text:
Janusz Korczak, pravim imenom Henryk Goldszmit, poznat još i kao Stari Doktor ili Gospon Doktor (Stary Doktor, Pan Doktor), (Varšava, 22. srpnja 1878. ili 1879. –  Sabirni logor Treblinka, 5. ili 6. kolovoza 1942.) – poljski liječnik židovskog porijekla, pedagog, pisac, publicist, društveni djelatnik, časnik poljske vojske.

Bio je moderni pedagog, autor brojnih izdanja iz područja teorije i prakse odgoja, te začetnik ideje o promicanju prava djeteta i potpune ravnopravnosti djece. Kao ravnatelj sirotišta osnovao je dječji sud časti na kojem su djeca sama razmatrala i odlučivala o slučajevima koje bi prijavila. Pred sudom su odgovarali i odgojitelji. "Divan čovjek koji je imao hrabrosti vjerovati djeci i mladima o kojima je skrbio, povjerivši im održavanje discipline, a pojedincima preuzimanje najsloženijih i iznimno odgovornih zadaća" – pisao je o Korczaku poznati švicarski psiholog Jean Piaget nakon posjeta "Domu za siročad" koji je poljski pedagog osnovao i vodio.

Korczak je pokrenuo i izdavanje prvog časopisa namijenjenog djeci Male smotre koji se sastavljao od radova koje su u uredništvo slali dječji autori. Bio je jedan od začetnika istraživanja iz područja psihološkog razvoja djece i pedagoške dijagnostike.

Bio je poljski Židov koji je cijeloga života naglašavao kako pripada obama narodima.

Mladost i obrazovanje

Korczak se rodio u Varšavi u poloniziranoj židovskoj obitelji kao sin odvjetnika Józefa Goldszmita (1844-1896) i Cecylie rođ. Gębicke (1853/4–1920). Korczakov rodni list nije sačuvan, stoga datum rođenja nije posve pouzdan. Obitelj Goldszmit porijeklom je iz Lubelskog kraja, dok obitelj Gębicki svoje porijeklo vuče iz okolice Poznanja. Pradjed Maurycy Gębicki i djed Hersz Goldszmit bili su liječnici. Grobovi Korczakova oca te njegovih djeda i bake s majčine strane (majčin grob nije pronađen) nalaze se na židovskom groblju u Varšavi u Okopovoj ulici.

Početno dobra materijalna situacija obitelji Goldszmit pogoršala se zbog psihičke bolesti oca koji je početkom devedesetih godina 19. st. prvi put završio u psihijatrijskoj bolnici sa simptomima psihoze. Otac je umro 26. travnja 1896. Kako bi pomogao u uzdržavanju obitelji nakon očeve smrti Korczak je kao sedamnaestogodišnji đak počeo davati instrukcije. Njegova pak majka Cecylia Goldszmit iznajmljivala je sobe u njihovu varšavskome stanu. Korczak je polagao maturu kao dvadesetogodišnjak.

Kao dijete Janusz Korczak je puno čitao. Mnogo godina kasnije, u memoarima koje je pisao u getu, kaže: "(…) zahvatila me je ludost, manija čitanja. Svijet oko mene je nestao, postojala je samo knjiga". Godine 1898. krenuo je na studij na Medicinski fakultet Carskog sveučilišta u Varšavi. U ljeto 1899. po prvi je put otputovao u inozemstvo – otisnuo se u Švicarsku gdje se između ostaloga upoznao s djelatnošću i pedagoškim stvaralaštvom J. H. Pestalozzija. Krajem iste godine bio je i nakratko uhićen zbog svoje aktivnosti u čitaonicama Varšavske udruge za dobrotvorni rad. Studirao je šest godina, ponavljajući prvu godinu studija. Također je pohađao nastavu na tzv. Letećem učilištu. Tijekom godina provedenih na studiju upoznao je najsiromašnije varšavske četvrti, život radnika i lumpenproletera. Bio je član masonske lože Zvijezda mora, pripadnice Međunarodne masonske federacije Le Droit Humain osnovane u svrhu "pomirenja svih ljudi podijeljenih vjerskim barijerama te u svrhu traganja za istinom uz istovremeno poštovanje drugog (čovjeka)".

Liječnik

23. ožujka 1905. Korczaku je uručena liječnička diploma. U lipnju iste godine kao liječnik je unovačen u rusku carsku vojsku. Sudjelovao je u rusko-japanskome ratu, služeći u Harbinu. Od djece u Mandžuriji učio je kineski jezik. Krajem ožujka 1906. vratio se u Varšavu. Od 1905. do 1912. radio je kao pedijatar u dječjoj bolnici Bersoni i Baumani. Kao tzv. mjesni liječnik imao je obvezu stalnog dežurstva u bolnici (zauzvrat mogućnost stanovanja u bolnici) te je požrtvovno ispunjavao sve obaveze. U svojoj liječničkoj praksi nije izbjegavao ni radničke četvrti grada. Od siromašnih pacijenata uzimao je često samo simboličnu naknadu ili bi sam kupovao potrebne lijekove. Nije se pak libio naplaćivati visoke honorare imućnima, što mu je omogućavala i književna popularnost.

Između 1907. i 1910/11. usavršavao se u inozemstvu, gdje je slušao predavanja, pohađao praksu u dječjim bolnicama, posjećivao odgojne i udomiteljske ustanove. U Berlinu je boravio gotovo godinu dana (1907–1908), četiri mjeseca proveo je u Parizu (1910), a mjesec dana u Londonu (1910 ili 1911). Kako je pisao mnogo godina kasnije, upravo je u Londonu donio odluku o tome da će se umjesto osnivanja vlastite obitelji posvetiti "službi dobrobiti djeteta". U ovome je razdoblju bio aktivan u društvenoj djelatnosti, između ostalog kao član Varšavske udruge za higijenu i Udruge za ljetni odmor s kojom je 1904, 1907. i 1908. odlazio u ljetni kamp za poljsku i židovsku djecu. 1906. objavio je roman Salonsko dijete koji su i čitatelji i kritika vrlo toplo dočekali. Zahvaljujući odjeku ovoga i drugih izdanja postao je u Varšavi poznat i tražen pedijatar. 1909. pridružio se židovskoj Udruzi Pomoć za siročad koja je nekoliko godina kasnije podigla vlastiti Dom za siročad čiji je direktor postao upravo Korczak.

Tijekom Prvog svjetskog rata ponovno je primljen u carsku armiju. Služio je uglavnom u Ukrajini kao mlađi primarijus u ratnoj divizijskoj bolnici. Godine 1917. premješten je kako bi pružao liječničku pomoć u prihvatilištima za ukrajinsku djecu u okolici Kijeva. Dvije godine ranije, tijekom kratkog godišnjeg odmora u Kijevu, upoznao je Mariju Rogowsku-Falsku, poljsku društvenu djelatnicu i aktivisticu za neovisnost Poljske koja je vodila odgojnu ustanovu za poljske dječake. Službu u ruskoj armiji završio je činom satnika te se u lipnju 1918. vratio u Varšavu. Nakon proglašenja nezavisnosti Poljske (11. studenog 1918) Korczak je ponovno pozvan u vojsku, ovoga puta u obnovljenu poljsku armiju. Tijekom poljsko-boljševičkog rata (1919–1920) služio je kao liječnik u vojnim bolnicama u Lođu i Varšavi. Bolovao je od trbušnog tifusa. Zbog predanog rada promaknut je u čin bojnika Poljske vojske.

Pedagog

Stavovi

Korczak je od rane mladosti iskazivao interes za pitanja odgoja djece, a na oblikovanje njegovih pogleda utjecale su ideje i iskustva tzv. "nove škole". Inspirirala ga je progresivistička pedagogija Johna Deweya te radovi O. Decrolya i M. Montessori, kao i starijih pedagoga – J. H. Pestalozzija, H. Spencera, F. Fröbela. Također je bio upoznat s pedagoškim koncepcijama L. Tolstoja. Naglašavao je nužnost dijaloga s djecom.

Objavljivao je i izlagao radove na teme vezane za odgoj djece i pedagogiju. Svoje je iskustvo u radu s djecom stjecao najprije kao odgojitelj, kasnije kao društveni djelatnik, a na kraju i kao ravnatelj Doma za siročad te suosnivatelj Našeg doma. Između dvaju svjetskih ratova predavao je na brojnim poljskim visokoškolskim ustanovama, primjerice na Državnom institutu za specijalnu pedagogiju (današnja Akademija specijalne pedagogije Maria Grzegorzewska) i Državnom učiteljskom institutu, kao i na Državnom seminariju za učitelje judaističke religije.

Korczak je zagovarao emancipaciju i samostalno odlučivanje djeteta te poštovanje dječjih prava. Kroz oblik samoupravljanja štićenici su u Korczakovim ustanovama svakodnevno uvježbavali načela demokracije koja su se u istoj mjeri odnosila na djecu i odrasle. "Dijete povezuje stvari i razmišlja kao odrasla osoba – pritom je neopterećeno iskustvom odraslih"[potreban izvor].
Časopis Mala smotra koji su uređivala djeca za djecu bio je njihov forum, kovačnica talenata i važan stup asimilacije, pogotovo za djecu iz ortodoksnih židovskih obitelji. Liječnik Korczak zauzimao se za resocijalizaciju te kompleksnu i modernu skrb nad djecom s društvene margine.

Smatrao je da je djetetu mjesto među vršnjacima, a ne na kućnom ognjištu. Smatrao je potrebnim da djeca razmjenjuju svoja rana uvjerenja i prve nazore jer na taj način podliježu procesu socijalizacije i pripremaju se za život odraslih. Trudio se djeci osigurati bezbrižno djetinjstvo, no ne bez obaveza. Prema Korczaku dijete samo treba razumjeti određenu situaciju, emotivno je doživjeti i iskusiti, samo treba donijeti zaključke i pokušati spriječiti moguće posljedice. "Ne postoje djeca – postoje ljudi" – pisao je.

Svu djecu koju je liječio ili odgajao smatrao je svojom djecom, a njegova je kasnija djelatnost potvrdila takav stav. Altruistička uvjerenja nisu mu dopuštala izdvajanje i moguć poseban tretman omiljenih štićenika. Tradicionalnu obitelj nije smatrao ni osnovnom ni najvažnijom stanicom društva. Također nije prihvaćao ulogu obitelji kakvu su promovirali konzervativno-kršćanski i tradicionalni židovski društveni krugovi.

Najvažniji elementi Korczakove koncepcije odgoja su:

 odbacivanje nasilja – fizičkog, verbalnog, nasilja koje proizlazi iz prednosti starije dobi ili obnašane funkcije
 ideja odgojne interakcije između odraslih i djece koja proširuje definiciju klasične pedagogije
 uvjerenje da je dijete ljudsko biće u jednakoj mjeri kao i odrastao čovjek
 načelo prema kojemu se u odgojnome procesu u obzir uzima individualnost svakoga djeteta
 vjera u to da dijete samo najbolje poznaje vlastite potrebe, težnje i osjećaje, stoga ima pravo očekivati da odrasli uvažavaju njegovo mišljenje
 priznavanje djetetu prava na poštovanje, neznanje i neuspjeh, privatnost, vlastito mišljenje i vlasništvo
 svijest o tome da je razvojni proces djeteta težak posao

Današnja percepcija

Danas je Janusz Korczak prepoznat kao začetnik brojnih pravaca u pedagogiji, a njegovo shvaćanje prava djeteta referentna je točka za stajališta mnogih suvremenih autora. "Reformirati svijet znači reformirati odgoj" – pisao je.

Premda nije stvorio ni jednu cjelovitu teoriju, smatra se jednim od začetnika pedagoške škole "moralnog odgoja" (engl. moral education). Njegove su se moderne pedagoške ideje temeljile na praksi – premda je dobro poznavao pedagoške i psihološke tendencije svoga doba, protivio se utjecaju doktrine u didaktici. Kako je pisao poljski pisac i Korczakov biograf Igor Newerly, Korczak nije podržavao ni jednu političku ideologiju ni obrazovnu doktrinu.

Pa ipak, mnogi suvremeni autori navode upravo Korczaka kao pionira nekoliko struja. Američki psiholog L. Kohlberg priznaje da je svoju ideju Pravedne zajednice djece (eng. Children Just Community) temeljio na Korczakovoj praksi. Prema nekim mišljenjima, Korczak i brazilski pedagog i teoretičar odgoja i obrazovanja Paulo Freire dijele slične poglede na demokraciju u školi i na dijalošku metodu. Zagovornici tzv. "pedagoške ljubavi" (eng. pedagogical love) svoju teoriju temelje na Korczakovu modelu odnosa učitelj–učenik. Drugi pak autori upravo kod Korczaka i filozofa Martina Bubera nalaze početke "vjerskog obrazovanja". Korczakove ideje koriste se i u "ideologiji normalizacije" obrazovanja djece s intelektualnim poremećajima u razvoju. Njegov pristup odgoju bitno je utjecao na poslijeratno zakonodavstvo usmjereno ka dobrobiti djece. Značajan je pritom bio i doprinos Poljske koja je aktivno sudjelovala u pripremanju Deklaracije o pravima djeteta iz 1959. te je inicirala priređivanje Konvencije o pravima djeteta koju je Generalna skupština UN-a usvojila 1989.

Dom za siročad i Naš dom

Zajedno sa svojom bliskom suradnicom Stefaniom Wilczyńskom (1886–1942) Korczak je osnovao i vodio Dom za siročad,  varšavsko sirotište za židovsku djecu u Krochmalnoj ulici broj 92 (danas Jaktorowska 6), koje je financirala udruga "Pomoć za siročad". Dom je počeo s radom 7. listopada 1912, Korczak je postao ravnatelj, a glavnom je odgojiteljicom imenovana Stefania Wilczyńska (ili kako su je zvala djeca: gospodična/gospođa Stefa). Na čelu sirotišta Korczak je bio 30 godina. Na prijelazu iz listopada u studeni 1940. Dom za siročad bio je premješten na teritorij varšavskog geta, u Chłodnu ulicu. Tijekom preseljenja u geto Korczak je bio uhićen i zatvoren u zloglasnom pritvoru Pawiak gdje je proveo nekoliko tjedana dok nije izašao uz jamčevinu.

Od 1919. uz Mariu Falsku, vodio je još jednu starateljsku ustanovu – sirotište za poljsku djecu Naš dom, čije se sjedište prvotno nalazilo u podvaršavskome Pruszkowu, a od 1928. u varšavskoj četvrti zvanoj Bielany. Suradnja s Falskom trajala je sve do 1936, a u radu Našeg doma također su korištene pionirske pedagoške metode.

Obje ustanove bile su namijenjene djeci od 7 do 14 godina i ostvarivale su koncepciju samoupravne zajednice koja kreira vlastite institucije poput parlamenta, suda, novina, sustava dežurstva, pravne pomoći ili blagajne uzajamne pomoći. Za odgojno-obrazovnu djelatnost Korczak je 1926. primio Časnički križ Ordena obnove Poljske koji mu je dodijeljen 11. studenog 1925., na dan nacionalnog praznika Dana nezavisnosti.

Pisac, publicist, radijski djelatnik

Debitirao je u tjedniku Kolce (hrv. Trnje) 26. rujna 1896. još kao gimnazijalac – jer nije mogao službeno objavljivati svoje radove, potpisivao ih je nadimkom Hen. Kasnije je koristio i druge nadimke, Hen-Ryk, Hagot, Stari Doktor. No nadimak Janasz Korczak, koji je u nešto izmijenjenu obliku Janusz Korczak postao poznatiji od njegova pravog imena, preuzeo je iz naslova jednog od romana J.I.Kraszewskog (O Janaszu Korczaku i pięknej miecznikównie). Prvi ga je put upotrijebio 1898. potpisavši tako svoju dramu u četiri čina Kuda? s kojom se prijavio na dramsko natjecanje (tekst nije sačuvan). Između 1898. i 1901. objavljivao je u časopisu Czytelnia dla Wszystkich (hrv. Čitaonica za sve), no kao Janusz Korczak počinje publicirati 1900. godine. Ovim je nadimkom potpisivao čak i privatna pisma, premda nije odustao ni od ostalih nadimaka – kao Hen-Ryk surađivao je sa satiričkim časopisom Kolce u kojem je od 1901. pisao feljtone. Njihova je zbirka pod naslovom Svaštarije (polj. Koszałki opałki) objavljena je 1905. U istom časopisu tiskan je i roman u nastavcima Djeca ulice (1901).

Korczakova književna ostavština obuhvaća ukupno 24 knjige i više od 1400 tekstova objavljenih u periodici, no sačuvalo se samo 300 tekstova – malobrojni rukopisi pisani rukom ili pisaćim strojem, dopisi, pisma. Među najznačajnija Korczakova djela iz područja pedagogije spadaju: ciklus od četiri knjige pod naslovom Kako voljeti dijete (polj. Jak kochać dziecko,1920), Odgojni trenuci (polj. Momenty wychowawcze, 1924), Kada budem opet malen (polj. Kiedy znów będę mały, 1925), Pravo djeteta na poštovanje (polj. Prawo dziecka do szacunku, 1929) i Šaljiva pedagogija (polj. Pedagogika żartobliwa, 1939). Među knjigama za djecu najveću su popularnost stekle, te su prevedene na više od 20 jezika, knjige Kralj Maćuš I. i Kralj Maćuš na pustom otoku (polj. Król Maciuś Pierwszy i Król Maciuś na wyspie bezludnej, 1923) te Bankrot malog Džeka (polj. Bankructwo małego Dżeka, 1924), Pravila života (polj. Prawidła życia, 1930) i Kajtuš čarobnjak' (polj. Kajtuś Czarodziej, 1935).

Za književnu djelatnost 1937. godine dobio je Zlatni lovorov vijenac Poljske akademije književnosti. U književnu ostavštinu ulaze i memoari koje je Korczak pisao tijekom Drugog svjetskog rata, a čiji se značaj veže prvenstveno za okolnosti nastanka i opisa autorova ratna iskustva.

U svome pedagoškom radu Korczak je koristio za ono vrijeme vrlo moderna sredstva. Pokrenuo je dječji časopis Mala smotra (1926–1939) tiskan kao tjedni prilog varšavskim dnevnim novinama Naša smotra (polj. Nasz Przegląd). Mala smotra bila je prvi poljski časopis namijenjen samo djeci, a prvi je broj iz tiska izašao 9. listopada 1926. Od 1930. funkciju glavnog urednika preuzeo je književnik i Korczakov tajnik Jerzy Abramow (poslije Drugog svjetskog rata poznat kao Igor Newerly).
Časopis je izlazio i tridesetih godina, usprkos sve snažnijem antisemitizmu, netoleranciji i rasnoj segregaciji. Posljednji broj izašao je 1. rujna 1939.

Kao Stari Doktor istaknuti je pedagog stekao popularnost zahvaljujući ciklusu radijskih emisija. Izgradio je vlastiti stil obraćanja najmlađim slušateljima kojima je o važnim stvarima govorio na jednostavan način. Zbog sve snažnijeg antisemitskog ozračja te vanjskih pritisaka, 1936. godine obrazovne emisije Starog Doktora skinute su s programa – unatoč izvrsnim kritikama slušatelja i struke. Korczak se na radio vratio dvije godine kasnije, a slušateljima Poljskoga radija obraćao se i nakon izbijanja rata, u prvim danima rujna 1939.

 Drugi svjetski rat, geto, posljednja povorka

Kao časnik poljske vojske Korczak se nakon izbijanja rata dobrovoljno javio u vojsku, no zbog poodmakle životne dobi nije bio primljen. Za vrijeme njemačke okupacije nosio je poljsku vojnu odoru. Nije prihvaćao diskriminirajuće obilježavanje Židova Davidovom zvijezdom koje su zahtijevali nacisti smatrajući ga oskvrnjivanjem simbola. Zadnja tri mjeseca života (od svibnja 1942) proveo je u varšavskome getu. I. Newerly pokušavao mu je uručiti lažirane isprave kako bi pobjegao u arijevski dio grada, no Doktor je odbio napustiti geto. Vratio se pisanju memoara koje je počeo pripremati 1939, no više od dvije godine nije na njima radio zaokupljen skrbi za štićenike Doma za siročad i drugim aktivnostima vezanima za probleme djece u getu. Posljednja bilješka datira iz 4. kolovoza 1942. Memoari su prvi put u Poljskoj objavljeni 1958. godine.

Ujutro 5. ili 6. kolovoza 1942. područje geta na kojemu se nalazilo i Korczakovo sirotište (tzv. mali geto) opkolile su SS-trupe te ukrajinske i latvijske policijske postrojbe. Za vrijeme tzv. "velike akcije", odnosno glavne faze eksterminacije stanovništva varšavskoga geta, ne želeći napustiti djecu i zaposlenike Doma za siročad, Korczak je još jednom odbio mogućnost bijega. Na dan deportacije iz geta poveo je povorku svojih štićenika na Umschlagplatz, odakle su kretali transporti za logore smrti. U povorci je koračalo oko 200 djece i desetak odgojitelja, među kojima i Stefania Wilczyńska. Njihov marš prešao je u legendu, postao jedan od poslijeratnih mitova i čest motiv sjećanja, koje nerijetko nisu bile jedinstvene i vjerodostojne u opisu detalja.

"Ne želim rušiti vrednote ili mitove, ali moram ispričati kako sam to tada vidio. Raspoloženje je prožimala neka kolosalna bezvoljnost, automatizam, apatija. Nije bilo vidljivog uzbuđenja jer «ide Korczak», nije bilo salutiranja (kako neki opisuju), zasigurno nije bilo intervencije izaslanika Judenrata – nitko Korczaku nije prišao. Nije bilo gesti, nije bilo pjevanja, nije bilo ponosno podignutih glava, ne sjećam se je li itko nosio barjak Doma za siročad, govore da jest. Bilo je neke strašne, umorne tišine. (…) Jedno od djece držalo je Korczaka za kaput, možda za ruku; išli su kao u transu. Otpratio sam ih sve do ulaza na Umschlag...".

Prema drugim izvorima djeca su koračala poredana po četvoro nosivši zastavu Kralja Maćuša I., junaka jednog od romana njihova odgojitelja. Svako je dijete ponijelo svoju omiljenu igračku ili knjigu. Jedan od dječaka na čelu povorke svirao je violinu. Ukrajinski vojnici i esesovci mahali su bičevima iznad dječje gomile, no jedan od njih predvodio je povorku – očigledno je osjećao neku vrst simpatije. Janusz Korczak poginuo je zajedno sa svojim štićenicima u nacističkom logoru smrti u Treblinki.

Godine 1948. postumno je odlikovan Viteškim križem Ordena obnove Poljske.

 Identitet

Janusz Korczak smatrao se Židovom-Poljakom. Aktivno se zalagao za zbližavanje Poljaka i Židova. Materinski jezik bio mu je poljski na kojemu je i pisao. Jidiš,  jezik većine poljskih Židova, razumio je donekle zahvaljujući poznavanju njemačkoga, a hebrejski je jezik počeo učiti tek tridesetih godina približivši se cionističkome pokretu. Tada je počeo iskazivati i interes za židovski narodni preporod, te je surađivao s tiskovinama cionističkih omladinskih organizacija i sudjelovao u njihovim susretima. U tome se razdoblju suočavao s problemima u privatnom i profesionalnom životu. Svojevrsnu pomoć u prevladavanju krize pronašao je u dvama putovanjima u Palestinu 1934. i 1936. godine na koja je odlazio radi – kako je pisao – "upijanja prošlosti, stjecanja uporišta za razmišljanja o sadašnjosti i – neka bude – dosezanja budućnosti".

 Filmovi

 Slobodni ste, doktore Korczak (njem. Sie sind frei, Doktor Korczak, 1975.) – njemački film u režiji Aleksandra Forda. Prikazuje nekoliko posljednjih godina života Janusza Korczaka. Ulogu Korczaka igrao je Leo Genn.
 Korczak'' (1990) – poljski film u režiji Andrzeja Wajde snimljen prema scenariju Agnieszke Holland. Prikazuje sudbinu dr. Korczaka, a fragmentarno i nacistički zločin nad djecom i odgojiteljima Doma za siročad tijekom "akcije Reinhardt". Ulogu Korczaka glumio je Wojciech Pszoniak.

Vidi također

 Međunarodna književna nagrada Janusz Korczak
 International Janusz Korczak Association

Fusnote i bibliografija

Vanjske poveznice

 Službena stranica Godine Janusza Korczaka
 Stranica Poljske Udruge Janusz Korczak
 [Janusz Korczak Communication-Center, Minhen (engl. njem. polj.)]
 Halina Birenbaum o Januszu Korczaku
 The Janusz Korczak Living Heritage Association (engl. • šv.), set fotografija, prezentacija dijela
 Centar za dokumentaciju i istraživanje KORCZAKIANUM – Odjel Povijesnog muzeja grada Varšave (polj. engl.)

Liječnici
Poljski književnici
Židovi
Poljski pedagozi
Publicisti
Masoni


text:
Kopparnäs väst är en bebyggelse i Norrfjärdens socken i Piteå kommun, Norrbottens län. SCB klassade bebyggelsen fram till 2020 som en del av små-/tätorten Kopparnäs. Vid avgränsningen 2020 klassades den dock som en separat småort.

Noter

Orter i Piteå kommun
Småorter i Sverige

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Les Rhinidae sont une famille de raies.

Remarque : cette famille n'est pas reconnue par FishBase qui classe toutes ses espèces dans la famille des Rhinobatidae.

Liste des genres
Selon  :
 genre Rhina Bloch et Schneider, 1801
 genre Rhynchobatus Müller et Henle, 1837

Références taxinomiques

Notes et références

Pristiophoriformes
Euselachii (nom scientifique)


text:
Коперник () — кратер на Місяці, в східній частині Океану Бур. Це молодий, добре збережений та один із найпримітніших місячних кратерів: він оточений величезною системою яскравих променів. Його діаметр — 93 км, а глибина — 3,8 км. Названий на честь Миколая Коперника, розробника геліоцентричної системи світу.

Коперник — один із наймолодших великих місячних кратерів, внаслідок чого його промені й збереглися дотепер. Він утворився приблизно 800 мільйонів років тому, в названому за його ім'ям коперниківському періоді геологічної історії Місяця. Точне визначення віку цього кратера становить великий інтерес, що робить його цікавим місцем для майбутніх польотів на Місяць. Саме туди планували відправити скасовану місію «Аполлон-18».

Кратер є цікавим об'єктом для аматорських спостережень. Деталі його рельєфу найкраще видно на  після нового або повного Місяця (коли поряд із ним проходить термінатор), а промені — під час повні.

Назва
Кратер Коперник названо на честь Миколая Коперника, який відстоював ідею про обертання Землі навколо Сонця. Це ім'я йому дав 1651 року Джованні Річчолі — автор ідеї називати місячні кратери на честь вчених. Він вирішив давати кратерам Океану Бур та його околиць імена астрономів, що вважали Землю рухомою, оскільки ці кратери нагадують острови, що «плавають у бурхливому океані». Зокрема, два яскравих кратера неподалік Коперника отримали імена Аристарха та Кеплера. Можливо, назвавши одні з найпримітніших місячних кратерів на честь прихильників геліоцентричної системи світу, Річчолі виразив свою з ними таємну солідарність, хоча на словах він, як член ордена єзуїтів, підтримував геоцентричну систему.

1935 року назву цього кратера разом із багатьма іншими традиційними місячними назвами затвердив Міжнародний астрономічний союз. 1973 року таку ж саму назву дали одному з кратерів Марса. Згодом МАС ухвалив правило про неприпустимість подібних повторів у майбутньому, але старі назви-дублі було збережено.

Інші місячні картографи давнини називали цей кратер інакше. П'єр Гассенді, що  року разом з колегами створив кілька дуже якісних як на той час місячних карт, дав йому латинську назву Carthusia за ім'ям монастиря Гранд-Шартрез чи гірського масиву, де він стоїть. 1645 року Міхаель ван Лангрен, що працював при дворі іспанського короля Філіпа IV, назвав кратер Philippi IV, а навколишній океан — Oceanus Philippicus. Ян Гевелій, що переносив на Місяць земні топоніми, 1647 року назвав кратер горою Етна (Ætna Mons), а навколишню світлу область — Сицилією. Найяскравішим променям цього кратера він дав назви різних земних гір та хребтів.

Розташування
Координати центру Коперника —  Він знаходиться на сході Океану Бур, де окремі височини відмежовують від цього океану кілька морів та заток. На сході від Коперника лежить Затока Спеки, на південному сході — Затока Центральна, а на південному заході — Море Островів. Дещо далі на півдні розташоване Море Пізнане. За 60 км на північ від краю кратера починаються місячні Карпати, а за 180 км на північний схід — Апенніни. За цими гірськими хребтами лежить Море Дощів.

Найближчі до Коперника найменовані кратери (не рахуючи сателітних) — великі кратери Стадій на сході, Ератосфен на північному сході та Рейнхольд на південному заході. Окрім того, в околицях знаходяться менші кратери Фаут (на півдні), Гортензій (на південному заході), Міліхій (на заході) та Гей-Люссак (на півночі). Поблизу останнього тягнеться 40-кілометрова борозна Гей-Люссака (Rima Gay-Lussac).

За 500 км на захід від Коперника лежить інший примітний променястий кратер — Кеплер, а за 900 км на північний захід — Аристарх. Променеві системи цих трьох кратерів перетинаються одна з одною.

Опис
Коперник — молодий кратер, і тому він добре зберігся та має чіткі обриси. Його контур дещо хвилястий, а на схилах багато добре виражених терас. Дно пласке з кількома гірками в центрі. Діаметр Коперника — близько 93 км, а ширина внутрішнього схилу — близько 15 км. Вал височіє над навколишньою місцевістю на , а дно лежить глибше за неї на 2,5 км. Відносно дна кратера висота його валу становить близько 3,8 км (місцями >4 км), а центральних гірок — близько .

Морської лави на дні кратера нема, натомість воно вкрите застиглим ударним розплавом. Він зробив дно досить рівним, особливо на північному заході. Втім, там трапляються уламки нерозплавленої породи, тріщини, що з'явилися при застиганні розплаву, а також видовжені та округлі западини — ймовірно, результат провалювання ґрунту в лавові тунелі. Частина розплаву при появі кратера була викинута на його схил і навіть назовні. Подекуди на терасах схилу він утворив озера, звідки витікав униз, прокладаючи звивисті русла. Склад розплаву в різних місцях дна кратера виявився неоднаковим, що стало цікавою несподіванкою.

Примітних кратерів усередині Коперника дуже мало: вони не встигли накопичитися за невеликий час його існування. Найбільший з них — 3,5-кілометровий кратер  на сході його внутрішнього схилу. Але дуже дрібних кратерів там досить багато — можливо, тому, що багато викинутих при утворенні Коперника уламків впало назад.

До удару, що створив цей кратер, море на цьому місці було неглибоким, і тому дно та викиди Коперника складені здебільшого світлими породами, що лежали нижче. Особливо глибокими породами (в основному троктолітом) утворені його центральні гірки.

У межах кількох десятків кілометрів навколо Коперника поверхня вкрита суцільним шаром його викидів. На них простежуються нерівності, витягнуті в радіальному напрямку. Промені кратера тягнуться на порядок далі. Найбільше речовини з кратера викинуто на північ та захід.

Промені

В усі боки від Коперника відходять світлі промені, які найкраще видно під час повні. Вони тягнуться на відстань більше 500 км. Ці промені здебільшого прямі, але подекуди вигинаються в дуги та петлі й перетинаються, утворюючи заплутану сітку. Уздовж них розкидані численні вторинні кратери (див. нижче). Промені Коперника не дуже яскраві: вони поступаються променям молодших кратерів, наприклад, Тихо. Але вони, на відміну від променів Тихо, лежать переважно на темній морській поверхні. Тому променева система Коперника — одна з найбільш помітних на Місяці, друга після системи Тихо.

Ці промені утворені частково викидами з кратера, а частково — місцевою речовиною, що була викинута на поверхню при падінні цих викидів. З часом промені зникають через потьмяніння ґрунту під дією жорсткого випромінювання і, меншою мірою, через його перемішування під дією метеоритного бомбардування. Промені Коперника вже значно тьмяніші, ніж одразу після утворення: вони майже або зовсім досягли «оптичної зрілості» (не здатні далі тьмяніти під дією випромінювання) і залишаються видимими в основному за рахунок того, що хімічний склад викидів кратера не такий, як у породи морів, де вони лежать.

Вторинні кратери
При утворенні Коперника в усі боки розліталися шматки породи, які створили навколо нього численні вторинні кратери. Особливо багато їх у межах променів. Подекуди вони утворюють ланцюжки. Найбільше таких кратерів на відстані  від центра Коперника. З відстанню їх концентрація швидко падає.

Особливо довгий ланцюжок вторинних кратерів Коперника лежить на північному сході від нього. Він починається біля кратера Стадій і тягнеться на північ, де проходить між Карпатами та Апеннінами і заходить у Море Дощів. Він дещо звивистий і в деяких місцях спрямований майже концентрично до валу Коперника, а в деяких — майже радіально. Його довжина перевищує 250 км. Подекуди його кратери злиті в єдину довгу западину. Цей та сусідні подібні ланцюжки отримали назву «борозни Стадія» (). Вона була скасована Міжнародним астрономічним союзом, бо ланцюжки не є борознами, але іноді її продовжують вживати. Багато окремих кратерів цих ланцюжків є сателітними кратерами Стадія (названі його ім'ям із доданням великої латинської літери).

Вторинні кратери Коперника, як і інших кратерів, здебільшого мають неправильну форму і невелику глибину. Їх розмір сягає 8 кілометрів. Від них розходяться яскраво виражені ялинкоподібні візерунки, характерні для кратерів, що утворюються поряд і одночасно. Такі візерунки складаються з хребтів, що розходяться V-подібними парами з-поміж сусідніх кратерів ланцюжка. Ці V-подібні структури спрямовані своїми кутами до первинного кратера і з'являються, найімовірніше, завдяки взаємодії викидів із сусідніх кратерів. В околицях Коперника висота таких хребтів сягає 100 м, довжина — 10 км, а кут між ними лежить у межах  і збільшується з відстанню від первинного кратера.

Геологічна історія
Енергію удару, що створив кратер Коперник, оцінюють у . Такий кратер міг створити 7-кілометровий астероїд хондритного складу, що врізався в Місяць зі швидкістю близько . Згідно з розрахунками,  тонн породи при цьому випарувалося, а в 10 разів більше — розплавилося. Об'єм розплаву становив приблизно , чого достатньо для утворення на дні кратера шару товщиною 200 м. Глибина кратера одразу після утворення була більша за сучасну, а діаметр — меншим. Але його дно негайно «відскочило» назад, викинувши вгору кілька центральних гірок, а стінки обвалилися всередину, залишивши «вищерблений» край та тераси на схилі.

До появи Коперника це місце було вкрите неглибоким (кількасот метрів) базальтовим морем із «островами». Подібна місцевість оточує кратер і зараз. Під базальтом лежить шар викидів від удару, що створив басейн сусіднього Моря Дощів. Він має норитовий склад і товщину . Глибше знаходиться шар порід складу KREEP, а ще глибше — сильно брекчійовані породи основного складу.

Деякі дані вказують на те, що під морською лавою та викидами басейна Моря Дощів лежить ще старший величезний кратер, центр якого знаходиться поблизу Коперника, а діаметр сягає 600 км. Він отримав назву «басейн Моря Островів». Але впевненості в його існуванні нема.

Під Коперником існують рештки ще одного великого кратера. Він мав діаметр близько 260 км, а його центр розташований поблизу кратера  (). Сам Коперник лежить між його внутрішнім та зовнішнім кільцями. Цей кратер не проявляється в рельєфі, але створює добре помітну гравітаційну аномалію.

При утворенні Коперника найбільше речовини було викинуто на північ та захід. Є в ньому й інші відхилення від радіальної симетрії. Можливо, це наслідок того, що астероїд, що створив цей кратер, прилетів із південного сходу. З іншого боку, це може бути результатом неоднорідності поверхні до удару.

Вік
Молодість Коперника видно вже за наявністю в нього променевої системи. Більшість великих кратерів Місяця надто старі, щоб її зберегти, і Коперник належить до небагатьох винятків. Час, коли утворилися такі кратери — останній відрізок геологічної історії Місяця — названо за його ім'ям: коперниківський період.

Коперник — гарний приклад кратера ранньокоперниківського віку, хоча він не є найдавнішим кратером цього періоду. Це один із найважливіших кратерів для місячної стратиграфії: його викиди вкривають величезну площу, а за їх перекриттям із іншими деталями рельєфу можна дізнатися, старші вони чи молодші за нього. Тому точне і надійне визначення віку цього кратера становить великий інтерес.

Сучасні оцінки віку Коперника базуються в основному на зразках, доставлених «Аполлоном-12» із його променю на відстані 350 км від кратера. Деякі породи з цього місця ідентифікують як викиди Коперника, хоча ця ідентифікація не є абсолютно надійною. Кілька робіт із їх радіоізотопного датування дали результати близько 800 млн років із похибкою порядку десятків мільйонів років. Найбільшого визнання набула оцінка 800±15 млн років. Це узгоджується з результатами підрахунку дрібних кратерів на поверхні Коперника та його викидів.

Сателітні кратери
Ці кратери, розташовані в околицях Коперника та всередині нього, названо його ім'ям із доданням великої латинської літери.

Примітки

Посилання

 Карта регіону з актуальними назвами деталей поверхні
 Геологічна карта кратера (1975)
 Геологічна карта регіону (1967)

 Деяка література в Astrophysics Data System

Публікації на сайті зонда LRO

Окремі знімки LRO
 Мозаїка знімків частини кратера з роздільною здатністю 1,8 м/піксель
 Знімок кратера з роздільною здатністю 4,0 м/піксель . Видно всі центральні гірки.
 Знімок дна кратера з роздільною здатністю 1,2 м/піксель. Видно західну гірку.
 Знімки східного краю Коперника. Видно тераси та сателітний кратер :
 знімок із роздільною здатністю 0,5 м/піксель (нормально орієнтоване зображення)
 знімок із роздільною здатністю 1,2 м/піксель (більша область, дзеркально обернене фото: північ унизу, схід праворуч)
 Знімок західного краю кратера з роздільною здатністю 0,51 м/піксель . Видно осипання порід різної яскравості.
 Мозаїка знімків північних околиць кратера з роздільною здатністю 100 м/піксель.  Видно численні вторинні кратери.

Знімки інших місій
 Знімки Коперника, зроблені апаратом Lunar Orbiter 4
 Знімки Коперника, зроблені апаратом Lunar Orbiter 5: V-150 , V-151 , V-152 , V-153 , V-154 , V-155 , V-156 , V-157
 Знімки Коперника, зроблені «Аполлоном»-12, 15 та 17
 Знімок скупчення вторинних кратерів Коперника (в центрі) . Фото «Аполлона-17», 1972 (північ праворуч)

Кратери Місяця
Об'єкти, названі на честь Миколая Коперника


text:
França participou dos Jogos Paralímpicos de Verão de 1984, que foram realizados em Stoke Mandeville, Grã-Bretanha (atletas em cadeira de rodas) e em Nova Iorque, Estados Unidos (atletas com paralisia cerebral, deficiências visuais, amputados e "les autres"), entre os dias 17 de junho e 1 de agosto de 1984.

Obteve 186 medalhas, das quais 71 de ouro.

Franca
1984
Desporto na França em 1984


text:
Extra Flugzeugproduktions- und Vertriebs GmbH – wytwórnia samolotów akrobacyjnych w Hünxe, założona w 1980 roku przez niemieckiego pilota akrobacyjnego , znajdująca się na lotnisku .

Wykorzystując swoje doświadczenie w budowaniu samolotów Pitts Special Walter Extra, zainspirowawszy się osiągami i konstrukcją jednopłata Loudenslager Laser 200, skonstruował samolot Extra 230, z 230 konnym silnikiem i płatem wykorzystującym osiągnięcia niemieckich badań aerodynamicznych z czasów II wojny światowej. Oblatana w 1984 roku Extra 230 przewyższyła osiągami inne samoloty akrobacyjne, a Walter Extra przekształcił warsztat, w którym budował pojedyncze maszyny na indywidualne zamówienia, w regularną wytwórnię lotniczą. Extra 230 charakteryzowała się doskonałą zwrotnością, miała lepsze przyspieszenie i niższą prędkość przeciągnięcia od maszyn Pittsa; piloci na niej latający zaczęli wygrywać amerykańskie i międzynarodowe mistrzostwa: samolot stał się sukcesem sprzedażowym.

Wersją rozwojową była Extra 260 z kompozytowym (włókno węglowe) skrzydłem, na której w 1991 roku  jako pierwsza kobieta wygrała amerykańskie mistrzostwa w akrobacji lotniczej. Kolejnym samolotami były jednomiejscowa Extra 300S i dwumiejscowa 300L, ta pierwsza stała się najpopularniejszym samolotem akrobacyjnym w 1990 roku, a przedsiębiorstwo Extra wyrosło na wiodącego producenta samolotów akrobacyjnych o wysokich osiągach. Na mistrzostwach świata w akrobatyce lotniczej – FAI World Aerobatic Championships organizowanych przez Międzynarodową Federację Lotniczą (FAI) w 2019 roku, 47 z 61 uczestników i uczestniczek i 8 z pierwszej dziesiątki latało na samolotach Extra (głównie Extra 330 SC).

Extra 300 była używana przez zespół akrobacyjny Fuerza Aérea de Chile (Halcones). Zespół akrobacyjny Jordańskich Sił Powietrznych latał na 5 samolotach Extra 300 w latach 1992–2007, kiedy to wymienił je na nowocześniejsze Extra 300 L, i ponownie w drugiej dekadzie XXI w. na 5 maszyn kolejnej generacji Extra-330 LX.

Extra następnie zbudował nieco zmniejszoną wersję modelu 300, z dwustukonnym silnikiem – Extra 200, jako dwumiejscowy samolot do nauki akrobacji, o słabszych osiągach, ale tańszy w eksploatacji niż silniejsza wersja. Wymienna owiewka pozwala na szybką konwersję na samolot dla jednego pilota.

Produkowane samoloty:
 Extra 200 – dwumiejscowy samolot akrobacyjny (oblot 1996);
 Extra 300 – dwumiejscowy samolot szkolno-akrobacyjny;
 Extra 300 L – wersja dolnopłata;
 Extra 300 S – wersja jednomiejscowa, akrobacyjna, wyczynowa z silnikiem 300 KM;
 Extra 330 – dwumiejscowy samolot akrobacyjny, wersja rozwojowa Extry 300 z silnikiem Lycoming AEIO-580;
 Extra 500 – sześciomiejscowy samolot z kabiną ciśnieniową (oblot 1996).

Przypisy

Bibliografia

Niemieckie wytwórnie lotnicze
Powiat Wesel


text:
Герман Луис Сесар Тейрлинк (; 24 февраля 1879, Моленбек-Сен-Жан, Брюссельский столичный регион, Бельгия — 4 февраля 1967, Берсел, Фландрия, Бельгия) — бельгийский писатель, драматург и поэт. Писал на фламандском языке.

Первый лауреат престижной Нидерландской литературной премии (1956).

Биография
Изучал вначале медицину на факультете естественных наук, затем философию в Брюссельском свободном университете. Позже, бросив учёбу в Брюсселе, стал изучать немецкую филологию в Гентском университете, но и его не окончил.

Стал заниматься журналистикой. Сотрудничал в журнале «Ван ню эн стракс» («Van Nu en Straks»), боровшемся в 1890-е годы за обновление и самобытность фламандской литературы.

Творчество
Первое своё произведение опубликовал в 1899 (поэма «Metter Sonnewende»). В 1900 — сборник «Стихи».

Автор сборников новелл в импрессионистической манере «Трясина» (1905), «Солнце» (1906). Едкой иронией и эпикурейством проникнут его роман «Господин Сержанезон» (Mijnheer I. B. Serjanszoon; orator didactus, 1908). В романе «Обезьянка с ножками из слоновой кости» (Het ivoren aapje, 1909) Г. Тейрлинк воспроизвёл жизнь большого города. Роман написан в форме фантазии, имеющий фоном революционные события, к которым автор относится не без симпатии, хотя и без достаточного их понимания. Утончённый психологизм свойствен эпистолярному роману «Глиняные башни» (1918, изд. 1928, совместно с поэтом-символистом К. ван де Вустейне).

В творчестве Г. Тейрлинка реалистические тенденции сочетаются с декадентскими и модернистскими мотивами, формалистические поиски особенно характерны для его экспрессионистской пьесы «Замедленный фильм» (1922) и др. Романы «Мария Спеермали» (1940), «Битва с ангелом» (1952) содержат виталистические идеи; роман «Автопортрет, или Прощальный ужин» (1955) — автобиографичен.

Г. Тейрлинк — хороший рассказчик, тонкий стилист. Писатель был одним из первых, кто понял достижения советского театра и пытался их использовать («Замедленный фильм» (De vertraagde film, drama, 1922), «Я служу» (Ik dien een Spel, 1924), «Глиняные башни» (De leemen torens, 1918)).

Избранная библиография
 Сборник новелл «Трясина» (1905),
 «Солнце» (1906).
 «Господин Сержансзон» (1908),
 «Обезьянка из слоновой кости» (другое название «Обезьянка с ножками из слоновой кости», 1909),
 «Мария Спеермали» (1940),
 «Битва с ангелом» (1952),
 «Автопортрет, или Прощальный ужин» (1955),
 Сборник пьес «Гибель богов» (1961).
 Стихи.

Награды
Герман Тейрлинк был удостоен нескольких премий. Он награждён бельгийской Национальной театральной премией (1925 и 1928), бельгийской Национальной премией за многолетнюю творческую деятельность (1950), в 1956 году первым получил Нидерландскую литературную премию.

Признан почётным доктором Брюссельского свободного университета (Université Libre de Bruxelles) (1938), Амстердамского университета (1947), университет Льежа (1954) и Гентского университета (1959), что является уникальным случаем в истории фламандской литературы.

Ныне в его доме в Берселе открыт музей писателя.

Примечания

Литература
 Литературный энциклопедический словарь. — М.: Советская энциклопедия. Под редакцией В. М. Кожевникова, П. А. Николаева. 1987.

Ссылки
 Статья в Краткой литературной энциклопедии
 Биография

Писатели Бельгии
Писатели Фландрии
Поэты Фландрии
Драматурги Фландрии
Драматурги Бельгии
Поэты Бельгии
Лауреаты литературных премий Бельгии
Родившиеся в Бельгии
Нидерландские писатели Бельгии
Почётные доктора Брюссельского свободного университета
Почётные доктора Гентского университета


text:
Kazimierz Garbacik (ur. 6 listopada 1927 w Sobniowie) – pułkownik Wojska Polskiego, członek Wojskowej Rady Ocalenia Narodowego, szef Wojewódzkiego Sztabu Wojskowego w Łodzi w latach 1980–1988.

Życiorys

Kariera wojskowa
Syn Marii i Andrzeja, pracownika PKP zamordowanego w Auschwitz. W 1944 wraz z rodziną został wywieziony do Austrii, skąd do kraju wrócił w sierpniu 1945. W styczniu 1947 wstąpił do PPR. Od czerwca 1948 służył w 5 Pułku KBW. Absolwent Oficerskiej Szkoły KBW. Ukończył również Akademię Sztabu Generalnego WP. Był komendantem Szkoły Podoficerskiej 1 Specjalnej Brygady KBW w latach 1953–1954 oraz wykładowcą taktyki w Oficerskiej Szkole i Ośrodku Szkolenia KBW w latach 1957–1963. Później był dowódcą 8 Łódzkiego Pułku Wojsk Obrony Wewnętrznej. W latach 1975–1979 dowodził 1 Mazowiecką Brygadą Wojsk Obrony Wewnętrznej. Od 1979 do 1988 był szefem Wojewódzkiego Sztabu Wojskowego w Łodzi. Członek WRON.

Członek egzekutywy Komitetu Partyjnego Wojsk Wewnętrznych, sekretarz POP sztabu pułku, członek Komitetu Partyjnego PZPR Szkoły Oficerskiej.

Odznaczenia i wyróżnienia
Odznaczony m.in. Krzyżem Komandorskim, Oficerskim oraz Kawalerskim Orderu Odrodzenia Polski, a także Srebrnym i Złotym Krzyżem Zasługi. W 1979 wpisany do Honorowej Księgi Czynów Żołnierskich.

Przypisy

Bibliografia

Członkowie WRON
Pułkownicy ludowego Wojska Polskiego
Odznaczeni Krzyżem Kawalerskim Orderu Odrodzenia Polski (Polska Ludowa)
Odznaczeni Krzyżem Komandorskim Orderu Odrodzenia Polski (Polska Ludowa)
Odznaczeni Krzyżem Oficerskim Orderu Odrodzenia Polski (Polska Ludowa)
Odznaczeni Złotym Krzyżem Zasługi (Polska Ludowa)
Odznaczeni Srebrnym Krzyżem Zasługi (Polska Ludowa)
Wyróżnieni wpisem do Honorowej Księgi Czynów Żołnierskich (1972–1989)
Politycy PPR
Działacze PZPR
Urodzeni w 1927


text:
Sympycnus muscicolus är en tvåvingeart som först beskrevs av Vaillant 1952.  Sympycnus muscicolus ingår i släktet Sympycnus och familjen styltflugor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Styltflugor
muscicolus


text:
Georgios Saranti Papasideris (řecky Γεώργιος Σαράντη Παπασιδέρης; 1875, Koropi – 1920) byl řecký sportovec, který se kromě atletiky věnoval i vzpírání a na Letních olympijských hrách 1896 v Athénách získal bronzovou medaili ve vrhu koulí.

Papasideris se narodil v Koropi, které leží jihovýchodně od Athén poblíž mezinárodního letiště Atény. Vystudoval právo a jako právník se snažil napomáhat ve svém rodném kraji všeobecnému prospěchu občanů. Závodil za oddíl Ethnikos GS.

Papasideris na Olympijských hrách 1896
Na olympijských hrách 1896 se účastnil tří disciplín – dvou atletických a jedné ve vzpírání. Hod diskem byl na pořadu již první den soutěží 6. dubna. Házelo se z čtvercového odhodiště o straně 2.5 m. Soutěže se účastnilo devět závodníků. Favorizovaní Řekové postavili do závodu hned čtyři zástupce, ale jejich favority překvapil Robert Garrett z USA. Papasiderův výkon historie nedochovala, skončil s pěticí neúspěšných diskařů mezi 5. a 9. místem.

Vrh koulí se konal o den později, vrhalo se ze čtverce o něco menšího než v disku (2 x 2 m). I zde Američan Garrett vedl od prvního pokusu (11.22 m), druhý Miltiadis Gouskos se mu přiblížil na 18 cm, Papasiderisův výkon 10.36 metrů stačil na bronzovou medaili. Výkony závodníků, kteří zůstali mimo medailové pozice, neznáme.

Vzpěrači měli v Athénách dvě disciplíny – vzpírání závaží jednoruč a obouruč. Soutěž ve vzpírání obouruč byla první z nich a účastnil se jí i Papasideris. Závodníci měli celkem tři pokusy a nejlepší z nich další tři. Papasideris zvedl 90 kg stejně jako jeho krajan Sotirios Versis a Carl Schuhmann z Německa, ale bronzovou medaili si odnesl Versis, Papasideris skončil čtvrtý. Přesné důvody nejsou známé, ale pravděpodobně budou obdobné jako v rozhodnutí o olympijském vítězi Dánu Viggo Jensenovi, který zvedl stejně jako Launceston Elliot z Británie 111.5 kg, ale zvítězil "krásnějším stylem".

Reference

Externí odkazy

Muži
Řečtí koulaři
Řečtí diskaři
Řečtí vzpěrači
Řečtí bronzoví olympijští medailisté
Bronzoví olympijští medailisté v atletice
Narození v roce 1875
Úmrtí v roce 1920


text:
Palmarès
In carriera ha conseguito i seguenti risultati:

Giochi Panamericani:
Guadalajara 2011: bronzo nella sciabola individuale.

Collegamenti esterni

Scheda di Hernán Jansen sul sito FIE.
Scheda di  sul sito Nahouw.


text:
Het sportterrein aan de Breestraat was een sportterrein in de Nederlandse plaats Koog aan de Zaan. Het sportpark werd in het noorden en zuiden begrensd door de bebouwing van het dorp, in het westen door de 'N203' en in het oosten door de 'Breestraat'.

Geschiedenis
Begin jaren 20 betrekt de kleine dorpsclub KFC een nieuw terrein aan de Breestraat. De club maakt in de jaren daarop een sprong naar de hoogste nationale voetbalcompetitie. Het hoofdveld werd voorzien van een zittribune die plaats bood aan 1.400 toeschouwers, de overige staantribunes boden plaats aan ongeveer 9.000 toeschouwers. In de succesjaren vanaf 1930 tot 1955 werden er toeschouwersaantallen gehaald van 4.000 tot 5.000 toeschouwers met uitschieters in de regioderby's naar 9.000. Naast het terrein stond oliemolen Het Pink. In 1965 moeste de club noodgedwongen op zoek naar een nieuw terrein na de geplande aanleg van de A8. Tegenwoordig staat er een filiaal van de Gamma op het voormalige speellocatie.

KFC
Voetbalstadion in Nederland
Sportaccommodatie in Noord-Holland


text:
Shahi Dam was built  about 700 -1000  years ago and  located in Kariz, Kuhsorkh County.

Sources

Dams in Iran
Kuhsorkh County
Buildings and structures in Rivash, Iran


text:
Clitarchus magnus är en insektsart som beskrevs av Brunner von Wattenwyl 1907. Clitarchus magnus ingår i släktet Clitarchus och familjen Phasmatidae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Spökskräckor
magnus


text:
Physalis galeottiana är en potatisväxtart som beskrevs av Wilhelm Gerhard Walpers. Physalis galeottiana ingår i släktet lyktörter, och familjen potatisväxter. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Lyktörter
galeottiana


text:
Lanortosita amb foids o també anortosita foïdífera és una varietat d'anortosita que conté una petita proporció de feldspatoide (menys d'un 10%). Modalment és definida al camp 10 del diagrama QAPF.

Referències

Roques plutòniques


text:
Emmerson ist der Familienname folgender Personen:

 Ben Emmerson (* 1963), britischer Rechtsanwalt
 Henry Emmerson (1853–1914), kanadischer Politiker
 Jill Emmerson (* 1942), australische Tennisspielerin
 Louis Lincoln Emmerson (1863–1941), US-amerikanischer Politiker
 Simon Emmerson (1956–2023), britischer Gitarrist und Musikproduzent

Siehe auch:

 Emerson


text:
Das abgegangene Schloss Hof befand sich in dem gleichnamigen Ortsteil der Oberpfälzer Gemeinde Cham im Landkreis Cham von Bayern (Hof 50). Die Anlage wird als Bodendenkmal unter der Aktennummer D-3-6742-0133 im Bayernatlas als "archäologische Befunde im Bereich des ehem. Schlosses von Hof, zuvor mittelalterliche Burg" geführt. Die Schlossreste sind unter der Aktennummer D-3-72-116-96 als denkmalgeschütztes Baudenkmal von Hof verzeichnet.

Geschichte
Zwar taucht 1419 ein Wigoleis vom Hof in der Landtafel auf, doch es ist unsicher, ob sich dieser auf dieses Anwesen bezieht. Erst mit dem ausgehenden 15. Jahrhundert liegen sichere Nachrichten vor. Nach den Lehensreversen ist Hof ein kurpfälzisches Lehen. Die Präckendorfer sind zu dieser Zeit mit dem Burglehen betraut. 1548 stellt Christoph Püdensdorfer dem Kurfürst Friedrich einen Revers für das von den Präckendorfern gekaufte Lehen aus, allerdings sind die Püdensdorfer bereits 1543 hier als Inhaber eingetragen.

1676 belehnt Kurfürst Ferdinand Maria den Landshuter Regierungsrat Korbinian Wolfgang Gerbel mit dem Lehen Hof, wobei betont wird, dass Hof zu Cham lehenbar ist. Zudem wandelt der Kurfürst das bisherige Mannlehen in ein Mann- und Weiberritterlehen um. Laut dem Lehensbrief von 1715 wird den Erben des Gerbel gestattet, das Lehen Hof an Johann Franz Sinzl zu veräußern. Allerdings kann erst 1727 das Lehen an den Sinzl übertragen werden. Am 20. März 1827 bekommen die drei Brüder von König Ludwig die "Belehnungsurkunde für den königlichen Vasallen Andreas von Moro" für die Hofmark Hof. Franz Andreas von Moro, Gutsbesitzer zu Kager und als "Lehensträger" die übrigen Geschwister Ignaz von Moro, "Damenstiftsbeamter zu Sct.Veit" München und Johann Peter Joseph von Moro, königlich bayerischer Hauptmann. Ignatz und Andreas von Moro wurden in Hof geboren und in Cham getauft. Ihre Mutter war Sabrina Sinzl, die mit dem Vater der Gebrüder von Moro, Heinrich von Moro – 'Edler aus Venedig' und bayerischer Hauptmann, verheiratet war. Andreas von Moro stirbt am 25. November 1829; dadurch waren nur noch seine beiden Brüder Ignatz von Moro und Peter von Moro Lehensnehmer. Nur diesen beiden wurde 1830 gestattet ein Patrimonialgericht II. Klasse einzurichten, nachdem dieses für seinen nichtadeligen Vorgänger, Adalbert Sinzl, nicht gestattet war. Ignatz von Moro stirbt am 28. Februar 1847. Peter von Moro hatte sich 1841 ein Anwesen in Cham gekauft. Lehen und Gerichtsbarkeit wurden in Bayern am 4. und 13. Juni 1848 beendet und abgelöst. "Als auf dem Heimfalle bestehend zu betrachten sind jene Lehen, welche nur noch auf vier Augen stehen, wenn Besitzer und beziehungsweise Anwärter das fünfzigste Lebensjahr erreicht haben." So erfolgte dann 1850 die "Grundrentenüberweisung des Johannes Nepomuk von Moro, Sohn des Ignatz von Moro, zu Hof an die Ablösekasse des Staates."

Schloss Hof einst und jetzt
Nach dem Stich von Michael Wening war Hof ein zweigeschossiges, auf einem Hügel liegendes Bauwerk mit einem Satteldach. An der Nordseite war ein Vorbau angebracht. Südlich ist ein vermutlich ebenfalls zweigeschossiger Turm zu erkennen, der mit einem Verbindungsbau mit dem Herrenhaus verbunden ist. Das Schloss weist keine besondere Wehrhaftigkeit auf und ist nur teilweise von einem Holz- bzw. Palisadenzaun umringt.

Erhalten blieben die denkmalgeschützten Kellergewölbe des ehemaligen Schlossbaus. Diese Segmentbogentonnen sind aus Granitbruchsteinen gefertigt und verputzt. Schalbrettabdrücke sind noch erhalten. Diese Teile stammen aus dem 14. bis 15. Jahrhundert.

Literatur
 Max Piendl: Das Landgericht Cham (S. 55). (= Historischer Atlas von Bayern, Teil Altbayern Heft 8). Kommission für bayerische Geschichte, Verlag Michael Laßleben, München 1955.

Weblinks

Einzelnachweise

Hof
Abgegangenes Bauwerk in Cham (Oberpfalz)
Erbaut im 14. Jahrhundert
Bodendenkmal in Cham (Oberpfalz)
Baudenkmal in Cham (Oberpfalz)
Hof, Cham


text:
Leandra lasiopetala är en tvåhjärtbladig växtart som beskrevs av Célestin Alfred Cogniaux. Leandra lasiopetala ingår i släktet Leandra och familjen Melastomataceae.

Artens utbredningsområde är Costa Rica. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Myrtenordningen
lasiopetala


text:
Torrin Lawrence (né le  et mort le 28 juillet 2014) est un athlète américain spécialiste du 400 mètres.

Le  à Fayetteville, Torrin Lawrence remporte le 400 m du meeting en salle Tyson Invitational en réalisant en 45 s 03 la meilleure performance mondiale de l'année 2010. Ce chronomètre constitue également la cinquième performance en salle de tous les temps sur 400 mètres.

Il meurt le  dans un accident de la route : sur l'autoroute près de Cordele en Géorgie (États-Unis), un semi-remorque a percuté sa voiture alors en stationnement, il est éjecté du véhicule et tué sur le coup.

Liens externes

 Biographie sur le site de l'Université de Georgie

Notes et références

Sprinteur américain
Coureur de 400 mètres
Naissance en avril 1989
Décès en juillet 2014
Décès à 25 ans
Mort dans un accident de la route aux États-Unis
Décès en Géorgie (États-Unis)


text:
Bei der Paragon C463 handelt es sich um eine Bohrinsel (Jackup) der in Houston ansässigen Bohrfirma Paragon Offshore.

Geschichte
Die Ronald Hoope wurde im Jahr 1982 bei der Firma CNIM in La Seyne-sur-Mer gebaut und ein Jahr später unter dem Namen Neddrill 3 bei der Firma NEDDRILL in Dienst gestellt. Nach Übernahme durch die amerikanische Firma NOBLE Drilling im Jahr 1997, wurde sie in NOBLE Ronald Hoope umbenannt und in Liberia registriert. 2014 wurde sie von Paragon Offshore erworben und erhielt ihren aktuellen Namen.

Technik
Die Bohrinsel kann bis zu einer Wassertiefe von 63 m operieren und eine Bohrtiefe von 7500 m erreichen. Das Hauptdeck ist in Form eines Dreiecks angelegt und  misst 55 × 62 m. Die Standbeine sind 104 m lang. In den Deckaufbauten befinden sich Büros, die Kantine und 48 Kabinen für insgesamt 92 Personen. Weitere technische Daten sind:
 Drawworks – Continental Emsco C-3 Type II; 3,000 hp
 Top Drive – Varco TDS – 4H High Torque
 Rotary – Continental EMSCOm, Type T4950 - 49-1/2 in
 Iron Roughneck – Varco AR3200; 100,000 / 120,000 ft-lbs. m/u / b/o torque
 BOP – Cameron Type U;3 ram; 13-5/8 in x 10k psi w/Hydril GK 13-5/8 in x 5k psi annular + 2ram; 20-3/4 in x 3k psi w/ Shaffer 20-3/4
 Control System – Koomey Type 80
 Solids Control System – 4 x Brandt VSM 300; 1,200 GPM ea
 Cranes – 2x Sanders Type DH55-42m
 Mud Pumps – 3 x Emsco FB 1600; 1,600 HP
 Engines – 4 x Caterpillar 3516B TA, 600 HP
 Jacking System – BLM D80H-N

Kapazitäten
 Diesel – 615 m3
 Brine Tank – 244 m3
 Drill Water – 836 m3
 Base Oil Tank – 82 m3
 Silo – 244 m3
 Bohrspülung – 445 m3

Weblinks

 Website von Paragon Offshore

Einzelnachweise

Bohr- oder Förderplattform in der Nordsee


text:
Tanguy Goasdoué est un acteur français.

Actif dans le doublage, il est l'une des voix françaises de Jason Thompson, Rory Cochrane, Daniel Sunjata, Jack Plotnick, Rhys Coiro, Andrew Lincoln, Billy Miller, Dallas Roberts, Linus Roache, Zachary Levi, Paul Bettany et Guy Pearce.

Biographie
Dans sa jeunesse, Tanguy Goasdoué a suivi des cours d'art dramatique en se familiarisant avec le jeu d'acteur en studio. En parallèle à ses études, très jeune, il a aussi intégré une chorale de chant polyphonique où il a connu divers répertoires musicaux.

Comédien depuis plus de vingt ans, il reste principalement actif dans le doublage. À ses débuts, il a doublé des acteurs dans divers médias comme Jackie Chan et Guy Pearce (dans deux films chacun), le personnage Kocoum dans le film d'animation Pocahontas : Une légende indienne, Nathan Fillion (dans les séries Buffy contre les vampires et Desperate Housewives), Billy Abbott dans la série Les Feux de l'amour (1999 à 2003 puis en 2006) ou encore Da'an dans la série Invasion planète Terre. En 2005, il prête sa voix au personnage Jin dans la série d'animation Samurai Champloo. De 2008 à 2013, il est la voix française de Chuck Bartowski (interprété par Zachary Levi) dans la série télévisée Chuck et de Wil Wheaton dans The Big Bang Theory.

Il est ensuite devenu la voix française la plus fréquente d'Andrew Lincoln, qu'il a notamment doublé dans le film Love Actually et dans plusieurs séries (dont ).

Il est aussi identifié pour être la voix du personnage Cloud Strife dans les jeux vidéo Final Fantasy VII Remake, Kingdom Hearts et ses suites ainsi que pour le film d'animation Final Fantasy VII: Advent Children.

Théâtre

 1989 : Les Caprices de Marianne d'Alfred de Musset, mise en scène de Germain Colombier, Grand Hall Montorgueil (Paris)
 1991 : Tragédie céleste d'après Oscar Panizza, mise en scène de Patrice Bigel, Festival Émergences (Rennes)
 1993 : Dramen d'après Georg Kaiser, mise en scène de Patrice Bigel, Festival Émergences (Rennes)
 1994 : Le Cocu magnifique de Fernand Crommelinck, mise en scène de Patrice Bigel, Théâtre Paul Éluard (Choisy-le-Roi)
 1995 : Dom Juan de Molière, mise en scène de Patrice Bigel, Théâtre Paul Éluard (Choisy-le-Roi)

Doublage

Cinéma

Films

 Rory Cochrane dans :
 Los Angeles : Alerte maximum (2006) : Brad
 A Scanner Darkly (2006) : Charles Freck
 Passion Play (2010) : Rickey
 Argo (2012) : Lee Schatz
 Parkland (2013) : Earl Rose
 Hostiles (2017) : Thomas Metz
 Affamés (2021) : Daniel Lecroy

 Zachary Levi dans :
 Alvin et les Chipmunks 2 (2009) : Toby Seville
 Shazam! (2019) : William « Billy » Batson / Shazam
 Désigné coupable (2021) : Neil Buckland
 American Underdog (2021) : Kurt Warner

 Wotan Wilke Möhring dans :
 Il était une fois un meurtre (2010) : Timo Friedrich
 Vivre, c'est pas pour les lâches (2012) : Markus
 Les Phénomènes (2020) : Marek

 Nick Kroll dans :
 Adult Beginners (2014) : Jake
 How It Ends (2021) : Gary
 Don't Worry Darling (2022) : Dean

 Jackie Chan dans :
 Jackie Chan sous pression (1995) : Jackie
 Jackie Chan dans le Bronx (1998) : Ah Keung

 Guy Pearce dans :
 L.A. Confidential (1997) : le lieutenant Edmund Jennings Exley
 La Machine à explorer le temps (2002) : le professeur Alexander Hartdegen

 Andrew Lincoln dans :
 Love Actually (2003) : Mark
 Penguin Bloom (2021) : Cameron Bloom

 Paul Bettany dans :
 La Plus Belle Victoire (2004) : Peter Colt
 Solo: A Star Wars Story (2018) : Dryden Voss

 Jon Foster dans :
 Traqués (2009) : Eric Poole
 Rampart (2011) : Michael Whittaker

 Cam Gigandet dans :
 Unborn (2009) : Mark Hardigan
 In the Blood (2014) : Derek Grant

 Daniel Sunjata dans :
 Recherche Bad Boys désespérément (2012) : le ranger Ricardo Carlos Manoso
 Disparue (2012) : le sergent Powers

 Jimmi Simpson dans :
 White House Down (2013) : Tyler
 Breaking News in Yuba County (2021) : Petey Buttons

 Dallas Roberts dans :
 Brooklyn Affairs (2019) : Danny Fantl
 Glass Onion (2022) : Devon Debella

 David Del Rio dans :
 Un Noël en Californie (2020) : Manny
 Un Noël en Californie : Les Lumières de la ville (2021) : Manny

 1992 : Hoffa : le jeune garçon (Frank Whaley)
 1993 : Coneheads : Eli Turnbull (David Spade)
 1994 : Opération Shakespeare : Roosevelt Nathaniel Hobbs (Khalil Kain)
 1996 : Le Dortoir des garçons : Bud Valentine (Skeet Ulrich)
 1996 : Secrets et Mensonges : le  (Brian Bovell)
 1997 : La Dernière Cavale : Wayne (Max Perlich)
 1997 : À armes égales : le sergent Cortez (David Vadim)
 1998 : Big Party : l'ami de Kenny (Branden Williams)
 1998 : Ennemi d'État : Jones (Scott Caan)
 1998 : La Carte du cœur : Mark (Jay Mohr)
 1999 : Jawbreaker : Dane Sanders (Ethan Erickson)
 1999 : Mariage à l'anglaise : Danny (Douglas Henshall)
 2000 : Ordinary Decent Criminal : Barry (Bill Murphy)
 2000 : U-571 : le lieutenant Hirsch (Jake Weber)
 2000 : Dracula 2001 : le père David (Nathan Fillion)
 2000 : Wonder Boys : Antonia « Tony » Sloviak (Michael Cavadias)
 2000 : Gangster No. 1 : Eddie Miller (Eddie Marsan)
 2000 : Circus : Roscoe (Neil Stuke)
 2001 : La Loi des armes : Marty (Nicholas Gonzalez)
 2001 : Chevalier : Peter (Jonathan Slinger)
 2002 : Le Coup de Vénus : Mike Hanson (Ryan Reynolds)
 2003 : Underworld :  (Wentworth Miller)
 2003 : Anatomie 2 : Wulf (Sebastian Nakajew)
 2004 : Blueberry, l'expérience secrète : Prosit (Eddie Izzard)
 2004 : Street Dancers : Rico (Jarell Houston)
 2004 : Napola, une élite pour le Führer : Friedrichs Vater (Alexander Held)
 2005 : La Maison de cire : Bo / Vincent (Brian Van Holt)
 2006 : Les Fils de l'homme : Ian (Paul Sharma)
 2006 : L'Incroyable Destin de Harold Crick : Dave (Tony Hale)
 2008 : Le Roi Scorpion 2 : Guerrier de légende : Ari (Simon Quarterman)
 2010 : Rendez-vous en enfer : Costel (Darren Shahlavi)
 2011 : Transformers 3 : La Face cachée de la Lune : Dutch (Alan Tudyk)
 2012 : Lincoln : James Ashley (David Costabile)
 2012 : Je te promets : Ryan (Dillon Casey)
 2014 : The Amazing Spider-Man : Le Destin d'un héros : le  de  sur YouTube (J. D. Walsh)
 2014 : Jarhead 2 : Chris Merrimette (Josh Kelly)
 2015 : Entourage : Billy Walsh (Rhys Coiro)
 2015 : Monsieur Nounou : August (Joko Winterscheidt)
 2016 : La Cinquième Vague : ? ( ? )
 2016 : Mademoiselle : le comte Fujiwara (Ha Jeong-woo)
 2016 : Doctor Strange : l'infirmier Billy (Adam Pelta-Pauls)
 2018 : Le Labyrinthe : Le Remède mortel : le lieutenant de Wicked (Jake Curran)
 2018 : Vox Lux : le journaliste (Christopher Abbott)
 2018 : BlacKkKlansman : J'ai infiltré le Ku Klux Klan : Jesse Nayyar (Ryan Preimesberger)
 2018 : La Maison des secrets : Zeke (Philip Boyd)
 2019 : The Perfect Date : Jerry Lieberman (Joe Chrest)
 2019 : Le Gangster, le Flic et l'Assassin : le procureur ( ? )
 2019 : Dolemite Is My Name : Joseph Bihari (Aleksandar Filimonovic)
 2019 : Queens : Mark (Jon Glaser)
 2020 : Bloodshot : Eric (Siddharth Dhananjay)
 2020 : Project Power :  (Jim Klock)
 2020 : Songbird : Steve (Darri Ingolfsson)
 2020 : La Vie que nous voulions : Romed (Lukas Spisser)
 2020 : Le Goût de la haine : Pawel Rudnicki (Maciej Stuhr)
 2021 : Jungle Cruise : le prince Joachim (Jesse Plemons)
 2022 : Nope : Fynn Bachman (Oz Perkins)

Courts métrages
 2018 : HunterZ Primal : Rick
 2020 : Diversion : Marc

Films d'animation
 1995 : Pocahontas : Une légende indienne : Kocoum
 1998 : La Légende de Brisby : Martin le Diabolique
 2005 : Final Fantasy VII: Advent Children : Cloud Strife
 2008 : Madagascar 2 : voix additionnelles
 2010 : Batman et Red Hood : Sous le masque rouge : un homme de main de Red Hood
 2013 : Madagascar à la folie : Melman (court métrage)
 2015 : La Ligue des justiciers : Le Trône de l'Atlantide : Aquaman / Arthur Curry
 2016 : Sausage Party : Douche
 2020 : Lego DC: Shazam!: Magic and Monsters : Shazam
 2020 : Animal Crackers : le lanceur de couteaux
 2022 : Apollo 10 1/2 : Les Fusées de mon enfance : Kranz

Télévision

Téléfilms

Séries télévisées

 Rhys Coiro dans (9 séries) :
 Entourage (2005-2012) : Billy Walsh (27 épisodes)
 Ugly Betty (2007) : Vincent Bianchi (saison 1, épisodes 3 et 4)
 Les Experts (2008) : l'avocat de Rhodes (saison 8, épisode 3)
 Burn Notice (2010) : Vince Cutler (saison 4, épisode 5)
 A Gifted Man (2012) :  (12 épisodes)
 Graceland (2015) : Ari Adamian (13 épisodes)
 Very Bad Nanny (2017) : Ipp Deluca (saison 2, épisode 7)
 S.W.A.T. (2018) : Remy (saison 2, épisode 5)
 She-Hulk : Avocate (2022) : Donny Blaze (mini-série)

 Jack Plotnick dans (7 séries) :
 Rude Awakening (2000) : Clark (9 épisodes, saison 2)
 Action (2001) : Stuart Glazer (13 épisodes)
 Dawson (2003) : Andrew Waller (saison 5, épisode 20)
 Les Sorciers de Waverly Place (2008) : Pocket Elf (saison 1, épisode 3)
 Mentalist (2009-2013) : Brett Partridge, expert légiste (5 épisodes)
 Esprits criminels (2014) : Tanner (saison 9, épisode 7)
 Bones (2017) : Francis Byers (saison 12, épisode 3)

 Billy Miller dans (7 séries) :
 Les Feux de l'amour (2008-2014) : Billy Abbott #4 (719 épisodes)
 Ringer (2011-2012) : Charlie Young / John Delario (7 épisodes)
 Castle (2013) : Mickey Gerhardt (saison 6, épisode 4)
 Les Experts (2014) : l'officier Robert Dolan (saison 14, épisode 19)
 Major Crimes (2014) : Anthony Hunt (saison 3, épisode 11)
 Suits : Avocats sur mesure (2015-2019) : Marcus (5 épisodes)
 Truth Be Told : Le Poison de la vérité (depuis 2019) : Alex Dunn (10 épisodes - en cours)

 Linus Roache dans (5 séries) :
 Kidnapped (2006-2007) : Andy Archer (13 épisodes)
 New York, police judiciaire (2008-2010) : le premier substitut Michael Cutter (63 épisodes)
 New York, unité spéciale (2011-2012) : le premier substitut Michael Cutter (4 épisodes)
 Titanic (2012) : Hugh, comte de Manton (mini-série)
 Homeland (2017-2020) : David Wellington (23 épisodes)

 Dallas Roberts dans (6 séries) :
 Unforgettable (2013-2015) : Eliot Delson (28 épisodes)
 New York, unité spéciale (2015-2016) : Greg Yates (4 épisodes)
 Chicago Police Department (2015-2016) : Greg Yates (saison 2, épisode 20 et saison 3, épisode 14)
 American Crime (2017) : Carson Esby (6 épisodes)
 Insatiable (2018-2019) : Bob Armstrong (22 épisodes)
 FBI (2018) : Lawrence (saison 1, épisode 1)

 Andrew Lincoln dans (5 séries) :
 Afterlife (2005-2006) : Robert Bridge (14 épisodes)
 Strike Back (2010) : Hugh Collinson (5 épisodes)
 The Walking Dead (2010-2018) : Rick Grimes (108 épisodes)
 Fear the Walking Dead (2018) : Rick Grimes (invité - saison 4, épisode 1)
 Le Cabinet de curiosités de Guillermo del Toro (2022) : Edgar Bradley (saison 1, épisode 8)

 Nick Kroll dans (4 séries) :
 The League (2010-2015) : Rodney Ruxin (84 épisodes)
 Parks and Recreation (2011-2015) : The Douche / Howard Tuttleman (5 épisodes)
 Brooklyn Nine-Nine (2015) : l'agent Kendrick (saison 2, épisode 15)
 Roar (2022) : Doug (épisode 1)

 Pablo Schreiber dans :
 Sur écoute (2003-2008) : Nikolas « Niko » Sobotka (13 épisodes)
 Made in Jersey (2012) : Luke Aaronson (saison 1, épisode 1)
 The Brink (2015) : Zeke « Z-Pak » Tilson (10 épisodes)

 Daniel Sunjata dans :
 Rescue Me : Les Héros du 11 septembre (2005-2012) : Franco Rivera (93 épisodes)
 Lie to Me (2010) : Andrew Jenkins (saison 1, épisode 12)
 Grey's Anatomy (2010-2011) : l'infirmier Eli Lloyd (8 épisodes)

 Wil Wheaton dans :
 The Big Bang Theory (2009-2019) : lui-même (17 épisodes)
 Eureka (2010-2012) :  (12 épisodes)
 S.W.A.T. (2022) : Evan Whitlock (saison 5, épisode 11)

 Brian Letscher dans :
 Scandal (2012-2018) : Tom Larsen (34 épisodes)
 Castle (2013) : Liam Finch (saison 5, épisode 18)
 Hawaii 5-0 (2015) : Mark Dupont (saison 5, épisode 12)

 Jason Momoa dans :
 Alerte à Hawaï (1999-2001) : Jason Ioane (44 épisodes)
 North Shore : Hôtel du Pacifique (2004-2005) : Frankie Seau (21 épisodes)

 Rory Cochrane dans :
 Les Experts (2002) : Timothy « Tim » Speedle (saison 2, épisode 22)
 Les Experts : Miami (2002-2007) : Timothy « Tim » Speedle (50 épisodes)

 Shaun Benson dans :
 En quête de justice (2002-2003) : Patrick Keller (22 épisodes)
 The Girlfriend Experience (2016) : Ryan (4 épisodes)

 Nathan Fillion dans :
 Buffy contre les vampires (2003) : Caleb (5 épisodes)
 Desperate Housewives (2007-2008) : Adam Mayfair (11 épisodes)

 Andrew Leeds dans :
 Nip/Tuck (2003-2004) : Henry Shapiro (3 épisodes)
 The Dropout (2022) : Roland (mini-série)

 Zachary Levi dans :
 Chuck (2007-2012) : Chuck Bartowski (91 épisodes)
 Captive (2017) : Jeremiah Pontelli  (mini-série)

 Jeff Rose dans :
 Drop Dead Diva (2010-2014) : Doug Resnick (8 épisodes)
 Devious Maids (2014) :  (saison 2, épisodes 2 et 3)

 John Simm dans :
 Mad Dogs (2012-2013) : Baxter (14 épisodes)
 Le Code du Tueur (2015) : Alec Jeffreys (mini-série)

  dans :
 What/If (2019) : Avery Watkins (mini-série)
 Katy Keene (2020) : le prince Errol Swoon (5 épisodes)

 1992-1994 : Amoureusement vôtre : Casey Bowman (Paul Anthony Stewart) (308 épisodes)
 1993-1996 : SeaQuest, police des mers : le lieutenant Timothy « Tim » O'Neill (Ted Raimi) (57 épisodes)
 1994-1997 : Hartley, cœurs à vif : Alan Bolton (Jon Pollard) (62 épisodes)
 1996 : Arabesque : Yosuki Ishida (Byron Mann) (saison 12, épisode 12), Darren Crosley (Stephen T. Kay) (saison 12, épisode 17)
 1997-2000 : Des jours et des vies : Eric Brady (Jensen Ackles) (448 épisodes)
 1997-2001 : Invasion planète Terre : Da'an (Leni Parker) (88 épisodes)
 1998 : Sept jours pour agir : Duncan (Reggie Lee) (saison 1, épisode 8)
 1999 : Ryan Caulfield : Vic (James Roday) (épisodes 1 et 3)
 1999-2000 : Sarah : Jesse « J. B. » Bayron (Diego Serrano) (19 épisodes)
 1999-2001 : Deuxième Chance : David Cassilli (Todd Field) (28 épisodes)
 1999-2014 : Les Feux de l'amour : Billy Abbott (David Tom, Ryan Brown et Scott Seymour) (376 épisodes)
 2000 : Mysterious Ways : Les Chemins de l'étrange : Warren (Rob Benedict) (saison 1, épisode 11)
 2000 : Profiler :  (Joe Flanigan) (4 épisodes)
 2000 : Angel : Penn (Jeremy Renner) (saison 1, épisode 11)
 2000-2001 : Grosse Pointe : Quentin King (Kohl Sudduth) (17 épisodes)
 2000 / 2002 : Dawson : Rob Logan (Niklaus Lange) (4 épisodes, saison 3), Eric (Ryan Bittle) (6 épisodes, saison 5)
 2001-2002 : Division d'élite : Theodore Blumenthal (Jay Harrington) (10 épisodes)
 2001-2003 : Lizzie McGuire : Digby «  » Sellers (Arvie Lowe Jr.) (12 épisodes)
 2001-2004 : Et alors ? : Alexander « Alex » Stanton (Orlando Wells) (60 épisodes)
 2001-2009 : Powder Park : Philip « Fibbes » Breuer (Igor Jeftic) (26 épisodes)
 2002-2003 : Les Anges de la nuit : Jesse Reese (Shemar Moore) (14 épisodes)
 2002-2004 : Un, dos, tres : Cristóbal Souto (Víctor Mosqueira) (58 épisodes)
 2003-2005 : That '70s Show : Casey Kelso (Luke Wilson) (, saisons 6 et 7)
 2004 : Hercule Poirot : Meredith Blake (Marc Warren) (saison 9, épisode 1)
 2004 : Angels in America : Prior Walter / l'homme en cuir dans le parc (Justin Kirk) (mini-série)
 2004 : État d'alerte : Jeremy (Jake Curran) (mini-série)
 2004 / 2005 : Smallville : Jeremiah Holdsclaw (Nathaniel Arcand) (saison 3, épisode 20), Edgar Cole (J. P. Manoux) (saison 4, épisode 6), Bronson (Elias Toufexis)  (saison 6, épisode 8)
 2004-2007 : Veronica Mars : le shérif Don Lamb (Michael Muhney) (40 épisodes)
 2005 : Into the West : Nathan Wheeler (Alan Tudyk) (mini-série)
 2005 : Cold Case : Affaires classées : Miguel Maldonado (Luis Garcia) (saison 3, épisode 6)
 2005 : Blind Justice : Jeff Dorsey (Scott Michael Campbell) (épisode 6)
 2005-2006 : Stargate SG-1 : Jolan (Jason George) (saison 9, épisodes 8 et 11)
 2006-2008 : Le Destin de Lisa : Olivier Kern (Axel Röhrle)
 2007 : The Black Donnellys : Jimmy Donnelly (Tom Guiry) (13 épisodes)
 2007 : Bionic Woman : Tom Hastings (Jordan Bridges) (3 épisodes)
 2008-2010 : Le Rêve de Diana : Lars Berger (Tobias Licht) (22 épisodes)
 2009 : Miss Marple : Némésis ( ? )
 2009 : Underbelly : Phil (Myles Pollard) (saison 2)
 2009-2010 : Parents par accident : Zack (Jon Foster) (18 épisodes)
 2010 : Spartacus : Varro (Jai Courtney) (10 épisodes)
 2010 : Forgotten : Andy Santiago (Alexis DeLaRosa) (épisode 11)
 2010 : Leverage : Dalton Rand, faux médium (Luke Perry) (saison 2, épisode 13)
 2011 : The Pacific : le second lieutenant Hugh Corrigan (Henry Nixon) (mini-série)
 2011 : Person of Interest : le juge Samuel Gates (David Costabile) (saison 1, épisode 5)
 2012 : Missing : Au cœur du complot : Giancarlo Rossi (Adriano Giannini) (10 épisodes)
 2012-2013 : Borgen, une femme au pouvoir : Ulrich Mørch () (30 épisodes)
 2012-2013 : Esprits criminels : l'agent Parker (Chris Payne Gilbert) (saison 7, épisode 14),  (John Churchill) (saison 8, épisode 5), le lieutenant Lennon Miles (Craig Watkinson) (saison 8, épisode 13), Doug Warn (Ryan Caltagirone) (saison 8, épisode 15)
 2013 : Bones : Seth Zalinsky (Jay Paulson) (saison 8, épisode 8), lui-même () (saison 8, épisode 10) /  (Mackenzie Astin) (saison 8, épisode 23)
 2013-2017 : Girls : Laird Schlesinger (Jon Glaser) (12 épisodes)
 2014 : Grimm : Dominic (Derek Ray) (saison 3, épisode 4)
 2014-2016 : The Fall : Kevin McSwain (Gerard McCarthy) (4 épisodes)
 2015 : House of Cards : Gary Stamper (Kelly AuCoin) (4 épisodes)
 2015-2018 : Sense8 : Hernando (Alfonso Herrera) (20 épisodes)
 2015-2019 : iZombie :  (Rahul Kohli) (32 épisodes)
 2016 : Les Mystères de Londres : Harry Houdini (Michael Weston)
 2016 : Peaky Blinders : Ruben Oliver (Alexander Siddig) (6 épisodes)
 2016-2020 : Westworld : William (Jimmi Simpson) (12 épisodes)
 2017-2019 : Madam Secretary : Dylan Larsen (Sam Breslin Wright) (15 épisodes)
 2018 : The Terror : Thomas Jopson (Liam Garrigan)
 2018-2021 :  :  (Darren Gilshenan) (30 épisodes)
 2018 / depuis 2022 : Workin' Moms : Purdeep (Geet Arora) (5 épisodes), Paul (Dylan Taylor) (7 épisodes - en cours)
 2019 : Les Chroniques de San Francisco : Michael « Mouse » Tolliver (Murray Bartlett)
 2019-2020 : The Crown : Andrew Parker Bowles (Andrew Buchan) (4 épisodes)
 2019-2021 : High School Musical : La Comédie musicale, la série : Mike Bowen (Alex Quijano) (14 épisodes)
 2020 : Gentefied : Tim (T.J. Thyne) (3 épisodes)
 2020 : I Am Not Okay with This :  (Dave Theune) (4 épisodes)
 2020-2021 : Good Girls : Carl (Ptolemy Slocum) (saison 3, épisode 10 et saison 4, épisode 2)
 2021 : Sexify : Jabba (Sebastian Stankiewicz)
 2021 : Riverdale : le père de Jim (Philip Prajoux) (saison 5, épisode 16)
 2022 : Alger Confidentiel : Konrad Ost (Patrick Heyn) (mini-série)
 2022 : Narco-Saints : Kang In Gu (Ha Jeong-woo)
 2022 : Machos Alfa : Diego ( ? )

Séries d'animation
 1993-1995 : Théo ou la Batte de la victoire : Guy ()
 1998-2003 : Daria : Kevin Thompson, Tom (épisode 39)
 1999 : Hercule : Thor (épisode 34)
 2002 : La Légende de Tarzan : Moyo
 2002-2007 : La Ligue des justiciers : Booster Gold, Skeets, Superman jeune
 2002-2007 : Kim Possible : voix additionnelles
 2003-2006 : Zatchbell : Kiyo
 2005 : Samurai Champloo : Jin
 2005 : Dave le barbare : voix additionnelles
 2005-2007 : American Dragon: Jake Long : le père de Jake
 2006-2008 : Ben 10 : Howell Wainwright
 2011-2013 : Vic le Viking : Tjure, Ulme
 2013 / 2020-2021 : Archer : Lucas Troy (saison 4, épisode 2) / Fabian Kingsworth (5 épisodes)
 2015 : Turbo FAST : Stinger, Namaste
 2019 : La Bande à Picsou : Alistair Boorswan
 2020 : Ollie et le Monstrosac : ?
 2020-2021 : Solar Opposites : Tim (4 épisodes), l'homme au t-shirt rouge (saison 1, épisode 4)
 2021 : Queer Force : Benji
 2022 : Archer : Fabian

Jeux vidéo
 2002 : Kingdom Hearts : Cloud Strife
 2006 : Kingdom Hearts 2 : Cloud Strife
 2009 : Venetica : voix additionnelles
 2012 : Madagascar 3 : Bons baisers d'Europe : Melman
 2014 : Watch Dogs : voix additionnelles
 2016 : Tom Clancy's The Division : Bardon Scheaffer
 2019 : Tom Clancy's The Division 2 : Bardon Scheaffer
 2020 : Final Fantasy VII Remake : Cloud Strife
 2021 : Call of Duty: Vanguard : le sergent Richard Webb
 2022 : Gotham Knights : ?

Notes et références

Notes

Références

Voir aussi

Liens externes

 Liste détaillée des doublages de Tanguy Goasdoué sur RS Doublage
 Liste détaillée des doublages de Tanguy Goasdoué sur Doublagissimo
 Liste sélective des doublages de Tanguy Goasdoué (séries) sur Doublage Séries Database

Acteur français de cinéma
Acteur français de doublage
Acteur de jeu vidéo


text:
"Храбрият гълъб" () е британско-американски анимационен филм от 2005 г. Действието се развива през 1944 г. и разказва историята на група военни гълъби по време на Втората световна война.

Синхронен дублаж

Озвучаващи артисти

Източници

Външни препратки

Анимационни филми от 2005 година
Британски анимационни филми
Компютърни анимационни филми
Американски анимационни филми


text:
Erigone autumnalis är en spindelart som beskrevs av James Henry Emerton 1882. Erigone autumnalis ingår i släktet Erigone och familjen täckvävarspindlar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Täckvävarspindlar
autumnalis


text:
Ana Maria Bican (olykor Ana-Maria vagy Anamaria, házassága után Roe) (Zernest, 1980. március 3. –) kétszeres junior Európa-bajnok román szertornász, edző, tornabíró.

Életpályája
Édesapja, Grigore mérnök, édesanyja, Ștefana kémiai laboratóriumban dolgozott. Két testvére van: Ion és Catalin.

Hat éves korában kezdett tornázni az ónfalvi sportklubban, 1993-ban került Dévára a válogatottba.

A juniorválogatottban edzői Octavian Bellu, Mariana Bitang, Eliza Stoica, Toma Ponoran, Ştefan Gal, Benone Pereţeanu, Liviu Mazilu és Adrian Boboc voltak.

Példaképei Gina Gogean és Oksana Fabrichnova voltak, kedvenc szere az ugrás volt.

Juniorként
1991-ben a Junior Balkán-bajnokságon bronzérmet szerzett.

1992-ben az Avignon, a City of Pope Junior és a Grenoble Internationalon is negyedik helyezett volt egyéni összetettben.
Ugyanazon évben a Románia-Franciaország kétoldalú találkozón a csapattal első, egyéni összetettben kilencedik, az 1993-as Franciaország-Románián a csapattal ismét első, egyéni összetettben pedig hatodik volt.

Szintén 1993-ban a Gander Emlékversenyen egyéni összetettben hatodik, Magyarország Nemzetközi bajnokságán tizenharmadik, a Svájci Kupán pedig a csapattal ötödik helyezett volt.
Ugyanazon évben az országos bajnokságon ugrásban és talajon ezüst-, egyéni összetettben és felemás korláton bronzérmet nyert.

1993. évi nyári európai ifjúsági olimpiai napokon Valkenswaardban gerendán, felemás korláton és ugrásban is aranyérmet szerzett.

1994-ben a Soapberry Shop Challenge-en ugrásban első, egyéni összetettben és felemás korláton harmadik helyen zárt.

Junior Európa-bajnokság
Az 1992-ben Arezzóban megrendezett junior Európa-bajnokságon aranyérmes volt a csapattal (Simona Amânar, Andreea Cacovean, Nadia Hățăgan, Simona Mocanu és Claudia Rusan) és ezüstérmes felemás korláton a csapattal.

1994-ben Stockholban bajnoki címet szerzett ugrásban, bronzot egyéni összetettben, hetedik volt gerendán és felemás korláton Elena Groshevával megosztva, illetve tizenegyedik talajon.

Felnőttként

Országos eredmények
Az 1995-ös országos bajnokságon a csapattal és felemás korláton is harmadik helyet ért el.

Nemzetközi eredmények
1994-ben a Goodwill Games-en ugrásban és gerendán negyedik, egyéni összetettben és felemás korláton hatodik volt, a Soapberry World Gym Challenge-en ugrásban és talajon első, felemás korláton és egyéni összetettben harmadik, az Amerikai Egyesült Államok-Románia kétoldalú találkozón egyéni összetettben negyedik volt.

1995-ös Amerika Kupán második, Románia Nemzetközi Bajnokságán talajon harmadik, felemás korláton és egyéni összetettben negyedik, ugrásban nyolcadik, a Nemzetközi Mixed Pairs-en a csapattal első, a Románia-Németország kétoldalú találkozón a csapattal ismét első, egyéni összetettben kilencedik, a South African International Fokvárosban egyéni összetettben harmadik, Pretóriában első, az Oroszország-Románia-Olaszország találkozón a csapattal második, a Románia-Spanyolország-Bulgária-Olaszország találkozón a csapattal első, Románia Nemzetközi Bajnokságán pedig egyéni összetettben negyedik helyezett volt.

1996-ban az Olaszország-Bulgária-Románia-Oroszország találkozón egyéni összetettben kilencedik, Románia Nemzetközi Bajnokságán gerendán első, egyéni összetettben második, a World Stars-on pedig egyéni összetettben harmadik helyet ért el.

Visszavonulása után
1996-ban tagja volt az olimpiai válogatottnak, de egy térdsérülés miatt végül nem versenyezhetett Atlantában.
Ezt követően visszavonult a versenyzéstől.

Középiskolai tanulmányait az ónfalvi Nadia Comăneci Sportgimnáziumban folytatta.

Később az Amerikai Egyesült Államokba telepedett le, ahol Michiganben és Indianában tevékenykedett edzőként.

2004-ben rövid időre visszatért Romániába, ingatlanpiaci vállalkozóként.

Egyetemi tanulmányait a Michigani Egyetem Bussines és Marketing tanszékén, valamint 2007-ben a Saginaw Valley State University-n Business, illetve 2012-ben könyvelés szakon végezte.

Férjével, Gerald Duane Roe-val a Michigan állambeli Bay Cityben él.

2016-ban az Indiana állambeli Greenwoodban lévő Wright's Gymnastics Academy edzője.

Díjak, kitüntetések
A Román Torna Szövetség 1992-ben, 1993-ban, 1994-ben és 1996-ban is beválasztotta az év tíz legjobb női sportolója közé.

Megkapta a Kiváló Sportolói címet.

Jegyzetek

Források

További információk

Kapcsolódó szócikkek

Román tornászok
Román nők
1980-ban született személyek
Élő személyek
Zernestiek
Emigráns románok
Román tornaedzők


text:
Kalmar glasäpple, också kallad Spansk renett, är en äppelsort vars ursprung är omtvistat. Äpplet har i alla fall odlats i Sverige sedan 1700-talet. Blomningen på detta äpple är sen, och äpplet pollineras av äpplen med samtidig blomning. Fruktköttet är ljusgult, och smaken en blandning av god syra och sötma. Kalmar glasäpple plockas i början av oktober och mognar i början av december. Hållbarheten är 1-2 månader. Kalmar glasäpple passar både som ätäpple, som i köket. I Sverige odlas Kalmar glasäpple gynnsammast i  zon I-II.

Referenser
Görel Kristina Näslund - 100 älskade äpplen.

Äppelsorter


text:
Krzysztof Sosna (born 11 October 1969) is a Polish biathlete. He competed in the men's 20 km individual event at the 1992 Winter Olympics.

References

1969 births
Living people
Polish male biathletes
Olympic biathletes of Poland
Biathletes at the 1992 Winter Olympics
People from Wodzisław Śląski


text:
Ghasulah () also spelled Ghassuleh, is a Syrian village located in Markaz Rif Dimashq, Douma District. According to the Syria Central Bureau of Statistics (CBS), Ghasulah had a population of 3,272 in the 2004 census.

References

Populated places in Markaz Rif Dimashq District


text:
Die 1. Amateurliga Württemberg 1958/59 war die neunte Saison der 1. Amateurliga. Der SC Geislingen gewann  die Württembergische Fußballmeisterschaft mit zwei Punkten Vorsprung vor dem Vorjahresmeister Union Böckingen. Geislingen qualifizierte sich damit für die Aufstiegsrunde zur II. Division, wo man jedoch nur den vorletzten Platz belegte.

Der VfR Aalen und der VfB Friedrichshafen stiegen direkt in die 2. Amateurligen ab. Den letzten Absteiger ermittelten die punktgleichen Mannschaften des FV Zuffenhausen und FV Ravensburg in einem Entscheidungsspiel. Nachdem Zuffenhausen mit 2:0 gewann, musste Ravensburg ebenfalls absteigen.

Abschlusstabelle

Entscheidungsspielen um den Abstieg

|}

Aufstiegsrunde zur 2. Oberliga Süd

Entscheidungsrunde zur 2. Oberliga Süd

|}

Weblinks
 1.Amateurliga Württemberg 1958/59

Fußballsaison 1958/59
1959


text:
Jean Baptiste Vérany (ur. 28 lutego 1800 w Nicei, zm. 1 marca 1865) – francuski farmaceuta i przyrodnik, specjalizujący się w badaniu głowonogów. W 1846 razem z Jean-Baptiste Barlą założył Muzeum Historii Naturalnej w Nicei (Muséum d'histoire naturelle de Nice). Odkrył i opisał dla nauki wiele nowych gatunków. Na jego cześć nazwano m.in. kałamarnicę Chiroteuthis veranyi.

Wybrane prace
 1842 Illustrations. Isis von Oken, pp. 252–253.
 1844 Description de deux genres nouveaux de mollusques nudibranches. Revue Zoologique par la Societe Cuvierienne, pp. 302–303.
 1845. Janus spinolae. Guerin Magazin de Zoologie, series 2, 7:121–122, pl. 136.
 1846 Descrizione di Genova e del Genovesato 1(2): Regno Animale Molluschi, pp. 90–110, pls. 2–4.
 1846 Catalogo degli animali invertebrati marini del golfo di Genova e Nizza. Est. dulla Guida di Genova 3: 1–30
 1849 Description d'un nouveau genre et d'une nouvelle espece de Mollusque. Revue et Magazin de Zoologie pure et appliquee (2), 1:593–594, pl. 17.
 1850 Lomanotus, eine neue Gattung und Art Molluske. Tagsberichte uber die Fortschritte der Natur- und Heilkunde, Abth. fur zoologie und palaeontologie 1(16):89–96.
 1853. Catalogue des Mollusques cephalopodes, pteropodes, Gasteropodes nudibranches, etc. des environs de Nice. Journal de Conchyliologie 4:375–392.
 1862 Zoologie des Alpes-Maritimes. Statistique générale du département par J. Roux.
 1862 Zoologie des Alpes-Maritimes ou catalogue des animaux observes dans la departement, Nice, Imprimerie et Librairie Ch. Cauvin, pp. 1–102. Nudibranchia pp. 86-90.
 1851 Céphalopodes de la Méditerranée. Mollusques Méditerranéens Observes, Decrits, Figures et Chromolithographies a apres le vivant ouvrage dedii ASM le roi Charles Albert, I:1–132.
 1865. Notice sur les Mollusques Nudibranches et description des six nouvelles Eolides de la Mediterranee. Annales de la Societe des Lettres, Sciences et Arts des Alpes-Maritimes 1:241–252.

Przypisy

Bibliografia
 L'Ange et l'Orchidée: Risso, Vérany & Barla: une lignée de savants de renommée mondiale à Nice au XIXe siècle. SERRE EDITEUR, 2007

Francuscy zoolodzy
Ludzie urodzeni w Nicei
Urodzeni w 1800
Zmarli w 1865


text:
Az Európa Könyvkiadó Népek meséi című sorozatában 1956 és 1990 között 84 kötetet jelentetett meg (az első két mű esetében közreadójuk az Új Magyar Könyvkiadó volt). Két kötete két kiadást is megért. A sorozat legfőbb szerkesztője Karig Sára volt.

A felnőtteknek szóló, néprajzi sorozat a maga nemében valószínűleg egyedülálló, hiszen az öt kontinens minden részéről származó meséket, legendákat hozzáértő fordításban, szakmai magyarázatokkal, kiváló illusztrátorok műveivel adta ki.

A könyvkiadók rendszerváltás utáni átrendeződése miatt a sorozat abbamaradt.

A sorozat a következő köteteket tartalmazta:

 A sárkánykirály lánya (Tang-kori történetek)
 Az arany teknősbéka (Vietnami népmesék)
 A föld szépe (Albán népmesék)
 Karunga, a holtak ura (Néger legendák)
 A nyírfa-fiúcska (Mesék az Amur partjáról)
 Egy asszony öt férje (Eszkimó történetek)
 Maya-Mayi, a hét nővér (Ausztráliai legendák)
 A boldogtalan kolibri (Dél-amerikai legendák és mesék)
 Szegény ember okos leánya (Román népmesék)
 A király meg a pacsirta (Grúz népmesék)
 Sosemvolt Cigányország (Szegkovács cigány történetek)
 A gonosz királynék (Kásmíri népmesék)
 A nyolcszirmú lótusz (Tibeti legendák és mesék)
 A fakó lovacska (Kazah népmesék)
 Fehérvirág (Portugál népmesék)
 Szamárfülű Kán (Tuvai népmesék)
 Asszony-unokája (Vogul népmesék)
 Ligetszépe (Német népmesék a Grimm testvérek gyűjtéséből)
 Bénli-Bári, a macska (Török népmesék)
 Po úrfi és a tigris (Burmai népmesék)
 Gonaquadate, a víziszörny (Észak-amerikai indián mesék, mondák és mítoszok)
 Rafara, a víz leánya (Madagaszkári népmesék)
 Tórem-isten népe (Osztják népmesék)
 Hárun Arrasíd gyűrűje (Marokkói népmesék)
 A foltoshátú sirály (Giljak népmesék)
 Az aranyhajú királylány (Délszláv népmesék)
 Az oroszlán-menyasszonyok (Dél-afrikai népmesék)
 Elvarázsolt madarak (Örmény népmesék)
 Az elcserélt asszonyok (Lengyel népmesék)
 Gueladyo, a nagy szerelmes (Népmesék Guineából)
 Kígyót szült az öregasszony (Mari népmesék)
 A három narancs palotája (Spanyol népmesék)
 A cápaisten (Hawaii mesék és mondák)
 Tolvajok kútja (Perzsa népmesék)
 A hulladémon huszonöt meséje (Szanszkrit tündérmesék)
 A pórul járt víziszellem (Zürjén népmesék)
 A lány, aki rózsát nevetett (Újgörög népmesék)
 Mulk Raj Anand: Rádhá és Krisna szerelme (Indiai mesék)
 Sfurtuna, az elátkozott leány (Szicíliai népmesék)
 Urasima Taró, a szegény halász (Japán népmesék)
 A három özvegy miniszter (Koreai népmesék)
 A varázsdob és a látó asszonyok (Lapp népmesék)
 Az utolsó sárkány (Bolgár népmesék)
 Eldorádó (Perui ősmondák)
 Az aranyfonó lányok (Észt népmesék)
 Kergarec pokoljárása (Breton népmesék)
 A kaméleon és az Isten felesége (Kelet-afrikai népmesék)
 Férfiszülte leány (Finn népmesék)
 Holdangyal (Tádzsik népmesék)
 A vasorrú Indzsibaba (Kárpát-ukrajnai népmesék)
 Karunga, a holtak ura (Néger legendák), második kiadás
 Guha a szószéken (Egyiptomi népmesék)
 A Laima és a két anya (Lett népmesék)
 A tigrisember (Indonéz népmesék)
 Apagyilkos sámánfiak (Burját mesék és mondák)
 Navaring, az óriás (Mítoszok és mesék Új-Guineából)
 A Mambiala dombja (Kubai néger mesék)
 Vatka meg Kalmez (Votják mondák és mesék)
 A cigány meg a sárkány (Püspökladányi cigány mesék)
 Szómadéva: Mesefolyamok óceánja (Szanszkrit mesék)
 Szegény ember okos leánya (Román népmesék), második kiadás
 Hadmenet, nászmenet (Irtisi osztják mesék és mondák)
 Tundraföldi öreg (Szamojéd mesék)
 Az istenfiú városa (Kambodzsai mondák és mesék)
 A szép delfinlány (Mítoszok és mesék a Gilbert- és Ellice-szigetekről)
 Obi, a gőgös kókuszdió (Kubai joruba mítoszok és mesék)
 Mese a tölgyfa tetején (Csuvas mesék)
 Kalíla és Dimna (Klasszikus arab népmesék)
 Zöldmezőszárnya (Marosszentkirályi cigány népmesék)
 A csodálatos fa (Erdélyi szász népmesék)
 A naptestű Pa'i (Guarani mítoszok és mesék)
 A tuói főnök (Új-kaledóniai mesék és mítoszok)
 Történet a hat asszonyról, akik fölmentek a holdba (Mesék Pápua Új-Guineából)
 Ma mentem, holnap jöttem (Kazáni tatár népmesék)
 Világ szépe és világ gyönyörűje (Magyarországi román népmesék)
 Fukar Marok lakomája (Észak-Amerika nyugati partvidékének indián mítoszai és meséi)
 A madáron vett menyasszony (Bambara mesék)
 Az óriás lelke (Svájci népmesék)
 Az ördögnek adott lányok (Bátyai mesék és mondák)
 A kilenc pávalány és az aranyalmafa (Népmesék V. Kazadzic gyűjtéséből)
 Mariweka (Piaroa indián mítoszok és mesék)
 A harmatban fogant hajadon (Szlovák fantasztikus mesék)
 A szürke héja (Kirgiz népmesék)
 Az ezüstfogú leány (Mordvin népmesék)

További információk
 vargaandras.hu: Európa Könyvkiadó: Népek meséi sorozata

Néprajz
Irodalmi listák
Könyvsorozatok


text:
Lhands up (detto anche Handz Up! o Dancecore), è uno stile musicale dance nato in Germania intorno al 2003, che fonde i generi musicali eurotrance e italodance, traendo spunti da sound ancora più "hard" come ad esempio l'Hardstyle.

Caratteristiche
Tra le caratteristiche della musica hands up vi sono: la parte vocale spesso presente, gli assoli di sintetizzatore generalmente molto acuti ed eseguiti con accordi invece che come note singole creando così melodie molto avvolgenti come nel caso della trance e l'hardstyle, il tipo di colpo di cassa potente più una parte di basso e la velocità che richiamano l'hard trance, l'happy hardcore e l'italodance, infine l'inserimento frequente di strumenti musicali, soprattutto del pianoforte.

I brani hands up hanno metrica 4/4 e BPM tra 138 e 145. Quasi sempre, sono caratterizzati dalla presenza di parti di basso sintetizzato in levare che risultano "calanti" in frequenza e/o in tono a ogni colpo grazie a curve di inviluppo discendenti.

Le produzioni hands up sono realizzate totalmente al computer, con l'ausilio di sintetizzatori analogici o digitali e della voce umana campionata e rielaborata. Sono frequentissime le cover di pezzi già noti, di altri artisti, anche di genere del tutto diverso.

Generalmente questo stile é confuso o comunque assimilabile alla jumpstyle, con la quale condivide lo stile di ballo.

Il genere ultimamente sta subendo diversi cambiamenti musicali, essa si sta avvicinando sempre più al sound hardstyle tra cui ne deriva una parte di basso in molti brani, rispetto al 2003 il quale venivano registrati in una velocità di 145 ai 150 bpm rispetto alla vecchia Italo dance.

Diffusione e principali artisti
L'hands up è diffuso prevalentemente in Germania e in Europa centrale. Decisamente poco noto (quasi sconosciuto) in Italia a causa della grande popolarità di generi più commerciali, come la Progressive house o l'Electro house. Alcune volte queste due tendenze posso unirsi.

Interpreti dell'hands up degni di nota sono gli Italobrothers, Scooter, Rob Mayth, Cascada, Basshunter, Groove Coverage, DJ Manian (produttore del progetto Cascada), Special D, Master Blaster, e Maurizio Braccagni alias Ma.Bra. La diffusione dell'hands up viene incitata soprattutto da Technobase.fm e "Rautemusik.CLUB",due tra le radio dance online più famose in Germania, supportate da numerosi fan.

Compilation
Varie compilation contengono musica di questo genere. Una è Future Trance, giunta alla sua pubblicazione numero 70 nel novembre del 2014. La compilation esce in 3 CD per un numero di circa 60 tracce, quattro volte l'anno. Anche Quake Trance, giunta al volume 23 nel novembre 2012, e pubblicata in Giappone. In Germania è invece molto diffusa Welcome To The Club, che presenta due CD contenenti circa 40 tracce hands up che nel giugno 2014 ha raggiunto la sua pubblicazione numero 31, sotto l'etichetta discografica Klubbstyle Records.

Note


text:
Rąbież – wieś w Polsce położona w województwie mazowieckim, w powiecie węgrowskim, w gminie Korytnica.

W latach 1975–1998 miejscowość należała administracyjnie do województwa siedleckiego.

Wierni kościoła rzymskokatolickiego należą do parafii św. Leonarda w Liwie.

Przypisy

Korytnica (gmina)


text:
Casnovia är en ort (village) i Kent County, och Muskegon County, i Michigan. Vid 2020 års folkräkning hade Casnovia 316 invånare.

Källor

Orter i Michigan
Kent County, Michigan
Muskegon County


text:
NGC 49 is a lenticular galaxy in the Andromeda constellation. The galaxy was discovered by the American astronomer Lewis A. Swift on September 7, 1885.

References

External links

0049
Andromeda (constellation)
+08-01-033
00952
00136
18850907
Lenticular galaxies


text:
Sara Bormann (* 1982 in Emmerich am Rhein) ist eine deutsche Ökonomin. Sie ist Lehrstuhlinhaberin der Professur für Rechnungswesen, insbesondere Management Control an der Goethe-Universität Frankfurt.

Leben
Nach der Promotion 2015 zum Dr. rer. pol. an der Universität Mannheim war sie von 2015 bis 2017 Post-Doc an der Olin Business School der Washington University in St. Louis. Von 2018 bis 2019 war sie Visiting Assistant Professor an der Frankfurt School of Finance and Management. Seit 2019 ist sie Professorin für Rechnungswesen, insb. Management Control am Fachbereich Wirtschaftswissenschaften der Goethe-Universität.

Ihre Forschungsschwerpunkte sind Anreizverträge und Performancemessung, Beziehungsverträge und Zusammenspiel interner und externer Informationsumgebung.

Weblinks
 accounting.uni-frankfurt.de

Ökonom (21. Jahrhundert)
Hochschullehrer (Goethe-Universität Frankfurt am Main)
Deutscher
Geboren 1982
Frau


text:
HMAS Strahan (J363/M363), named for the town of Strahan, Tasmania, was one of 60 Bathurst-class corvettes constructed during World War II, and one of 36 initially manned and commissioned solely by the Royal Australian Navy (RAN).

Design and construction

In 1938, the Australian Commonwealth Naval Board (ACNB) identified the need for a general purpose 'local defence vessel' capable of both anti-submarine and mine-warfare duties, while easy to construct and operate. The vessel was initially envisaged as having a displacement of approximately 500 tons, a speed of at least , and a range of  The opportunity to build a prototype in the place of a cancelled Bar-class boom defence vessel saw the proposed design increased to a 680-ton vessel, with a  top speed, and a range of , armed with a 4-inch gun, equipped with asdic, and able to fitted with either depth charges or minesweeping equipment depending on the planned operations: although closer in size to a sloop than a local defence vessel, the resulting increased capabilities were accepted due to advantages over British-designed mine warfare and anti-submarine vessels. Construction of the prototype  did not go ahead, but the plans were retained. The need for locally built 'all-rounder' vessels at the start of World War II saw the "Australian Minesweepers" (designated as such to hide their anti-submarine capability, but popularly referred to as "corvettes") approved in September 1939, with 60 constructed during the course of the war: 36 (including Strahan) ordered by the RAN, 20 ordered by the British Admiralty but manned and commissioned as RAN vessels, and 4 for the Royal Indian Navy.

Strahan was laid down by the State Dockyard at Newcastle, New South Wales on 9 October 1942. She was launched on 12 July 1943 by Mrs. J. J. Cahill, wife of the Minister for Public Works and Local Government, and commissioned into the RAN on 14 March 1944.

Operational history
Strahan began her career in May 1944, arriving in New Guinea after completing trials to serve as an escort and anti-submarine vessel. In October 1944, Strahan was present in Morotai Harbour when the recently captured island was attacked by Japanese aircraft. The corvette was attacked by a dive-bomber, but was able to drive off the Japanese plane before she was damaged. The aircraft was then destroyed by an American Bofors shore installation, but there claims that Strahans 4-inch gun had seriously damaged the aircraft, and that it was in an uncontrollable dive when the Bofors blew it up.

In May 1945, Strahan travelled to Adelaide via Sydney, where she underwent a refit. Following this, she was immediate deployed back in New Guinea, and in June 1945 fired upon Japanese gun emplacements on Kairiru Island. In August, the corvette sank a Japanese supply craft off Tarakan, and captured three survivors.

Following the end of World War II, Strahan was assigned to the 21st Minesweeping Flotilla in Hong Kong, and performed in minesweeping and anti-piracy patrols. On 26 September, an acoustic mine detonated under Strahans stern while the corvette was pursuing Chinese pirates. Her rudder was damaged, and she had to be towed into Hong Kong Harbour by sister ship . She was repaired, and returned to Australia. In November, Strahan visited her namesake town. During the visit, a leading seaman drowned; the only casualty in the ship's life. Strahan was decommissioned into reserve in Sydney on 25 January 1946, having sailed almost  in her two-year career.

The corvette received two battle honours for her wartime service: "Pacific 1944–45" and "New Guinea 1944".

Fate
Strahan was sold to the Kinoshita Australia company for scrap on 6 January 1961. She was broken up at Green Point in Sydney during March 1963.

Citations

References
Books

Journal and news articles

External links

Bathurst-class corvettes of the Royal Australian Navy
Ships built in New South Wales
1943 ships
World War II corvettes of Australia