text:
El medi obert fa referència als nois i noies, entre el 12 i els 18 anys, amb vides i històries escolars complexes (repeticions, abandons, retorns, expulsions, ruptures, suposats ni-nis, cercadors d'ocupació, PFI, cicles, migracions, incorporacions tardanes...), les característiques dels quals s'analitzaran més endavant, però que, gràcies a la preocupació d'avui dia per l'educació dels infants, podran viure l'experiència d'un tracte personalitzat de professionals que tenen per objectiu mirar únicament per ells.

El medi obert des del vessant de protecció, va néixer com a fruit de tot un seguit d'experiències educatives concretes que volien complementar o, fins i tot, ser alternatives a les tradicionals intervencions com l'educació formal. El seu caràcter extraordinari va fer que, sovint, fos un camp d'experimentació i naixement de continus projectes, que volien respondre a intuïcions, resoldre necessitats i problemes de diversos col·lectius. D'aquesta manera varen quedar definits molt abans els programes en medi obert que la seva fonamentació teòrica com a espai pedagògic.[4]

Aquests infants no estan en tractament sinó que han de participar en les propostes i no ens hem d'oblidar que formen part de la comunitat. S'intenta ajudar-los, esbrinar en quins entorns es dona i com arriben a aquesta situació. Per aquest motiu és important fomentar el diàleg.

Es relaciona amb l'articulació d'un seguit de recursos socials (laborals, de formació...)[1] que permetin justificar al reglament penitenciari i [2] un règim de vida quotidià en el medi social en el qual es prioritza el coneixement i la proximitat en les diferents situacions en què demanden l'atenció. Juan Luis Sevilla Bujalance diu que aquesta actuació es fa necessària quan ha existit una carència o situació de risc i es pretén erradicar totalment i eficaçment els factors que hi ha conduït.

El medi obert identifica un entorn considerat realitat de la vida de l'adolescent però s'intenta utilitzar-lo com a eina educativa. La intervenció en medi obert es defineix com l'atenció individualitzada i personalitzada a un menor, encaminada a la integració social incidint en la família i utilitzant els recursos de l'entorn social, en coordinació amb diferents institucions públiques i privades.

Els equips de medi obert tenen la finalitat d'impulsar i assolir l'execució material del contingut de determinades mesures, afavorir els processos de reinserció dels menors i joves i ajudar-los, si cal, a superar els problemes detectats en el seu entorn familiar (com relacions massa autoritàries o masclistes, com es veurà tot seguit) i que incideixen en la seva conducta. Per això poden utilitzar recursos personals, equipaments i programes propis del Departament de Justícia, o recursos aliens, depenent d'altres persones o entitats públiques. Aquests cobreixen el conjunt d'activitats organitzades que s'orienten a proporcionar mitjans de prevenció, suport personal, informació, atenció i ajut a totes les persones o famílies que, a causa de les seves necessitats de desenvolupament de la societat, siguin tributàries de l'esforç col·lectiu i solidari.

Al llarg dels anys, els infants que responen a aquest perfil, han anat obtenint més ajudes i han estat un focus de preocupació cada cop més gran a mesura que aquest col·lectiu s'ha anat fent més visible, com es pot observar en el següent punt.

Evolució Històrica
Els factors més importants per al desenvolupament d'una societat són la cultura i l'educació, ja que aquests determinen el desenvolupament intel·lectual humà d'aquella comunitat.

Al llarg dels anys s'han produït importants transformacions en relació al concepte social de la infància, la jurisdicció de menors amb entitat pròpia i independent de la jurisdicció ordinària sorgeix a finals del segle XIX. El 1899 comença a funcionar el primer tribunal de menors amb l'objectiu de treure l'infant del procediment penal ordinari i elaborar programes específics per a ells.

El 20 de novembre del 1959, es va aprovar en l'Assemblea General de Nacions Unides, la Declaració dels Drets de l'Infant, i es va firmar el 1989. Aquests fets confirmen legalment com s'ha avançat en els darrers segles i han suposat un canvi històric.

La convenció dels drets dels infants integra el compromís i recursos del govern, la comunitat empresarial i el planejat, exhaustivament i sosteniblement en polítiques, programes i activitats pel compliment dels Drets dels Infants.

Abans el concepte d'institucionalització feia referència a aquells infants que eren separats del seu medi natural pel bé de l'ordre social, pel seu propi bé i la caritat cristiana, ja que havien de protegir les persones desfavorides, però el 1822 van anar apareixent els successius codis penals que van restringir l'aplicació de la llei penal comú a determinades edats i circumstàncies. El 1919 comença a actuar el primer Tribunal Tutelar de Menors a Espanya, el qual tenia un sol objectiu: aconseguir que el menor no es convertís en un delinqüent.

El 1925 es constitueix la Comissió Directiva dels Tribunals Tutelars (per Reial Decret 20/2012, de 13 de juliol). Entre les modificacions que efectua destaquen dues:

 L'ampliació de la competència del Tribunal, dels 15 anys que marcava la Llei del 1918 als 16 anys.

 L'especialització dels càrrecs de president, vocals, secretaris, en estudis d'enjudiciament i protecció de menors.

El 1948 s'aprova un nou text legal (per Decret de 2 de Juliol) que fa una fusió dels anteriors. És en aquest moment històric quan, el primer president del Tribunal de Menors, Gabriel María de Ybarra, comença amb la idea de reeducació en el propi medi del menor. Aquest exercirà les mesures de llibertat vigilada, imposició de vigilància i semillibertat.

Postguerra
En la Postguerra, es reconeixen tres tipus de dedicació de delegats:
 Delegats Professionals: delegats en cap, han de ser tècnics i especialistes en les funcions del seu càrrec.
 Delegats de vocació social i tècnics: Són mestres de primària, no són professionals, ja que no és la delegació prop dels menors l'única activitat, sinó que la comparteixen amb l'ensenyament.
 Delegats Cooperadors: no se'ls exigeix cap mena de preparació ni especialitat tècnica i ocupen càrrecs sempre gratuïts.

Els objectius de la funció del delegat són:
 No abandonar la sort de l'infant, sinó dirigir-la.
 Vigilar-ne l'assistència a l'escola.
 Incitar-lo perquè hi vagi i renyar-lo quan no hi assisteixi.
 Ser un referent per l'infant.
 Fer-li aflorar els sentiments de noblesa i de bondat i desterrar-ne tota enveja o ressentiment (valors socials positius).
 Treball dels professionals en la postguerra:
 La visita del delegat al col·legi de reforma o de protecció
 Les visites domiciliàries a la família o entrevistes amb el menor.
 El treball en equip, que implica reunions periòdiques entre delegats, i el treball coordinat amb altres professionals.

Els anys 70
El 1970 la UNESCO, declara l'Any Internacional de l'Educació, coincidint a l'Estat Espanyol amb la promulgació de la Llei Orgànica del Dret a l'Educació (LODE).

La posada en marxa de dos serveis tècnics i del fons de promoció, va pretendre vitalitzar les funcions dels delegats del tribunal i es proposava la creació sota l'alta direcció del jutge, d'un sistema tancat d'educació en medi obert. Aquests van ser gairebé insuficients per donar resposta a les necessitats creixents.

Els anys 80 i 90
Després de les transferències a la Generalitat de Catalunya en matèria d'Institucions Públiques de Protecció i Tutela de Menors (Reial Decret 1291/1981 del 5 de juny) es defineix el perfil del Delegat d'Assistència al Menor (DAM). La creació oficial d'aquests professionals ha permès la intervenció en medi obert.

Durant aquests anys, es dona un procés de transformació constant en el sistema de justícia de menors a Catalunya, que permet arribar als anys 90 amb un bon nivell de qualitat i amb una part important dels serveis amb què actualment es compta.

Al llarg de l'època, doncs, es desenvolupa una concepció individualitzada, globalitzadora, responsabilitzadora i compensatòria de la intervenció amb els menors. A partir del 1981 es donaren polítiques que permetien aquests tractaments individualitzats, afavorits per les orientacions i recomanacions dels diferents organismes internacionals (Nacions Unides i el Consell d'Europa).

El tractament en medi obert, és, sens dubte, l'eix vertebrador de la nova concepció del menor com a subjecte d'uns drets i al qual s'hi ha d'exigir uns deures o unes responsabilitats segons l'estat i el grau de maduresa que presenti.

Amb la Llei Orgànica 6/1985 de l'1 de juliol del poder judicial, es posen en funcionament a Barcelona els dos primers jutjats de menors.

La desjudicialització de les situacions de desemparament i desprotecció, suposa el primer pas per a la separació entre la facultat reformadora i protectora, atribuint a l'administració civil la competència sobre els temes relacionats amb la protecció i tutela de menors.

El Decret 332/2988, de 3 de maig va significar l'assignació d'aquestes funcions al nou Departament de Benestar Social.

L'assistència educativa que presentaven els delegats d'assistència al menor mitjançant l'execució de la Vigilància Protectora per ordre judicial deixa de donar-se, i aquests tècnics s'especialitzen en la intervenció amb joves infractors.

Paral·lelament s'estan donant dos fenòmens destacables:

 La descentralització: ha significat la transferència (des del 1981 fins al 1985) a la major part de comunitats autònomes de les competències en matèria de Protecció de Menors i de Serveis Socials que inclouen el tractament de la delinqüència juvenil.

 La desinstitucionalització: el desinternament massiu ha estat el comú denominador de les incipients polítiques autonòmiques d'atenció al menor.

L'execució de les mesures judicials en el medi obert, mitjançant un servei específic, es va iniciar l'any 1982.

El 1995 entra en vigor la Llei Orgànica 10/95 (nou codi penal) i el 1996 el Departament de Justícia crea la Direcció General de Mesures Penals Alternatives i Justícia Juvenil (DGMPAJJ), per:

 Unificar l'execució de les alternatives a la presó dels menors i joves, i la dels adults.

 Gestionar els Equips d'Assessorament Tècnic als òrgans judicials de la jurisdicció penal i civil, i els Programes i Serveis d'Atenció a les Víctimes de delictes.

Finalment, l'any 2000 s'aprova la Llei Orgànica Reguladora de la Responsabilitat Penal dels Menors (5/2000).

Actualitat
Catalunya disposa d´un model adequat i consolidat de Justícia Juvenil, desenvolupat per l'administració, el sistema judicial, els professionals i les entitats del sector que, gràcies als avenços en ciències com la psicologia i la pedagogia i les transformacions socials, s'ha pogut donar rellevància a la infància per cobrir la necessitat d'atenció als infants i protegir-los.

Aquest model s'assenta sobre les bases sòlides a partir de l´aprovació de dues lleis:

 La Llei Orgànica 5/2000 de Responsabilitat Penal dels Menors.
 Llei del Parlament de Catalunya 27/2001 de Justícia Juvenil.

L'objectiu d'aquestes lleis és regular les funcions que ha de complir l´Administració de la Generalitat en l´execució de les mesures, el desplegament dels programes que donen suport als processos de reinserció, i establir el règim de participació i col·laboració d´entitats públiques i privades.

Més tard s´aprova el Reglament de la Llei Orgànica 5/2000, de 12 de gener, reguladora de la responsabilitat penal dels menors, mitjançant el Reial Decret 1774/2004, de 30 de juliol. Aquest últim, estableix les regles específiques per a l´execució de determinades mesures no privatives de llibertat.

Cal tenir en compte que els infants són la pròxima generació d'ideals de llibertat i sostenibilitat. A més, són el centre de desenvolupament i la clau per l'avenç de la nació.

Finalment, es formula la Circular 1/2006, de la Direcció General de Justícia Juvenil, sobre disposicions comunes d´organització i funcionament dels equips de medi obert.

Característiques educatives
Un dels objectius principals del món modern és l'educació dels infants, perquè representen l'esperança del nostre futur. Hem de donar una atenció especial a la forma d'educar-los i formar-los, els adults són els responsables dels èxits o fracassos de la futura generació.

 Gestió de vida quotidiana amb un aprenentatge centrat en el procés de recolzar o establir fites i objectius, a través del reconeixement dels recursos tant interns i personals de I'individu, com externs que la vida i I'entorn ofereix.

 Relacions educatives establertes en el microsistema i en el mesosistema.
 La incidència de la tasca educativa ha de tenir un reflex en la socialització general, que ha de generar impacte en l'àmbit de les mentalitats i que pot esdevenir pràctica social.
 Emergent de contradiccions socials fruit del treball amb població en risc en el seu propi medi que s'han de resoldre des dels diversos espais i en els quals, tant els subjectes com la resta de la comunitat, formen part tant de la definició del problema com de la resolució d'aquest.
 Integra concepcions de pedagogia social en contemplar, dins la seva intervenció, la formació i posicionament social deis individus, i de pedagogia comunitària en posar en relació el subjecte amb el seu medi ambient social.
 Està compresa en I'àmbit pedagògic de I'educació no formal i no escolar, entesa també com a educació complementària a la instrucció. Tot això ho fa mantenint una hegemonia de la tecnologia educativa centrada en la paraula, a més d'altres de base documental. L'estudi i el coneixement de persones i grups abans de la fase de contacte resulta important per establir una empatia positiva a través del punt de contacte dels seus centres d'interès. Esdevé agent de connexió.
 Necessitat d'una veritable mediació social entre les institucions socials en sentit ampli, i les situacions d'exclusió, marginació o diferencia, creant ponts de comunicació i dinàmiques de participació. Constitueix un veritable espai de frontera que permet I'actuació amb qualsevol grup d'edat.
 El medi obert és, de moment, un plantejament d'intervenció socioeducativa.

Característiques dels infants
La població destinatària d'aquest tipus d'intervenció es caracteritza per tenir factors de risc, sobretot els referits a menors, derivant en situacions de dificultat i conflictivitat familiar i/o social. Provenen de la distorsió que es produeixen en els diferents agents socialitzadors, com són la família, l'escola, els grups d'iguals, que, juntament amb determinades característiques personals, poden condicionar l'adequat procés de socialització.

L'apoderament personal i social, la participació social i el foment de la capacitat semblen necessaris per enfortir els factors protectors que tenen un paper important en la prevenció de l'abús de substàncies entre els nens.

Alguns dels factors de risc més determinants:

Família:

 Absència de límits.
 Sobreprotecció.
 Falta de reconeixement del fill/a.
 Relacions autoritàries i masclistes.
 Distància afectiva.
 Dificultats de comunicació.

Escola: mentre que el vincle entre l'assoliment educatiu, la salut i el benestar futurs s'estén bé, hi ha un impacte de diferents formes de maltractament infantil en la realització de la secundària. Trobem la relació de cinc categories (abús físic, emocional, sexual, abandonament físic i emocional) dins d'aquestes trobem diferents característiques que són:
 Discriminació racial i actituds xenòfobes.
 Percepció de fracàs personal.
 Absència de motivació acadèmica.
 Insatisfacció escolar.
 Distància de les normes escolars.
 Manca d'integració social.
 Actituds negatives cap a la institució.
 Tràfic i consum de drogues.

Grup d'iguals:
 Cerca d'un grup-refugi al qual s'adapta totalment.
 Vulnerabilitat a la pressió de grup.
 Absències d'alternatives d'oci juvenil.

Característiques individuals:

 Autoconcepte negatiu.
 Baixa autoestima.
 Deficient autocontrol.
 Incapacitat per resoldre conflictes i manejar situacions. Absència d'ètica moral autònoma.
 Rebuig de les normes socials.
 Problemes d'interrelació personal i social.

L'aparició d'aquests factors de risc i la desatenció d'infants i adolescents pot precipitar situacions de conflicte social, com l'absentisme escolar, Conductes violentes i delictives, aïllament social i emocional, apatia, addicions, pertinença a grups organitzats de delinqüència o violència. Un factor causant podria ser el divorci i l'absentisme del pare.

Les famílies i els fills i files dels reclusos poden experimentar múltiples dificultats després de l'empresonament dels pares, inclosa la separació traumàtica, la solitud, l'estigma, cura infantil inestable, pares forçats, ingressos reduïts i mudances de la llar, l'escola i el veïnat. Els nens/es viuen un gran estrès abans de l'empresonament dels pares. Els infants poden arribar a patir uns greus canvis de comportament (antisocial, problemes de salut mental, consum de drogues i rendiment educatiu).

Les drogues urbanes s'han identificat com a entorns de risc importants que configuren la salut de la joventut arrelada al carrer. Es necessiten nous coneixements per informar les intervencions de política i programació per ajudar a reduir la implicació dels joves en l'escena de la droga i els riscos relacionats amb la salut.

Mesures judicials

Les mesures judicials en medi obert són les mesures previstes a la Llei orgànica 5/2000, de 12 de gener, de responsabilitat penal del menor que no impliquen la privació de llibertat del jove o menor. S'executen en l'entorn social i familiar dels menors i joves, fet que permet fer un seguiment del seu procés de socialització, continuar i/o millorar els vincles de les relacions existents i treballar per assolir els objectius següents:

 La integració del menor o jove i la participació de la comunitat en la resolució del conflicte.
 Garantir l'atenció al menor o jove en els àmbits de salut, educació, lleure i inserció laboral.
 El suport al procés d'inserció social.
 La implicació de la comunitat, mitjançant acords i convenis de col·laboració amb altres departaments, ajuntaments, consells comarcals i entitats del sector associatiu.

Codi deontològic
Trobem diferents entitats col·laboradores com ASAUPAM (Associació d'Intervenció Comunitària de Drogues) o la ONG sense ànim de lucre. La seva intervenció es realitza en l'àmbit comunitari de les drogodependències.

ASAUPAM aposta pel disseny de programes i per la intervenció conjunta entre les administracions públiques, les organitzacions de la comunitat i la ciutadania tinguin problemes o no amb les drogues.

També trobem Friendly Movement, que és un moviment de l'UNICEF en l'àmbit nacional, que engloba a les famílies, comunitats, governs locals i nacionals i el sector privat. Aquest moviment té com a objectiu definir i supervisar la comunitat, les escoles, instal·lacions de salut, llocs de treball, comunitat religioses i districtes.

Marc normatiu
Les Nacions Unides i el Consell d'Europa s'encarreguen de crear els principis que formaran les legislacions estatals de la justícia juvenil, com a document important en aquest àmbit consta la convenció de les nacions unides sobre els drets dels infants, el 20 de novembre de 1989.

Aquests principis estant recollits en la vigent Llei orgànica 5/2000, de 12 de gener, reguladora de la responsabilitat penal dels menors, en el Reglament que la desplega (Reial decret 1774/2004, de 30 de juliol) i en la Llei 27/2001, de 31 de desembre, de justícia juvenil, aprovada pel Parlament de Catalunya. Totes tres normes configuren la base legal fonamental de l'actual sistema penal juvenil a Catalunya.

En el cas de l'Àrea de Medi Obert, la Circular 1/2006 seria la més important, però hi ha també instruccions i protocols que estableixen pautes per als processos de coordinació entre serveis o d'aplicació d'eines tècniques.

Finalment, hi ha altra normativa addicional, no específica de l'àmbit de la justícia juvenil, que regula altres aspectes que també afecten la tasca de medi obert, com, per exemple, la de protecció de dades.

Legislació i normativa estatal:

1. Llei orgànica 5/2000, de 12 de gener, reguladora de la responsabilitat penal dels Menors. Els principis generals que van guiar-ne la redacció van ser els següents:
 El reconeixement del menor durant el procediment i durant l'execució de les mesures.
 L'establiment de dues franges d'edat diferents, la de 14-15 anys i la de 16-17 anys, a l'efecte de graduar la gravetat i la intensitat de les mesures.
 La flexibilitat en l'adopció i l'execució de les mesures, d'acord amb la gravetat dels fets i amb les circumstàncies personals i socials del menor.
 La prevalença del superior interès del menor durant el procediment i a l'hora d'establir i executar les mesures.
 La protecció dels interessos de les víctimes i dels perjudicats.
 La competència de les comunitats autònomes per a l'execució de les mesures.
 El control judicial de l'actuació de l'Administració durant l'execució de les mesures dels menors, en relació amb els delictes.

2. Reial Decret 1774/2004, de 30 de juliol, pel qual s'aprova el reglament de la Llei orgànica 5/2000, de 12 de gener.

El Reglament aborda tres matèries concretes:
 L'actuació de la policia judicial i de l'equip tècnic.
 L'execució de les mesures cautelars i definitives.
 El règim disciplinari del centre.

Legislació i normativa autonòmica:

1. Llei 27/2001, de 31 de desembre, de justícia juvenil d'aplicació a Catalunya.

La finalitat bàsica d'aquesta Llei és promoure i regular les eines per aconseguir la integració i reinserció social dels menors i els joves als quals s'aplica, mitjançant l'articulació de programes i d'actuacions que han de tenir un caràcter fonamentalment educatiu i respectant plenament els seus drets. Ara bé, també estableix que els programes d'intervenció educativa en l'àmbit dels menors i joves infractors tenen una característica singular, ja que es duen a terme en un context d'execució penal.

La Llei es dicta per:
 Regular les funcions que ha de complir l'Administració de la Generalitat en l'execució de les mesures adoptades pels jutges i els tribunals.
 Regular les funcions de l'Administració de la Generalitat en els programes destinats a donar suport als processos de reinserció de les persones que estan dins de l'àmbit d'aplicació de la Llei.
 Establir el règim de participació i de col·laboració de les entitats públiques en l'exercici de les funcions de la Llei.
 Establir la participació i la col·laboració d'entitats privades en les funcions de tutela pública i coordinació.

Competències de la Generalitat en matèria de justícia juvenil:
 Dirigir, organitzar i gestionar els equips tècnics que han d'atendre a les funcions d'assessorament tècnic i de mediació d'acord amb les necessitats de les fiscalies i els jutjats de menors
 Elaborar i aplicar programes destinats a donar suport als processos individuals de reinserció per als joves que hagin complert les mesures acordades pels jutjats de menors.
 Assumir les funcions de supervisió i coordinació general de totes les institucions públiques o privades.
 Investigar sobre la delinqüència i inadaptació social juvenil i divulgar els estudis resultants.

Principis rectors d'actuació de les administracions:

 El respecte al lliure desenvolupament de la personalitat, i també als senyals d'identitat propis i les característiques individuals i col·lectives.
 La informació sobre els seus drets i l'assistència necessària per poder exercir-los.
 Importància de l'interès superior dels menors d'edat sobre qualsevol altre interès concurrent.
 L'adequació de les actuacions a l'edat, psicologia, personalitat i circumstàncies personals i socials dels menors i dels joves.
 L'aplicació de programes educatius, promotors i no repressius, que fomentin el sentit de la responsabilitat, el respecte dels drets i la llibertat dels altres.
 La prioritat dels programes d'actuació en l'entorn familiar i social propi, sempre que no sigui perjudicial per als interessos dels menors i els joves.
 La col·laboració i la responsabilització dels pares, els tutors o els representants legals en les actuacions administratives, i la subsidiarietat d'aquestes actuacions respecte de les funcions del pare i de la mare, quan s'intervingui en relació amb persones menors d'edat.
 El caràcter col·legiat i interdisciplinari en la presa de decisions que afecten, o poden afectar, l'esfera personal, familiar o social dels menors i els joves.
 La confidencialitat, la reserva oportuna i l'absència d'ingerències innecessàries, en les actuacions professionals que es duguin a terme a coordinació de les actuacions i la col·laboració amb altres òrgans de la mateixa administració.
 La promoció de la solidaritat i la sensibilitat social envers els menors i els joves.

2. Circular 1/2006 de la Direcció General de Justícia Juvenil, sobre disposicions comunes d'organització i funcionament dels equips de medi obert en les necessitats d'unificar els criteris d'aplicació per part dels equips de medi obert de Justícia Juvenil de Catalunya i els professionals que els integren. Per tot això es va dictar la Circular 1/2006, de 12 de gener de la Direcció General de Justícia Juvenil, sobre disposicions comunes d'organització i funcionament dels equips de medi obert, que és d'aplicació als equips de medi obert de Catalunya que treballen en l'àmbit de la justícia juvenil.

Eixos estratègics
Els eixos estratègics són els següents:
 Tècnics i professionals han d'estar especialitzats en el coneixement, desenvolupament i aplicació d'eines, materials metodològics i programes d'intervenció.
 Totes les intervencions han de tenir un contingut de caràcter educatiu.
 Responsabilització del jove envers la societat i les seves normes i viceversa.
 Intervenció individualitzada.
 Intervenció en l'entorn familiar i social del jove: promoure i potenciar la capacitat socialitzadora de la família i de l'entorn.
 Avaluació: cal mesurar l'efectivitat de les intervencions per generar coneixement sobre els factors de risc. Seleccionar els recursos necessaris a cadascuna de les intervencions.
 Gestió del risc: valorar el risc de conductes delictives en els joves i regular-ne la intensitat.
 Transitorietat: s'han d'ajustar els plans d'intervenció i les característiques de cada mesura obligada.
 Territorialitat i treball amb la comunitat: accions de proximitat en connexió i cooperació amb els recursos i les institucions del territori, i amb la comunitat.
 Diversificació: garantir l'aplicació de totes les mesures de la Llei orgànica reguladora de la responsabilitat penal dels menors (LORPM) i la possibilitat d'ajustar-les en funció de les circumstàncies de cada jove.
 Marc Organitzatiu i Funcional.

Equip professional
Treballar l'acompanyament en medi obert significa sempre treballar per aconseguir una escola menys hostil, més pròxima al món dels adolescents.

Es va proposar compartir, des del territori, experiències i propostes de treball d'aquest tipus:

 Negociar el sentit escolar del qual s'aprèn fora de l'escola o el lloc vital del qual aprenen a l'escola. Desenvolupar els recursos i propostes del territori que fan sortir l'IES de les aules.
 Estimular la consolidació de recursos d'aprenentatge no acadèmics en el territori.
 Potenciar l'aprenentatge com a tasca de grup (experiència compartida entre adolescents).
 Donar rellevància a aprendre sent útil a uns altres (Aprenentatge Servei), aplicant allò aprés a la comunitat.

Competències dels professionals
L'estratègia principal de l'educador és establir un vincle d'amistat amb l'infant, ja que aquesta és un mutualisme simbòlic que és construïda per la sinceritat.

Les competències dels professionals que treballen a l'Àrea de Medi Obert són:

 Anàlisi: per a l'hora de valorar, planificar, prendre decisions amb una àmplia perspectiva.
 Relació: capacitat de dialogar, comprendre, emfatitzar amb els del teu entorn i marcar límits als més joves.
 Gestió de les emocions: poder gestionar les emocions a partir de diferents treballs en un context canviant i conflictiu. Es treballa l'autocontrol, la resiliència, la frustració i l'estrès.
 Coneixement i dinamització del territori: impulsa mètodes inclusius, amb creativitat i innovació.
 Treball en equip i en xarxa: els professionals han de ser cooperatius, mantenir una disciplina i implicació, sentit autocrític i compromís ètic.
 Institucional: assumpció i aplicació de directrius tècniques comunes.

Composició i funcionament dels equips
Partint de la definició de Wilson de qualitat de l'acció dels educadors i educadores: consisteix a "planificar, proporcionar i avaluar el currículum òptim per a cada educand, en el context d'una diversitat d'individus que aprenen".

Les funcions de tots els professionals, els criteris d'organització i funcionament dels equips estan recollits a la Circular 1/2006 de medi obert.

Els equips de medi obert es componen dels següents professionals:

 Coordinador de l'equip: és el superior jeràrquic dels tècnics de medi obert, responsable del suport a la intervenció dels tècnics de l'equip de medi obert i del control i tasques encomanades. Per tant, és una figura de direcció, dinamització i facilitació.

 Tècnic de medi obert: fa el seguiment d'un menor o jove en el seu entorn natural, amb una doble funció, d'una banda, la intervenció socioeducativa i, de l'altra, el control de l'execució de la mesura que li ha imposat el jutjat de menors. Han de planificar i registrar la seva intervenció de manera que la resta de professionals de la Direcció General hi puguin accedir. Totes les actuacions dels tècnics de medi obert han d'ajustar-se a allò que disposa la Llei de protecció de dades de caràcter personal.

 Psicòlegs i personal administratiu de l'equip.

Actuacions professionals
Les actuacions dels professionals depenen de la mesura imposada, de les característiques del jove i dels recursos disponibles. Amb habilitats adequades per a un treball decent que segons la UNESCO per al 2030 augmenti substancialment el número de joves que tenen les competències necessàries, en particular tècniques i professionals, per accedir al treball decent i l'emprendiment.

Els objectius comuns són reduir la reincidència, assolir la inserció social i responsabilitzar el menor o jove de la mateixa conducta i les seves conseqüències.

Hi ha uns criteris metodològics comuns que, a banda dels eixos estratègics, són els següents:
 Coordinació amb altres equips d'intervenció i assessorament tècnic de la Direcció General d'Execució Penal en la Comunitat i de Justícia Juvenil (DGEPCJJ).
 Coordinació i col·laboració amb les instàncies judicials.
 Els recursos normalitzats i especialitzats de la xarxa comunitària són d'utilització preferent.

Primer contacte
A partir del primer contacte dels nois/es amb els/les educadors/es es genera el diàleg pedagògic. Aquest contacte quotidià permet fer avançar la relació educadors/es-nois/es: aquests comencen a acceptar a I'educador/a com un element més dins del seu entorn fins que, amb el temps, la seva relació es consolida o, en altres paraules, es forma un vincle estable entre els dos.

És important difondre el coneixement i la pràctica de la democràcia com a forma de govern i convivència que permet a tots participar en la presa de decisions al millorament de la societat.

Promoure el valor de la justícia, de l'observació de la llei i de la igualtat dels individus, la inclusió i la no discriminació, la pau i la no-violència.

Programes socials d'infància i adolescència
En algunes circumstàncies els infants pateixen condicions de vida de desprotecció i maltractament.

L'Administració pública està obligada a actuar per tal de respectar i exercir els drets dels infants i adolescents. La DGAIA (Direcció General d'Atenció a la Infància i l'Adolescència) promou el benestar dels menors amb alt risc de marginació social, a fi de contribuir al seu desenvolupament personal. També exerceix la protecció i la tutela dels menors desemparats i és responsable de la seva guarda en els supòsits que estableixen les lleis.

Els EAIA (Equips d'Atenció a la Infància i l'Adolescència) valoren la situació del menor i les famílies, elaboren propostes que vagin en benefici del menor i de fer un seguiment de l'aplicació de les mesures acordades en coordinació amb la resta de professionals que poden intervenir en el cas (serveis socials municipals, cossos de seguretat, educadors, mestres, etc.). Aquests professionals donen suport psicosocial a la família dels infants.

Recursos de protecció del menor:

 CRAE (Centre Residencial d'Acció Educativa). L'acolliment en una institució consisteix a ingressar el/la menor en un centre adequat a les seves característiques amb la finalitat que rebi l'atenció i educació necessària. S'arriba a aquest recurs quan es preveu que el desemparament o la necessitat de separació de la pròpia família seran transitòries, o bé, quan no ha estat possible l'acolliment per part d'una persona o d'una família.
 Centre d'acolliment. És un servei residencial, propi o col·laborador de la DGAIA, format per un equip tècnic pluridisciplinari (metges, psicòlegs i assistents socials). El seu objectiu és fer l'observació i el diagnòstic de la situació del menor i de les seves famílies per poder elaborar la proposta de mesura que els hi correspon. En aquest centre només es deriven infants que necessitin atenció immediata i que cal separar del nucli familiar.
 Centre obert. Destinat a la prevenció i a l'atenció del menor en risc fora de l'horari escolar. El seu objectiu és l'estructuració de la personalitat, l'adquisició d'aprenentatges bàsics i l'atenció de mancances socioeducatives. Aquest recurs depèn dels consells comarcals, dels ens locals o d'entitats privades d'iniciativa social.
 Famílies d'acolliment. Els menors tutelats poden viure en aquestes famílies per tal de fer possible el desenvolupament integral dels infants i adolescents en unes bones condicions de vida, tant econòmiques com afectives.

Per als adolescents que han estat tutelats per la DGAIA  i arriben a la majoria d'edat, s'estableixen una sèrie de mesures per afavorir la reinserció social i laboral d'aquests:

 Pisos assistits. És un recurs per als joves extutelats majors d'edats que no compten amb mitjans propis ni amb un mínim de garanties per assolir l'autonomia personal. Aquest recurs s'ofereix també a menors de 16 a 18 anys tutelats per la DGAIA en circumstàncies determinades.
 Programa d'inserció sociolaboral. Inclou formació prelaboral, laboral i específica, suport en el vessant d'inserció social i experiències laborals en empreses.

Referències

Bibliografia
 Amorós, P. (1994). Intervención en medio abierto. Orientaciones para su práctica. Barcelona: Fundació Jaume Callis.
 Aran, A. P., Noria, L. P., Monteagudo, C. V., Sellarès, F. S., Berñe, M. A. L., Rancaño, A. B., & Gallardo, J. M. (2008). La acción socioeducativa en medio abierto: fundamentos para la reflexión y elementos para la práctica (Vol. 7). Graó
 Burcert, J., Forné, P., Macias, M., Medà, E., Miquel, S., & Ponce, C. (2003). Estratègies d'intervenció en medi obert. Quaderns d'Educació Social. L'eduació social i la infància: Acompanyant cap al futur. Barcelona: Ceesc.
 Cacho, X. (1998). L'Educadora i l'Educador Social a Catalunya. (4ª ed.). Barcelona: APESC.
 Comas, M., Funes, J. (2001). Educadores i educadors de carrer: de l'opció ideològica a l'opció tecnicometodològica. Barcelona: Fundació Jaume Bofill. Finestra Oberta n. 20.
 Delors, J. (1996). L'educació: hi ha un tresor amagat a dins (1ª ed.). Barcelona: UNESCO.
 Maxwell, L. (1995). Integrating Open Learning and Distance Education. Educational Technology, 35(6), pàg. 43-48. Recuperat de: http://www.jstor.org/stable/44428306
 Moreno, F. X. (2014). Bases de Mediació (1ª ed.). Bellaterra: Documents 103.

Educació


text:
Ohligs/Aufderhöhe/Merscheid – jedna z pięciu, i zarazem najbardziej zaludniona, dzielnica miasta Solingen w Niemczech. Pełni przede wszystkim rolę mieszkalną, ponieważ nie znajdują się w niej większe przedsiębiorstwa.

Burmistrzem dzielnicy jest Marc Westkämper.

Opieka medyczna
W dzielnicy znajduje jeden z trzech szpitali miasta Solingen i nosi on nazwę St. Lukas Klinik. Na terenie Ohligs znajduje się również nowoczesny dom spokojnej starości który ulokowany jest na wzniesieniu, gdzie każdy pensjonariusz ma swój pokój w małych 4-5-pokojowych domkach. Naprzeciw znajduje się starszy dom spokojnej starości, który znajduje się w jedenastopiętrowym budynku stworzonym z tak zwanej wielkiej płyty, czyli z betonu odlanego w formy w fabrykach. Oba domy spokojnej starości ulokowane są w lesie na granicy z miastem Hilden.

Transport publiczny
W dzielnicy Ohligs/Aufderhöhe/Merscheid, a dokładniej przy ulicy Bahnstraße 5, znajduje się główny dworzec kolejowy Solingen Hauptbahnhof miasta Solingen, który pełni rolę przesiadkową na terenie dzielnicy, ponieważ przed dworcem znajduje się dworzec autobusowy dzielnicy Ohligs/Aufderhöhe/Merscheid. Z dworca autobusowego odjeżdżają autobusy oraz trolejbusy do centrum miasta oraz do innych części Solingen. Z dworca odjeżdżają również autobusy m.in. do Düsseldorfu, Haan, Monheim am Rhein itd.

Najważniejsze drogi w dzielnicy
Najważniejszymi drogami w dzielnicy są LandStraße 288, droga ekspresowa Viehbacshtraße oraz droga powiatowa Weyertraße.

Przypisy

Solingen

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Cogorno (ligurisch Cogörno) ist eine Stadt in der italienischen Metropolitanstadt Genua mit  Einwohnern (Stand ).

Geographie
Cogorno liegt zwischen den beiden Tälern Fontanabuona und Graveglia am Ufer des Flusses Entella. Das Territorium der Stadt bildete mit weiteren 16 ligurischen Kommunen die Comunità Montana Fontanabuona.

Nach der italienischen Klassifizierung bezüglich seismischer Aktivität wurde Cogorno der Zone 3 zugeordnet. Das bedeutet, dass sich die Stadt in einer seismisch wenig aktiven Zone befindet.

Architektur
Bedeutendstes Bauwerk ist die auch Basilica dei Fieschi genannte Kirche San Salvatore in der gleichnamigen Fraktion, benachbart der Palazzo dei Fieschi.

Quellen

Weblinks

Weinbauort in Italien


text:
The Naval Academy Preparatory School or NAPS is the preparatory school for the United States Naval Academy. NAPS is located on Naval Station Newport, Rhode Island.  The mission of the Naval Academy Preparatory School is "To enhance Midshipman Candidates' moral, mental, and physical foundations to prepare them for success at the United States Naval Academy".

History
The Naval Academy Preparatory School is the Navy's fourth oldest school; only the Naval War College, the Naval Postgraduate School, and the U.S. Naval Academy at Annapolis, Maryland are older.  Informal preparatory classes began as early as 1915.

In 1918, the Secretary of the Navy Josephus Daniels signed a provision to have up to 100 sailors from the fleet to be eligible for entry to the Academy. Due to the difficult nature of the Naval Academy's entrance examination, then Undersecretary of the Navy Franklin D. Roosevelt (future 32nd President) also allowed for a school to be founded to prepare Sailors and Marines for entry.

The first official classes were established at Naval Station, Newport in Rhode Island and Naval Station Treasure Island / San Francisco in California in 1920. A year later the schools were moved to Norfolk, Virginia and San Diego, California. San Diego classes were later disestablished and NAPS classes remained solely in Norfolk until 1942, when the new Naval Academy Preparatory School opened in Newport, Rhode Island.

In early 1943, NAPS moved to the United States Naval Training Center Bainbridge, a facility of several hundred acres located above the Susquehanna River in Port Deposit, Maryland at the former Tome School campus, some  northeast of Baltimore, Maryland.  NAPS returned to Newport while the Bainbridge Center was temporarily inactive during 15 months  around 1950. When Bainbridge was reactivated in 1951 because of the Korean War, the preparatory school returned to Maryland. In August 1974, NAPS returned to its permanent home in Newport.

From 1915 to the year 1968 NAPS was exclusively for Sailors and Marines who were of "Officer Caliber" but lacked the academic foundation for the rigors at The United States Naval Academy. In 1968, The first male "Direct Entries" were admitted to NAPS. Following the congressional authorization of women to attend all military service academies, women were admitted in 1976.

Although NAPS primarily serves as an institution to prepare Midshipman candidates to attend The United States Naval Academy; from the years 1958 to 2008 and again from 2016 to the present day, it also began to prepare Cadet candidates for the United States Air Force Academy (1958–1961), the United States Coast Guard Academy (1979–2008, 2016–present) and, Midshipman candidates for the United States Merchant Marine Academy (1991 to 2004).
In 2006, The Naval Academy Preparatory School named their newly built dormitory in honor of alumnus Colonel John Ripley. Ripley Hall is located on 440 Meyerkord Avenue in Newport, Rhode Island.

Admissions
To gain admission to the United States Naval Academy upon graduation, Midshipman Candidates must have a GPA above 2.2, no failing grade in any subject, meet the body fat standards, pass the Physical Readiness Test (PRT), improving or sustained course grades and SAT scores, favorable conduct and honor aptitude, and get a favorable recommendation from the Commanding Officer.

Midshipman Candidates who might be below the standard, particularly if they are football players, may still have a chance of admission to USNA. After finals are over, their fate is decided on a day known as Black Monday.

Organization

The mission of the United States Naval Academy Preparatory School is to enhance midshipman candidates' moral, mental, and physical foundations to prepare them for success at the United States Naval Academy. The student body, which is organized as a battalion, is divided into three companies, which are then divided into two platoons. Each platoon is divided into four squads in order to carry out orders with effective results. While attending NAPS, all midshipman candidates are in active duty military status, holding the rank of Midshipman Candidate, equivalent to the Navy's Seaman Recruit, at the enlisted pay grade of E-1, although this is significantly reduced in an effort to allocate funds into the Battalion Activity Fund (BAF) and to pay off all debts owed due for issued uniforms and miscellaneous items. The BAF is used to pay for physical fitness clothing and equipment, textbooks and various student activity expenses, such as the Army-Navy game, Graduation Ball and the like. A common nickname for a Midshipmen Candidates  is "NAPSter".

Within the battalion there exists a midshipman candidate led chain of command. The midshipmen candidates holding positions of authority are called "stripers", because they wear collar devices with the number of stripes that are assigned to each position. Stripers are selected by the military staff and serve the term of one marking period, after which they rotate out with new midshipmen candidates. The responsibilities of stripers are: delegating orders from the senior military staff to the students, taking accountability of the battalion, writing the watchbill for other students, organizing their respective companies and platoons for each event the midshipmen candidates attend, and maintaining general cleanliness of Ripley Hall. The head of the entire battalion is the Battalion Commander and Battalion XO and MA. The Battalion XO is in charge of TAPS sheets every night, which is an accountability process throughout the battalion that ensures all the Midshipman Candidates are back at Ripley Hall safe.

Athletics
NAPS athletics consist of football, lacrosse, men's and women's basketball, baseball, wrestling, men's and women's track & field, and men's and women's cross country running. Most of the athletes will move on to their respective sports at either the USNA or the USCGA after successful completion of their year at NAPS. Midshipmen candidates that are not on any of the school teams, as-well as athletes during their sports off-season, must participate in daily physical training. Each midshipman candidate will take the Physical Readiness Test (PRT), four times throughout the school year. The midshipman candidate must pass the PRT in order to move on to the USNA or the USCGA.

In 1998, a NAPS platoon created the chant I believe that we will win! and used it at NAPS sporting events. These NAPSters brought the chant with them to the USNA where the cheer team adopted it for its sporting events.

Alumni
 Colonel John Ripley, USMC (ret.) NAPS 1958
 Captain Lance Sijan, USAF, NAPS 1961, USAFA 1965, posthumous Medal of Honor, Vietnam
 General Michael J. Williams, USMC (ret.), NAPS 1963, Assistant Commandant USMC
 General John R. Allen, USMC (ret.), NAPS 1972
 Admiral Samuel J. Locklear, III, USN, NAPS 1973, Commander U.S. Pacific Command
 Television host Montel Williams, NAPS 1976
 Rear Admiral Peter Gumataotao, USN, NAPS 1977, Commander Naval Surface Force Atlantic
 Rear Admiral Tim Szymanski, USN, NAPS 1981, slated to command Naval Special Warfare Command in 2016.
 Major General Matthew G. Glavy, USMC, NAPS 1982, Commander, Marine Corps Cyberspace Command
 Captain Christopher J. Cassidy, USN, SEAL, NAPS 1989, NASA Astronaut
 Vice Admiral Robert Harward, USN (ret.), NAPS 1975, Deputy Commander, USCENTCOM
 Captain William Lederer, USN, wrote of his 1930 or 1931 NAPC experiences in his 1950 book, All the Ships at Sea.
 Malcolm Perry, NFL Player
 Major General Austin E. Renforth, USMC, NAPS 1984, Commanding General, Marine Corps Air Ground Combat Center

Notable Past Military Staff
 General James Mattis, USMC (ret.) Executive Officer, 1981-1983

References

External links
Naval Academy Preparatory School's official website
United States Naval Academy's official website
United States Coast Guard Academy's official website

Military high schools in the United States
Newport, Rhode Island
United States Naval Academy
United States Coast Guard Academy
United States Merchant Marine Academy
1915 establishments in Rhode Island


text:
A categoria até 96 kg masculino da luta greco-romana nos Jogos Olímpicos de Verão de 2012 foi realizada no dia 7 de agosto no ExCeL.

Calendário
Horário local (UTC+1)

Medalhistas

Resultados

Chave superior

Chave inferior

Repescagem

Final

Greco romana 96 kg masculino


text:
18376 Quirk este un asteroid din centura principală de asteroizi.

Descriere
18376 Quirk este un asteroid din centura principală de asteroizi. A fost descoperit pe  la Siding Spring de Robert H. McNaught. Asteroidul prezintă o orbită caracterizată de o semiaxă mare de 2,73 ua, o excentricitate de 0,23 și o înclinație de 10,5° în raport cu ecliptica.

Vezi și
 Lista planetelor minore: 18001-19000
 Centura de asteroizi

Referințe

Obiecte astronomice descoperite în 1991
Centura de asteroizi


text:
Live À L'Olympia is a live album by Jeff Buckley, released in 2001 (see 2001 in music). It is the second posthumous live album released since his death in 1997. The CD consists of performances taken from two separate concerts Buckley and his band played on July 6/7, 1995 at Paris Olympia. The French crowd were very receptive as he was well regarded there, as shown when he was awarded France's prestigious "Grand Prix International du Disque" earlier that year. Buckley paused midway in some of the songs to address the crowd and "Hallelujah" features ad-libbed lyrics in response to their enthusiasm. The album also features a version of a song from Nina Simone's repertoire, "That's All I Ask". It is one of two versions of the song officially released, the other appearing on a three-track bonus disc issued with Australian copies of Buckley's Mystery White Boy live album. Buckley played the song at various concerts on his 1995 European tour.

In addition to the Olympia concert material, the CD features a unique recorded version of "What Will You Say", performed as a duet with Azerbaijani Mugham singer Alim Qasimov. This recording is from the 1995 "Festival of Sacred Music" held in France (July 18, 1995 in Saint-Florent-Le-Vieil, Maine-et-Loire) and features just Buckley on guitar, Qasimov on daf drum and the two taking turns in singing in a competitive vocal performance, which is one aspect of traditional Qawwali.

Track listing
"Lover, You Should've Come Over" (Jeff Buckley) – 7:47
"Dream Brother" (Jeff Buckley, Mick Grøndahl, Matt Johnson) – 8:00
"Eternal Life" (Jeff Buckley) – 5:06
"Kick Out the Jams" (Michael Davis, Wayne Kramer, Fred "Sonic" Smith, Dennis Thompson, Rob Tyner) – 3:06
"Lilac Wine" (James Shelton) – 5:39
"Grace" (Jeff Buckley, Gary Lucas) – 6:08
"That's All I Ask" (Horace Ott) – 5:18
"Kashmir" (John Bonham, Jimmy Page, Robert Plant) – 1:34
"Je n'en connais pas la fin" (Raymond Asso, Marguerite Monnot) – 6:25
"Hallelujah" (Leonard Cohen) – 9:35
"What Will You Say" (featuring Alim Qasimov) (Carla Azar, Chris Dowd) – 7:49 (Festival of Sacred Music)

Charts

References

2001 live albums
Albums recorded at the Olympia (Paris)
Jeff Buckley albums
Live albums published posthumously


text:
La strada Sukhumvit (in lingua thai ถนนสุขุมวิท, Thanon Sukhumvit; in inglese Sukhumvit Road) è una delle quattro principali strade statali della Thailandia e collega la capitale Bangkok con la Thailandia dell'Est e la frontiera cambogiana. Si snoda per 488 km in prevalenza lungo la costa del Golfo di Thailandia; parte da Bangkok e attraversa le province di Samut Prakan, Chachoengsao, Chonburi, Rayong, Chanthaburi e Trat e arriva al distretto di Khlong Yai di Trat, alla frontiera con la Cambogia in riva al mare. Ha origine nel centro di Bangkok, è la più lunga e una delle più importanti strade della città.

È chiamata anche Autostrada statale nº 3 (in thai ทางหลวงแผ่นดินหมายเลข 3, Thangluang phendin mailek 3; in inglese Route 3); le altre tre principali strade statali del Paese sono la Phahonyothin (Strada statale 1), che porta alla frontiera settentrionale con la Birmania, la Mittraphap (Strada statale 2), che finisce al primo ponte dell'amicizia thai-lao alla frontiera di nord-est con il Laos, e la Phetkasem (Strada statale 4), che attraversa verso sud la penisola malese fino alla frontiera con la Malesia. Il tratto che va da Rayong alla frontiera cambogiana fa parte della AH123, l'autostrada asiatica che collega Dawei in Birmania con l'estremo sud del Vietnam.

A Bangkok

A Bangkok la Sukhumvit è una normale strada prevalentemente a tre corsie per ogni senso di marcia, con le carreggiate separate da uno spartitraffico. Le vie laterali (soi) hanno libero accesso alla strada principale; in corrispondenza delle maggiori intersezioni vi sono semafori che permettono di svoltare verso il lato opposto a quello del senso di marcia e di fare inversioni a U. La strada ha inizio dove si incontrano i distretti di Bangkok di Pathumwan, Khlong Toei e Watthana; è la prosecuzione della strada Phloen Chit che a sua volta è la prosecuzione della strada Rama I. Nel suo tratto iniziale, la Sukhumvit fa da confine tra i distretti di Khlong Toei e Watthana, entra quindi nel distretto Phra Khanong prima e in quello di Bang Na dopo prima di entrare nella provincia di Samut Prakan.

Con i suoi 12,6 km, il tratto di Bangkok della Sukhumvit è la strada più lunga di Bangkok. È sempre molto intasato dal traffico dalla mattina presto fino a tarda sera nonostante per tutta la sua lunghezza sia percorso dai treni sopraelevati della linea Sukhumvit del Bangkok Skytrain. La strada e tutta la zona circostante, che prende il nome Sukhumvit, sono particolarmente vive e ospitano molti alberghi, centri commerciali e ristoranti lussuosi, oltre a molte altre attività commerciali e a uffici. Molti sono gli stranieri e i thailandesi della media borghesia che risiedono nella zona di Sukhumvit. Tra gli alberghi più lussuosi vi sono quelli delle catene Westin, Marriott, Sheraton e Ramada.

Le strade laterali, come in tutta la Thailandia, sono chiamate soi, quelle a destra hanno numeri pari e quelle a sinistra dispari, la numerazione delle soi comincia verso centro città. Tradizionale meta del turismo sessuale, a Sukhumvit vi sono molte prostitute, molti go-go bar e alcuni famosi quartieri a luci rosse come il Nana Plaza in soi 4 e la Soi Cowboy tra la soi 21 e la soi 23. Alla soi 63 Ekkamai si trova il terminale est di Bangkok degli autobus interurbani che collegano la capitale con l'est del Paese.

Autostrada

Una volta entrata nella provincia di Samut Prakan, la Sukhumvit si trova ancora in un'area densamente abitata e anche in questo tratto vi sono i treni sopraelevati della linea Sukhumvit. Costeggia l'ultima ansa del fiume Chao Phraya e arriva alla costa del Golfo di Thailandia dove si lascia a ovest il fiume, svolta verso est e finalmente si trova in un'area a bassa densità abitativa. Anche se in thailandese viene chiamata thangluang, termine traducibile con autostrada, non si paga il pedaggio, non ci sono i caselli autostradali ed è consentito l'accesso dalle proprietà private e dalle vie laterali, anche da quelle in sterrato provenienti dalla campagna. Passa quindi nella provincia di Chachoengsao e prosegue verso est fino alla Bang Na Expressway, una vera e propria autostrada sopraelevata a pagamento. A questo punto la strada diventa la statale 314 e prosegue verso nord-est passando sotto all'expressway, mentre prende i nomi Sukhumvit e Statale 3 la strada diretta a sud-est sotto all'expressway, che termina una decina di chilometri dopo nella periferia nord di Chonburi. La Sukhumvit continua invece in direzione sud, non lontana dalla costa.

Dopo aver attraversato i centri abitati di Chonburi, Saen Suk, Si Racha e Laem Chabang, si allontana leggermente dalla costa per passare nella zona orientale della popolosa Pattaya, dopo la quale continua verso sud riavvicinandosi al mare. Alla fine della baia di Bangkok prosegue verso est seguendo la costa, lascia la provincia di Chonburi ed entra in quella di Rayong passando a fianco dell'aeroporto Internazionale di U-Tapao. Prosegue verso est, si allontana nuovamente dal mare passando a nord della grande zona industriale Map Ta Phut e si riavvicna subito alla costa attraversando Rayong.

Alcuni chilometri dopo piega verso nord-est allontanandosi dal mare e per i successivi 90-100 chilometri resta abbastanza lontana dalla costa. Quando passa a nord della periferia di Chanthaburi piega verso sud avvicinandosi alla città e prosegue quindi verso sud-est. Evita due grossi estuari e attraversa quindi Trat, continua a est e piega ancora verso sud-est avvicinandosi al mare. Prosegue nella stretta valle compresa tra la costa e i contrafforti dei monti Cardamomi, che segnano il confine con la Cambogia. La Sukhumvit termina al posto di frontiera nel distretto di Khlong Yai di Trat e una volta in Cambogia la strada prosegue come Statale 48 cambogiana.

Note

Altri progetti

Strade di Bangkok
Strade statali in Thailandia


text:
Nogometni Klub Aluminij Kidričevo – słoweński klub piłkarski, grający w Druga SNL, mający siedzibę w mieście Kidričevo na wschodzie kraju.

Historia
Chronologia nazw:
 1946—...: NK Aluminij Kidričevo

Klub został założony w 1946 roku jako NK Aluminij Kidričevo. Do 1991 roku występował w drugiej i trzeciej ligach mistrzostw Jugosławii. Po rozpadzie Jugosławii w sezonie 1991/92 debiutował w lidze regionalnej Ptuj. Następny sezon 1992/93 rozpoczął w trzeciej lidze. Po pięciu sezonach w grupie wschodniej trzeciej ligi zespół zajął pierwsze miejsce i awansował w 1997 do drugiej ligi. Kolejne 14 sezonów klub plasował się w czołówce drugiej ligi, ale dopiero w sezonie 2010/11 zajął pierwsze miejsce. Jednak z przyczyn finansowych klub odmówił promocji. W następnym sezonie 2011/12 ponownie zdobył pierwsze miejsce i po raz pierwszy zdobył awans do pierwszej ligi.

Sukcesy

Trofea międzynarodowe
Nie uczestniczył w rozgrywkach europejskich (stan na 31-05-2012).

Trofea krajowe
Słowenia

 3 liga (D3):
 mistrz (1x): 1997
 wicemistrz (1x): 1994

Jugosławia
 3 liga jugosłowiańska (D3):
 mistrz (1x): 1966
 wicemistrz (1x): 1965
 Puchar Republiki Słoweńskiej:
 zdobywca (1x): 1965

Stadion
Klub rozgrywa swoje mecze domowe na stadionie Športni park w Kidričevo, który może pomieścić 600 widzów.

Przypisy

Bibliografia
 Oficjalna strona klubu
 Profil na PrvaLiga

 Profil na UEFA

Słoweńskie kluby piłkarskie
Kluby piłkarskie założone w 1946


text:
Libertad es una localidad del municipio de Nacajuca ubicado en la subregión centro del estado mexicano de Tabasco.

Geografía
La localidad de Libertad se sitúa en las coordenadas geográficas , a una elevación de 6 metros sobre el nivel del mar.

Demografía
Según el Conteo de Población y Vivienda 2020, efectuado por el Instituto Nacional de Estadística y Geografía, la localidad de Libertad tiene 3,843 habitantes, de los cuales 1,869 son del sexo masculino y 1,974 del sexo femenino. Su tasa de fecundidad es de 2.12 hijos por mujer y tiene 987 viviendas particulares habitadas.

Véase también
 Subregión del Centro (Tabasco)
 Nacajuca

Referencias

Localidades del municipio de Nacajuca


text:
Tarazona y el Moncayo – okręg () w Hiszpanii, w Aragonii w prowincji Saragossa.

Podział administracyjny
W skład okręgu wchodzą:
Alcalá de Moncayo
Añón de Moncayo
El Buste
Los Fayos
Grisel
Litago
Lituénigo
Malón
Novallas
San Martín de la Virgen de Moncayo
Santa Cruz de Moncayo
Tarazona
Torrellas
Trasmoz
Vera de Moncayo
Vierlas

Przypisy

Bibliografia
 Comarcas de Aragón, Tarazona y el Moncayo

 Comarca de Tarazona y el Moncayo en aragonesasi.com

Comarki Aragonii


text:
Goni ist ein Dorf mit  Einwohnern (Stand ) in der Trexenta (von der antiken Bezeichnung "Dreißig Dörfer") in der Metropolitanstadt Cagliari.

Die Nachbargemeinden sind Ballao, Escalaplano, Orroli, Silius und Siurgus Donigala.

Der Ort ist vor allem durch die Denkmäler des archäologischen Parks auf der Hochfläche Pranu Muteddu bekannt.

Weblinks

Einzelnachweise

Ort auf Sardinien


text:
Закавказская зона ПВО — территориальное оперативное объединение войск ПВО СССР накануне и во время Великой Отечественной войны, выполнявшее противовоздушную оборону войск и важных административно-политических и промышленных центров, расположенных в границах Закавказского военного округа (Закавказского фронта, Кавказского фронта). Закавказская зона ПВО формировалась два раза.

Закавказская зона ПВО 1-го формирования

История формирования и боевой путь
Закавказская зона ПВО 1-го формирования сформирована 14 мая 1941 года приказом НКО СССР № 0015 от 14 февраля 1941 года в границах Закавказского военного округа, согласно которому в состав зоны должны были войти Батумский, Тбилисский и Бакинский районы ПВО. Штаб зоны — город Тбилиси. Границы зоны — в пределах Закавказского военного округа. Зона создана с целью прикрытия государственных границ с Ираном, Турцией, обороны Черноморского побережья Кавказа и охраны важных административных и промышленных центров, нефтедобывающих районов Закавказья. В территорию зоны включены Грузинская, Армянская и Азербайджанская ССР. Командующий зоной являлся помощником командующего войсками Закавказского военного округа. До 23 августа 1941 года (до образования Закавказского фронта) зона водила в состав Закавказского военного округа, с 23 августа 1941 года — в состав Закавказского фронта. После формирования Кавказского фронта зона входила в его состав с 30 декабря 1941 года..

По состоянию на 22 июня 1941 года в состав зоны входили:
 3 корпус ПВО;
 8 бригада ПВО,
 Тбилисский бригадный район ПВО,
 27-я истребительная авиационная дивизия
 71-я истребительная авиационная дивизия
 отдельные части и подразделения: 443-й зенап, 45-й, 151-й, 365-й, 380-й, 381-й озад.

На основании Приказа НКО № 0041 от 19 июня 1941 года к середине июля 1941 года на основе 27-й и 71-й истребительных авиационных дивизий в Закавказской зоне ПВО сформирован 8-й истребительный авиационный корпус ПВО в составе семи истребительных авиационных полков. В октябре 1941 года состав корпус увеличился до 13 полков, а к ноябрю — до 14. В октябре 1941 года 511-й отдельный зенитный артиллерийский дивизион был размешен для прикрытия объектов в Иране.

30 декабря 1941 года на основании директивы Ставки ВГК от 30 декабря 1941 года на базе Закавказского фронта сформирован Кавказский фронт и Закавказская зона ПВО вошла в его состав. 25 января 1942 года Закавказская зона ПВО вошла в состав Закавказского военного округа после разделения Кавказского фронта на Крымский фронт и Закавказский военный округ.

В составе фронтов и округов

После вхождения в состав Закавказского военного округа 25 января 1942 года в боевой состав зоны входили:
 3-й корпус ПВО (180-й, 190-й, 195-й, 252-й, 335-й, 339-й, 513-й зенитные артиллерийские полки, 3-й зенитно-пулеметный полк, 3-ф прожекторный полк);
 8-я бригада ПВО (466-й зенитный артиллерийский полк, 76-й, 365-й, 510-й отдельные зенитные артиллерийские дивизионы);
 Тбилисский бригадный район (415-й и 443-й зенитные артиллерийские полки, 45-й и 381-й отдельные зенитные артиллерийские дивизионы);
 511-й отдельный зенитный артиллерийский дивизион (в Иране);
 8-й истребительный авиационный корпус ПВО (82-й, 266-й, 267-й, 480-й, 481-й, 483-й иап);
 35-й истребительный авиационный полк ПВО;
 68-й истребительный авиационный полк ПВО;

15 мая 1942 года на основании приказа ставки ВГК № 0075 от 28 апреля 1942 года на базе Закавказского военного округа вновь сформирован Закавказский фронт. Одновременно с переформированием фронта Постановлением Государственного Комитета Обороны от 5 апреля 1942 года № ГКО-1544сс в зоне на базе Бакинского района ПВО началось формирование Бакинской армии ПВО. Цель формирования — прикрытие от ударов с воздуха центра нефтедобывающего района СССР города Баку и окружающих его промыслов, а также нефтеперевозок по железной дороге в восточной части Закавказья и морем в юго-западной части Каспия. Управление армии создано на базе переформированного управления 3-го корпуса ПВО. В состав армии передан 8-й истребительный авиационный корпус ПВО.

В ходе Битвы за Кавказ 1942—1943 годов в августе — декабре 1942 года войска зоны ПВО участвовали в Моздокско-Малгобекской, Нальчикско-Орджоникидзевской и Туапсинской операциях, в ходе которых во взаимодействии с Черноморским флотом и Азовской военной флотилией остановили наступление противника и подготовились к переходу в наступление. 3 января 1943 года Закавказский фронт перешёл в наступление Северной группой войск на нальчикско-ставропольском направлении, а 11-16 января Черноморской группой войск — на Краснодар и Новороссийск. 24 января 1943 года Северная группа войск преобразована в Северо-Кавказский фронт, которому 5 февраля передана и Черноморская группа войск, а также оперативно подчинён Черноморский флот. Силами Закавказской зоны ПВО Закавказского фронта прикрывались Черноморское побережье на участке Лазаревское — Батуми и государственная граница с Турцией и Ираном.

Приказом НКО СССР № 0091 от 5 июня 1943 года Закавказская зона ПВО переформирована в Закавказский фронт ПВО 1-го формирования.

Командующий
 генерал-майор артиллерии Тыкин Ян Августович, 14.5.1941 — 30.12.1941
 генерал-майор артиллерии, с 03.05.1942 г. генерал-лейтенант артиллерии Гудыменко Пётр Емельянович, 30.12.1941 — 05.06.1943

Закавказская зона ПВО 2-го формирования

История формирования и боевой путь
Закавказская зона ПВО 2-го формирования реорганизована к 10 июля 1943 года из Закавказского фронта ПВО 1-го формирования на основе директивы Генштаба Красной Армии от 04.07.1943 г. Вновь сформированная Закавказская зона ПВО вошла в состав образованного в июле 1943 года Восточного фронта ПВО. Войска фронта были развернуты на прикрытии промышленных и оборонных объектов, коммуникаций Северного и Южного Урала, бассейна Средней и Нижней Волги, Кавказа и Закавказья. Входившие в состав фронта Закавказская зона ПВО с Бакинской армией ПВО, 8-й истребительный авиационный корпус, истребительные авиационные дивизии ПВО, дивизионные районы и бригады ПВО обороняли от ударов и разведки с воздуха административные и военно-промышленные центры страны — города Горький, Казань, Куйбышев, Пенза, Саратов, Сталинград, Грозный, Тбилиси, Батуми, Баку и другие.

Директивой Генштаба Красной Армии от 10.4.1944 г. переформирована в Закавказский фронт ПВО 2-го формирования.

В составе фронтов и округов

29 марта 1944 года было принято постановление ГКО № 5508сс «О мероприятиях по улучшению управления действующими войсками ПВО Красной Армии», определившее создание на базе Западного и Восточного фронтов ПВО соответственно Северного и Южного фронтов ПВО с разграничительной линией между ними общим направлением с запада на восток по линии Пугачев, Петровск, Мичуринск, Елец, Дмитриев, Севск, Новгород-Северский, Нежин, Коростень, Луцк. Закавказская зона ПВО переформировывалась в Закавказский фронт ПВО.

Командующий
 генерал-лейтенант артиллерии Гудыменко Пётр Емельянович, 10.07.1943 — 10.04.1944

Примечания

Литература

Ссылки

Зоны ПВО СССР во время Великой Отечественной войны
Участники битвы за Кавказ


text:
Zizi la bouquetière est un film muet français réalisé par Georges Denola, sorti en 1910.

Synopsis
La jeune et jolie bouquetière a deux soupirants : Jacquot, un jeune homme honnête et courageux qui l'aide dans son travail, et le beau Frédéric qui a sa préférence malgré une réputation de mauvais garçon. Un soir en rentrant chez elle, elle est suivie par Frédéric qui lui vole sa recette et s'enfuit par les toits. Poursuivi par Jacquot appelé à la rescousse, Frédéric est finalement rattrapé par la police pendant que la bouquetière réconforte tendrement Jacquot qui a fait une chute dans la rue pendant la cavale.

Fiche technique
 Titre : Zizi la bouquetière
 Réalisation : Georges Denola
 Scénario : Charles Clairville
 Photographie :
 Montage :
 Société de production : Société cinématographique des auteurs et gens de lettres (S.C.A.G.L.)
 Société de distribution : Pathé frères
 Pays d'origine :
 Langue : français
 Métrage : 175 mètres
 Format : Noir et blanc — 35 mm — 1,33:1 — Muet
 Genre : Comédie
 Durée : 6 minutes
 Dates de sortie :
  :
  :

Distribution
 Mistinguett : la bouquetière
 André Hall : Jacquot dit l'Haricot, le soupirant
 Jacques Villa : Frédéric, le rival de Jacquot
 Paul Fromet : le noceur
 Éliane : la mère de la bouquetière

Voir aussi

Articles connexes
 Liste de films français sortis en 1910

Liens externes

 Zizi la bouquetière sur le site de la Fondation Jérôme Seydoux-Pathé

Film français sorti en 1910
Comédie française
Film réalisé par Georges Denola
Film en français
Film muet français
Film français en noir et blanc


text:
Sandra "Sandi" Birgitte Toksvig, OBE, (* 3. Mai 1958 in Kopenhagen, Dänemark) ist eine britische Schriftstellerin, Komikerin und Radio- und Fernsehmoderatorin. Sie lebt und arbeitet in England.

Karriere

Sandi Toksvig wurde am 3. Mai 1958 in Kopenhagen geboren. Ihr Vater ist Claus Toksvig, der Auslandskorrespondent für Danmarks Radio war. Sandi Toksvig hatte sechs Jahre lang die Mamoroneck High School in New York besucht, bevor sie später am Girton College in Cambridge studierte. Ihr erstes Buch erschien 1994 unter dem Titel Tales from the Norse's Mouth, es ist eine erfundene Geschichte für Kinder; eine deutsche Veröffentlichung gibt es nicht. Sie schreibt regelmäßig Kolumnen für das Frauenmagazin Good Housekeeping und für den Sunday Telegraph.

Ihre Karriere als Komikerin begann sie in Cambridge, als sie mit den Cambridge Footlights die erste Show schrieb, in der nur Frauen mitspielten. Während sie am Girton College studierte, war sie auch Mitglied der der Schauspielgruppe Cambridge University Light Entertainment Society. Sie spielte auch im Londoner Comedy Store Improvisationstheater. Ein Bestandteil ihrer Fernsehkarriere ist das Präsentieren der Kinderserien No. 73, Saturday Starship, Get Fresh, Motormouth und Gilbert's Fridge. Von 2010 bis 2016 war sie eine der beiden Moderatorinnen von The Great British Bake Off. Sie war regelmäßig Gast der humoristischen Quizsendung QI Quite Interesting, deren Moderation sie schließlich im Oktober 2016 von Stephen Fry übernahm. Sie erschien auch in Shows wie Call My Bluff, Whose Line Is It Anyway?, Mock the Week und Have I Got News For You sowie in der ersten Episode von Have I Got News For You im Jahr 1990.

Bis Juni 2015 moderierte sie auf BBC Radio 4 The News Quiz; dort hatte sie ab September 2006 Simon Hoggart ersetzt. Im Jahr 2007 war sie auch die Hauptmoderatorin der Sendung Excess Baggage. Sie ist ebenfalls häufig ein Gast in der Show I'm Sorry I Haven't a Clue und Giles Wemmbley Hogg Goes Off. Drei Jahre lang, bis Dezember 2005, machte sie wochentags um die Mittagszeit eine Sendung beim Londoner Talkradio LBC 97.3.

Ihre Ehefrau ist die Psychotherapeutin Debbie Toksvig.

Politische Karriere
Sandi Toksvig unterstützte die Liberal Democrats. Im 2003 kandidierte sie für den Posten des Kanzlers der University of Oxford, schied jedoch im ersten Wahlgang aus. Sie unterstützte eine Kampagne gegen Studiengebühren (student fees). Im März 2015 war sie Mitbegründerin der Women's Equality Party.

Bücher

Kinderbücher (englisch)
 Hitlers Kanarie Sandi Toksvig, Valerius uitgeverij, Vlaardingen, Holland, April 2006 ISBN 90-78250-02-X [Dänische Übersetzung]
 Hitler's Canary, Sandi Toksvig, Doubleday, July 2005
 The Troublesome Tooth Fairy, Sandi Toksvig, Transworld, November 2000, ISBN 0-552-54663-1
 Super-Saver Mouse to the Rescue, Sandi Toksvig, Transworld, April 2000, ISBN 0-552-54541-4
 Super-Saver Mouse, Sandi Toksvig, Transworld, September 1999, ISBN 0-552-54540-6
 If I didn't have elbows, Sandi Toksvig, Deagosti, April 1998, ISBN 1-84089-048-7
 Unusual Day, Sandi Toksvig, Transworld/Corgi, April 1997, ISBN 0-552-54539-2
 If this had never been invented, Sandi Toksvig, Deagosti, 1996
 Tales from the Norse's mouth, Sandi Toksvig, BBC Books, März 1994, ISBN 0-563-40358-6

Erwachsenenbücher (englisch)
 Island Race: an improbable voyage round the coast of Britain, John McCarthy and Sandi Toksvig, BBC Books, 1995
 Great Journeys of the World, Sandi Toksvig et al., Penguin, 1997
 Drowning in the Desert, Sandi Toksvig, Transworld, 1998
 Whistling for the Elephants, Sandi Toksvig, Transworld, August 1999, ISBN 0-593-04480-0
 Whistling for the Elephants, Sandi Toksvig, Little Brown, August 1999
 Flying Under Bridges, Sandi Toksvig, Little Brown, April 2001
 The Travels of Lady Bulldog Burton, Sandi Toksvig and Sandy Nightingale, Little Brown-Verlag, September 2002
 Tell The Fuhrer It's Shakespeare, Sandi Toksvig, Little Brown-Verlag, Dezember 2002
 Gladys Reunited: A Personal American Journey, Sandi Toksvig, Little Brown-Verlag, 2003, ISBN 0-7515-3328-9
 Melted into Air, Sandi Toksvig, Little Brown-Verlag, Juli 2006
 Forgotten Forest, Sandi Toksvig, Juni 2007

Deutsche Veröffentlichungen
Auf Deutsch sind zwei ihrer Bücher erschienen:

Weblinks

Einzelnachweise

Autor
Komiker
Kinder- und Jugendliteratur
Hörfunkmoderator
Fernsehmoderator (Vereinigtes Königreich)
Person (BBC)
Officer des Order of the British Empire
Brite
Geboren 1958
Frau


text:
Pteropodidae é uma família de morcegos. O grupo inclui 143 espécies de morcegos de grandes dimensões e hábitos alimentares frugívoros e nectarívoros. São conhecidos pelo nome genérico de morcego-da-fruta ou raposa-voadora, e são nativos das regiões tropicais da Ásia, África e Oceania. A família Pteropodidae é a única da subordem Megachiroptera.

Classificação

Sistemática tradicional
Tradicionalmente a família Pteropodidae é dividida em duas subfamílias: Pteropodinae e Macroglossinae.

 Subfamília Pteropodinae Gray, 1821
 Tribo Pteropodini Gray, 1821
 Subtribo Rousettina Andersen, 1912
 Gênero Eidolon Rafinesque, 1815
 Gênero Rousettus Gray, 1821
 Gênero Lissonycteris Andersen, 1912
 Gênero Myonycteris Matschie, 1899
 Subtribo Pteropodina Gray, 1821
 Gênero Pteropus Erxleben, 1777
 Gênero Acerodon Jourdan, 1837
 Gênero Pteralopex Thomas, 1888
 Gênero Mirimiri Helgen, 2005
 Gênero Styloctenium Matschie, 1899
 Gênero Neopteryx Hayman, 1946
 Subtribo Dobsoniina Andersen, 1912
 Gênero Aproteles Menzies, 1977
 Gênero Dobsonia Palmer, 1898
 Tribo Harpyionycterini Miller, 1907
 Gênero Harpyionycteris Thomas, 1896
 Tribo Epomophorini Gray, 1866
 Gênero Plerotes Andersen, 1910
 Gênero Hypsignathus H. Allen, 1861
 Gênero Epomops Gray, 1870
 Gênero Epomophorus Bennett, 1836
 Gênero Micropteropus Matschie, 1899
 Gênero Nanonycteris Matschie, 1899
 Gênero Casinycteris Thomas, 1910
 Gênero Scotonycteris Matschie, 1894
 Tribo Cynopterini Andersen, 1912
 Subtribo Nyctimenina Miller, 1907
 Gênero Paranyctimene Tate, 1942
 Gênero Nyctimene Borkhausen, 1797
 Subtribo Cynopterina Andersen, 1912
 Gênero Cynopterus F. Cuvier, 1825
 Gênero Megaerops Peters, 1865
 Gênero Ptenochirus Peters, 1861
 Gênero Dyacopterus Andersen, 1912
 Gênero Chironax Andersen, 1912
 Gênero Thoopterus Matschie, 1899
 Gênero Sphaerias Miller, 1906
 Gênero Balionycteris Matschie, 1899
 Gênero Aethalops Thomas, 1923
 Gênero Penthetor Andersen, 1912
 Gênero Latidens Thonglongya, 1972
 Gênero Alionycteris Kock, 1969
 Gênero Otopteropus Kock, 1969
 Gênero Haplonycteris Lawrence, 1939
 Subfamília Macroglossinae Gray, 1821
 Tribo Notopterini Andersen, 1912
 Gênero Melonycteris Dobson, 1877
 Gênero Notopteris Gray, 1859
 Tribo Macroglossini Gray, 1821
 Gênero Eonycteris Dobson, 1873
 Gênero Macroglossus F. Cuvier, 1872
 Gênero Megaloglossus Pagenstecher, 1885
 Gênero Syconycteris Matschie, 1899

Sistemática alternativa

 Família Pteropodidae
 Subfamília Nyctimeninae
 Subfamília Cynopterinae
 Subfamília Harpyionycterinae
 Subfamília Epomophorinae
 Subfamília Pteropodinae

Morcegos
Famílias de morcegos
Famílias de mamíferos


text:
Le Comité régional d'action viticole (CRAV) ou Comité d'action viticole (CAV) est un groupe radical occitan de producteurs de vin. Il a revendiqué un certain nombre d'actions terroristes liées à la production viticole.

Il mène régulièrement des vagues d'attentats lors de périodes de fortes tensions autour de la question de la viticulture.

Le CRAV a mené plusieurs actions contre des vins étrangers (notamment importés d'Italie ou d'Espagne) que le CRAV considère comme des menaces.

Quelques actions du CRAV

La liste suivante n'est pas exhaustive et ne contient que de grosses actions du CRAV.

 4 mars 1976 : une fusillade éclate entre deux compagnies de CRS (corps de police en France) et plusieurs centaines de viticulteurs, faisant deux morts (un commandant de CRS et un viticulteur, Émile Pouytès) à Montredon (Aude).
 6 décembre 1998 : attentat à Narbonne ; une salle de l'hôtel des impôts de Narbonne (Aude) a été détruite à l'explosif dans la nuit du vendredi au samedi, sans faire de blessé ; la mention CRAV : gel a été inscrite sur un mur, en référence au gel qui a touché le vignoble audois, le 14 avril, après lequel les viticulteurs ont réclamé une aide de 145 millions de francs.
  : actions contre une radio, un pipeline de gaz et une canalisation d'eau dans l'Hérault.
 23 février 2002 : action revendiquée par le CRAV à Cazedarnes dans l'Hérault contre un poste électrique ; les dégâts sont de l'ordre de 150 000 € ; une inscription est relevée sur place CrAV Vivra.
 27 février 2002 : attentat revendiquée par le CRAV en Occitanie ; deux charges explosives ont endommagé une armoire qui commande quatre passages à niveau et la signalisation de la ligne Tarascon-Carcassonne, empruntée par le TGV Paris-Perpignan ; le trafic est coupé pendant deux heures ; la SNCF a dénoncé un  qui aurait pu avoir  ; les viticulteurs de Languedoc-Roussillon, exaspérés par la crise de la profession, ont voulu protester contre la condamnation d'un des leurs, à la suite de sa participation au saccage de la direction régionale de la répression des fraudes.
 26 mars 2005 : des actes de vandalisme, revendiqués auprès de l'AFP par le Comité d'action viticole, ont été commis, tôt le samedi matin, causant d'importants dégâts matériels dans plusieurs supermarchés du Languedoc-Roussillon, pour protester contre la politique de baisse des prix dans la grande distribution, selon des sources policières ; plusieurs individus, le visage encagoulé, selon des témoins, ont incendié plusieurs centaines de chariots et détruit les abris en verre où ils étaient stationnés devant les centres Leclerc de Béziers (Hérault), de Nîmes et des Angles (Gard), avant l'heure d'ouverture des magasins.
  2005 : actions contre des directions de l'agriculture du Languedoc-Roussillon ; des actions, signés par le Comité régional d'action viticole, ont visé dans la nuit du jeudi 31 mars au vendredi 1 avril, la direction régionale de l'agriculture à Montpellier, ainsi que les antennes départementales de Nîmes (Gard) et Carcassonne (Aude).
 : Deux transformateurs électriques à Nîmes et Narbonne sont la cible d'explosions.
15, 16 et  : la Mutualité sociale agricole de Narbonne et Trésor public à Alzonne vandalisés à coup de masse. Et attentats à la bombe contre la perception de Murviel-lès-Béziers.
 : Attentat à la bombe contre les bureaux de perception du Trésor Public à Murviel-lès-Béziers.
 : un pylône électrique de la zone industrielle de Plaisance à Narbonne abritant notamment plusieurs relais de téléphonie mobile est la cible d'une explosion signée par le CAV.
 : Deux radars fixes à Peyriac-de-Mer et entre les communes de Narbonne et Gruissan) sont entièrement détruits par les flammes. Sur la chaussée sont retrouvés les sigles "CRAV".
  : Incendie d'un radar automatique sur l'autoroute A9 entre Montpellier et Narbonne, près de Vinassan.
  : Incendies de panneaux publicitaires, palettes de bois, rideaux de fer à Clermont-l'Hérault, Maureilhan et Villeveyrac.
  : série d'actions du CRAV, attentat contre une usine d'embouteillage à Servian, tentative d'attentat contre un même type d'usine à Mèze, action à Carcassonne ou deux vitres d'un Leader Price ont été brisées et plusieurs pneus incendiés, à Coursan et Saint-Marcel-sur-Aude plusieurs Intermarché ont aussi subi des dégâts mineurs.
  : attentat contre une usine d'embouteillage de vins à Maureilhan.
  : action : alerte à la bombe dans trois hypermarchés à Carcassonne, Lézignan et Narbonne.
  : action : deux radars sont incendiés sur la route départementale reliant Gruissan à Narbonne, le même jour se tenait une manifestation de viticulteurs à Montpellier.
  : action : 2 700 hectolitres de vin d'une société de négoce sont vidés à Piolenc.
  : action : les vitres de la Mutualité sociale agricole Grand Sud ont été, dans la ville de Narbonne détruites par un commando se réclamant du CAV. En mai 2008 la MSA avait déjà été la cible du même type d'action.
  : action : un attentat à la bombe signé du CAV endommage les locaux du parti socialiste à Carcassonne ainsi que l'école situé en face. Des inscriptions visant le ministre de l'Agriculture Stéphane Le Foll sont retrouvés sur les murs du local.

 Le , deux centraux téléphoniques sont incendiés à Bessières et Villemur-sur-Tarn privant environ 8000 foyers de téléphone et d'internet et dégradant fortement les connexions de téléphonie mobile. Des inscriptions retrouvées sur place font penser à une action du CRAV. Ces dégradations ont en fait été provoquées par des cambrioleurs du Crédit Agricole de Bessières, permettant notamment de désactiver les systèmes de sécurité de la banque.

 Le , le bâtiment de Vinadeis (négociant en vins), site du groupe Sudvin, est incendié. Une inscription du Crav est retrouvée sur place.

 Le , la porte d'entrée des bureaux de Vergnes et Passerieux, l'un des plus grands courtiers en vins en France, a été enfoncée et les auteurs ont incendié les locaux. Sur les murs extérieurs sont retrouvés des tags faisant référence au CRAV.

 En , cinq hommes sont arrêtés alors qu'ils tentent de mener une action clandestine au nom du Comité régional d'action viticole. Dans leurs véhicules sont alors découverts cinq haches, trois masses, 60 litres de gazole, un chalumeau, une grosse bombe lacrymogène et des cocktails Molotov.
 Le , un commando d'une dizaine de personnes armées de masses se sont introduites un soir chez un négociant en vins de Teyran et ont déversé 200 000 litres de vin avant de laisser des tags du Comité d'action viticole (CAV). Dix-sept cuves ont été vidées.

Références

Faction armée en France
Histoire occitane
Viticulture


text:
Polia polyodon är en fjärilsart som beskrevs av Hübner 1827. Polia polyodon ingår i släktet Polia och familjen nattflyn. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Nattflyn
polyodon


text:
Vostok är en forskningsstation belägen i östra delen av Antarktis, inte långt från den geomagnetiska sydpolen. Avståndet till den geografiska sydpolen är cirka 1 000 kilometer. Stationen grundades 1957 och drevs av Sovjetunionen fram tills Sovjetunionen upplöstes som statsbildning 1991. Numera drivs den gemensamt av ryska, amerikanska och franska vetenskapsmän. I januari 1994 stängdes den tillfälligt. Stationens läge nära den magnetiska sydpolen gör stationen till en utmärkt plats för att studera jordens magnetfält. Forskning bedrivs även inom bland annat klimatologi, geofysik och meteorologi. 1996–97 upptäcktes Vostoksjön som är världens största kända sjö belägen under inlandsis med en yta på cirka 14 000 kvadratkilometer, belägen cirka 4 000 meter under Vostokstationen.

Vostokstationen tillhör de allra mest otillgängliga och ogästvänliga platserna i världen. Den är belägen nästan 3 500 meter över havet och istäcket under stationen är uppemot 4000 meter tjockt. Kombinationen av ett extremt kallt klimat, fem månaders polarnatt, mycket låg luftfuktighet och (på grund av höjden) låg syrehalt i luften gör regionen praktiskt taget omöjlig för permanent bosättning. De forskare som vistas där behöver ofta åtskilliga veckor för att vänja kroppen vid de extrema förhållandena.

Jordens kallaste plats
Tillsammans med den närbelägna så kallade södra köldpolen är Vostokstationen jordens kallaste plats där kontinuerliga observationer görs. Den 21 juli 1983 uppmättes en temperatur på -89,2 °C vilket är den lägsta officiellt registrerade temperaturen. Årsmedeltemperaturen (dygnsgenomsnitt) är ungefär -57 °C, och aldrig når dygnsmedeltemperaturen högre än -30 °C.

Den högsta uppmätta temperaturen vid Vostokstationen är -12,2 °C. I juli 1987 uppmättes en maxtemperatur under månaden på -72,2 °C. Den 27 augusti 2008 uppmättes en temperatur på -84 °C, vilket var den lägsta uppmätta temperaturen i världen på 10 år. Genom att borra så kallade iskärnor går det att studera områdets klimat hundratusentals år bakåt i tiden vilka bland annat används för att studera klimatförändringar.

Källor

Fotnoter

Forskningsstationer i Östantarktis
Bildanden 1957


text:
Løken Moraines är en kulle i Antarktis. Den ligger i Östantarktis. Australien gör anspråk på området. Toppen på Løken Moraines är  meter över havet.

Terrängen runt Løken Moraines är platt västerut, men österut är den kuperad. Havet är nära Løken Moraines åt nordväst. Den högsta punkten i närheten är  meter över havet,  kilometer öster om Løken Moraines. Trakten är glest befolkad. Närmaste befolkade plats är Casey Station,  kilometer väster om Løken Moraines.

Kommentarer

Källor

Kullar i Östantarktis
Australiens anspråk i Antarktis
Berg i Antarktis 200 meter över havet eller högre


text:
Estée Lauder, ursprungligen Josephine Esther Mentzer, född 1 juli 1906 i Queens, New York, död 24 april 2004 på Manhattan, New York, var en amerikansk kosmetikaföretagare, grundare av Estée Lauder Companies

Estée Lauder, som själv uppgav att hon var född 1908, var dotter till ungersk-judiska immigranter. Hon gifte sig med Joseph Lauter 1930. De bytte namnet till Lauder under 1930-talet. Hon skilde sig 1939 och gifte om sig med honom 1942 och de förblev sedan gifta till hans död 1982.
Hon var den enda kvinnan på tidningen Time Magazines lista över 1900-talets tjugo främsta affärsgenier.

Referenser

Noter

Personer inom USA:s näringsliv under 1900-talet
Födda 1906
Avlidna 2004
Kvinnor
Riddare av Hederslegionen
Mottagare av Frihetsmedaljen


text:
Крис Сивертсон () — американский кинорежиссёр, сценарист и продюсер.. Лауреат премии «Золотая малина» в категории «худшая режиссура».

Карьера
В 2006 году снял фильм ужасов «Потерянные» (по мотивам книги Джека Кетчама), получивший впоследствии статус культового. Однако изначально широко известным Сивертсон стал, сняв в 2007 году триллер «Я знаю, кто убил меня» с Линдси Лохан в главной роли, несмотря на то, что фильм получил преимущественно негативные отзывы критиков, а также несколько номинаций на «Золотую малину».

В 2016, совместно с Майклом Коди, написал сценарий к фильму «Налётчики». В 2018 выступил ассоциированным продюсером в фильме «План побега 2».

Примечания

Ссылки

Кинопродюсеры США
Режиссёры США
Режиссёры XXI века
Сценаристы США
Сценаристы XXI века


text:
Gary Milo Ridley, PE (September 29, 1945 – December 21, 2022) was an American engineer and civil servant from the state of Oklahoma most notable for concurrently serving as the state's Secretary of Transportation, Director of the Department of Transportation, and the Director of the Oklahoma Turnpike Authority between 2009 and 2013.

He served as Oklahoma Secretary of Transportation between 2009 and 2017, after being appointed by Governor of Oklahoma Brad Henry in 2009 and then retained by Governor Mary Fallin in 2011. In addition, Ridley also served concurrently as both the Director of the Oklahoma Department of Transportation (2001–2013) and the Director of the Oklahoma Turnpike Authority (2009–2013). He served a total of 48 years working for the state of Oklahoma.

Early life and education
Ridley was a native of Chicago, Illinois, and a registered professional engineer.

Career

Department of Transportation
Ridley joined the Oklahoma Department of Transportation in 1965, when he started as an equipment operator. He was promoted to a maintenance superintendent position in Kingfisher, Oklahoma in 1970 and an then became a traffic superintendent in Perry, Oklahoma in 1979. In 1983 he became field maintenance engineer at Perry, then advanced to Division Five Maintenance Engineer at Clinton, Oklahoma in 1986. He became Division Engineer at Clinton in 1995.

Ridley left ODOT in 1997 to become executive director of the Oklahoma Asphalt Paving Association. He returned to the department in January 2001 as Assistant Director for Operations after being appointed by Frank Keating. In August 2009, Ridley was appointed by the Oklahoma Transportation Commission as the Director of the Transportation Department. As Director, Ridley was responsible for managing the Department through the crisis caused by the I-40 bridge disaster, and the reconstruction in the summer of 2002.

Ridley retired from his post as Director of the Transportation Department on March 31, 2013, after serving 12 years in that post and 44 years with the department overall.

Turnpike Authority
In October, 2009, former Transportation Secretary Phil Tomlinson retired as Director of the Oklahoma Turnpike Authority effective November 1, 2009. The Authority then appointed Secretary Ridley to succeed Tomlinson as Director. With his appointment as Turnpike Director, Ridley is the first person to serve concurrently as Transportation Secretary, Transportation Department Director and Turnpike Authority Director since Neal A. McCaleb in 1999 under Governor Frank Keating. Ridley retired as Director of OTA the same day that he retired from ODOT, March 31, 2013.

Secretary of Transportation

Henry Administration
Governor of Oklahoma Brad Henry appointed Ridley as his second Secretary of Transportation following the resignation of Phil Tomlinson in 2009. As Transportation Secretary, Ridley has supervision over all state transportation initiatives and the entities charged with implementing them, including the Oklahoma Department of Transportation, the Oklahoma Transportation Authority, the Oklahoma Aeronautics Commission, the Oklahoma Space Industry Development Authority and all Port Authorities within the state.

During the Henry administration, Ridley served as Transportation Secretary concurrently with his position as Transportation Department Director, which gave him direct control over that department.

Fallin Administration
On November 29, 2010, Governor-elect Mary Fallin announced that she would retain Ridley as Secretary of Transportation in her Administration. Fallin also retained Ridley as the Director of both the Department of Transportation and the Turnpike Authority.

Personal life
He and his wife, Eula, had two children, Daphne and Joe.

Death
Ridley died on December 21, 2022 in Okalhoma City, at the age of 77.

References

External links
 Official ODOT biography

1945 births
2022 deaths
Politicians from Chicago
State cabinet secretaries of Oklahoma
People from Yukon, Oklahoma
20th-century American engineers
21st-century American engineers
21st-century American politicians
Engineers from Illinois
Engineers from Oklahoma


text:
This is a list of all games released on cartridge for the Atari Jaguar, a fifth generation home video game console developed by Flare Technology and manufactured by IBM for Atari Corporation. The following list does not include games for the system's only add-on, the Jaguar CD.

Unveiled at the August's 1993 Chicago Consumer Entertainment Show, it was first released on November 23, 1993 in the test markets of New York City and San Francisco, and then in April 1994 for the rest of North America. The fifth (and final) home console under the Atari name, the Jaguar was marketed as the world's first 64-bit video game system, although its GPU and DSP processors were actually 32-bit based.

Atari released and marketed the Jaguar to compete with 16-bit consoles such as the Sega Genesis and Super Nintendo Entertainment System and 32-bit systems such as the 3DO Interactive Multiplayer (which launched the same year), Amiga CD32 and Philips CD-i. The system's crippled multi-chip architecture that was difficult for most developers to program games for it, combined with Atari's severely limited financial resources and poor commercial performance in the market, resulted in a limited library of only 44 titles released in cartridge format during its official commercial run. Fewer than 250,000 units were sold; sales of the Jaguar virtually plummeted in 1995 when the respective launches of the Sega Saturn and Sony PlayStation began outselling the console. Originally released at US$249.99, Atari dropped the price to $149.99 in 1995 for a few months before being dropped again to $99.99 in order to clear out the remaining inventory. The Jaguar struggled to maintain a substantial userbase during most of its life and by early 1996, the system and game development for it were discontinued; 6 more official games came out for the Jaguar at that point.

On February 13, 1996, Atari agreed to merge with JTS, Inc. in a reverse takeover, which would later take effect on July 30, and on April 12, 1996, the company filed a 10-K405 SEC Filing. After Hasbro Interactive acquired all the Atari assets in 1998, the Jaguar's patents were released into the public domain, declaring it an open platform and allowing anyone to freely create and publish software for the Jaguar without obtaining a license from Hasbro. Since May 14, 1999, when the announcement was made, the Jaguar continues to enjoy a cult following with a slew of homebrew games being developed and released.

Games
Listed here are all  officially released Atari Jaguar cartridge games.

See also
 List of Atari Jaguar homebrew games
 List of cancelled Atari Jaguar games
 Lists of video games

Notes

References

External links
 List of Atari Jaguar games at MobyGames

Atari Jaguar


text:
-

Niche de l'émail est un ancien terme utilisé pour définir dans l'étude du développement dentaire, aux stades embryologiques, un espace où débute la formation de l'émail de la future dent.

Le terme de niche de l'émail a été proposé par les embryologistes allemands L. Bolk en 1913 puis développé par B. Orban, W. Meyer et O. Norberg entre 1928 et 1951. Il est ensuite tombé dans un certain oubli puis repris en 1975 par Tadahiro Ooë, anatomiste japonais. Il est encore décrit en 2015 dans la 14 édition du manuel Orban's Oral Histology and Embryology.

La niche de l'émail était décrit sur des lames d'histologie, comme l'espace compris entre la lame dentaire, l'organe adamantin et une excroissance de la lame dentaire qui était considéré comme la lame dentaire latérale.

Avec le développement des techniques d'imagerie, ce concept disparaît de la terminologie embryologique, car il est considéré comme un artefact. Sur une lame d'histologie plane, l'organe de l'émail semble en effet être relié à l'épithélium oral par des brins (excroissances) issus de la lame dentaire (supposés être la lame dentaire latérale) et la niche de l'émail est le nom donné aux cellules mésenchymateuses qui semblent être entourées par ces excroissances de la lame dentaire. En réalité, il n'y a pas de mésenchyme complètement entouré par la lame dentaire. Cette apparence est due à une dépression en forme d'entonnoir de la lame dentaire. Ces observations sont dues au fait que la lame dentaire est une structure incurvée alors que la lame d'histologie présente des tissus pris dans un seul plan.

Références

Dent
Embryologie
Terminologie scientifique


text:
Caratteristiche tecniche
Era un terzino.

Carriera
Cresciuto nell'Ampelea di Isola d'Istria, ha disputato la stagione 1941-42 in Serie B con la Fiumana, poi ha giocato in Serie A con il Venezia esordendo a Firenze il primo novembre 1942 nella partita Fiorentina-Venezia (2-1), ha chiuso la sua carriera con l'Edera di Trieste.

Palmarès

Club

Competizioni nazionali

Ampelea: 1946-1947 (girone I), 1947-1948 (girone I)

Note


text:
Les Lanciers or The Lancers is a square dance, a variant of the Quadrille, a set dance performed by four couples, particularly popular in the 18th and 19th centuries. It is a composite dance made up of five figures or tours, each performed four times so that each couple dances the lead part. It exists in many variants in several countries.

Widespread though it was throughout Europe, Les Lanciers became less fashionable by the beginning of the 20th century. It has survived as a popular dance in Denmark to the present day, having been introduced from England in 1860. The Danish dance took its current form before the 1st World War. From the bourgeoisie of Copenhagen it spread through dancing schools in provincial towns and through the landed gentry. It is danced at court, at many university and school gaudies, and at private functions. Les Lanciers is also taught in most of the high schools in Denmark, where it is often performed at the school's gala/prom.

The five tours of the Danish dance are:
La Dorset
La Victoria
Les Moulinets
Les Visites
Les Lanciers

The dances keep getting more advanced, no. 5 requiring very precise timing.

The Kitchen lancers was a more boisterous version of the dance that was popular in the early 20th century. Lancers sets are still danced in Irish set dance.

See also
 Joseph Binns Hart, composer of music for Les Lanciers

References

External links
The Danish music for each part can be found here.
The origins of The Lancers Quadrilles are discussed here.
1854 American sheetmusic for Les Lanciers
various editions at imslp

Country dance
European dances
Dance in England


text:
Corozaleños – abitanti di Corozal (Porto Rico)
Corozaleños – abitanti di Hato Corozal


text:
Praveen Mahadeo Thipsay (ur. 12 sierpnia 1959) – indyjski szachista, arcymistrz od 1997 roku.

Kariera szachowa
Na arenie międzynarodowej pojawił się w połowie lat 70. XX wieku, dwukrotnie (Tjentište 1975, Innsbruck 1977) występując na mistrzostwach świata juniorów do 20 lat. Od pierwszych lat 80. zaliczany był do ścisłej czołówki indyjskich szachistów, do której należał przez ponad 20 kolejnych lat. Wielokrotnie startował w finałach indywidualnych mistrzostw kraju, siedmiokrotnie (w latach 1982, 1984, 1985, 1989, 1992, 1993, 1994) zdobywając złote medale. Pomiędzy 1982 a 2002 r. siedmiokrotnie (w tym 2 razy na I szachownicy) reprezentował barwy Indii na szachowych olimpiadach, był również czterokrotnym medalistą drużynowych mistrzostw Azji: dwukrotnie złotym za wyniki indywidualne (1983, 2003) oraz dwukrotnie brązowym, wraz z drużyną (1983, 1999). W 1990 r. zakwalifikował się do rozegranego w Manili turnieju międzystrefowego (eliminacji mistrzostw świata), jednak występ w tym turnieju był całkowicie nieudany (zajął ostatnie miejsce w stawce 64 zawodników).

Do sukcesów Praveena Thipsaya w turniejach międzynarodowych należą m.in.:
 dz. III m. w New Delhi (1982, za Josifem Dorfmanem i Wiktorem Kuprejczykiem, wspólnie z Markiem Tajmanowem i Dibyendu Baruą),
 dz. I m. w Częstochowie (1984, wspólnie z m.in. Andrzejem Szypulskim),
 dz. II m. w Poznaniu (1984, za Pawłem Stempinem, wspólnie z Zbigniewem Szymczakiem i Thomasem Pähtzem),
 dz. II m. w Nowym Delhi (1984, za Mają Cziburdanidze i Tiruchi Parameswaranem),
 dz. I m. w Londynie (1985, mistrzostwa Wspólnoty Narodów, wspólnie z Kevinem Spraggettem),
 dz. III m. w Edynburgu (1985, mistrzostwa Wielkiej Brytanii, za Jonathanem Speelmanem i Anthony Milesem, wspólnie z m.in. Murrayem Chandlerem, Ianem Rogersem i Julianem Hodgsonem),
 dz. I m. w Dhace (1997, wspólnie z Jamesem Plaskettem),
 IV m. w Kalkucie (1997, za Wadimem Zwiagincewem, Jaanem Ehlvestem i Aleksandrem Grafem),
 dz. IV m. w Teheranie (1998, mistrzostwa Azji, za Rustamem Kasimdżanowem, Dibyendu Baruą i Đào Thiên Hải, wspólnie z m.in. Siergiejem Zagrebelnym i Mohamadem Al-Modiahkim),
 dz. II m. w Pune (2004, za Maratem Dżumajewem, wspólnie z Jewginijem Władimirowem, Tejasem Bakre, Aleksandrem Fominychem i Kidambi Sundararajanem),
 dz. II m. w Lucknow (2004, za Maratem Dżumajewem, wspólnie z Deepanem Chakkravarthym i Saidalim Juldaczewem).

Najwyższy ranking w dotychczasowej karierze osiągnął 1 stycznia 1995 r., z wynikiem 2515 punktów dzielił wówczas 2. miejsce (za Viswanathanem Anandem, wspólnie z Dibyendu Baruą) wśród indyjskich szachistów.

Inne osiągnięcia
W 1984 r. został laureatem nagrody Arjuna Award.

Przypisy

Bibliografia
 ChessBase Megabase 2008

Linki zewnętrzne

Arcymistrzowie szachowi
Indyjscy szachiści
Laureaci Arjuna Award
Szachiści XX wieku
Szachiści XXI wieku
Urodzeni w 1959


text:
Нильс Абрам фон Урсин (1785—1851) - врач, профессор медицины и ректор Императорского Александровского университета.

Биография
Окончил медицинский факультет в Королевской академии Або. Преподавал акушерство, анатомию, физиологию в Академии Або и после её преобразования в Императорском Александровском университете. Начав в должности ассистента, получил должность профессора медицины и хирургии. Ректор Императорского Александровского университета (1839–1845). Содействовал развитию в университете научных исследований в области физиологии и судебной медицины. Из-за строгости заслужил нелюбовь студентов. Нильс Урсин получил дворянство (1845).

Выпускники королевской академии Або
Ректоры Императорского Александровского университета
Медики Финляндии


text:
Нумансия:
 Нуманция (город)
 Нумансия (футбольный клуб)
 Нумансия (броненосец)

См. также
 Нумансия-де-ла-Сагра


text:
Plecia connata är en tvåvingeart som beskrevs av Hardy 1962. Plecia connata ingår i släktet Plecia och familjen hårmyggor.

Artens utbredningsområde är Madagaskar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Hårmyggor
connata