text:
Росі́йська мо́ва в Украї́ні — друга за вживаністю мова в Україні після української. Згідно з офіційними даними перепису 2001 року, російську мову назвали рідною 14 млн 273 тис. громадян України, або 29,6 % населення країни. З них етнічні росіяни становлять 56 %, тоді як решта — представники інших національностей.

Використання української мови переважає в центрі, на заході та північному сході України, російської — в індустріальних центрах сходу, півдня України та в Криму.

Після прийняття закону Колесніченка-Ківалова «Про засади державної мовної політики» стала регіональною мовою в 7 областях та АР Крим і м. Севастополь. В Автономній Республіці Крим відповідно до Конституції АР Крим з 1999 року їй надано також ряд офіційних функцій.

Багато питань, пов'язані з використанням російської мови в Україні, а також з історією її появи і розвитку на українській територіях, трактуються істориками, мовознавцями та політологами по-різному. Це пов'язано з тим, що ряд аспектів історії та культури України висвітлювався в різні історичні періоди під кутом різних ідеологій, а також з тією обставиною, що питання російської мови в Україні широко використовуються в сучасній політичній боротьбі і, як наслідок, по-різному висвітлюються різними політичними силами України і Росії в засобах масової інформації.

Історія

Проникнення
Питання російсько-українських мовних контактів у литовсько-польську добу (торговельних, церковних і політичних — зокрема в час належності Чернігівщини 1503—1618 рр. до Московської держави, — чому дехто приписує появу акаючих форм у тамтешніх говірках). Якщо не враховувати московського гарнізону Києва, з 1654 почавши, то до істотніших російських поселень (гол. старовірів) дійшло від другої половини 17 ст. на півночі Чернігівщини, звідки вони згодом (у 18–19 ст.) переселялися на Правобережжя та Південну Україну. Інша хвиля російської старовірської колонізації сягала від Північної Добруджі й Південної Бессарабії аж на Буковину, коли у 1770-х роках «некрасівці» остаточно поселилися в гирлі Дунаю, звідки їх вербувала австрійська влада у 1780-х pp. для поселення на Буковині й Хотинщині (села Біла Криниця, Білоусівка, Липовани, — їхні говірки досліджували В. Столбунова і В. Кузнєцов).

З уваги на чітку конфесійну відмежованість старовірських російських поселень від українського довкілля, дотичні (переважно південно-російські, рідше середньо-російські) говірки зазнали порівняно невеликого українського мовного впливу (в основному в лексиці).

У 1817 році, подорожуючи по Україні, російський князь Іван Михайлович Долгоруков вказував на те, що місцеве населення не розуміє російську мову:

Російські колонізаційні хвилі на Харківщину й Вороніжчину (тут зустрілися українські поселенці з ними у 17 ст.), а згодом, від кінця 18 ст., і на Південну Україну (старовіри, кріпаки, переведені російськими поміщиками на дохідніші ґрунти, військові кантоністи на початку 19 в й утікачі-кріпаки) — були, крім суцільних ареалів, в цілому асимільовані українським сільським довкіллям: від того український степ, й слобожанські говірки зазнали в різній мірі російського впливу (випадки спиненого переходу о в і, перехід наголошеного є в о, спорадичне акання, вирівняння типу на рук'і «на руці», двоїнні чоловічі форми типу два года, див. Степові говірки).

Суцільніші російські говіркові ареали збереглися в південній Бессарабії (с. Вознесенка, Введеяка, Павлівна в Арцизькому і районі — переселенці з Орловщини й Курщини, згідно з дослідами Л. Усачової, І. Нелюбової, Л. Дерганової, Ю. Лістрової, І. Гріцєнка), північній Одещині (с. В. Плоске Михайлівського району — рос. старовіри з-перед 200 рр., за дослідами М. Тихомирової, — так само як у районі Віньковецькому Хмельницької області, за дослідами М. Бріцина), в селах: П'ятидуб Малинського району Житомирської області, Рахвалівці й Красилівці в Іванківському районі на півночі Київщині (за дослідами Є. Самохвалової і Л. Ціпцюри), на Приазов'ї (досліди С. Ґаба) й північній Харківщині (с. В. і Малі Проходи Верганівського району, Руські Тишки, Плоске і Липці Харківського району, за дослідами Л. Бузніка, приналежні до південної групи північно-російських говірок Курщини з помітними українськими впливами в наголошуванні дієслів).

У 1923—1941 рр. українська мова могла впливати на ці російські говірки і через школи, коли по школах національних меншостей УРСР обов'язкове було її навчання як предмета. Не дослідженими залишаються російські говірки інших поселень УРСР (зокрема 1930-х pp. і після 1945 р. — по виселенню німців, а в Криму і татар).

Російська мова у віддалених українських регіонах

Цілком інакше сформувалися українсько-російські міжмовні стосунки в українських говіркових масивах поза кордонами УРСР (Курщина, Білгородщина, південна Вороніжчина, Донщина, Кубань, Саратовщина, Зелений Клин, діаспора в Сибіру, Казахстані й на півд. Уралі), де був і є значно сильніший вплив довколишніх рос. говірок, а ще більше російської літературної мови через школу, радіо, телебачення, пресу, військо й адміністрацію та судівництво.

Скрізь там через відсутність української школи й преси проходить поступове зросійщення, виникають мішані україно-російські говірки на українській основі. Ті процеси описані в говірках колишніх Коротоякського повіту (Н. Ґрінкова), Білгородщини й Курщини (А. Бескровний, Ф. Медведєв, В. Собіннікова, Г. Денисевич, А. Пашківський, В. Тітовська), Донщини (А. Міртов, К. Удовкіна) та зокрема Кубанщини (І. Шаля, В. Чістяков, Н. Бушина, М. Саділенко, Е. Тарасенкова, О. Шейніна, М. Шабалін, Н. Федоренко, І. Чередниченко), а далі Поволжя (А. Дульзон, І. Вальченко), Киргижчини (С. Лейферман), Далекого Сх. (А. Ґеорґієвський, Т. Назарова) й півн. Молдови, де по українських селах є також лише рос. або молд. школи (Л. Єрмакова, З. Ряполова, Ю. Лістрова). Окремими проблемами є ще: 1. рос. діалект міськ. типу, поширений серед великоміських низів і робітництва в УРСР; 2. вживаний в Україні двомовним освіченим прошарком місцево-український провінційний («південний») варіант російської літературної мови.

Русифікація та її вплив на українську мову

Зросійщена говірка міських низів, великоміських передмість і робітничих поселень Донбасу і Дніпропетровщини виникла внаслідок русифікації місцевого українського елементу і постійного колонізаційного допливу росіян, що прибували (а за радянської влади були призначувані) сюди для праці, створюючи дрібноурядовий, ремісничий, купецький і робітничий прошарки. Насичена сленґізмами й арґотизмами, великоміська російська говірка люмпен-пролетаріату й правопорушників (Одеси, Києва, Харкова, Дніпропетровська, міст Донбасу), набула особливого поширення після революції, втримувала свою російськомовну форму, зокрема у висліді постійного сезонного (особливо на зиму) флуктуаційного припливу її носіїв — такого ж російського елементу з Ленінграду і Москви.

Цей мовний «суржик» (суміш) характеризують деякі південно-російські українські спільності, зокрема вимова притаманного українській фрикативного [г] на місці російського [ґ], голосних о, е, й (рос. ы) з спорадичним аканням, вимова e/'e/є з етимологічного ѣ, стверділі р та губні у кінці слів, йотована вимова груп типу вя, бя, пя, тверді ч, шч, українська міжслівна фонетика, український наголос, керування дієслів та прийменників (по домах), як і побутові лексичні українізми та нерозрізнювання предикативних від атрибутивних форм прикметника.

Питання україно-російського міського «суржика» розглядають окремі статті В. Ларіна (Харків), К. Німчинова (Донбас), В. Шадури (Дніпропетровщина). У красному письменстві для характеристики персонажів царського підстаршинського середовища його використовував Володимир Винниченко, для міщанського — Михайло Старицький, для радянського міліційного — Олександр Корнійчук, а для люмпен-пролетаріату — Володимир Винниченко, Архип Тесленко, Іван Микитенко, Леонід Первомайський, Гордій Брасюк.

Український провінційний варіант російської літературної мови вживався раніше серед поміщицтва і провінційної інтелігенції, пізніше також серед партійних урядовців і технічної інтелігенції у висліді русифікаційного тиску й мовної політики, спрямованої на бодай російсько-український білінґвізм тих мовців, які не можуть чи не хочуть відразу перейти на російську мову. Тій меті служила відповідна популяційна політика (з відправленням українців на сезонну чи на постійну працю поза УРСР і надсиланням в Україну росіян та чужинців, що змушені користуватися російською мовою) і така ж мовна політика (в структуру української літературної мови впроваджуються лише елементи, тотожні з російськими, поборюються відмінності; потурання російсько-українському суржикові міських низів і робітництва).

Законами з 1869 і 1886 рр. російського уряду (аж до революції) виплачував грошову надбавку всім урядовцям немісцевого походження на Правобережжі для його зросійщення (офіційно ніби для його відпольщення), чим стягнув туди чимало росіян; таку саму політику тут вела й Російська православна церква. Український провінційний варіант літературної російської мови проявляється головним чином у вимові як і в різній насиченості (залежно від російськомовної культури мовця) окремими рисами міського україно-російського суржика (див. Росіянізми). В Галичині й на Буковині (у 19 ст., зокрема після 1866 р. аж по 1920-ті pp.) та Закарпатті (тут аж по 1945 р.), поширювалася через пресу й видання москвофільського табору, переважно серед частини духовенства та рідше і світської інтелігенції, окрема форма літературно-мовного «язичія»: архаїзована суміш українських і російського церковно-слов'янізмів з українською вимовою та обов'язковим етимологічним правописом.

Російська мова в сучасній Україні

Суспільство

Згідно з дослідженнями Financial Times за квітень 2017-го, російська мова протягом 20 років постійно втрачає популярність серед жителів України. Російськомовна кількість українських громадян 1994 року становила 33,9 %, а 2016-го — 24,4 %. Схожа ситуація в Казахстані (зменшення з 33,7 % до 20,7 %) і Грузії (зменшення з 6,4 % до 1,1 %). Натомість, в Білорусі ситуація інша — з майже 50 % 1994 року кількість носіїв російської виросла 2016-го до 71 %.

За даними Всеукраїнського перепису населення 2001 року, в Україні проживало близько 8 млн росіян, 17,3 % від загального складу населення країни. Відсоткове відношення одномовних росіян, які користуються тільки російською мовою становить від 80 до 85 %.

Згідно з офіційними даними цього перепису, російську мову назвали рідною 14.273.000 громадян України, або 29,6 % населення країни. З них етнічні росіяни становлять 56 %, тоді як решта — представники інших національностей:
 5 545 тис. українців,
 172 тис. білорусів,
 86 тис. євреїв,
 81 тис. греків,
 62 тис. болгар,
 46 тис. молдован,
 43 тис. татар,
 43 тис. вірмен,
 22 тис. поляків,
 21 тис. німців,
 15 тис. кримських татар, а також представники інших етносів.

Російська мова рідна для Українців та представників інших національностей в УРСР

Вільне володіння російською мовою у 2001 р. задекларували 31 698 051 мешканців України (65,7 % населення), в тому числі 99 % росіян, 98 % греків, 95 % євреїв, 93 % татар, понад 80 % болгар, вірменів, азербайджанців, білорусів, кримських татар. Найнижчий рівень вільного володіння російською був зафіксований серед угорців (32 %), румунів (46 %), циган (47 %).

Росіяни України користуються всіма правами громадян і мають всі засоби для розвитку російської культури і мови. Так, в Україні існують 14 державних російських театрів, є російські дитячі садки, школи. У відсотковому відношенні кількість російських шкіл в Україні перевищує відсоток громадян російської національності. Таке становище російської мови в Україні значно відрізняється від стану української мови в Росії, де приблизно на 4 мільйони громадян Росії української національності немає жодної україномовної школи, театру, вищого навчального закладу.

Гіпотеза, щодо некомфортного проживання російськомовних в Україні теж неодноразово досліджувалась: так, за даними опитувань в м. Києві за мовною ознакою дискримінацію зазнали тільки 11,9 % опитаних носіїв російської мови, в той час як носії української мови в Києві зазнали значно більший рівень дискримінації на мовному ґрунті — 54,8 % опитаних.

Книговидання
За даними Книжкової палати, станом на 15 червня 2009 р. українською мовою в країні було видано 6 457 книжок накладом 11 170 тисяч примірників, а російською — 2 460 книжок накладом 8 341 тисячі примірників.

ЗМІ

За даними Міністерства юстиції, на серпень 2009 р. в Україні було зареєстровано 25 933 україномовних, 3 659 російськомовних та 17 690 україно-російськомовних газет та журналів. У передплатному каталозі «Роспечати» за 2008 рік пропонувалося до передплати 125 українських газет та журналів (переважно наукові часописи). Реєстр російської преси становив 150 сторінок у каталозі видань зарубіжних країн у другому півріччі 2009 року.

Освіта

Згідно з опитуванням, у 1998 році 47,2 % опитаних вважали, що російська мова повинна викладатися в тому ж обсязі, що й українська; 28,1 % — в меншому, ніж українська, але більшому, ніж інші іноземні; 16,8 %, «в основному зосереджені в Західній Україні, вважали, що російська повинна викладатися не в більшому обсязі, ніж інші іноземні мови».

За даними Міністерства освіти і науки, в Україні простежується тенденція до зменшення кількості навчальних закладів із російською мовою навчання. Цьому сприяють незалежність України, утвердження державного статусу української мови, а також самосвідомість українців.

У 2008/2009 навчальному році в Україні функціонувало 20 045 загальноосвітніх навчальних закладів, у яких навчалося 4 438 383 учні. Зокрема
 1 199 загальноосвітніх навчальних закладів — із навчанням російською мовою: в них здобувають освіту 403 719 учнів, та
 1 628 шкіл — із навчанням українською і російською мовами (російською мовою навчаються 368 594 учні).

У 2015/2016 навчальному році в Україні було 614 шкіл з навчанням російською мовою. в Україні російську мову вивчають як навчальну дисципліну 960 425 учнів, і факультативно або в гуртках — 81 994 учнів. Для порівняння, в 2014/2015 функціонувала 621 школа з навчанням російською мовою, як предмет російську вивчали 1 023 797 школярів, факультативно або в гуртках — 111 506 осіб.

Працюють також школи з навчанням трьома мовами (українською, російською та кримсько-татарською; українською, російською та румунською; українською, російською та болгарською; українською, російською та молдовською).

Загалом, у загальноосвітніх навчальних закладах України російською мовою навчаються 779 423 учні. Крім того, російську мову як предмет вивчають 1 292 518 учнів, а як факультатив або в гуртках — 165 544 учні.

Так, кількість російських шкіл в Україні становить 5,9 % від загальної їхньої кількості (для порівняння, у 1991/1992 році їх було 3 364, що становило 15,9 % від загальної кількості).

В Україні функціонує 919 державних професійно-технічних закладів. У 35 закладах викладання всіх предметів проводиться російською мовою. Кількість учнів, які навчаються російською мовою, становить 51,4 тисячі осіб, або 12,5 % від загальної кількості учнів. Усі предмети викладаються російською мовою в Автономній Республіці Крим — у 29 професійно-технічних навчальних закладах, а в Севастополі — у 6 таких закладах. Частково російською мовою викладаються предмети в деяких закладах Дніпропетровської, Донецької, Запорізької, Луганської, Одеської, Харківської областей.

Вищі навчальні заклади, які пропонують здобуття освіти російською мовою, розміщуються в основному в Луганську, Донецьку, Харкові, Дніпропетровську, Одесі та в Автономній Республіці Крим. У 2008/2009 році кількість студентів закладів першого-другого рівнів акредитації, які навчаються російською мовою, становила 45 907 (для порівняння: у 1999/2000 році їх було 123 560), а кількість студентів закладів третього-четвертого рівнів акредитації, які навчаються російською мовою, становила 280 767 (для порівняння, у 1999/2000 році їх було 395 605). Тобто в нинішньому навчальному році російською мовою навчалося 326 674 студенти. Один із варіантів їхнього працевлаштування — педагогіка. Готують педагогів для шкіл із російською мовою викладання зараз 12 вищих навчальних закладів першого-другого рівнів акредитації та 34 вищих навчальних заклади третього-четвертого рівнів акредитації.

Зважаючи на широке використання російської мови в Україні, багато студентів з різних країн вивчають тут російську.

Територіальна диференціація

Згідно з даними Київського міжнародного інституту соціології, (2004 р.) використовують для спілкування переважно російську мову абсолютна більшість населення південних і східних регіонів:
 Крим — 97 % всього населення
 Дніпропетровська область — 72 %
 Донецька область — 93 %
 Запорізька область — 81 %
 Луганська область — 89 %
 Миколаївська область — 66 %
 Одеська область — 85 %
 Харківська область — 74 %

Ставлення до статусу російської мови значно розрізняється по регіонах України (див. табл.).

Переважна більшість (84,0 %) висловилися за підвищення статусу російської мови (тобто за регіональний або державний статус), в тому числі близько половини (48,6 %) — за статус другої державної або офіційної у всій Україні.

Що стосується прихильників зниження статусу російської мови, то більш ніж половина респондентів, що виступають за усунення російської мови з офіційного спілкування, живе в одному субрегіоні: Галичині. Відповідно в ній частка противників російської мови становить 51 %, тоді як в наступній за нею Волині їх утричі менше — 17 %.

У регіон Захід включені Галичина (Тернопільська, Івано-Франківська і Львівська області) і Волинь (Волинська і Рівненська області). До регіону Схід — Луганська і Донецька області.

Згідно з опитуваннями 2008 року, близько третини громадян вважають доцільним запровадження другої державної мови, в той час як більшість — дві третини, або 60,9 % опитаних виступають за збереження тільки за українською мовою статусу державної.

Політичний вплив

Результати парламентських виборів показують високий зв'язок електоральних переваг з мовою, яка домінує в тому або іншому регіоні за винятком Києва.

Ту ж залежність показують і президентські вибори. Наприклад, Віктор Янукович у третьому турі отримав більше половини голосів в саме тих областях України, де розповсюджена російська мова: Донецька (93 %), Луганська (92 %), Дніпропетровська (63 %), Харківська (68 %), АР Крим (81 %), Одеська (68 %), Запорізька (70 %), Миколаївська (70 %), Херсонська (52 %). Всього в цих областях він отримав 81 % всіх своїх голосів.

Області з переважною підтримкою Януковича відрізняються високою часткою російськомовних людей що проживають у кожній з них. Навіть якщо частка росіян за самоідентифікацією в деяких областях не дуже велика, як, наприклад, в Одеській або Дніпропетровській області (11 % та 16 %, відповідно), то частка російськомовних в кожній з цих областей перевищує дві третини.

Детальніше дослідження щодо впливу мови спілкування на електоральні переваги виборців провів Київський «Центр політичних досліджень і конфліктології».

Дослідники розглянули шість лінгво-етнічних груп серед населення України: україномовні українці (виборці, які вважають себе етнічними українцями і найчастіше спілкуються українською), російськомовні українці (вважають себе етнічними українцями, але частіше спілкуються російською), двомовні українці (ідентифікують себе як українці, однаково часто використовують обидві мови), україномовні росіяни (ідентифікують себе як росіяни, але частіше говорять українською), російськомовні росіяни (вважають себе росіянами, частіше використовують російську мову), двомовні росіяни (вважають себе росіянами, однаково часто використовують обидві мови). Для аналізу були використані дані соціологічного дослідження перед третім туром виборів Президента 2005 р., проведене Київським міжнародним інститутом соціології (2000 респондентів).

Згідно з дослідженням, лінгво-етнічна самоідентифікація виборців є важливим політичним фактором в Україні (Таблиця).

Президентські вибори 2004 р.: як голосували лінгво-етнічні групи

Прим(*):Сума частин не дорівнює точно 100 % через похибки округлення

Низка проросійських політичних партій і рухів в Україні спекулюють на важливості вирішення питаннями російської мови, дестабілізуючи український політикум і українське суспільство.

Так на національному рівні питання мови посідають одне з останніх місць в переліку актуальних тем для громадян. За опитуваннями 2007 р. російська мова в переліку актуальних тем посідає 26 місце з 30. Однак у деяких регіонах, пріоритетність питання російської мови трохи вища: так, у південно-східних регіонах воно посідає від 18 до 22 місця у переліку актуальних. Тільки у Криму питання російської мови посідає 4 місце. Так питання статусу російської мови в цілому по країні набрало 8 %, головним чином завдяки Криму та Донбасу.

В той же час, електоральні переваги мають сильну кореляцію з мовою виборців (див. також нижче): В. Янукович отримав підтримку переважної більшості російськомовних росіян, тоді як В.Ющенко — україномовних українців.

Як показує статистичний аналіз голосування, електорат Ющенка разюче відрізняється за мовною та національною ознакою від електорату Януковича — його основу складають україномовні українці (дві третини виборців, 67 %) і 17 % російськомовних українців. Етнічні росіяни становлять в електораті Ющенка дуже незначну частину — всього близько 6 %.

З іншого боку, у всіх областях, де переміг Янукович, велика частка російськомовних: більше двох третин.

Опитування та статистика
Під час опитування, проведеного у вересні 2012 року, 53,8 % громадян України виступили проти надання російській мові офіційного статусу, 38,4 % підтримали цю ідею, а 7,8 % — не визначились.

Станом на лютий 2012 р. 46 % громадян України підтримали надання російській мові статусу державної. Майже стільки ж (45 %) виступили проти цього. Ще 8 % — не визначились.

Згідно з опитуванням 2004 р. Київським міжнародним інститутом соціології (КМІС), російську мову використовують вдома 43-46 % населення України. За даними опитування, проведеного компанією Research & Branding Group, 68 % громадян України вільно володіють російською мовою (українською — 57 %).

Західноукраїнський політик, львів'янин, народний депутат Тарас Стецьків заявив в серпні 2011 р., що якби російська мова отримала в Україні державний статус, країна розпалася би на дві частини При цьому політолог Володимир Корнілов, навпаки вважає, що поки російська мова не отримає цей статус, країна буде «роздиратися на частини»..

Згідно зі ст. 10, р. 1 Конституції України «державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України, сприяє вивченню мов міжнародного спілкування. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України». Згідно зі Всеукраїнським переписом населення 2001 р. українську мову вважають рідною 67,5 % населення України, російську — 29,6 %. При цьому українською мовою спілкуються приблизно 53 % громадян України, російською — 45 %, хоча існують й інші цифри. Треба зазначити, що точніша інформація відсутня, оскільки в соцопитуваннях мова йде про чисту літературну українську/російську мови: не враховується «фактор суржику» (тобто людина розмовляє суржиком, але голосує за українську чи російську), часто виникає плутанина і з конкретикою терміну «рідна мова» (це етнічна мова, що асоціюється з корінним етносом держави, мова, якою людина думає і найчастіше спілкується, або мова дитинства).

Українська мова переважає на Західній Україні, в Центрі та Північному Сході, російська — в Донбасі, Криму та на Півдні. В Україні, особливо в етнічно змішаних районах (Закарпаття, Донбас, Одеська область, Крим) поширені явища білінгвізму (двомовності) та полілінгвізму (багатомовності). З XIX ст. формується суржик (змішана українсько-російська мова), найпоширеніша на Лівобережжі.

Попри особливий статус російської мови в Україні, вона турбує українців менше, ніж ціни й безробіття. Проблема насильницької українізації та витіснення російської мови непокоїть менше 5 % українців. Про це свідчать дані соціологічного опитування, проведеного GfK Ukraine в березні 2010 р. Гліб Вишлінський, заступник директора GfK Ukraine: «Результати опитування підтверджують, що політичні сили лише спекулюють на мовному та національному питаннях, тоді як справжні вимоги громадян до влади — приборкати зростання цін і забезпечити робочі місця».

Також відзначається, що наприклад близько 70 % київських школярів розуміють російську але розмовляють тільки українською, ще 25 % у змозі використовувати російську мову усно і тільки 8 % вільно володіють російською усно та письмово.

Дані проведеного в середині березня соцопитування показали: ще ніколи українське суспільство не було настільки згуртованим навколо захисту української мови. 76 % українців називають українську своєю рідною (десять років тому ця цифра становила 57 %). А 83 % опитаних вважають, що українська має бути єдиною державною мовою в їхній країні.

«При цьому кількість людей, які постійно використовують у побуті виключно українську мову, протягом останніх років залишається приблизно на тому самому рівні — зараз це близько 48 %. Величезні зміни ми фіксуємо в іншому сегменті: за останні десять років [частка] виключно російськомовних громадян Україна зменшилася з 40 % до 26 % наприкінці минулого року і до 18 % на початку війни. Зате дуже сильно зросла кількість людей, які одночасно використовують у побуті і українську, і російську, — з 15 % до 32 %», — каже Антипович.

Після повномасштабного вторгнення Росії 2022 року популярність російської мови в Україні знижується.

Дослідники
Проблеми україно-російських мовних взаємин досліджували П. Житецький, О. Курило, М. Сулима, М. Гладкий, О. Синявський, С. Смеречинський, Р. Смаль-Стоцький, В. Чапленко, І. Білодід, Й. Багмут, Галина Їжакевич-Цілуйко, Ф. Середа, Г. Гнатюк, Д. Мірошник, А. Шиловський, Б. Шарпило, Р. Болдирев, О. Сербенська, Л. Масенко, В. Столбунова, В. Ільєнко, М. Рогаль, Л. Коробчинська, Борис Антоненко-Давидович, Юрій Шевельов т. ін.

Див. також
 Русифікація України
 Суржик
 Росіяни в Україні
 Мови в Україні
 Мовно-культурне поле Східної України
 Російськомовна Україна
 Російськомовна література України

Література

 Українська мова у XX сторіччі: історія лінгвоциду: документи і матеріали. / Упоряд.: Лариса Масенко, Віктор Кубайчук, Орися Демська-Кульчицька та ін. — Київ: Видавничий дім «Києво-Могилянська академія», 2005. — 399 с. ISBN 966-518-314-1 Зміст книжки.  Djvu-файл книжки з текстовим шаром і навігацією .
 Зеленецкий К. О русском языке в Новороссийском крае. О. 1855;
 Долопчев В. Опыт словаря неправильностей в русской разговорной речи (преимущественно в Южной России). О. 1886, друге вид. 1909;
 Смаль-Стоцький Р. Українськ. мова в Соз. Україні. В. 1936; друге вид. Нью-Йорк — Торонто — Сідней — Париж 1969;
 Tichyý F. Vývojsoučasného spisovného jazyka na Podkarpatské Rusi. Прага 1938;
 Їжакевич ( — Цілуйко) Г. Питання російсько-українських мовних зв'язків. К. 1954;
 Гнатюк Г. Російсько-українськ. літ.-мовні зв'язки в другій пол. XVIII–першій чверті XIX ст. К. 1957;
 Мирошник Д. Н. В. Гоголь. Его роль в укреплении русско-украинских языковых связей. X. 1959;
 Славянское языковедение, библиографический указатель литературы, изданной в СССР с 1918 по 1960 гг., 1–2 М. 1963;
 Королевич Н., Сарана Ф. Слов. філологія в Україні (1958–62), бібліографія. К. 1963;
 Питання стилістики української мови в її взаємозв'язку з ін. слов. мовами. Тези доповідей міжвузівської наук. конференції. Чернівці 1963;
 Республіканська наукова конференція з питань російсько-українських мовних зв'язків. Тези доповідей. XII. 1964. Луганське 1964;
 Зв'язки української мови з рос. та ін. слов. мовами в 16–19 ст, К. 1968;
 Королевич Н. (й ін.). Слов. філологія в Україні (1963–67), бібліографія, частина 1. Мовознавство. Фолкльористика. к. 1968;
 Україно-рос. мовні зв'язки радянського часу. К. 1969;
 Славянское языковедение, библиографический указатель литературы, изданной в СССР с 1961 по 1965 г., с дополнением за предыдущие годы. М. 1969;
 Штець М. Літ. мова українців Закарпаття і Сх. Словаччини (після 1918). Братіслава 1969;
 Shevelov G. Zum Problem des ukrainischen Anteils an der Bildung der russischen Schriftsprache Ende des 18 Jahrhunderts. Wiener slavistisohes Jahrbuch 16. 1970.

Примітки

Посилання

 Мова і вибори: україномовні часто голосують за владу, російськомовні за опозицію
 Карта російської мови в Україні по населених пунктах
 Мовна ситуація в Україні: між конфліктом і консенсусом.
 Аналіз мовної ситуації в Україні на сайті руху Не будь байдужим.
 Білецький М., Толпиго А. Національно-культурні та ідеологічні орієнтації населення України // Поліс. — Москва, 1998, № 4
 Соціологічні опитування Центру Разумкова, присвячені мовному питанню
 Центр слов'янських мов

Російська мова
Русифікація України
Освіта в Російській імперії

Українці
Російська діаспора в Україні


text:
Bundesrat steht für:
 Bundesrat (Deutschland), Verfassungsorgan zur Vertretung der Länder auf Ebene des Bundes
 Bundesrat (Schweiz), Regierung und Regierungsmitglied der Schweizerischen Eidgenossenschaft
 Bundesrat (Österreich), Länderkammer des Parlaments
 Bundesrat (Deutsches Reich), historisch im Norddeutschen Bund und im Deutschen Kaiserreich, erstes und oberstes Verfassungsorgan des Gesamtstaates
 Bundesrat (Irak), geplanter legislativer Rat im Irak
 Bundeshaus (Äthiopien), Oberhaus des äthiopischen Bundesparlaments
 Bundesrat für Niederdeutsch, politische Interessensvertretung der Niederdeutsch sprechenden Bürger in Deutschland
 Volks-Bundesrath, eine Organisation der "Reichsbürger", siehe Reichsbürgerbewegung #Volks-Bundesrath und Volks-Reichstag / Deutsche Gesundheitskasse

Siehe auch:
 Mitglied des Bundesrates (Deutschland)
 Bundesministerium für Angelegenheiten des Bundesrates

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Randy Darrell Singer (geboren am 4. April 1956 in Meshoppen, Pennsylvania) ist ein US-amerikanischer Anwalt, Schriftsteller und Pastor. In Deutschland ist er vor allem bekannt für seine Kriminalromane.

Leben

Als Anwalt
Singer schloss als Zweitbester seines Jahrgangs an der William and Mary Law School ab und praktiziert seit 1986 in Virginia, USA, als Prozessanwalt. Er hat auch eine Zulassung am Obersten Gerichtshof der Vereinigten Staaten. 2009 gründete er seine eigene Kanzlei.

Als Autor
Randy Singer schreibt Justizthriller, in die er seine eigenen praktischen Erfahrungen als Anwalt einfließen lässt. Für seinen ersten Roman, Die Witwe (Original: Directed Verdict), erhielt er 2003 den Christy Award.

Ins Deutsche übersetzte Werke
2002: Die Witwe, 2009, ISBN 9783775150101 (Directed Verdict)
2003: Der Klon, 2014, ISBN 9783775155403 (Irreparable Harm)
2005: Die Klientin, 2015, ISBN 9783775156929 (Self Incrimination)
2006: Der Code des Richters, 2013, ISBN 9783775154727 (The Judge)
?: Der Doktor, 2015, ISBN 9783775156127 (Dying Declaration)
2008: Die Vision, 2009, ISBN 9783775149570 (By Reason of Insanity)
2009: Das Spiel, 2010, ISBN 9783775151986 (The Justice Game)
2010: Der Imam, 2011, ISBN 9783775153256 (Fatal Convictions)
2011: Der Jurist, 2008, ISBN 9783775148948 (False Witness)
2012: Die Staatsanwältin, 2012, ISBN 9783775154192 (Last Plea Bargain)
2013: Die Rache, 2014, ISBN 9783775155601 (Dead Lawyers Tell No Tales)
2014: Das Tribunal, 2015, ISBN 9783775156424 (The Advocate)
2017: Die Präsidentin, 2020, ISBN 9783775159777 (Rule of Law)

Familie
Singer ist verheiratet mit Rhonda und hat zwei Kinder.

Weblinks
 Offizielle Website von Randy Singer (englisch)

Einzelnachweise

Rechtsanwalt (Vereinigte Staaten)
Dichterjurist
Literatur (21. Jahrhundert)
Literatur (Englisch)
Literatur (Vereinigte Staaten)
Kriminalliteratur
Thriller (Literatur)
US-Amerikaner
Geboren 1956
Mann


text:
NGC 2014 ist ein Emissionsnebel in der Großen Magellanschen Wolke mit einem eingebetteten offenen Sternhaufen. Er liegt im Sternbild Schwertfisch. Das Objekt wurde am 3. August 1826 von James Dunlop mit einem 23-cm-Teleskop entdeckt.

Einzelnachweise

Offener Sternhaufen in der Großen Magellanschen Wolke


text:
Drimys brassii är en tvåhjärtbladig växtart som beskrevs av A. C. Smith. Drimys brassii ingår i släktet Drimys och familjen Winteraceae. Inga underarter finns listade.

Källor

Tvåhjärtbladiga blomväxter
brassii


text:
Motörizer — дев'ятнадцятий студійний альбом англійської групи Motörhead, який був випущений 26 серпня 2008 року.

Композиції
 Runaround Man - 2:57
 Teach You How to Sing the Blues - 3:03
 When the Eagle Screams - 3:44
 Rock Out - 2:08
 One Short Life - 4:05
 Buried Alive - 3:12
 English Rose - 3:34
 Back on the Chain - 3:24
 Heroes - 4:59
 Time Is Right - 3:14
 The Thousand Names of God - 4:33

Склад
 Леммі Кілмістер - вокал
 Філ Кемпбелл - гітара
 Міккі Ді - ударні

Джерела
 Motörizer  allmusic
 Motörizer  last.fm

Альбоми Motörhead
Англомовні музичні альбоми
Альбоми британських виконавців


text:
Pratola Serra község (comune) Olaszország Campania régiójában, Avellino megyében.

Fekvése
A megye északi részén fekszik, a Sabato völgyében. Határai: Candida, Manocalzati, Montefalcione, Montefredane, Montemiletto és Prata di Principato Ultra.

Története
1812-ben alakult meg két, addig különálló község, Pratola és Serra egyesítésével. Mindkét település eredete a longobárd időkre vezethető vissza, bár a régészeti leletek tanúsága szerint már az ókorban lakott vidék volt. Első említése a századból származik. A következő századokban nemesi birtok volt. A 19. században nyerte el önállóságát, amikor a Nápolyi Királyságban felszámolták a feudalizmust.

Népessége
A népesség számának alakulása:

Főbb látnivalói
Palazzo Iannaco
Palazzo Rotondi
Sant'Audeno-templom
Santa Maria Addolorata-templom

Jegyzetek

Források

Comuni-Italiani
Italy World Club

További információk

Avellino megye települései


text:
Der Alto de Angliru ist ein sehr steiler Berganstieg in Asturien, dem nordwestlichen Spanien. Er zählt aufgrund seiner Steilheit zu den schwierigsten im gesamten Radsport.

Der höchste Punkt der Straße liegt auf 1570 Meter über dem Meeresspiegel. Bis zu diesem Punkt werden 1258 Höhenmeter auf einer Strecke von 12,55 Kilometern zurückgelegt. Damit weist die Strecke eine durchschnittliche Steigung von 9,9 Prozent auf. Nach den ersten fünf Kilometern mit einer durchschnittlichen Steigung von 7,6 Prozent folgt ein flaches Stück mit lediglich 2 Prozent Steigung. Bis zu diesem Punkt hebt sich der Anstieg nicht von anderen Anstiegen ab, die im Radsport erklommen werden.

Ungewöhnlich schwer ist dagegen die zweite Hälfte des Anstieges. Dieser war früher ein Viehweg und wurde Mitte der 90er eigens für die Vuelta a España asphaltiert. Diese Hälfte hat eine durchschnittliche Steigung von 13 Prozent, wobei auf einer Rampe, die sogenannte Cueña les Cabres, 23,6 Prozent und auf zwei weiteren Rampen jeweils etwa 20 Prozent überwunden werden müssen. Hiermit zählt der Alto de Angliru zu den außergewöhnlichsten Bergankünften im Radsport. Damit die Rennfahrer überhaupt den Alto de Angliru erklimmen können, werden die Räder mit einer Spezialübersetzung ausgerüstet. Selbst ein Bergspezialist wie Fernando Escartín musste bei seiner Ersterklimmung, allerdings im Training, vom Sattel steigen. Während der Vuelta bezwang er den Berg mit einer Übersetzung von 32/23.

Die Organisatoren der Vuelta a España suchten nach einer Bergankunft, die mit den großen Bergankünften der Tour de France wie L'Alpe d'Huez oder Mont Ventoux mithalten könnte und nahmen Alto de Angliru 1999 erstmals in das Programm auf. Gewinner dieser Etappe war José María Jiménez. Der Anstieg war daraufhin noch sieben weitere Male im Programm der Vuelta a España:
 2000, Gewinner: Gilberto Simoni
 2002, Gewinner: Roberto Heras
 2008, Gewinner: Alberto Contador
 2011, Gewinner: Juan José Cobo
 2013, Gewinner: Kenny Elissonde
 2017, Gewinner: Alberto Contador
 2020, Gewinner: Hugh Carthy.

Weblinks
 Steigungsprofil (Nord) – 17,7 km / 7,9 %
 Steigungsprofil (Südost) – 12,55 km / 9,9 %

Pass in Spanien
Radsport-Anstieg (Vuelta a España)
Riosa
Sport (Asturien)


text:
La ferrovia Atena Lucana–Marsico Nuovo era una ferrovia di poco più di 26 km delle Ferrovie Calabro Lucane, dismessa appena 35 anni dopo la sua inaugurazione. La ferrovia era a cavallo tra le regioni della Campania e della Basilicata.

Storia
La legge speciale per la Basilicata, approvata nel 1904, prevedeva la costruzione di un collegamento ferroviario tra la stazione delle Ferrovie dello Stato di Atena Lucana e Grumo Appula (e di lì a Bari) transitando per Matera, Pisticci e le valli della Calandra, del Sauro e dell'Agri; era inoltre previsto che la concessione della ferrovia Sicignano degli Alburni-Lagonegro, previa installazione di una sezione a scartamento ridotto, passasse al concessionario della linea.

Nel 1911 la società Mediterranea-Calabro-Lucane ottenne la concessione per la costruzione e l'esercizio della linea; a causa della prima guerra mondiale e di problemi finanziari non fu possibile completare la trasversale tra Bari e Atena Lucana, ma ci si dovette limitare, dal lato tirrenico, al solo tronco Atena Lucana-Marsico Nuovo, aperto il 28 ottobre 1931: il proseguimento della linea verso Montalbano Jonico (109 km, con transito per Moliterno, San Martino d'Agri, Guardia Perticara e Sant'Arcangelo) non fu mai realizzato.

Danneggiata durante la seconda guerra mondiale, la linea riaprì il 2 febbraio 1944. La linea ebbe sin dagli inizi un traffico scarsissimo, con solo tre corse al giorno, sia perché alcune stazioni sorgevano lontano dai centri abitati, sia per il fatto che questi centri contavano pochi abitanti. Una frana nei pressi della stazione di Pozzi, avvenuta il 20 marzo 1966, fu il pretesto per portare cinque mesi dopo alla chiusura della linea (25 agosto), di cui non si riteneva conveniente la sistemazione: dopo soli 35 anni la ferrovia venne chiusa e smantellata e istituito un autoservizio sostitutivo.

Caratteristiche

La linea era lunga 26,764 km, a scartamento ridotto di 950 mm e pendenze fino al 60 per mille. Si resero quindi necessarie importanti opere ingegneristiche, come ponti e nove gallerie di cui una elicoidale – tra le stazioni di Pozzi e Brienza; una delle tre presenti sull'intera rete delle Calabro-Lucane – per permettere di superare grandi dislivelli senza l'utilizzo della cremagliera.

Note

Bibliografia

Voci correlate
 Ferrovie italiane
 Storia delle ferrovie in Italia
 Ferrovie in concessione
 Storia dello scartamento ridotto in Italia

Altri progetti

Collegamenti esterni

Atena Lucana-Marsico Nuovo
Atena Lucana-Marsico Nuovo
Trasporti nel Cilento


text:
Pseudohemiodon thorectes är en fiskart som beskrevs av Isbrücker, 1975. Pseudohemiodon thorectes ingår i släktet Pseudohemiodon och familjen Loricariidae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Malartade fiskar
thorectes


text:
La distribució de vàlvules variable (en anglès: Variable valve timing), en els motors de combustió interna, és un sistema que fa variar el temps d'obertura i tancament de les vàlvules industrials d'admissió d'aire (o escapament de gasos) en un motor de combustió interna alternatiu, especialment de cicle Otto, en funció de les condicions de regimen i de càrrega motor amb l'objectiu d'optimitzar el procés de renovació de la càrrega. L'objectiu final és millorar el rendimient volumètric en totes les circumstàncies, sense recórrer a dispositius de sobrealimentació.

Referències
 Manual de la Técnica del Automóvil BOSCH  5a edició 2005

Components de motors


text:
Czech television may refer to:
Television in the Czech Republic, including a list of television channels
Czech Television, the public television broadcaster in the Czech Republic

See also
TV Nova (disambiguation)
List of Czech television programmes


text:
Wickes – brytyjska sieć sklepów budowlano-remontowych
 Wickes – miasto w USA, w stanie Arkansas
 Wickes – typ amerykańskich niszczycieli
 USS Wickes – dwa okręty United States Navy
 Mary Wickes – amerykańska aktorka


text:
Judeo-Perzisch (Perzisch: فارسیهود; Hebreeuws: פרסית יהודית) verwijst naar zowel een groep Joodse dialecten die gesproken wordt door de Joden die in Iran wonen als naar Joods-Perzische teksten (geschreven in het Hebreeuwse alfabet). Als een collectieve term verwijst het naar een aantal Joods-Iraanse talen die door Joodse gemeenschappen werden gesproken in het voorheen uitgebreide Achaemenidische Rijk. De sprekers verwijzen naar hun taal als Fārsi. Sommige niet-Joden noemen het dzhidi, wat in denigrerende zin 'joods' betekent.

In feite is Judeo-Perzisch de Perzische taal, maar dan geschreven in het Hebreeuwse alfabet. Het wordt echter vaak verward met andere Joods-Iraanse talen en dialecten die worden gesproken door de Joodse gemeenschappen in Iran en Israël, zoals Judeo-Shirazi (gesproken in Shiraz), Judeo-Hamadani (gesproken in Hamadan) en Judeo-Kashani (gesproken in Kashan). Deze talen en dialecten bevatten een groot aantal Hebreeuwse leenwoorden. Een andere naam om Joods-Iraanse talen mee aan te duiden, is de term Latorayi, dat zich laat vertalen als 'niet de taal van de Thora'. Met andere woorden is het een vorm van geheimtaal. Dit is bij Judeo-Arabisch juist niet het geval.

Aangezien Joden bijna twee eeuwen onder het Achaemenidische Rijk leefden, leenden velen van hen Perzische woorden die hebben bijgedragen aan de vormgeving van de Hebreeuwse woordenschat. Het gaat hierbij om woorden die de Israëlieten voorafgaand aan de interactie met de Perzen nog niet hadden. Hieronder staan enkele voorbeelden van leenwoorden in de Hebreeuwse taal die hun oorsprong vinden in het (Oud-)Perzisch.

Taal in Iran
Perzië
Hebreeuws
Joden


text:
Daniel Mensah, also known as Hello, is a Ga carpenter and fantasy coffin artist. He works as an independent artist and carpenter in Teshie, Greater Accra, Ghana.

Biography
Born in 1968 in Teshie, Daniel Mensah did his six-year apprenticeship from 1984 until 1990 with the Ga coffin artist Paa Joe who was trained by Kane Kwei (1924-1992) in Teshie. When Mensah finished his apprenticeship, he worked for eight years with Paa Joe in Nungua as a master carpenter until he opened in 1998 his own studio called "Hello Design Coffin Works" in Teshie. Mensah participated in various art exhibitions in Europe and in some European film projects, like "Sépulture sur mesure" from Philippe Lespinasse. Some of his fantasy coffins are in the collection of the British Museum in London, in the Sainsbury Centre for Visual Arts in Norwich and in private art collections.

Exhibitions
 2009–2010: Living and Dying Gallery, British Museum, London.
 2011: "Ghanaian Fantasy Coffin", Sainsbury Centre for Visual Arts, University of East Anglia, Norwich.

Documentaries
 2009 "Ghana, Sépulture sur mesure"; Philippe Lespinasse, Grand Angle Productions, TV5Monde.
 2011 "Hidden Treasure of Africa"; Griff Rhys Jones, BBC.

Bibliography
 Regula Tschumi. 2008. The Buried Treasures of the Ga. Coffin Art in Ghana. Benteli, pp. 122–123, 229.

References

1968 births
Living people
Coffins
Contemporary sculptors
Ga-Adangbe people
20th-century Ghanaian sculptors
Ghanaian male artists
Male sculptors
20th-century male artists
21st-century Ghanaian sculptors
21st-century male artists
People from Greater Accra Region


text:
Komagataella phaffii är en svampart som beskrevs av Kurtzman 2005. Komagataella phaffii ingår i släktet Komagataella och familjen Pichiaceae.   Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Sporsäcksvampar
phaffii


text:
Phi Gamma Delta (), commonly known as Fiji, is a social fraternity with more than 144 active chapters and 10 colonies across the United States and Canada. It was founded at Jefferson College, Pennsylvania, in 1848. Along with Phi Kappa Psi, Phi Gamma Delta forms a half of the Jefferson Duo. Since its founding in 1848, the fraternity has initiated more than 196,000 brothers. The nickname FIJI is used commonly by the fraternity due to Phi Gamma Delta bylaws that limit the use of the Greek letters.

Founding

The organization was founded on April 22, 1848, at Jefferson College in Canonsburg, Pennsylvania. Six college students gathered in a dormitory room (known by the students as "Fort Armstrong") to establish a secret society.  The society they formed was initially called "The Delta Association".  The founders, referred to by members as the "Immortal Six", were John Templeton McCarty, Samuel Beatty Wilson, James Elliott Jr., Ellis Bailey Gregg, Daniel Webster Crofts, and Naaman Fletcher.

The first regular meeting of Phi Gamma Delta and the adoption of the Fraternity's Constitution took place on May 1, 1848.  Consequently, May 1 was chosen to be "Founder's Day" at the 43rd Convention held in 1891 and has traditionally been celebrated as the founding date of the Fraternity.

Contrary to popular belief, the Immortal six were not Freemasons when they entered Jefferson College.

Beliefs
Phi Gamma Delta has chosen not to use the term alumni for members who have graduated; post collegiate members are referred to as Graduate Brothers, to imply that membership extends past the undergraduate experience. Similarly, one of the mottoes used by the organization is, "Not For College Days Alone".

Phi Gamma Delta's mission statement lists five core values for its members: friendship, knowledge, service, morality, and excellence. In addition, members are encouraged to live by three priorities by these respective order: scholarship, fraternity, and self. This ordering is because members attend university with the foremost goal of receiving an education, and that Phi Gamma Delta is a fraternity that promotes scholastic achievement amongst its members.

Practices and customs

Use of Greek letters and etymology of "Fiji"
Phi Gamma Delta limits the written display of its Greek letters.  In accordance with the fraternity's international bylaws, Fiji chapters and members only inscribe their letters in the following seven locations:

 On a uniform diamond-shaped member badge
 On memorials to deceased brothers
 On the Fraternity's official flag
 On the Fraternity's official seal
 On a chapter house marker
 On a brother's official college ring
 On a brother's certificate of membership

The fraternity instructs its members to consider the letters sacred and to never display them on an object that can be easily destroyed.  Whereas other fraternities often display their letters on clothing or other items, this tradition prevents Fijis from doing so.  In place of the actual Greek letters, "Fiji," "Phi Gam," or the English spelling "Phi Gamma Delta" is used in their place.

The Fiji nickname started at New York University as a suggested name for the Fraternity magazine (Fee Gee). It was officially adopted by the national fraternity at the 1894 convention in the belief that the term would be distinctive and appeal to the imagination.  Prior to its formal appropriation by the organization at large, nicknames for members of the fraternity varied greatly; ranging from "Phi Gamm" and "Delta" by brothers across the nation, "Fee Gee" in New York, and "Gammas" in the South. As of now though, "Fiji" and "Phi Gam" are considered by the fraternity to be the only appropriate nicknames for Phi Gamma Delta members on the international scale, though local nicknames related to a chapter's Greek name or other colloquialisms do exist.

Organization
The fraternity is composed of chapters of two types.  Most chapters serve primarily undergraduate students and are established at a single college or university .  There are also chapters to serve members of the fraternity who have graduated from college and are established to serve a city or larger region.  The chapters are governed by the fraternity's international headquarters in Lexington, Kentucky.

Honors and awards
Each year the Phi Gamma Delta organization gives out a number of awards, both to chapters, and to individual members.

Pig Dinner
The Frank Norris Pig Dinner is an annual graduate dinner held by all Phi Gamma Delta chapters. The dinner is named for author Frank Norris, a member of the Fiji chapter at the University of California, Berkeley where the first Pig Dinner was held in 1893. Pig Dinner is sanctioned by the International Fraternity and it serves to welcome graduate brothers back to their undergraduate chapters.

It is the longest continually running, chapter-based, annual Graduate event in the world of fraternities and sororities.

The International Fraternity stores a list of annual Pig Dinners.

Fiji Islander
Affectionately built upon the "Fiji" nickname, many chapters hold an annual "Fiji Islander" party. These are typically large festivities with tropical themes often using banana and palm trees as decoration, although they can vary widely from chapter to chapter. Some are large parties where alcohol, sand and tropical foliage are present, others may be alcohol free, and some Fiji Islander events are charity projects rather than parties.

Fiji Man
The fraternity once used a mascot named "Fiji Man," a thick-lipped, dark-skinned man in a grass skirt, sometimes holding a spear or with a bone in his nose, in the style of a once-common stereotype of a Pacific Islander. Fraternity members built large sculptures of this racist caricature as a party decoration. The Phi Gamma Delta national organization has since banned Fiji Man, and now prohibits appearing in blackface at fraternity events.

Controversy

The appearance of "Fiji Man", Phi Gamma Delta's historical racist mascot, caused complaints from the 1970s to 1990s.

A Fiji Man snow sculpture at Colgate University in 1979 and a t-shirt depicting Fiji man at the University of Texas in 1989 both caused campus-wide apprehension about racism. A "slave auction" with Fiji Man decorations at the University of Southern California in 1989 resulted in mandatory diversity training for the fraternity members. The women who conducted the training characterized it as not one of her more successful efforts.

In 1987 the Phi Gamma Delta chapter at University of Wisconsin–Madison was suspended twice for racism. In May it was closed because of Fiji Island party featuring a large caricature of a Pacific Islander with a bone through his nose. Eight days after it was reinstated the chapter was closed again because Phi Gamma Delta members entered Zeta Beta Tau, a majority-Jewish fraternity, where they began shoving and punching people. Two Fiji members were charged with battery.

In 1990 Phi Gamma Delta members at the University of Texas in Austin handed out t-shirts with a racist Little Black Sambo drawing during a basketball tournament. 500 students protested outside the fraternity house after the incident.

Local chapter or member misconduct

Indiana

A federal lawsuit filed by a student at Butler University in 2019 describes being raped by a Wabash College Phi Gamma Delta member while she was black-out drunk during a Phi Gamma Delta party. She told her attacker to stop and attempted to escape while blacking out repeatedly. Other Phi Gamma Delta fraternity members tried to block the woman's friends from finding her as she was being raped, according to the lawsuit. She says that Crawfordsville, Indiana police told her Wabash College has no formal code of conduct and that the student who assaulted her would face few consequences, so encouraged her not to pursue the complaint.

Iowa

On August 30, 2021, an online petition alleged a sexual assault at the University of Iowa Phi Gamma Delta chapter, said to have occurred about one year prior. The allegation appeared a few days after a reported assault at the Nebraska chapter, where students protested in front of the Phi Gamma Delta house.

Nebraska

In September 2012, University of Nebraska at Lincoln (UNL) campus police fielded a report of a rape at the Phi Gamma Delta fraternity house.

On January 21, 2017, Phi Gamma Delta fraternity members at UNL were claimed to have screamed pro-rape slurs at participants of the 2017 Women's March. Chants of "no means yes, yes means anal" were allegedly aimed at thousands of women, children, and men walking past the fraternity house on the University of Nebraska campus. Fraternity members were accused on social media of waving Donald Trump signs and screaming, "grab them by the pussy," and then announcing which marchers they would and would not want to "grab by the pussy". Multiple protesters have said that they heard the fraternity members chanting, which a spokesperson for the fraternity has denied. One week later, a protest was held outside the fraternity's chapter-house. The protest was attended by about 50 people, include an antifa group which flung tampons dipped in red paint at the building. The fraternity was suspended from UNL from March 2017 to May 2020 because of "a pattern of sexually harassing conduct" and other patterns of misconduct.

The UNL chapter was accused of sexual misconduct in October 2019, while it was still suspended because of the events of 2017.

A sexual assault was reported to University of Nebraska police on August 24, 2021, as having been committed by a Phi Gamma Delta member. Hundreds of protesters converged on the fraternity house that night, calling for an end to rape on campus and for the Phi Gamma Delta fraternity to be shut down. Fraternity members stayed inside the house, and shared a video via the internet of them laughing at the protestors out the window. The next day, chancellor Ronnie Green announced that the university would be closing the fraternity house and suspending the chapter while the allegation of sexual assault were investigated.

Campus protests against Phi Gamma Delta continued through the next week. State senator Megan Hunt spoke at one, confirming that although she did not attend UNL, she was aware of the "open secret" of frequent sexual assault at Phi Gamma Delta and certain other UNL fraternities. During the week of protests, university police received an influx of reports of rape; many were previously unreported events from years ago.

In October 2021 the UNL chapter of Phi Gamma Delta was suspended until 2026. The suspension was because of alcohol use, and not officially connected to the recent protests or ongoing sexual assault investigation.

Tennessee

A member at the University of Tennessee was accused of drugging and raping two women during a party in 2019. The accused apologized to one of the women in a text message, which was later used as evidence of his guilt. The fraternity house was sanctioned.

Hazing allegations

In 1997, as part of an allegedly mandatory hazing event at the Massachusetts Institute of Technology chapter, 18-year-old freshman Scott Krueger died as a result of excessive alcohol consumption. Manslaughter charges were brought against the Phi Gamma Delta organization itself, rather than any individuals. In response, the chapter dissolved and the case was suspended. MIT later settled with Krueger's family for 4.75 million dollars.

In 1999 a 19-year-old pledge was tackled and taken to the Phi Gamma Delta house at the University of Nebraska where he was handcuffed and forced to drink 15 shots of brandy and whisky and three to six cans of beer over two and a half hours. He broke loose from the handcuffs and attempted to escape by sliding down a drainpipe from a third story window. He fell and suffered head injuries. The incident lead to the Nebraska Legislature making hazing a crime. In a resulting lawsuit, the Nebraska Supreme Court ruled that the university should have taken more steps to protect the student, as the university was aware of a pattern of hazing, sexual assault, and other problems at the Phi Gamma Delta house.

In 2006, 19 year old Danny Daniels was found dead in the Phi Gamma Delta fraternity house at Fresno State University, prompting an investigation and immediate suspension of the chapter. It was found out that the fraternity hosted a large party the night before, and that members forced Daniels to drink large amounts of alcohol for initiation. Once he became sick, a few FIJI brothers carried him to a secluded room at the fraternity and left him. Daniels died in the early morning of January 8, 2006 from acute alcohol intoxication and later tests showed that Daniels had a blood-alcohol level of 0.34, more than four times the legal limit. The university suspended the chapter for 5 years and as of 2019, they are still inactive.

On September 17, 2010, a prospective member (pledge), Matt Fritzie, was partially paralyzed after diving into a shallow pool during a Fiji Islander party in Lawrence, Kansas. In response to the incident, the University of Kansas placed the chapter on a two-year probation for hazing.  Fritzie has since sued both the chapter and the national organization.

In 2012, West Virginia University banned the fraternity in response to alcohol related hazing. The fraternity reinstated the chapter in 2014.

On April 4, 2014, Michael Evan Anderson, member of the University of Arizona chapter of FIJI died after an unsanctioned FIJI event, after falling  from the top of an air conditioning unit onto the roof of his dormitory. The investigation of his death by the University Police led to an investigation from the Dean of Students Office which included several counts of hazing, including kicking new members in the stomach, new members cleaning the house before and after parties and performing personal acts of servitude to members.

In 2015, five members of the fraternity at the University of Alabama were arrested after an investigation into hazing of their pledges. Per a legitimate anonymous source, fraternity members required pledges to stand in buckets of ice and salt, resulting in severe injuries.

In 2017, the fraternity at the University of Nebraska at Lincoln was suspended by the university until 2020 for reckless alcohol use, hazing pledges and inappropriate sexually based behavior, including a pattern of sexually harassing conduct.

Police at the University of Missouri - Columbia were alerted to an unresponsive freshman, Daniel Santulli, brought to a local hospital by members after a fraternity party in 2021. Lawsuits are in process, and two of the members have been charged with felonies. One lawsuit states Santulli's "skin was pale and his lips were blue, yet no one called 911." Instead, "the decision was made to drive Santulli to University Hospital in Columbia in one of the brother's cars." It was also alleged that "this was not just an alcohol overdose, but was hazing on a pledge during their 'dad reveal'." The university announced it would no longer recognize Phi Gamma Delta as a student organization because of multiple violations of its standard of conduct.

In 2021, the fraternity at the University of Missouri had their recognition as an officially registered student organization on campus withdrawn due to multiple violations of the university's standard of conduct.

In 2022, the fraternity at Bowling Green State University was suspended after an investigation by the university revealed hazing and underage drinking by the group.

In 2022, the chapter at University of Kansas was suspended for several years due to extreme verbal, emotional, and physical abuse of pledges. One pledge reported to authorities his entire pledge class was "under the control and authority of members every waking minute each day" during the fall 2021 semester.

Founding of Kappa Alpha Theta
Fijis at the Lambda chapter at Indiana Asbury University (now known as DePauw University) played an important role in the founding of Kappa Alpha Theta women's fraternity.  Bettie Locke, the sister of George W. Locke (DePauw, 1871), was one of the first women enrolled at DePauw. Bettie had many Fiji friends and one of them asked her to wear his badge. She contended that she would do so only if she knew the secrets behind the letters. The fraternity, after debate, declined to initiate her. So, upon suggestion of her father, Dr. John Wesley Locke, a Beta Theta Pi, she formed Kappa Alpha Theta with Alice Allen, Bettie Tipton and Hannah Fitch; four of the small number of women enrolled at DePauw at the time. Kappa Alpha Theta was founded on January 27, 1870. Phi Gamma Delta later presented Bettie Locke with an engraved silver cake basket as a token of friendship.

Notable Fijis

Chapters and colonies

See also
List of social fraternities and sororities

References

External links
Phi Gamma Delta Fraternity official website

Student organizations established in 1848
International student societies
North American Interfraternity Conference
Fraternities and sororities in the United States
1848 establishments in Pennsylvania


text:
Rahmani ist der Familienname folgender Personen:

 Abassia Rahmani (* 1992), Schweizer Leichtathletin
 Arsala Rahmani (1937–2012), afghanischer Politiker
 Bakhtiar Rahmani (* 1991), iranischer Fußballspieler
 Hassan Rahmani (1953–2016), afghanischer Politiker und Taliban
 Ignatius Ephrem Rahmani (1848–1929), syrisch-katholischer Patriarch
 Mahan Rahmani (* 1996), iranischer Fußballspieler
 Moïse Rahmani (1944–2016), belgischer Schriftsteller
 Niloofar Rahmani (* 1992), afghanische Luftwaffenpilotin
 Reza Rahmani (* 1966), iranischer Politiker
 Sepehrad Rahmani (* 2001), iranischer Schauspieler
 Seyar Said Ahmad Rahmani (* 1988), afghanischer Volleyballspieler
 Shervin Rahmani (* 1987), deutscher Rapper, siehe Mosh36

Siehe auch:
 Rahman


text:
Carlos de Andrés Perdiguer (Barcelona, 21 de setembre de 1965) és un periodista esportiu, director del canal esportiu Teledeporte de 2008 a 2020. És comentarista habitual en les retransmissions de curses ciclistes de Televisió Espanyola.

Va començar a fer entrevistes i comentar curses de ciclisme des de la moto i la línia de meta a finals de la dècada del 1980. A partir del 2000, després de la mort de Pedro González Menéndez, va passar a la posició de comentarista, fent pràcticament tota la temporada. Des del 2005 només comenta el Giro d'Itàlia, el Tour de França, la Volta a Espanya i els campionats del món de ciclisme en ruta, tot i que no va comentar els mundials de Mendrisio el 2009. A partir del 2008, a Teledeporte (i principalment a causa de la pèrdua de drets esportius de TVE), ha pogut tornar a comentar proves com la Fletxa Valona, París-Roubaix i els Tres dies de Bruges-De Panne.

Als últims anys, els teleespectadors han pogut interaccionar amb els presentadors gràcies a preguntes penjades al web d'RTVE i a través de les xarxes socials.

Referències

Presentadors de televisió barcelonins
Periodistes esportius barcelonins
Periodistes esportius espanyols


text:
Corina Popovici (ur. 25 lipca 1987) – rumuńska skoczkini do wody. Brała udział w Mistrzostwach Świata w Pływaniu 2009. Zajęła w nich 29. miejsce na 31. możliwych. Zdobyła wtedy 228.45 punktów. Za nią uplasowała się Malezyjka Traisy Vivien Tukiet (219.80 pkt.), a przed nią Serbka Milica Stjepanovic (235.70 pkt.).

Linki zewnętrzne
 Zdjęcie

Rumuńscy pływacy
Urodzeni w 1987


text:
Margarites vahlii is een slakkensoort uit de familie van de Margaritidae. De wetenschappelijke naam van de soort is voor het eerst geldig gepubliceerd in 1842 door Møller.

Margaritidae


text:
Nikolay Petrovich Brusentsov (; 7 February 1925 in Kamenskoe, Ukrainian SSR – 4 December 2014) was a computer scientist, most famous for having built a (balanced) ternary computer, Setun, together with Sergei Sobolev in 1958.
In 1970 he designed Setun 70, implementing principles which were later proposed for the RISC architecture independently. He died on 4 December 2014.

See also
 List of pioneers in computer science

References

1925 births
2014 deaths
People from Kamianske
Russian computer scientists
Russian inventors
Soviet computer scientists
Soviet military personnel of World War II
Academic staff of Moscow State University


text:
Carolinigaster is een monotypisch geslacht van schimmels behorend tot de familie Boletaceae. Volgens de Index Fungorum bestaat het geslacht uitsluitend uit de soort Carolinigaster bonitoi.

Boletaceae
Schimmelgeslacht


text:
Franky Dekenne (born 7 July 1960) is a Belgian football midfielder and later manager.

References

External links

1960 births
Living people
Belgian footballers
K.S.V. Waregem players
Royal Antwerp F.C. players
K.V.C. Westerlo players
Belgian Pro League players
Challenger Pro League players
Belgium international footballers
Association football midfielders
Belgian football managers
K.V.C. Westerlo managers
K.V. Kortrijk managers
Sportkring Sint-Niklaas managers
K.M.S.K. Deinze managers
People from Waregem
Footballers from West Flanders


text:
Pojezierze Mazurskie (842.8) – część polskich Pojezierzy Wschodniobałtyckich pomiędzy Niziną Staropruską (Górowo Iławeckie, Orneta) i Pojezierzem Iławskim (Iława, Ostróda) na zachodzie, Pojezierzem Litewskim (Augustów, Suwałki) na wschodzie i Niziną Północnomazowiecką (Mława, Płońsk, Ciechanów) na południu.

Charakterystyka
W skład Pojezierza Mazurskiego wchodzą następujące jednostki fizycznogeograficzne:
 842.81 Pojezierze Olsztyńskie
 842.82 Pojezierze Mrągowskie
 842.83 Kraina Wielkich Jezior Mazurskich
 842.84 Kraina Węgorapy
 842.85 Wzgórza Szeskie
 842.86 Pojezierze Ełckie
 842.87 Równina Mazurska

Pojezierze obejmuje ciągi moren czołowych trzech głównych faz zlodowacenia bałtyckiego (jęzor mazurski). Rzeźba jest bardzo urozmaicona; łańcuchy wzgórz morenowych (kulminacja na Wzgórzach Szeskich, 309 m n.p.m.), zagłębienia bezodpływowe, kemy, ozy, w południowej części pola sandrowe. Występują liczne jeziora, które zajmują ok. 7% powierzchni tego pojezierza, m.in. 2 największe w Polsce – Śniardwy i Mamry oraz Niegocin, Nidzkie, Roś i Tałty. Liczba jezior o powierzchni powyżej 1 ha wynosi 2700.

Rzeki wypływające z Pojezierza Mazurskiego należą do dorzeczy Narwi (Omulew, Rozoga, Szkwa, Pisa, Ełk) i Pregoły (Łyna z Gubrem, Węgorapa).

Fauna

Ssaki
W puszczach Pojezierza Mazurskiego wyodrębniono dzikie mateczniki w celu zachowania pierwotnej fauny. W rezerwatach tych czynione są próby ratowania żubra (Puszcza Borecka), łosia i bobra. Ze zwierzyny łownej wymienić należy przede wszystkim jelenia, sarnę, dzika i zająca. Z mniejszych gryzoni żyją tu wiewiórka, smużka, nornica ruda, piżmak, mysz. Występuje też kilka gatunków ssaków owadożernych: jeż, kret, ryjówka. W rejonie tym występują także: wilk szary, ryś, lis, kuna leśna, borsuk oraz nietoperze.

Ptaki
Region ten nazywany bywa "ptasim rajem". Ptaki zamieszkujące lasy, jeziora, rzeki, bagna, torfowiska, łąki i pola tworzą bogatą, bo liczącą ponad 350 gatunków awifaunę. W lasach występują: głuszec, jarząbek, cietrzew, kruk, orzechówka, sójka, dzięcioł, orzeł przedni i wiele innych. Nad polami i łąkami krążą myszołowy oraz błotniaki. Nad rzekami i jeziorami występuje kania. Ponadto występują jastrząb, łabędź, krogulec, sokół, gęś, kaczka, perkoz, czapla, żuraw i kormoran.

Płazy i gady
Liczba gatunków płazów i gadów jest w porównaniu z innymi grupami stosunkowo niewielka. Z płazów należy wymienić traszki, żaby, ropuchy i kumaki nizinne. Z gadów na uwagę zasługują: żółw błotny, jaszczurka, zaskroniec oraz jadowita żmija zygzakowata.

Ryby i inne zwierzęta wodne
Z rzek zbadanych przez ichtiologów na podkreślenie zasługuje rzeka Drwęca i jej dopływy. Występują tam gatunki typowe zarówno dla wód o charakterze nizinnym, jak i podgórskim: łosoś, troć, śliz, strzebla potokowa, głowacz, kleń, jelec, brzana i piekielnica.

W jeziorach żyją gatunki takie jak: sielawa, sieja, stynka, sum, szczupak, płoć, leszcz, okoń, krąp, węgorz, peluga, amur biały, tołpyga biała i tołpyga pstra. W skład zooplanktonu wchodzą głównie skorupiaki i wrotki.

Owady
Na Pojezierzu Mazurskim występuje duża liczba owadów, a wśród nich pszczoły i inne gatunki zapylające kwiaty. Liczne gatunki owadów z uwagi na wspaniałe ubarwienie są ważnym elementem estetycznym, zwracającym na omawianym terenie szczególną uwagę. Do nich przede wszystkim zaliczyć należy różnego rodzaju motyle. Pod ochroną znajdują się wszystkie gatunki biegaczy, tęczników i trzmieli. Nad wodami jezior często spotykane są ważki.

Przyroda chroniona i turystyka

Parki krajobrazowe
Dla zachowania najcenniejszych zespołów przyrodniczych wydzielono obszary chronionego krajobrazu – Mazurski Park Krajobrazowy (40 000 ha, w tym lasów 18 000 ha, wód 15 000 ha). Na jego terenie znajduje się jezioro Śniardwy.

Ponadto na obszarze Pojezierza Mazurskiego znajduje się 114 rezerwatów przyrody.

Pomniki przyrody
Ogólna liczba drzew zaliczanych do pomników przyrody w tym regionie wynosi 1060. Są to m.in. Dąb Królewski w Rucianem i Dąb nad Mukrem na brzegu Jeziora Mokre. Znajduje się tu też 139 głazów narzutowych, których obwody dochodzą do 19 m. Pod ochronę rezerwatową wzięto pola tych głazów i nazwano je "Fuledzki Róg", "Dobieński Róg" oraz "Fafieski Róg".

Możliwości uprawiania turystyki kwalifikowanej
W regionie Mazurskim istnieje wiele możliwości uprawiania turystyki kwalifikowanej. Wyznaczono wiele szlaków żeglugowych, kajakowych oraz znakowanych szlaków pieszych. Do szlaków żeglugowych należą trasy:
 Giżycko – Węgorzewo
 Giżycko – Mikołajki – Ruciane-Nida
 Mikołajki – Pisz
 Mikołajki – Ryn

Opisywany region dzięki obfitości i różnorodności jezior, malowniczości rzek i strumieni oraz sieci kanałów łączących jeziora w systemy dróg wodnych, posiada doskonałe warunki do uprawiania turystyki kajakowej. Główne szlaki kajakowe to:
 szlak rzeki Krutyni (najpopularniejszy szlak kajakowy na Mazurach, jeden z najatrakcyjniejszych szlaków wodnych w Polsce. Prowadzi przez kilkanaście jezior połączonych krótkimi rzekami, tzw. strugami, objętych wspólnym mianem rzeki Krutyni)
 szlak rzeki Sapiny (popularny szlak kajakowy północno-wschodniej części Pojezierza Mazurskiego. Początek na południowym brzegu Jez. Kruklin w pobliżu wsi Kruklin).

Natomiast najważniejsze znakowane szlaki piesze to:
  Szlak im. K.I. Gałczyńskiego,
  Szlak im. K. Małłka,
  Szlak okrężny,
 Wielki szlak Mazur Garbatych,
  Szlak im. M. Kajki

Gospodarka
Obszar Pojezierza Mazurskiego ma charakter rolniczo-przemysłowy, z wzrastającym udziałem usług, m.in. handlu i turystyki. W 1989 r. rozpoczął się proces stopniowej restrukturyzacji, modernizacji i prywatyzacji gospodarki, zwłaszcza handlu, hotelarstwa, usług transportowych i budownictwa.

Główne gałęzie przemysłu: spożywczy (mleczarski, mięsny, młynarski, rybny, piwowarski), drzewny (tartaczny, meblowy), chemiczny (gumowy), maszynowy, elektromaszynowy.

Pojezierze Mazurskie
Hasła kanonu polskiej Wikipedii


text:
Thomas Burton Bottomore (* 8. April 1920; † 9. Dezember 1992 in Sussex) war ein britischer Soziologe.

Leben und Werk
Bottomore studierte an der London School of Economics und war dort von 1952 bis 1964 Dozent (Reader) für Soziologie. Danach lehrte er von 1965 bis 1967 als Professor an der Simon Fraser University (British Columbia, Kanada) und von 1968 bis 1985 als Professor für Soziologie an der University of Sussex.

Bottomore war ein über Großbritannien hinaus bekannter Soziologe. Seine Einführung in die Soziologie (Sociology, 1962) fand auch in der nicht-englischsprachigen Welt weite Verbreitung. Neben seinen zahlreichen Veröffentlichungen zu Klassen, Eliten, soziologischer Analyse und dem modernen Kapitalismus fungierte er als Herausgeber von A Dictionary of Marxist Thought (1983) und The Blackwell Dictionary of Twentieth Century Social Thought (1993) sowie als Übersetzer.

Von 1974 bis 1978 war er Präsident der International Sociological Association.

Bottomore war Mitglied der Labour Party. Sein unorthodoxer Marxismus orientierte sich am Austromarxismus und an der Frankfurter Schule.

Publikationen (Auswahl)
 Sociology: A Guide to Problems & Literature. Allen & Unwin, London 1962.
 Elites and Society. Watts, London 1964; Penguin, Harmondsworth 1966. (dt. Ü.: Elite und Gesellschaft. Beck, München 1974, 3. Aufl.)
 Classes in Modern Society. Allen & Unwin, London 1965.
 Critics of Society: Radical Thought in North America. Allen & Unwin, London 1967
 Karl Marx (1969)
 Marxist Sociology (1975)
 Soziale Schichtung. In: René König (Hrsg.): Handbuch der empirischen Sozialforschung. 2. Auflage, TB-Ausgabe, Bd. 5: Soziale Schichtung und Mobilität. Enke, Stuttgart 1976, S. 1–39.
 Political Sociology (1979) (dt. Ü.: Politische Soziologie Kohlhammer, Stuttgart 1981)
 (Editor) A Dictionary of Marxist Thought. Blackwell, Oxford 1983 (Paperback 1985)
 The Frankfurt School of Critical Theory (1984)
 Theories of Modern Capitalism (1985)
 Between Marginalism and Marxism: The Economic Sociology of J A Schumpeter (1992)
 The Frankfurt School and Its Critics. Routledge, London 2002.

Herausgeberschaften
 (mit Robert Nisbet) A History of Sociological Analysis (1979)
 A Dictionary of Marxist Thought (1983)
 The Blackwell Dictionary of Twentieth Century Social Thought (1993)

Übersetzungen
 (mit David Frisby) Georg Simmel - The Philosophy of Money (1982)

Weblinks
 Nachruf

Soziologe (20. Jahrhundert)
Hochschullehrer (Simon Fraser University)
Hochschullehrer (University of Sussex)
Präsident der International Sociological Association
Labour-Mitglied
Marxistischer Theoretiker (Vereinigtes Königreich)
Brite
Geboren 1920
Gestorben 1992
Mann


text:
74 км — остановочный пункт Восточно-Сибирской железной дороги на Кругобайкальской железной дороге в Портбайкальском поселении Слюдянского района Иркутской области.

География и происхождение названия
Расположен в 87 км к северо-востоку от станции Слюдянка II в центральной части посёлка Байкал. Назван по километражу от станции Иркутск-Сортировочный.

История
 В 1905 году была введена в эксплуатацию ветка Кругобайкальской железной дороги от станции Байкал до станции Слюдянка II, станция получила связь с городом Слюдянка.
 В 1956 году линия Иркутск — Байкал была выведена из эксплуатации в связи с затоплением водами Иркутского водохранилища, образовалась тупиковая ветка Байкал — Слюдянка.
 По состоянию на 2015 год, по Кругобайкальской железной дороге несколько раз в неделю курсируют пассажирские поезда, время от времени осуществляется пропуск экскурсионных поездов.

Пригородное сообщение по остановочному пункту

Примечания

Станции и платформы Кругобайкальской железной дороги


text:
Speed Smith Fry (September 9, 1817 – August 1, 1892) was a lawyer, judge, and a United States Army officer during the Mexican–American War and American Civil War.

Early life
Fry was born in Mercer County, Kentucky (now Boyle County) near Danville. He graduated from Wabash College in Crawfordsville, Indiana, in 1840 and returned to Danville to practice law under his uncle. He served as a captain in the 2nd Kentucky Volunteer Regiment during the Mexican–American War and saw action at the Battle of Buena Vista, where his company fired the last shots of the battle. After the war he returned home and was appointed a judge of Mercer County and served in that position until the Civil War.

Civil War
With the outbreak of the Civil War, Fry was immediately made a colonel of Kentucky Militia. He helped raise the 4th Kentucky Infantry at Camp Dick Robinson and on October 9, 1861, he was appointed colonel of the regiment.

Mill Springs and Zollicoffer's death
Fry led his regiment into action at the Battle of Mill Springs on January 19, 1862. During the battle the fighting became disorganized and Confederate General Felix Zollicoffer rode up to Fry's regiment thinking they were Confederate troops, and addressing Colonel Fry, he ordered them to stop firing. Zollicoffer's aide came riding from the woods and, attempting to warn the general that he was in the midst of enemy soldiers, fired off a shot. Fry immediately raised his pistol and fired at Zollicoffer, who fell dead. But a debate exists over who actually killed the general. Fry never specifically claimed he was the one who killed Zollicoffer, but many reports and paintings at the time give full credit to him. However, there were members from three different Union regiments standing near Fry who also fired. Whether or not he was the sole person to shoot General Zollicoffer, the Confederates were so outraged that they accused Fry of murder.

Promotion to general
On March 21, 1862, Fry was appointed brigadier general of volunteers and commanded the 2nd Brigade, 1st Division, in the Army of the Ohio under Don Carlos Buell. His brigade arrived at the Battle of Shiloh at the end of the second day, too late to participate in the fighting. Buell reported that Fry's performance was "inefficient". His brigade did participate in the siege of Corinth. Returning to Kentucky, he led his brigade into action at the Battle of Perryville just a few miles away from where he was born. Once the Confederate forces had withdrawn from Kentucky, Fry took command of the 3rd Division, Center Wing, of the XIV Corps (Army of the Cumberland), which he led in the Stones River Campaign; he and most of his division were not engaged in the Battle of Stones River. For much of the remainder of the war, he commanded the North Central Kentucky sub-district. At the close of the war, he was in command of Camp Nelson, the vast Union recruiting and deployment depot south of Lexington. He was mustered out of the service on August 24, 1865, without being awarded the brevet rank of major general, which was usually bestowed automatically in the case of a brigadier general with Fry's time in grade.

Camp Nelson Expulsion

Fry was directly responsible for the deaths of many Black refugees housed at Camp Nelson, primarily women and children who were the family members of Black recruits, when, on November 23, 1864, he ordered their forced expulsion from the camp during harsh winter conditions. Of the over 400 who were expelled, many froze or starved to death. The order was overturned by his superior Major General Stephan G Burbridge, giving Captain Theron Hall authority over refugees in the camp on November 29, 1864. Ultimately, only about 250 refugees returned, and of those 100 were confirmed to have died as a result of the ordeal.

Post Civil War
In 1866, Fry was an unsuccessful Republican candidate for Congress. He was the supervisor for Internal Revenue collection in his congressional district. He was the superintendent of the Soldier's Home and was also an elder of the Presbyterian Church.

He died near Louisville, Kentucky, and is buried in the Bellevue Cemetery, Danville, Kentucky.

See also

 List of American Civil War generals (Union)

References

 Eicher, John H., and Eicher, David J., Civil War High Commands, Stanford University Press, 2001, .
 Warner, Ezra J., Generals in Blue: Lives of the Union Commanders, Louisiana State University Press, 1964, .
 History of Boyle County (Speed Smith Fry)
 National Park Service, Death of General Zollicoffer
 NEH Landmarks of American History: Camp Nelson Expulsion

External links

1817 births
1892 deaths
Burials in Bellevue Cemetery (Danville, Kentucky)
People of Kentucky in the American Civil War
People from Danville, Kentucky
American military personnel of the Mexican–American War
Union Army generals
Wabash College alumni


text:
Gaston de Foix, né le  à Mazères et mort le  à Ravenne, est duc de Nemours, comte d'Étampes et vicomte de Narbonne. Il est général des armées de son oncle le roi Louis XII dans son armée en Italie.

Biographie
Après avoir été gouverneur du Dauphiné (1503-1512), charge où il succède à son père, il reçut le commandement de l'armée royale en Italie, et mérita par ses hauts faits d'être surnommé le Foudre d'Italie : il débloqua Bologne, prit Brescia, gagna sur l'armée hispano-italienne la bataille de Ravenne.

Gaston de Foix est qualifié de « grand homme de guerre » à seulement 22 ans. Il est le neveu de Louis XII, qui lui confie la défense du Milanais en 1511 à une période où Jules II menaçait le royaume avec les Espagnols et les Vénitiens. Sa carrière militaire dura trois mois, mais il fit preuve en si peu de temps d'un « incomparable talent de manœuvrier », en avance sur les plus grands stratèges, Turenne et Napoléon. À cette période les armées se déplaçaient avec une lenteur extrême, Charles VIII mettait cinq mois pour se rendre sans combat des Alpes à la frontière de Naples et François Ier un mois pour faire les 220 kilomètres de l'Argentière à Marignan, Gaston, lui, stupéfia ses adversaires avec la rapidité de ses marches et une certaine audace de l'offensive. On rapporte que seul en face de trois adversaires, il sut faire front partout. Au mois de février 1512, en seulement 14 jours il ordonna à ses troupes de marcher plus de 200 kilomètres par temps de neige, sur chemins défoncés, et remporta 3 victoires : celle du 5, quand il délivra Bologne qu'assiégeait jusqu'alors le pape ; le 16, il battait les Vénitiens au nord de Mantoue ; le 19, il enlevait Brescia d'assaut. Il meurt 2 mois plus tard, le 11 avril, devant Ravenne au moment où son triomphe est à son apogée — à la fin d'une bataille furieuse.

Sépulture

Après la bataille, son corps fut placé dans le dôme de Milan, entouré d'un trophée d'armes et drapeaux, mais les Français ayant quitté Milan, le Cardinal de Sion fit déplacer la dépouille dans l'église de Sainte-Marthe (démolie en 1875). En 1515, après la reprise de la ville, le roi François Ier commanda un mausolée au sculpteur italien Agostino Busti, et toutes les parties furent achevées en 1522. C'est alors que le gouvernement passa à François II Sforza, aussi la construction fut abandonnée. Aujourd'hui sa statue et des fragments de bas-reliefs se trouvent au musée du château des Sforza.

Généalogie

Ascendance

Famille paternelle

Famille maternelle

Références

Bibliographie
 .

Annexes

Gaston 02
|Gaston 02
|Gaston 02
Gaston 02
Gouverneur du Dauphiné
Général français du XVIe siècle
Militaire français mort au combat
Naissance en décembre 1489
Naissance à Mazères (Ariège)
Décès en avril 1512
Décès à Ravenne
Décès à 22 ans
Chef militaire des guerres d'Italie


text:
Tipula (Trichotipula) kraussi is een tweevleugelige uit de familie langpootmuggen (Tipulidae). De soort komt voor in het Neotropisch gebied.

kraussi
Langpootmug uit het Neotropisch gebied


text:
Joanna Sampson (born December 4, 1992) is a former American artistic gymnast. She competed for the Michigan Wolverines women's gymnastics team. Sampson was the first gymnast in Michigan program history to score a perfect 10.0 on floor exercise in any postseason competition in 2014.

Personal life
Sampson was born in Willow Grove, Pennsylvania, to Robert and Donna Sampson. She attended Upper Moreland High School and graduated in 2010.

Gymnastics

Early career
Sampson trained at Ricochets Gymnastics Club in Hatboro, Pennsylvania. She is a two-time national champion (uneven bars in 2008 and all-around in 2010) and a five-time regional and state champion. In 2008 she was national uneven bars champion and runner-up in the all-around, and state vault and floor champion. In 2010, she was the national all-around champion and runner-up on uneven bars, taking third on beam and floor, and the state all-around, vault and bars champion. She was also a Junior Olympic National Team member and two-time Region 7 All-Star Team member.

NCAA career
Sampson competed for the Michigan Wolverines women's gymnastics. As a freshman in 2011, at the Big Ten Championships, she scored a then career-best 9.925 on floor to take runner-up in the event. She won her first collegiate title on vault with a score of 9.900 at the Ann Arbor Regional of the 2011 NCAA Women's Gymnastics Championship. She became Michigan's first gymnast to win the regional vault title since 2002.

As a sophomore in 2012, at the 2012 Big Ten Championships, she scored 9.925 on vault to take runner-up in the event, and was named to the All-Big Ten Championships Team. She won the vault title for the second consecutive year with a score of 9.925 at the Auburn Regional of the 2012 NCAA Women's Gymnastics Championship.

As a junior in 2013, she took first place in the all-around in eight of the team's 14 meets while winning or sharing 23 individual-event titles. Her scoring average in the all-around (39.434) was the third-highest for a single season in program history. She won the national championship on floor exercise with a score of 9.9375 at the 2013 NCAA Women's Gymnastics Championship. She became the fourth gymnast in program history to win a national championship and the first gymnast in program history to win a national championship on floor exercise. Following an outstanding season she was named a three-time NCAA All-American, NCAA Northeast Region Gymnast of the Year, University of Michigan's Female Athlete of the Year and Big Ten Women's Gymnast of the Year.

As a senior in 2014, at the Big Ten Championships, she won the championship on uneven bars, and tied for first on floor exercise. She became the first women's gymnast in Big Ten Championships history to record a perfect 10.0 on floor exercise, and the first Michigan gymnast since Kylee Botterman in 2011 to post a perfect 10.0 on any event. She was the national runner-up on floor exercise at the 2014 NCAA Women's Gymnastics Championship. Following an outstanding season, she was named a three-time NCAA All-American, NCAA Northeast Region Gymnast of the Year, University of Michigan's Female Athlete of the Year, and an AAI Award finalist.

Career perfect 10.0

Competitive history

NCAA

References

1992 births
Living people
American female artistic gymnasts
Michigan Wolverines women's gymnasts
Sportspeople from Pennsylvania


text:
Události
 ve Fuldě Židé obviněni z ukřižování křesťanského dítěte

Probíhající události

 1223–1242: Mongolský vpád do Evropy

Narození
Česko
 ? – Řehoř Zajíc z Valdeka, pražský biskup († 6. září 1301)

Svět
 19. listopadu – Jindřich XIII. Bavorský, bavorský vévoda a falckrabě rýnský z dynastie Wittelsbachů († 3. února 1290)
 ? – Bonifác VIII., papež († 11. října 1303)
 ? – Hugo III. Kyperský, král kyperský a jeruzalémský († 24. března 1284)
 ? – Jindřich z Almainu, syn Richarda Cornwallského, účastník osmé křížové výpravy († 13. března 1271)
 ? – Rašba, katalánsky rabín a učenec, zaměřující se zejména na studium halachy a talmudu († 1310)
 ? – Arnold z Villanovy, katalánský lékař, diplomat a alchymista († 1311)
 ? – Dafydd ap Gruffydd, waleský král († 1283)

Úmrtí
 29. března – Marie Štaufská, brabantská vévodkyně, dcera římského krále Filipa Švábského (* 3. dubna 1201)
 5. září – Jindřich I. Brabantský, brabantský a dolnolotrinský vévoda, účastník křížové výpravy (* 1165)
 21. září – Ondřej II. Uherský, uherský král (* asi 1177)
 5. listopadu – Alžběta Štaufská, kastilská a leonská královna jako manželka Ferdinanda III. (* 1203/1205)
 ? – David Kimchi, středověký rabín, komentátor Bible, filozof a gramatik (* 1160)

Hlava státu
 České království – Václav I.
 Svatá říše římská – Fridrich II.
 Papež – Řehoř IX.
 Anglické království – Jindřich III. Plantagenet
 Francouzské království – Ludvík IX.
 Polské knížectví – Jindřich I. Bradatý
 Uherské království – Ondřej II. – Béla IV.
 Latinské císařství – Balduin II. a Jan z Brienne (císař-regent)
 Nikájské císařství – Jan III. Dukas Vatatzés

Externí odkazy

13. století


text:
The jeu-parti (plural jeux-partis, also known as parture) is a genre of French lyric poetry composed between two trouvères. It is a cognate of the Occitan partimen (also known as partia or joc partit). In the classic type, one poet poses a dilemma question in the opening stanza, his or her partner picks a side (the 'part') in the second stanza, which replicates the versification of the first and is sung to the same melody. Typically, the jeu-parti has six stanzas, with the two interlocutors alternating stanza by stanza. Many jeux-partis also have final partial stanzas in which one or both of the interlocutors appoint judges and call for judgement. The outcome, however, is virtually never given within the jeu-parti itself and would have been the subject of audience discussion after the jeu-parti's performance. The form was particularly associated with the Puy d'Arras. Over 200 examples survive, of which around 180 are in the classic form.

Chief exponents
Jeu-parti composers fall into different regional and historical groups. Early examples of the genre were composed by aristocratic trouvères such as Thibaut de Champagne, Raoul de Soissons, Gace Brulé and John I of Brittany. Many jeux-partis were composed by poets from Arras, who were from a range of social backgrounds, notably Jehan Bretel, Jehan de Grieviler, Lambert Ferri, Gillebert de Berneville, the brothers Guillaume and Gilles le Vinier, and Adam de la Halle. The genre also flourished in Lorraine, with surviving examples by Thibaut II of Bar and Roland of Reims. Judges of jeux-partis range in social class from high-born aristocrats, such as Edward I of England and Charles I of Anjou, to merchants, clerics, and mysterious figures named only by a nickname. Although most jeux-partis were composed by men, some feature a female interlocutor (one, attributed spuriously, to Blanche of Castile) or a female judge. Aristocratic female judges include the sisters Jeanne and Mahaut d'Aspremont (respectively the Countess of Leiningen and the Dame de Commercy), Jeanne de Fouencamp, who may have been associated with the Puy d'Arras, and Demisele Oede, also associated with the Puy, who was the wife of a wealthy Artesian financier and appears as the judge of five jeux-partis. Their involvement speaks to the importance of women as active, critical audiences of this genre.

Topics of the jeux-partis
Most jeux-partis are about love, but are not restricted to the high-register discussion of love found in grand chant. Some songs debate the different ways to win a lady with whom the poet has not yet had sexual union; other poems discuss which scenarios are preferable for sexual congress. Jeu-parti composers made great use of proverbs and metaphors in their poetry. These often relate to medieval life in the court or the city, referring to hunting, money or the market place. Many jeux-partis share their dilemma question with demandes d'amour, short dilemma questions (normally followed by a yes or no answer) that are found in manuscripts from the early fourteenth century. Although manuscripts containing demandes postdate jeux-partis, it is possible that many demandes existed before jeux-partis and were formalised and elaborated musically by jeu-parti composers.

Bibliography
Alfred Jeanroy, Les origines de la poésie lyrique en France au Moyen-Age (Paris, 1899, 3/1925)
Alfred Jeanroy: La poésie lyrique des troubadours (Toulouse and Paris, 1934/R), ii, 247–81
A. Långfors, A. Jeanroy and L. Brandin, eds.: Recueil général des jeux-partis français (Paris, 1926)
J. H. Maillard and J. Chailley: Anthologie de chants de trouvères (Paris, 1967)
M. F. Stewart: 'The Melodic Structure of Thirteenth-Century "Jeux-partis,"' AcM, li (1979), 86–107
S. N. Rosenberg: 'Jeu-parti,' Medieval France: an Encyclopedia (New York, 1995), 495.
Michèle Gally, Parler d'amour au puy d'Arras: Lyrique en jeu (Orléans, 2004).

References

French poetry
Medieval French literature
Western medieval lyric forms


text:
Kershopefoot – przysiółek w Anglii, w Kumbrii, w dystrykcie Carlisle. Leży 29 km na północ od miasta Carlisle i 441 km na północny zachód od Londynu.

Przypisy

Wsie w Kumbrii
City of Carlisle


text:
This is the list of notable stars in the constellation Chamaeleon, sorted by decreasing brightness.

See also
List of stars by constellation
DI Cha, a star system (not a star) where 4 stars orbit each other

References

List
Chamaeleon


text:
Leverage (economia)
Leverage (statistica)
Leverage - Consulenze illegali (Leverage) – serie televisiva statunitense
Leverage – drama coreano del 2019


text:
Nefrectomia é a remoção cirúrgica de um rim ou até dos dois rins.

Indicações

Existem diversas indicações para este procedimento, como o carcinoma de célula renal, um rim não-funcional (que pode causar hipertensão arterial sistêmica), um rim pequeno congênito (quando o rim está inchado, causando pressão nos nervos, podendo gerar dor nas costas) e rim policístico ( os rins crescem e chegam a pesar 6/7 kg. )

A nefrectomia também é realizada quando alguém vai doar um rim para transplante renal.

Procedimento

A cirurgia é realizada com o paciente sob anestesia geral. O cirurgião faz uma incisão no lado do abdômen para atingir o rim. Dependendo das circunstâncias, a incisão também pode ser feita na linha média. O ureter e vasos sanguíneos são desconectados, e então o rim é removido.

A cirurgia pode ser feita como cirurgia aberta, com uma incisão, ou através de procedimento laparoscópico, com três ou quatro pequenos cortes na região abdominal e no flanco.

Recentemente esse procedimento tem sido realizado através de uma pequena incisão no umbigo do paciente.
È realizada em centro cirúrgico.

Cuidados pós-cirurgia
É administrada ao paciente medicação intra-venosa para dor após a cirurgia. O balanço de eletrólitos e fluidos é monitorado cuidadosamente, porque estas são as funções dos rins. O paciente deve permanecer no hospital entre 2 e 7 dias, dependendo do procedimento realizado e das possíveis complicações.

Ver também
 Transplante renal

Urologia
Procedimentos de remoção cirúrgica


text:
Keith Griffin (Columbus, 26 de outubro de 1961) é um ex-jogador profissional de futebol americano estadunidense. Ele foi campeão da temporada de 1987 da National Football League jogando pelo Washington Redskins.

Jogadores do Washington Football Team
Naturais de Columbus (Ohio)


text:
TURBINE is the codename of an automated system which enables the United States National Security Agency (NSA) automated management and control of a large surveillance network.

The NSA has built an infrastructure which enables it to covertly hack into computers on a mass scale by using automated systems that reduce the level of human oversight in the process. This system places and controls implants – a form of remotely transmitted malware on selected individual computer devices or in bulk on tens of thousands of devices. As quoted by The Intercept, TURBINE is designed to "allow the current implant network to scale to large size (millions of implants) by creating a system that does automated control implants by groups instead of individually." The NSA has shared many of its files on the use of implants with its counterparts in the so-called Five Eyes surveillance alliance – the United Kingdom, Canada, New Zealand, and Australia.

Among other things due to TURBINE and its control over the implants the NSA is capable of:
 breaking into targeted computers and to siphoning out data from foreign Internet and phone networks
 infecting a target's computer and exfiltrating files from a hard drive
 covertly recording audio from a computer's microphone and taking snapshots with its webcam
 launching cyberattacks by corrupting and disrupting file downloads or denying access to websites
 exfiltrating data from removable flash drives that connect to an infected computer

The TURBINE implants are linked to, and relies upon, a large network of clandestine surveillance "sensors" that the NSA has installed at locations across the world, including the agency's headquarters in Maryland (Fort George G. Meade) and eavesdropping bases used by the agency in Misawa, Japan (Misawa Air Base) and Menwith Hill, England (RAF Menwith Hill). Codenamed as TURMOIL, the sensors operate as a sort of high-tech surveillance dragnet, monitoring packets of data as they are sent across the Internet. When TURBINE implants exfiltrate data from infected computer systems, the TURMOIL sensors automatically identify the data and return it to the NSA for analysis. And when targets are communicating, the TURMOIL system can be used to send alerts or "tips" to TURBINE, enabling the initiation of a malware attack. To identify surveillance targets, the NSA uses a series of data "selectors" as they flow across Internet cables. These selectors can include email addresses, IP addresses, or the unique "cookies" containing a username or other identifying information that are sent to a user's computer by websites such as Google, Facebook, Hotmail, Yahoo, and Twitter, unique Google advertising cookies that track browsing habits, unique encryption key fingerprints that can be traced to a specific user, and computer IDs that are sent across the Internet when a Windows computer crashes or updates.

See also
Global surveillance disclosures (2013–present)
PRISM (surveillance program)
Law Enforcement Information Exchange

References

Counterterrorism in the United States
Crime in the United States
Espionage
Human rights in the United States
Mass surveillance
National Security Agency
Privacy in the United States
Privacy of telecommunications
Secret government programs
Surveillance scandals
United States national security policy
War on terror
Computer surveillance
American secret government programs


text:
El primer ministro de la República Autónoma de Crimea, oficialmente denominado presidente del Consejo de ministros de la República Autónoma de Crimea (; ; en tártaro crimeo: Qırım Muhtar Cumhuriyetiniñ Baş Naziri) era el cargo de jefe de gobierno de la República Autónoma de Crimea, Ucrania, que en marzo de 2014 se proclamó independiente como República de Crimea —posteriormente adherida a la Federación Rusa— si bien este hecho no es reconocido por Ucrania debido a su ilegalidad.

El primer ministro debe ser nombrado por el Parlamento o Rada Suprema de Ucrania, posteriormente aprobado por el Presidente de Ucrania y, en última instancia, ratificado por el Parlamento o Consejo Supremo de Crimea. Sin embargo, el 27 de febrero de 2014 el parlamento crimeo, ocupado por fuerzas armadas prorrusas, votó a Serguéi Aksiónov, diputado de Unidad Rusa, como nuevo jefe de gobierno. El nombramiento fue declarado inconstitucional por las autoridades de Kiev.

Jefes de gobierno de Crimea
Primer ministro de la República Autómoma de Crimea desde el 22 de marzo de 1991:

Notas

Referencias

Enlaces externos
Web oficial del Consejo de Ministros de la República Autónoma de Crimea

República autónoma de Crimea


text:
Przemysław Siciński (ur. 7 sierpnia 1951 w Łodzi, zm. 17 października 2021) – polski lekkoatleta specjalizujący się w biegu na 110 m przez płotki, medalista mistrzostw Polski.

Wystąpił w biegu na 110 m przez płotki na mistrzostwach Europy w 1974 w Rzymie, gdzie odpadł w półfinale.

Był wicemistrzem Polski na 110 m przez płotki w 1976 i 1979 oraz brązowym medalistą w 1973, 1974, 1977 i 1980.

W 1976 wystąpił w trójmeczu reprezentacji Polski z Wielką Brytanią i Kanadą, zajmując 3. miejsce na 110 m przez płotki.

Rekord życiowy Sicińskiego na 110 m przez płotki wynosił 13,6 s (pomiar ręczny, 18 lipca 1974, Warszawa) oraz 13,87 (pomiar elektroniczny, 24 sierpnia 1975, Warszawa)

Był zawodnikiem MKS-AZS Łódź i ŁKS Łódź.

Przypisy

Bibliografia

Polscy płotkarze
Lekkoatleci ŁKS Łódź
Urodzeni w 1951
Ludzie urodzeni w Łodzi
Zmarli w 2021
Pochowani na Cmentarzu Zarzew w Łodzi


text:
Stan Eve (18 December 1925 – 27 January 1990) was an English cricketer. He played for Essex between 1950 and 1957.

References

External links

1925 births
1990 deaths
English cricketers
Essex cricketers
People from Stepney
Cricketers from Greater London


text:
Bulandshahr (eller Bulandshahar) är den administrativa huvudorten för distriktet Bulandshahr i den indiska delstaten Uttar Pradesh. Den är belägen vid Gangakanalen, sydost om Delhi. Folkmängden uppgick till 222 519 invånare vid folkräkningen 2011, med förorter 234 945 invånare.

Källor

Orter i Uttar Pradesh