n unidade, elemento, partícula, parte, peça; vt unir, unificar
 waso n pássaro, animal com asas
 wawa n energia, força, poder; mod energético, forte, feroz, intenso, seguro, confiante; vt reforçar, energizar, autorizar
 weka mod longe, ausente, perdido; n ausência; vt jogar fora, remover, livrar-se de
 wile vt querer, precisar de, desejar, ter de, dever; n desejo, necessidade, vontade; mod necessário

Literatura

Muitos textos já foram traduzidos para o toki pona. Um bom exemplo é mama pi mi mute (Pai Nosso):

mama pi mi mute o, sina lon sewi kon.
nimi sina li sewi.
ma sina o kama.
jan o pali e wile sina lon sewi kon en lon ma.
o pana e moku pi tenpo suno ni tawa mi mute.
o weka e pali ike mi. sama la mi weka e pali ike pi jan ante.
o lawa ala e mi tawa ike.
o lawa e mi tan ike.
tenpo ali la sina jo e ma e wawa e pona.
ni li nasin.

Ligações externas
 tokipona.org (site oficial da língua)

Línguas artificiais
Introduções em 2001


text:
La saison 1996-97 est la  du championnat de France de hockey sur glace. Le championnat élite porte le nom de Nationale 1A.

Équipes engagées
Elles sont au nombre de 13, puis 12 :
 Gothiques d'Amiens
 Ducs d'Angers
 Dogues de Bordeaux
 Albatros de Brest
 Huskies de Chamonix
 Images d'Épinal
 Rapaces de Gap
 Brûleurs de loups de Grenoble
 Lions de Lyon
 Boucs de Megève
 Flammes Bleues de Reims
 Dragons de Rouen
 Jets de Viry-Essonne

Brest est le champion en titre. Les promus sont Bordeaux, Lyon et Megève et Gap.
L'équipe de Chamonix est dissoute à la suite d'une inondation rendant la patinoire impraticable.

Formule de la saison

La saison s'articule en trois parties : ,  et phases finales.

  :

Une seule et unique poule où toutes les équipes se rencontrent sur un aller-retour.

  :

Deux poules de niveau sont constituées à partir des résultats de la . On retrouve en poule élite les équipes de Amiens, Angers, Brest, Grenoble, Reims et Rouen. Les équipes de Bordeaux, Epinal, Gap, Lyon, Megève et Viry jouent en poule excellence. Au sein de chaque poule, toutes les équipes se rencontrent sur un aller-retour.

 Les phases finales :

La  désigne 8 clubs (les 6 de la poule Elite et les 2 meilleurs de la poule excellence) qui s'affrontent lors des quarts de finale.

Ces rencontres sont appelées "séries".
Du début à la fin des phases finales, la série se joue au meilleur des 5 matchs, le club le mieux classé joue 3 matchs à domicile et par conséquent son adversaire n'en joue que 2 à domicile.
Le premier club rendu à 3 victoires gagne la série.

Résultats

Classement final :

Bilan de la saison

Podium :
 : Brest -   : Amiens  -   : Grenoble

Brest gagne la deuxième coupe Magnus de son histoire, la deuxième de rang. Mais le club évolue en  la saison suivante. Megève, Gap et Épinal sont relégués en division inférieure.

 Trophée Charles-Ramsay décerné à Franck Pajonkowski (Rouen).
 Trophée Albert-Hassler décerné à Arnaud Briand (Reims).
 Trophée Marcel-Claret décerné à Amiens.
 Trophée Raymond-Dewas décerné à Ari Salo (Rouen).
 Trophée Jean-Pierre-Graff décerné à Laurent Gras (Amiens).
 Trophée Jean-Ferrand décerné à Cristobal Huet (Grenoble).

Saison du championnat de France de hockey sur glace
Ligue Magnus
Ligue Magnus


text:
,  de Miss Belgique, se déroule le  au Théâtre Proximus de La Panne.

Le concours est présenté par Virginie Claes, Miss Belgique 2006 et Gaëtan Bartosz animateur de Radio Contact. Il a été diffusé sur Sudinfo en Wallonie et sur Eclips TV en Flandre.

La gagnante, Chayenne Van Aerle, succède à Kedist Deltour, Miss Belgique 2021.

Classement final

Liens externes
  Site officiel

2022
Belgique
Mars 2022
2022 en Belgique


text:
Рязанец — житель города Рязань.

Фамилия
 Рязанец, Степан Григорьевич (упомин. 1635—1680?) — русский художник третьей четверти XVII века.
 Рязанец, Тимофей Степанович (ум. 1693) — русский художник последней четверти XVII века.


text:
Gisela Jacobasch (* 4. Februar 1935 in Danzig) ist eine deutsche Biochemikerin und Lebensmittelforscherin.

Leben
Gisela Jacobasch, geborene Kroggel, besuchte in Berlin eine Oberschule im mathematisch-naturwissenschaftlichen Zweig und legte hier 1954 das Abitur ab. Danach nahm sie ein Studium der Medizin an der Medizinischen Fakultät (Charité) der Humboldt-Universität zu Berlin (HUB) in der Fachrichtung Stomatologie (Zahnheilkunde) auf. 1960 erlangte sie ihre Approbation als Zahnarzt. Anschließend führte sie eine Facharztausbildung für Biochemie bei Samuel Mitja Rapoport durch, dem profiliertesten Biochemiker der DDR. 1961 folgte ihre zweite Approbation für die Fachdisziplin Physiologische Chemie, da sie das Physikum für Humanmedizin und alle Hauptfächer der Medizinausbildung abgeschlossen hatte. 1964 erfolgte ihre Promotion an der Medizinischen Fakultät der HUB mit einer Dissertation zum Thema "Vergleichende Bestimmungen der NADH-Cytochrom-c-Reduktase in verschiedenen Organen und Tierarten und der Einfluss des Hungers auf die Halterung des Enzyms." Die Verteidigung der Doktorarbeit hat sie mit dem höchsten Prädikat "summa cum laude" abgeschlossen.

1965 wurde Jacobasch zum Oberarzt ernannt. 1968 folgte ihre Facharztanerkennung für Biochemie, und sie bekam einen Lehrauftrag für die Hauptvorlesung Biochemie für Medizinstudenten.

1970 wurde ihr die facultas docendi (Lehrbefähigung) verliehen, und es erfolgte ihre Habilitation (Promotion B) an der Biowissenschaftlichen Fakultät der HUB mit einer Arbeit zum Thema Regulation des glykolytischen Stoffwechsels roter Blutzellen. Hiermit erlangte sie den akademischen Grad Dr. sc. nat. Jacobasch wurde zum Hochschuldozenten für das Fach Biochemie an der HUB berufen (entsprach einer C3-Professur).

1974 wurde Jacobasch zum Ordentlichen Professor für Biochemie an der HUB (Charité) berufen und zum Stellvertretenden Institutsdirektor ernannt. Nach der Emeritierung des Institutsdirektors des Instituts für Biochemie Samuel Mitja Rapoport war Jacobasch Kommissarischer Institutsdirektor in der Zeit von 1978 bis 1979.

Nach der deutschen Wiedervereinigung war Jacobasch von 1992 bis 1995 Angestellte Professorin an der HUB. Von 1990 bis 1992 war sie zudem Stellvertretende Vorsitzende der ZPSK der HUB, Mitglied des Charité-Parlaments und des Konzils der HUB.

1995 wechselte Jacobasch an das neu gegründete Deutsche Institut für Ernährungsforschung in Potsdam-Rehbrücke und übernahm dort die Leitung der Abteilung Präventiv-Medizinische Lebensmittelforschung. Im Jahre 2000 erfolgte hier ihre Verabschiedung in den altersbedingten Ruhestand. Bis 2008 publizierte sie wissenschaftliche Arbeiten.

Seit 1970 lebt die Familie Jacobasch in Wandlitz. Gisela Jacobasch, geb. Kroggel, ist verheiratet und hat ein Kind.

Wissenschaftliche Arbeitsgebiete
 1960–1964 Enzymkinetik, Enzymologie, Proteinreinigung
 1965–1968 Elektrolytstoffwechsel, Aufbau eines Testprogramms zur Diagnostik von Anämien
 1968–1980 Detailuntersuchungen zur Regulation der Erythrozytenglykolyse, Reinigung und Charakterisierung roter Blutzellen, Mathematische Modellierung von Kontrollenzymen und der Glykolysekette. Diese Arbeiten wurden in enger Zusammenarbeit mit Hämatologen und Kinderärzten in vielen Ländern im Rahmen des RGW durchgeführt. Diese Forschungsergebnisse bildeten die Grundlage für therapeutische und präventive Maßnahmen.
 1975–1985 Charakterisierung von Enzymmutanten, Mathematische Modellierungen von Stoffwechselstörungen mit Modellen verschiedener Komplexität
 1986–1989 Arbeiten zum rheologischen Verhalten roter Blutzellen bei angeborenen Stoffwechselstörungen
  1990–1995 Aufklärung der Struktur des PK-L-Gens
 1995–2000 Präventiv-Medizinische Lebensmittelforschung. Im Mittelpunkt stand die Erforschung der Wechselbeziehungen zwischen dem Stoffwechsel der im Dickdarm lebenden Bakterien (Mikrobiota) und dem Gesamtorganismus. Es wurde erkannt, dass fett- und energiereiche Ernährung die bakterielle Zusammensetzung im Dickdarm verändert, was zu einem chronischen Entzündungszustand führt. Dieser initiiert viele häufig auftretende Erkrankungen (Diabetes mellitus Typ II, Herzkreislaufschäden, Tumorerkrankungen und neurodegenerative Erkrankungen). Durch Präbiotika (Substrate für den Stoffwechsel der Bakterien), wie sie von Jacobasch und ihren Mitarbeitern entwickelt wurden (z. B. Präbiotikum Immunoform Fibra), lässt sich eine gesunde Zusammensetzung der Mikrobiota wiederherstellen und stabilisieren sowie die Initiierung der Erkrankungen unterdrücken.

Mitgliedschaften und Auszeichnungen (Auswahl)
 Gesellschaft für Humangenetik
 Gesellschaft für Biologische Chemie
 1972: Rudolf-Virchow-Preis
 1974 – 1990 Mitglied der Medizinischen Fakultät der HUB
 1990 – 1992 Stellvertretende Vorsitzende der ZPSK der HUB, Mitglied des Charité-Parlaments und Mitglied des Konzils der HUB
 1993 Mitglied einer SBK an der Universität Potsdam
 1997 Wahl zum Mitglied der Gelehrtengesellschaft Leibniz-Sozietät der Wissenschaften zu Berlin
 2020 Daniel-Ernst-Jablonski-Medaille der Leibniz-Sozietät der Wissenschaften zu Berlin.

Publikationen (Auswahl)
Jacobasch veröffentlichte zahlreiche Forschungsbeiträge, und sie betreute über 100 Diplomanden, Doktoranden und Habilitanden, die ihre Graduierungsarbeiten unter ihrer Anleitung abgeschlossen haben. Sie hat über 150 Publikationen in nationalen und internationalen Fachzeitschriften sowie Fachbücher vorgelegt.
 G. Jacobasch: Kapitel Hartgewebe. In: S. M. Rapoport: Medizinische Biochemie – Lehrbuch für Studierende und Ärzte. Verlag Volk und Gesundheit, Berlin 1962.
 G. Jacobasch, S. Minakami, S. M. Rapoport: Glycosis of the Erythrocytes. Ed. by H. Yoshikawa, S. M. Rapoport. University of Tokyo Press 1974.
 G. Jacobasch, S. M. Rapoport: Molecular Diseases. Pergamon Press 1978.
 G. Jacobasch: Kapitel Anämien. In: U. Zwiener: Allgemeine und Klinische Pathophysiologie. Gustav Fischer Verlag, Jena 1993.
 G. Jacobasch: Bienensterben – Ursache und Folgen. In: Peter Hübner; Bernd Meier (Hrsg.): Interkulturelle Koedukation in der Berufsbildung. Workshop des Arbeitskreises "Pädagogik" der Leibniz-Sozietät in Kooperation mit dem Unternehmerverband Brandenburg-Berlin e. V. und der Sicherheitsakademie Berlin am 6. Juni 2019 im Schloss Biesdorf. Sitzungsberichte der Leibniz-Sozietät der Wissenschaften zu Berlin, Band 141, S. 143–167. trafo Wissenschaftsverlag, Berlin 2019, ISBN 978-3-86464-177-0.

Literatur
 Horst Schumann: Persönlichkeiten – Prof. Dr. sc. nat. Gisela Jacobasch. Gemeinde Wandlitz, Persönlichkeiten, Nr. 47 (letzte Aktualisierung:  4. April 2013).

Weblinks

  Verabschiedung

Einzelnachweise

Biochemiker
Hochschullehrer (Charité)
Träger des Rudolf-Virchow-Preises (DDR)
Samuel Mitja Rapoport
Mitglied der Leibniz-Sozietät
DDR-Bürger
Deutscher
Geboren 1935
Frau


text:
A permanent marker or indelible marker is a type of marker pen that is used to create permanent or semi-permanent writing on an object. In general, the ink comprises a main carrier solvent, a glyceride, a pyrrolidone, a resin and a colorant, making it water resistant. It is capable of writing on a variety of surfaces from paper to metal to stone. They come in a variety of tip sizes (ultra fine to wide), shapes (chisel point, bullet tip, and wide bristle), and colors (metallic, or ultraviolet reactive). Most markers have alcohol-based solvents. Other types, called paint markers, like spray paint, contain volatile organic compounds which evaporate to dry the ink. Due to compounds such as toluene and xylene often being present in permanent markers, they have a potential for abuse as a recreational drug.

The permanent marker was invented in 1952 by Sidney Rosenthal.

Applications

General purpose
They are used for writing on metals, plastics, ceramics, wood, stone, cardboard etc. However, the mark made by them is semi-permanent on some surfaces. Most permanent marker ink can be erased from some plastic surfaces (like polypropylene and teflon) with little rubbing pressure.
They can be used on ordinary paper, but the ink tends to bleed through and become visible on the other side.

Use in microscopy
In addition to being used for labelling microscopy slides, permanent markers can be used to do a negative stain of a bacterial sample. This means the background is stained with the marker, but the bacteria are not.  The bacteria can be seen because they are unstained (lighter) while the background is stained (darker).

Removal
These markers are generally used on hard, non-porous surfaces, because instead of staining they form a surface layer that can be removed by high pressure cleaning, paint thinners or organic solvents such as acetone, xylene, or toluene. Isopropyl alcohol, ethanol and ethyl acetate are preferred cleaners when used indoors, as their fumes are much less hazardous than toluene and xylene, the main components of paint thinner, or longer-chain hydrocarbons found in mineral spirits. Other common non-polar solvents include benzene, turpentine and other terpenes (which constitute essential oils of many plants with strong scents), most ethers, chloroform and dichloromethane, hydrocarbon fuels, and diacetone alcohol, among many others.

Most brands of "OLFA" marker wipe off easily with acetone free nail polish remover, the kind containing ethyl acetate, a relatively non-toxic organic solvent.

A permanent marker can also be removed by drawing over it with a dry erase marker on non-porous surfaces such as a whiteboard as dry erase markers also contain a non-polar solvent. Most dry-erase board cleaner solutions also contain effective organic solvents like 2-butoxyethanol to erase the pigment.

Laws
Due to their potential to be used for vandalism, some places, such as Florida, California, New York City and Berwyn, Illinois, have laws against possessing permanent markers in public and prohibit sales of them to minors.

Notes and references

See also
 List of pen types, brands and companies
 Inhalants

Visual arts materials
Pens
Writing implements


text:
Aceasta este o listă cu cel mai mari aglomerări urbane din America de Nord. Include toate aglomerările ce aveau în 2005 o populație mai mare de 750.000 de locuitori.

După numărul de locuitori din aria metropolitană, cele mai suprapopulate metropole din America de Nord sunt:
New York (26.926.676 loc.): Paterson, Yonkers, Jersey City, Newark, Elizabeth și New York
Los Angeles (24.941.175 loc.): San Fernando, Burbank, Pasadena, Pomona, Torrance, Long Beach, Huntington Beach, Santa Ana, Anaheim, Riverside, San Bernardino și Los Angeles
Ciudad de México (23.293.783 loc.): Nezahualcóyotl și Ciudad de México
Chicago (11.723.614 loc.): Evanston, Elgin și Chicago
Dallas (8.012.527 loc.): Garland, Irving, Fort Worth, Arlington și Dallas
Boston (7.617.988 loc.): Lowell și Boston
San Francisco (7.354.555 loc.): Berkeley, Concord, Vallejo, Napa, Oakland, Hayward, Sunnyvale, Santa Clara, San José și San Francisco

Referințe

America de Nord
Orașe


text:
PSV Vrouwen is een Nederlandse vrouwenvoetbalclub uit Eindhoven. De club werd opgericht op 4 juni 2012 als PSV/FC Eindhoven, maar staat sinds 1 juli 2015 bekend onder de naam PSV. De club komt uit in de Eredivisie Vrouwen en speelt haar thuiswedstrijden op Sportcomplex De Herdgang en sporadisch in het Philips Stadion. PSV Vrouwen kent ook een jeugdteam onder de naam Jong PSV Vrouwen, uitkomend in de beloftencompetitie; de hoogste divisie in Nederland voor speelsters onder 19 jaar.

Geschiedenis

Ontstaan van de club
Op 4 juni 2012 werd bekendgemaakt dat PSV en FC Eindhoven gezamenlijk een vrouwenelftal hadden ingeschreven voor deelname aan de Women's BeNe League.
Hesterine de Reus wordt op dat moment aangesteld als trainster voor het eerste seizoen en de club zal haar thuiswedstrijden in het Jan Louwers Stadion gaan spelen.

Na goed overleg tussen de KNVB, VVV-Venlo en PSV/FC Eindhoven wordt er op 12 juni 2012 besloten dat het vrouwenelftal van VVV-Venlo met ingang van het seizoen 2012/2013 uit de competitie wordt gehaald ten faveure van PSV/FC Eindhoven. Hierdoor komt het elftal van PSV/FC Eindhoven in het eerste seizoen uit in de Women's BeNe League.

Naamsverandering
Vanaf het seizoen 2015/16 gaat de club officieel verder onder de naam PSV. De aanleiding hiervan is het zich terugtrekken van FC Eindhoven uit het vrouwenvoetbal. Zodoende neemt PSV de club onder haar hoede. Door deze verandering zal het team in dezelfde kleuren als het mannenteam gaan spelen.

Jong PSV Vrouwen
Vanaf het seizoen 2019/20 omarmt PSV Vrouwen ook een jeugdteam; Jong PSV Vrouwen. Als de KNVB haar handen afhaalt van de CTO-opleidingen in Amsterdam en in Eindhoven, worden deze programma's overgenomen door AFC Ajax en PSV. Jong PSV Vrouwen komt uit in de beloftencompetitie; de hoogste divisie in Nederland voor speelsters onder 19 jaar. Door de coronacrisis konden zij seizoen 2019/20 en 2020/21 echter niet uitspelen.

Algemeen

Tenue
In de eerste drie seizoenen bestond het tenue van de vrouwen van PSV/FC Eindhoven uit andere kleuren dan die daarna. In het eerste seizoen speelden de vrouwen in een wit shirt met blauwe broek. De twee daaropvolgende seizoenen bestond het tenue uit een donkerblauw shirt met donkerblauwe broek.

Vanaf het seizoen 2015/16 spelen de PSV vrouwen in hetzelfde tenue als alle mannenteams van de Eindhovense club. Rood-wit voor thuiswedstrijden en wisselende uittenues per seizoen.

Sponsoring
Sinds het seizoen 2019/20 is PUMA de kledingsponsor van PSV Vrouwen.

Eerste elftal

Selectie
Bijgewerkt op 19 november 2021

Staf
Bijgewerkt tot 19 november 2021

Erelijst

Overzichtslijsten

Competitie

 2012 – 2015: PSV/FC Eindhoven
 2015 – heden: PSV

Seizoensoverzichten

Topscorers

PSV in Europa
In seizoen 2020/21 nam PSV voor het eerst deel aan een Europees toernooi. Als aangewezen nummer 1 van het seizoen 2019/20 mocht de club deelnemen aan de UEFA Women's Champions League. Daarmee was PSV na Ter Leede, SV Saestum, ADO Den Haag, AZ en Ajax de zevende club die Nederland vertegenwoordigde in Europa.

PSV doelpunten altijd eerst
{| class="wikitable" style=" text-align:center; font-size:90%;" width="80%"
! Seizoen
! Competitie
! Ronde
! Land
! Club
! Totaalscore
! Thuis
! Uit
!
|-
|2020/21
|UEFA Champions League
|
|
|Barcelona
|2 – 8 || 1 – 4 || 1 – 4
| 0.0
|-
|rowspan=2|2021/22
|rowspan=2|UEFA Champions League
|
|
|Lokomotiv Moskou
|5 – 3 n.v.||  || 5 – 3
| rowspan=2|
|-
|
|
|Arsenal
|1 – 3 ||  || 1 – 3
|}

Totaal aantal punten voor UEFA-coëfficiënten: 0.0Zie ook''': Deelnemers UEFA toernooien Nederland#Vrouwen

Speelsters

Trainers

 Laatste update: 5 december 2020

Records

 Laatste update: 15 mei 2013 20:22 (MEZT)

Internationals
Vanaf het begin heeft PSV/FC Eindhoven internationals geleverd aan het Nederlands elftal. Angela Christ, Kika van Es, Marije Brummel en Daniëlle van de Donk waren al international op het moment dat ze naar PSV/FC Eindhoven kwamen. Kika van Es en Marije Brummel raakten echter geblesseerd en misten beiden daardoor de eerste interland van het seizoen 2012/2013 op 15 september tegen Zweden. Angela Christ en Daniëlle van de Donk werden wel beiden geselecteerd voor deze wedstrijd. Angela Christ startte in deze vriendschappelijke wedstrijd in de basis, Daniëlle van de Donk zat op de bank en viel niet in.

Jong PSV Vrouwen

Selectie
Bijgewerkt op 19 november 2021

Staf
Bijgewerkt tot 19 november 2021

Zie ook
 PSV
 Vrouwen Eredivisie

Externe link
  Officiële website

Voetnoten

PSV


text:
De Koelbosgrub, Koelboschgrub, Koelboschgrubbe, Koelebosgrubbe of Koeleboschgrubbe is een droogdal in de gemeentes Eijsden-Margraten en Valkenburg aan de Geul in Nederlands Zuid-Limburg. Het droogdal heeft een lengte van ruim drie kilometer en loopt vanaf ten zuiden Vilt op het Plateau van Margraten naar Bemelen in het Maasdal. Ten zuidoosten van Bemelen mondt ook het droogdal Sibbersloot uit in het Maasdal.

Geografie
Het droogdal begint ongeveer een halve kilometer ten zuiden van Vilt en gaat van daar uit richting het noordwesten. Het droogdal gaat tussen Berg en Terblijt door een buigt naar af richting het zuidwesten om uiteindelijk bij Bemelen uit te komen. Het westelijk deel van het droogdal kenmerkt zich door steile hellingen. Ter hoogte van Bemelen wordt de Koelbosgrub ingeklemd door de Bemelerberg aan de noordwestzijde en de Krekelberg en Mettenberg aan de zuidoostzijde.

Groeves
Het gebied van het droogdal is rijk aan kalksteengroeves (waarvan de meeste ondergronds), waaronder (stroomafwaarts):
 Groeve Blom (dagbouw)
 Koelebosgroeve
 Nevenkoelebosgroeve
 Gasthuisdelgroeve
 Cluysberggroeve
 Winkelberggroeve
 Strooberggroeve (onder Bemelerberg)

Dal in Nederland
Geografie van Eijsden-Margraten
Geografie van Valkenburg aan de Geul
Zuid-Limburg (Nederland)


text:
John James Grady (1923 – 18 April 1986) is an Australian author and academic.

While a senior lecturer at the Newcastle College of Advanced Education in Newcastle, New South Wales, he wrote two text books for social science students.

Bibliography
 It Didn't Just Happen, Cassell Australia, Melbourne, 1974
 A Country Grows Up: Australia in the making, Cassell Australia, Melbourne, 1975
 "The Manufacture and Consumption of Child Abuse as an Issue". Telos 56 (Summer 1983). New York: Telos Press.

References

1923 births
20th-century Australian non-fiction writers
1986 deaths


text:
Болгарский — бывший хутор, в Тарумовском районе Дагестана.

Географическое положение
Располагался в 5 км к юго-западу от районного центра села Тарумовка, на Бороздинском канале.

История
Хутор образован в период Столыпинской реформы переселенцами с Украины. По данным на 1928 г. хутор состоял из 44 хозяйств. В административном отношении входил в состав Тарумовского сельсовета Кизлярского района ДАССР. В 1930-е годы являлся отделением колхоза «17 Партсъезд». В период укрупнения колхозов и переселения не перспективных сел (начало 50-х годов XX века), все население было переселено в село Новодмитриевку.

Население
По данным переписи 1926 года на хуторе проживало 207 человек (114 мужчин и 93 женщины), русские — 100 % населения.

Примечания

Упразднённые населённые пункты Тарумовского района


text:
Bouvellemont è un comune francese di 98 abitanti situato nel dipartimento delle Ardenne nella regione del Grand Est.

Storia

Simboli
Lo stemma comunale è stato adottato il 28 settembre 2001.

Società

Evoluzione demografica

Note

Altri progetti

Comuni delle Ardenne


text:
Porcius Festus était procurateur de Judée d'environ 60 à 62, succédant à Antonius Félix.

Éléments de biographie

Lorsqu'il est nommé procurateur de Judée en 60, Festus hérite des problèmes rencontrés par son prédécesseur.  En raison de l'insécurité, chaque groupe prend les armes, les personnalités des différents partis s'entourent de gardes du corps et chacune des quatre familles de grand-prêtre possède sa propre bande armée.

Les troubles entre Juifs et Samaritains renaissent sur le statut des Juifs à Césarée. Régulièrement, entre les populations juive et grecque de la ville on passe des insultes aux jets de pierres et parfois à des affrontements plus importants. Lorsque Néron décide que Césarée est une ville grecque  les affrontements reprennent de plus belle. Malgré la répression que les forces de Festus et de ses successeurs exercent, les affrontements sur cette question se poursuivront jusqu'au déclenchement de la grande révolte juive en 66.

Sous le gouvernorat de Festus, les querelles n'épargnent même pas l'administration du Temple. En 59 Agrippa II, roi de Batanée et de Trachonitide, qui est aussi chargé de la nomination du grand-prêtre, désigne Ishmael ben Phabi pour remplacer Ananias de Zébédée qui avait été désigné par son oncle Hérode de Chalcis. Fait exceptionnel, le choix est contesté par les prêtres de moindre importance et les lévites. Les causes du conflit semblent principalement économiques et concerner la perception des dîmes.

Même si les légions romaines ont réussi à les réduire, des bandes de Zélotes, que Flavius Josèphe appelle des « brigands », contrôlent encore certaines zones reculées de la province et font régulièrement des incursions dans des zones plus riches.

Selon les Actes des Apôtres,  un mouvement de contestation houleux, soulevé par des Juifs d'Asie, entraîne l'arrestation de Paul de Tarse alors qu'il se trouve dans le Temple (58). Apparemment, Jacques le Juste le frère de Jésus, ainsi que les anciens  Un prêtre de haut rang, probablement Hanan ben Hanan, soutient l'accusation contre Paul à Césarée devant Felix, le prédécesseur de Porcius Festus. Toutefois celui-ci n'a pas statué sur son sort et l'a maintenu en prison à Césarée. Pour décider du sort de Paul, Porcus Festus organise en 60 une autre comparution devant lui, en y associant Agrippa II et sa sœur Bérénice. Le verdict d'Agrippa est de rendre sa liberté à Paul. Toutefois selon les Actes des Apôtres, Paul ayant fait « appel à César » en tant que citoyen romain, il est renvoyé à Rome pour y être jugé (Actes 25-26). Marie-Émile Boismard et André Lamouille estiment que Paul est libéré à ce moment-là et que c'est en homme libre qu'il s'est rendu à Rome. Ce serait le deuxième rédacteur des Actes des Apôtres  qui aurait transformé ce récit de voyage vers Rome en voyage de la captivité. Indépendamment de cette analyse textuelle de Boismard et Lamouille, un consensus semble se dégager chez les historiens, pour placer le voyage de la captivité six ans plus tard et son point de départ dans la province romaine d'Asie et pas depuis la Syrie-Palestine.

Dans ce contexte compliqué, Agrippa II provoque un inutile regain de tension, lorsqu'au sommet de son palais de Jérusalem, il se fait emménager un somptueux appartement, d'où il observe souvent ce qui se passe dans le Temple. Les juifs indignés et le grand prêtre Ishmaël font alors édifier un haut mur pour préserver le sanctuaire du regard d'Agrippa, mais ce dernier ordonne qu'il soit abattu. Ishmael ben Phabi qui a pourtant été nommé par le roi, se rend alors à Rome, à la tête d'une délégation pour demander l'arbitrage de l'empereur. Néron désavoue alors Agrippa, mais probablement à sa demande, il empêche le grand-prêtre de retourner en Judée.

En 62, Festus meurt dans l'exercice de ses fonctions. Il est remplacé par Lucceius Albinus.

Voir aussi
 Gouverneurs romains de Judée
 Antonius Felix
 Agrippa II
 Bérénice (princesse de Judée)
 Grand prêtre d'Israël

Notes et références

Gouverneur romain de Judée au Ier siècle


text:
Adolfo Juan I (en alemán: Adolf Johann I.; en sueco: Adolf Johan; Söderköping, 11 de octubre de 1629-ibidem, 14 de octubre de 1689) fue conde palatino de Kleeburg de 1654 a 1689 y fue considerado príncipe de Suecia hasta 1660.

Biografía
Adolfo Juan nació en el Castillo de Stegeborg, Suecia (ahora en la municipalidad de Söderköping), en 1629 como el hijo menor del conde palatino Juan Casimiro de Kleeburg y la princesa sueca Catalina Vasa. Fue duque de Stegeborg después de que su hermano mayor, Carlos Gustavo, pasara a ser rey de Suecia. En ese tiempo, también obtuvo el condado palatino de Kleeburg.

Matrimonios e hijos
Adolfo Juan contrajo matrimonio con la condesa Elsa Beata Brahe (31 de agosto de 1629-7 de septiembre de 1653) el 19 de junio de 1649 y tuvo el siguiente hijo:
 Gustavo Adolfo (9 de marzo de 1652-1 de agosto de 1652).

Adolfo Juan contrajo matrimonio por segunda vez con la condesa Elsa Isabel Brahe (29 de enero de 1632-24 de febrero de 1689), hija del conde Nicolás Brahe af Wisingsborg y tuvo los siguientes hijos:

 Catalina (10 de diciembre de 1661-27 de mayo de 1720).
 María Isabel Luisa (16 de abril de 1663-23 de enero de 1748).
 Carlos Juan (15 de septiembre de 1664-10 de diciembre de 1664).
 Juan Casimiro (4 de septiembre de 1665-29 de mayo de 1666).
 Adolfo Juan (21 de agosto de 1666-27 de abril de 1701), sucedió a su padre como conde palatino de Kleeburg.
 Gustavo Casimiro (29 de junio de 1667-21 de agosto de 1669).
 Cristina Magdalena (4 de abril de 1669-21 de junio de 1670).
 Gustavo Samuel Leopoldo (12 de abril de 1670-17 de septiembre de 1731), sucedió a su hermano Adolfo Juan II como conde palatino de Kleeburg, y a su primo, Carlos XII de Suecia, como duque del Palatinado-Zweibrücken.
 desconocido (12 de diciembre de 1671).

Ancestros

Referencias

Casa de Wittelsbach
Príncipes de Suecia
Nobles de Suecia del siglo XVII
Condes palatinos de Alemania
Nobles de Alemania del siglo XVII


text:
Monte Averau je 2649 metrů vysoká hora ve stejnojmenné horské skupině v Ampezzanských Dolomitech. Vrchol se nalézá severozápadně od mírně nižších okolních vrcholů Monte Nuvolau a Monte Gusela. Horská skupina se nachází mezi průsmyky Falzarego a Giau na hranicích obcí Cortina d'Ampezzo a Selva di Cadore. Oběma průsmyky vedou silnice. Severovýchodně se nalézají Cinque Torri.

Jihovýchodně od vrcholu se nachází v nadmořské výšce 2416 m horská chata Rifugio Averau. Jak z jižní tak severní strany vedou k blízkosti vrcholu lanovky.

Z vrcholu Monte Averau je kruhový rozhled – jihozápadně na ledovce masivu Marmolada, západně je vidět vrchol Col di Lana, severně skupiny Sella a Tofane. Na východě jsou viditelné skupiny Cristallo a Sorapis a na jihu Civetta. Panoramatický výhled na sever zasahuje do rakouských Alp hlavního hřebene. Vrcholu může být dosaženo v porovnání s jiným vrcholy snadně. Normální trasa vede od severního průsmyku Falzarego asi za dvě hodiny na vrchol. Začíná na parkovišti na Strada Statale 48 delle Dolomiti. Před vrcholem se nalézá "krátká, středně náročná ferrata".

Turistická cesta Dolomiten hohenweg číslo 1, také známá jako klasická cesta, vystupuje na vrchol Monte Averau, cestou k chatě následuje sestup na východní straně hory a křížení s Via Ferrata na Monte Gusela.

Odkazy

Reference

Literatura
 Franz Hauleitner: Dolomiten 6: Rund um Cortina d'Ampezzo (Rother Wanderführer), Bergverlag Rother, München 2002, .
 Eugen Hüsler: Gipfelatlas Alpen, Bruckmann Verlag, München 2004, .

Externí odkazy

Dvoutisícovky v Itálii
Hory a kopce v Dolomitech
Hory a kopce v Benátsku
Geografie provincie Belluno
Dvoutisícovky v Alpách


text:
Valerian Kobachija (rusky: Валериан Османович Кобахия, Valerian Osmanovič Kobachija) (1929 - 1992) byl sovětský politik a funkcionář Komunistické strany Sovětského svazu. Byl dlouholetým předsedou prezidia Nejvyššího sovětu Abchazské ASSR.

Biografie
V roce 1951 vystudoval pedagogii na Suchumském pedagogickém institutu a začal pracovat jako učitel na střední škole. Avšak již tři roky po ukončení studií vstoupil do KSSS a také jako vedoucí do komsomolu, kde nakonec zaujal místo regionálního prvního tajemníka pro celou Abchazskou ASSR. Od roku 1958 vykonával funkci předsedy výkonného výboru okresu Gudauta a v roce 1962 byl prvním tajemníkem okresního výboru Komunistické strany Gruzie v Gudautě. Od roku 1965 byl tajemníkem Komunistické strany Gruzie ve výboru pro řízení a plánování výroby kolchozů a sovchozů v Abchazské ASSR. Zároveň zastával místo prvního tajemníka oblastního výboru Komunistické strany Gruzie v Abchazské ASSR, kde setrval až do roku 1975. Tehdy se totiž posunul do funkce tajemníka prezidia Nejvyššího sovětu Abchazské ASSR, kde setrval tři roky, než byl z této funkce Moskvou odvolán v reakci na bouřlivé události roku 1978 a reorganizaci moci v Abcházii, kdy se Abchazové dožadovali návratu statutu svazové republiky.

V říjnu 1978 se do nejvyššího vedení Abchazské ASSR vrátil, když byl jmenován předsedou prezidia Nejvyššího sovětu Abchazské ASSR. V této funkci vydržel 12 let, až do 24. prosince 1990. Za jeho vedení socialistické obdoby Abchazského lidového shromáždění došlo k prudkému zvýšení nacionalismu a na konci svého angažmá v politice byl tím, kdo podepsal 25. srpna 1990 deklaraci o nezávislosti Abcházie na Gruzínské SSR. V Gruzii však došlo k vyostření boje Tbilisi proti separatismu pod vedením vůdce Gruzínů Zviada Gamsachurdiji. Nejvyšší sovět Gruzie řešil zatím pouze otázku Jižní Osetie, kde se měly konat Gruzií neschválené volby, ovšem Abchazský nejvyšší sovět v reakci na politiku orgánů Tbilisi se pod jeho vedením mimořádně sešel 4. prosince 1990, aby projednal změny v ústavě Abchazské ASSR reagující na poslední vývoj v Tbilisi, dále nová pravidla pro volby do Nejvyššího sovětu Abchazské ASSR, zřízení speciálního výboru pro řešení propukajícího gruzínsko-abchazského konfliktu a zrušení postu předsedy prezidia Nejvyššího sovětu Abchazské ASSR. Jeho nástupcem byl 24. prosince zvolen Vladislav Ardzinba, jako předseda Nejvyššího sovětu a de facto vůdce Abchazů.

Valerian Kobachija zemřel roku 1992.

Odkazy

Reference

Externí odkazy
 knowbysight.info - životopis

Abchazští politici
Sovětští politici
Narození v roce 1929
Úmrtí v roce 1992
Muži


text:
Group C of the 2008 Rugby League World Cup was one of the three groups of teams that competed in the 2008 Rugby League World Cup tournament's group stage. Group C consisted of three teams: Ireland, Tonga and Samoa. After all teams played had each other once, only Ireland advanced to 2008 Rugby League World Cup knockout stage.

Standings
In the knockout stage Ireland played in the qualifying final while Tonga and Samoa played for 7th and 9th place respectively.

Matches

Tonga vs Ireland

Samoa vs Tonga

Ireland vs Samoa

References

Group C


text:
Henriette Dessaulles (Saint-Hyacinthe,  - Hotel-Dios de Saint-Hyacinthe, 17 de noviembre de 1946) fue una escritora y periodista pionera en Quebec, conocida con el seudónimo de Fadette.

Biografía
Creció en la ciudad de Saint-Hyacinthe. Sus padres, Georges-Casimir Dessaulles y Émilie Mondelet, eligieron como padrino de Henriette a Louis-Joseph Papineau. Fue educada en el convento de Lorette y posteriormente en el convento de las Hermanas de la Presentación de María donde se opone a un tipo de educación reservada a las jóvenes de buena familia.

Se casó con Maurice St-Jacques en 1881 y tuvo siete hijas, de las que solo sobrevivieron cinco.

Carrera
Trabajó como periodista para numerosos periódicos. Mantuvo una crónica grafológica en el periódico  La Patrie en el que firmaba con el seudónimo de Jean Deshayes. También escribió para Le Journal de Françoise, Le Courrier de Montmagny, La Revue de la femme, La Revue moderne, Le Canada y Le Nationaliste antes de trabajar para Le Devoir en 1910. Continuó colaborando con este diario hasta los años 1940.

Allí redactó durante cuarenta años una columna con las llamadas Cartas de Fadette, que firmaba con este seudónimo. Se publicó una compilación de estos artículos en Lettres de Fadette en 1914, 1915, 1916 y 1918.

Henriette Dessaulles falleció en 1946, a los 86 años.

Obras
Publicó varias obras sobre literatura infantil como Les Contes de la lune (1932) y Il etait une fois (1933) si bien su obra principal es su diario.

Le Journal (1874-1881)
De 1874 a 1881 redactó un diario que fue publicado en edición póstuma por primera vez en 1971 en Ediciones Hurtubise HMM, en una edición parcial que contenía numerosas fotografías. La obra tuvo una recepción muy positiva, especialmente por parte de la crítica literaria, lo que animó a su reedición en la prestigiosa colección Biblioteca del Nuevo Mundo, en Prensas de la Universidad de Montreal, en 1989. Jean-Louis Major fue responsable de la edición crítica del texto, precedido de una introducción esencial que permite reconstituir, entre otros aspectos, la génesis del texto. Probablemente Henriette Dessaulles retranscribió y en parte reescribió su diario después de la muerte de su marido y lo legó a sus hijos.

El Journal de Henriette Dessaulles ha sido el objeto de numerosos artículos críticos, reseñas y memorias (ver la bibliografía sobre su diario) y crea una ocasión de reflexionar sobre las condiciones sociales de escritura de lo íntimo.

Toponimia
La calle Henriette-Dessaulles, ubicada en la municipalidad de Lévis, rinde honor a esta escritora. Este topónimo fue oficializado desde el 1 de agosto de 2007. El nombre de esta calle fue oficializado inicialmente como « calle Henriette-Dessaules », con solo una l, errata rectificada en 2014. El lingüista Gabriel Martin, que señaló el error, se expresa en estos términos : « ¿No es irónico encontrar una falta de orthografía en el nombre de una mujer de letras? Hagamos justicia a la memoria dessaullienne rectificando esta incómoda errata que corre el riesgo de propagarse como un reguero de pólvora » .

Referencias

Quebec
Escritoras de Canadá


text:
Colin Calderwood (Stranraer, Escocia, 20 de enero de 1965) es un exfutbolista y entrenador escocés. Actualmente es el entrenador del Cambridge United de la League Two de Inglaterra.

Como jugador se desempeñó de defensa y militó solamente en diversos clubes de Inglaterra, hasta su retiro en 2001.

Clubes

Como jugador

Como entrenador

Selección nacional

Ha sido internacional con la selección de fútbol de Escocia; donde jugó 36 partidos internacionales y ha anotado solo 1 gol por dicho seleccionado. Incluso participó con su selección, en una Copa Mundial. La única Copa del Mundo en que Calderwood participó, fue en la edición de Francia 1998, donde su selección quedó eliminado, en la primera fase de ese mundial. 2 años antes de disputar el Mundial de Francia, Calderwood disputó la Eurocopa de Inglaterra 1996, donde su selección quedó eliminado en la primera fase, etapa en que la selección escocesa, compartió grupo con los dueños de casa, que además son sus más importantes vecinos en el Reino Unido.

Referencias

Enlaces externos
 Ficha en National Football Teams

Futbolistas de la selección de fútbol de Escocia en los años 1990
Futbolistas de Escocia en la Copa Mundial de 1998
Futbolistas de Escocia en la Eurocopa 1996
Futbolistas del Aston Villa Football Club
Futbolistas del Notts County Football Club
Futbolistas del Swindon Town Football Club
Futbolistas del Mansfield Town Football Club
Futbolistas del Tottenham Hotspur Football Club
Futbolistas del Nottingham Forest Football Club
Entrenadores de fútbol de Escocia
Entrenadores del Northampton Town Football Club
Entrenadores del Hibernian Football Club
Entrenadores del Cambridge United Town Football Club


text:
Sebil is a town in Mersin Province, Turkey.

Geography

Sebil is a part of Çamlıyayla district which in turn is a part of Mersin Province. Distance between Sebil and Çamlıyayla is . Sebil is located on southern slopes of Toros Mountains at .  The average altitude is about . The country about Sebil is chiefly formed of conglomerate and limestone. Just west of the town there is a canyon, approximately  deep. The canyon had been formed by the rivulet Cehennem Deresi which is a tributary of Berdan River. The population of the town was 2120 as of 2012

History

Five centuries ago the nomadic Oghuz Turks (also called Yörük) used this location as their summer camps (so called yayla). They called the location Sebil meaning free (i.e., no rent for the camp). In later years observing the winter was not harsh, eventually they chose the area as their permanent settlement.
Sebil was declared a township in 1972.

Economy

Sebil produces fresh fruits and vegetables. A secondary economic activity is animal husbandry. Domestic tourism in the canyon also seems promising with challenging tracking courses and game animals in the dense forest.

References

Populated places in Mersin Province
Towns in Turkey
Populated places in Çamlıyayla District


text:
Schadron is een buurtschap in de gemeente Maashorst in de Nederlandse provincie Noord-Brabant. Het ligt ten zuiden van het dorp Volkel.

Buurtschap in Noord-Brabant
Geografie van Maashorst


text:
Haplogarypinus pauperatus, unique représentant du genre Haplogarypinus, est une espèce de pseudoscorpions de la famille des Garypinidae.

Distribution
Cette espèce est endémique du Haut-Katanga au Congo-Kinshasa. Elle se rencontre dans les monts Kundelungu.

Publication originale
 Beier, 1959 : Pseudoscorpione aus dem Belgischen Congo gesammelt von Herrn N. Leleup. Annales du Musée du Congo Belge, Sciences Zoologiques, , , .

Liens externes
 genre Haplogarypinus :

 espèce Haplogarypinus pauperatus :

Notes et références

Garypinidae
Espèce de pseudoscorpions (nom scientifique)
Faune endémique de la république démocratique du Congo


text:
La Supercoppa turca 2012 si è svolta il 10 ottobre 2012: al torneo hanno partecipato due squadre di club turche e la vittoria finale è andata per la seconda volta consecutiva al Fenerbahçe Spor Kulübü.

Regolamento
Le squadre hanno disputato una gara unica.

Squadre partecipanti

Torneo

Collegamenti esterni

 2012


text:
Landratswahlen in Sachsen 1995 fanden in drei Landkreisen am 3. Dezember statt. In allen Kreisen siegten die CDU-Bewerber.

Wahlsystem
Bei den Wahlen hatte jeder Wähler eine Stimme. Es galten die Prinzipien der Mehrheitswahl. Im ersten Wahlgang musste ein Kandidat die Mehrzahl der abgegebenen Stimmen, das heißt die absolute Mehrheit, auf sich vereinen um gewählt zu werden. Erzielte kein Bewerber die absolute Mehrheit wäre ein zweiter Wahlgang, eine sogenannte Neuwahl, nötig geworden, bei dem die relative Mehrheit ausgereicht hätte.

Neuen, im ersten Wahlgang nicht angetretenen, Bewerbern wäre es möglich gewesen im zweiten Wahlgang ebenfalls zu kandidieren.

Ausgangslage
Traditionell ist die CDU besonders bei Kommunalwahlen stark. Die meisten Landräte in Sachsen stellte bisher die CDU. Auch bei der Landtagswahl im Jahr 1994 verteidigte die CDU ihre absolute Mehrheit und steigerte sich auf 58,1 % der Stimmen.

Wahlergebnisse
Insgesamt traten 12 Sachsen zur Wahl an. Je drei Bewerber waren von der CDU bzw. der SPD vorgeschlagen, zwei waren Vorschläge der PDS bzw. der DSU und je einen Kandidaten schickten die Grünen und die F.D.P. ins Rennen.

Die Wahlergebnisse werden vom sächsischen Statistikamt nicht in Gänze angegeben. So fehlen Angaben zu den genauen Stimmenzahlen und zu den Namen der unterlegenen Kandidaten.

Einzelnachweise

Wahl in Sachsen
Wahl 1995


text:
Douglas Farthing Hatlelid (born August 27, 1942), better known as Chip Douglas, is an American songwriter, musician (bass, guitar and keyboards), and record producer, whose most famous work was during the 1960s. He was the bassist of the Turtles for a short period of time and the producer of some of the Monkees biggest hits, including "Daydream Believer" and "Pleasant Valley Sunday".

Early career
Douglas was raised in Hawaii and began his musical career with a folk group he formed in high school, "The Wilcox Three", modeled after The Kingston Trio. During a trip to California, they were discovered by a well-known booking agency and signed by RCA/Camden to record an album at their studios in Hollywood.  He performed in the group using the name "Chip Douglas", which would be the name he would use for the rest of his career (though he would occasionally use his real name as a songwriter).

The group dissolved and Douglas, along with Cyrus Faryar and noted rock photographer Henry Diltz, formed the Modern Folk Quartet (along with musician Jerry Yester) in Los Angeles. They were signed by Warner Bros. and recorded two albums: Modern Folk Quartet and Changes. They also appeared as themselves in a nightclub scene for the Warner Bros. movie Palm Springs Weekend, starring Connie Stevens and Troy Donahue (1963). MFQ spent the next several years touring the U.S. playing college concerts.

The Modern Folk Quartet was signed by producer Phil Spector in 1966, and recorded a song, "This Could Be the Night", co-written by Spector and up-and-coming singer-songwriter Harry Nilsson. The record was not released at that time, but Douglas and Nilsson became friends. In the latter half of 1966, Douglas was a member of the short-lived Gene Clark Group, a band featuring the ex-Byrds Gene Clark, ex-Grass Roots Joel Larson, and Bill Rinehart, formerly of the Leaves. Clark disbanded the group at the end of that year without having recorded or released any records.

The Turtles

When the Turtles' bassist Chuck Portz was fired from the band, Douglas was asked to take his place. His first record with them was "Happy Together", which they'd decided to record after hearing a well-worn demo that had been passed on by numerous other artists. Douglas played bass and did the arrangement that was recorded, and it became a huge hit for The Turtles, ousting the Beatles' "Penny Lane" from the #1 single position on the American pop charts.

Seeing the Turtles perform at Hollywood's Whisky a Go Go in early 1967, the Monkees' Michael Nesmith approached Douglas and asked if he would like to become the new producer for the band, who were tired of the "manufactured" recording setup they were accustomed to. Douglas answered, "I've never produced a record in my life." Nesmith, who had produced album tracks for the group, but had little influence with their label Colgems Records, assured him, "Don't worry; if you're willing to quit The Turtles, I'll show you everything you need to do."

Douglas's final appearances with the Turtles were in February 1967. He was replaced by Jim Pons of the Leaves.

The Monkees
Douglas accepted Nesmith's offer, and joined the Monkees in the studio, first to create a new single with all four Monkees playing. It couldn't be released because of a publishing restriction imposed by Screen Gems (who both produced the Monkees series and controlled their music publishing). Douglas's next Monkees project was their Headquarters album. Recorded over six steady weeks of sessions at the RCA Studios in Hollywood, Headquarters was the first album to feature the Monkees playing on every track. Douglas contributed a song, "Forget That Girl", and joined them on bass guitar in the studio. The album was released in the spring of 1967, and began a steady climb up the charts, eventually reaching #1 on Billboard's album chart, but was displaced by the Beatles' Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band.

No singles from Headquarters were issued in the United States, but a non-album song from the same sessions, "The Girl I Knew Somewhere", reached the top 40 as a B-side. Douglas produced the hit single "Pleasant Valley Sunday" (written by Gerry Goffin and Carole King), which featured an innovative guitar intro composed by Douglas and played by Nesmith. Douglas produced the next Monkees' album, Pisces, Aquarius, Capricorn, & Jones, Ltd., on which he also played bass. Unlike Headquarters, it was done in several different studios around the U.S. between Monkees tour dates.

Douglas also introduced members of the Monkees to new songwriters, including John Stewart, who wrote "Daydream Believer", which would become their second-biggest all-time single and was included on the 1968 album The Birds, The Bees & The Monkees. Douglas also introduced the band members to Harry Nilsson, who played them a selection of his original songs, and became friends with the band. One of the songs, "Cuddly Toy", was covered by the Monkees, and featured on both the Pisces album and an episode of their TV series. Douglas has been quoted as saying, "I like to think I gave Harry his big break, which resulted in a record deal with RCA."

Douglas was pleased to have made hit records with the Monkees, but was disappointed that they weren't able to erase the common misconception that The Monkees weren't actually musicians, and that the press took little notice of their accomplishments.

The Turtles, revisited
As 1967 ended, the Monkees wanted to take full control of their music, and said farewell to Douglas, who became a producer for the Turtles. The first project was The Turtles Present the Battle of the Bands album, the name of which was taken from the title track, co-written by Douglas and Harry Nilsson. It also included two more Turtles' top-ten hits: "Elenore" and "You Showed Me".

Douglas had performed "You Showed Me" with Gene Clark in 1966, while he was a member of the Gene Clark Group. Originally an uptempo number, the slow, moody arrangement came about by accident. Douglas was demonstrating the song for vocalists Howard Kaylan and Mark Volman, on an organ whose bellows was broken, requiring him to play it slowly. Douglas told them "This isn't the way it's supposed to sound", but Kaylan and Volman disagreed, thinking the new tempo would be perfect.

The Monkees, revisited
Douglas kept in touch with the Monkees and returned in 1969 to record his composition "Steam Engine" with Micky Dolenz on vocals. The song appeared in reruns of their TV show.

In 1976, Douglas re-teamed with Dolenz, Jones, and Tork to record the single, "Christmas Is My Time of Year", co-written by Douglas and Howard Kaylan. By then, Nesmith was no longer affiliated with the group.

In 1986, a Monkees reunion tour reawakened interest in the band, and Rhino Records reissued all their original albums, including their work with Douglas.

Douglas has appeared in several documentaries about the Monkees, reminiscing about his work with the band.

Post Monkees
In 1969, Douglas produced the album Hand Sown...Home Grown, the first solo album by Douglas' then-girlfriend Linda Ronstadt.

The Modern Folk Quartet reunited in 1975 and began to perform again, often appearing at the Ice House in Pasadena, California. For several years, they teamed up with ex-Kingston Trio member Dave Guard to back him in his solo act. In the 1980s, the Modern Folk Quartet recorded several albums for a Japanese record company. They also toured Japan, where they remain popular (1988, 1990, 2003, 2005, 2011 and 2016).

Douglas continues to write and produce records in a variety of genres, and divides his time between California and Hawaii.

Bibliography

References

External links

1942 births
Living people
Guitarists from San Francisco
20th-century American keyboardists
Songwriters from California
Record producers from California
The Monkees
The Turtles members
American male guitarists
American male bass guitarists
20th-century American bass guitarists
Modern Folk Quartet members


text:
Boethius er et lille nedslagskrater på Månen. Det befinder sig på Månens forside ved østsiden af Mare Undarum nær den østlige rand og er opkaldt efter den kristne romerske filosof Boethius (480 – 524/525).

Navnet blev officielt tildelt af den Internationale Astronomiske Union (IAU) i 1976.

Før det blev omdøbt af IAU, hed dette krater "Dubyago U".

Omgivelser
Sydvest for Boethius ligger det mørke, lavaoversvømmede Dubyagokrater.

Karakteristika
Boethiuskrateret er cirkulært og skålformet, og dets indre vægge skråner ned mod den lille centrale kraterbund. Krateret har højere albedo end det omgivende terræn, og er ikke ramt af senere nedslag af betydning.

Se også
 Månekratere – Liste over kratere på Månen
 Navne på Månens have – Liste over have på Månen

Navigation

Kilder

Eksterne henvisninger

Bibliografi

Kratere på Månen


text:
Małe Borowe (Malé Borové) – niewielka wieś (obec) w północnej Słowacji, w powiecie Liptowski Mikułasz, w kraju żylińskim. Wieś stopniowo wyludnia się, jeszcze w 1991 roku zamieszkiwało ją 301 mieszkańców, w 2016 roku już tylko 136.

Położenie
Znajduje się w historyczno-geograficznym regionie Orawa. Pod względem geograficznym miejscowość położona jest w Skoruszyńskich Wierchach, w górnej części Doliny Świniarskiego Potoku, pomiędzy wzniesieniami Polianky i Blato. Przez miejscowość spływa Świniarski Potok, uchodzący do Hucianki w Rowie Podtatrzańskim. Zabudowania miejscowości znajdują się na wysokości 880–990 m n.p.m.

Historia
Jest to miejscowość założona w XVI lub na początku XVII w. przez osadników z polskiej Orawy. Dawniej miała nazwę Šwiniarky. Większość jej mieszkańców zajmowała się szklarstwem i za zarobkiem wędrowali po Morawach i Śląsku. Podobnie było w sąsiednich wsiach Huty i Wielkie Borowe. Na przysiółku Nowoć (Novoť) szkło w niewielkiej miejscowej hucie szkła wytwarzano jeszcze do 1840 roku. Część ludności zajmowała się pasterstwem. Jeszcze obecnie na wielkich łąkach wypasane są krowy i owce.

Kultura
We wsi jest używana gwara przejściowa słowacko-orawska. Gwara orawska jest zaliczana przez polskich językoznawców jako gwara dialektu małopolskiego języka polskiego, przez słowackich zaś jako gwara przejściowa polsko-słowacka.

Turystyka
Tereny miejscowości to duże łąki na stokach i grzbietach wysokich wzgórz. Dzięki temu roztaczają się stąd rozległe widoki na Góry Choczańskie, Skoruszyńskie Wierchy i Tatry Zachodnie. Przez miejscowość prowadzi szlak turystyczny, a w miejscowości zachowało się wiele zabytkowych domów w regionalnym stylu.

  czerwony: Orawski Biały Potok – Mních – Machy – Prieková – Kopec – Małe Borowe – Polianky – Súšava – Wielkie Borowe – Díel – Malatiná

Przypisy

Miejscowości w powiecie Liptowski Mikułasz