text:
Estados alterados de consciência (EAC) ou estados não ordinários de consciência (ENOC) (em inglês, altered states of consciousness) são estados de consciência diferentes do estado normal de vigília. O termo foi cunhado por Arnold M. Ludwig em 1966 e popularizado por Charles Tart em 1969, para descrever mudanças quase sempre temporárias no estados de consciência dos indivíduos. Não deve ser confundido com níveis alterados de consciência (em inglês, altered level of consciouness).

Estados alterados de consciência é um conceito desenvolvido com base em estudos interdisciplinares, envolvendo pesquisas dentro da antropologia, psicologia, neurociências, arqueologia cognitiva, entre outras áreas. Exemplos de estados alterados de consciência são visões de padrões geométricos como espirais, vórtices, zigue-zagues, linhas onduladas, pontos luminosos, entre outras formas muito presentes na arte rupestre, na arte indígena e no trabalho de artistas visionários atuais, supondo que elas sejam características inatas do ser humano.

Exemplos estudados por cientistas como Michael Wilkelman e Graham Hancock indicam que certas experiências sobrenaturais são naturais para os seres humanos como o contato com seres divinos em diversas religiões. Elas fazem parte do funcionamento normal do cérebro humano, apenas variando conforme as tendências pessoais e culturais dos indivíduos. David Lewis-Williams, em seus livros The Mind in the Cave e Inside The Neolithic Mind (Inside The Neolithic Mind foi escrito em parceria com David Pearce), relata uma série de pesquisas laboratoriais com o uso de psicoativos e de práticas meditativas, religiosas e xamânicas, sendo que os resultados despertaram os cientistas para o conceito de estados alterados de consciência. Nas palavras dos autores:

Conceito
O termo estados alterados de consciência foi definido por Ludwig em 1966. Estado alterado de consciência é um estado mental induzido por agentes farmacológicos, fisiológicos ou psicológicos que deriva de um estado normal de consciência. Certos comportamentos anormais e apáticos observáveis apresentam características de estados alterados de consciência. Estados alterados de consciência também podem estar associados à criatividade artística ou a diferentes níveis de concentração. Eles ainda podem ser compartilhados entre os indivíduos e estudados em pesquisas sociológicas.

Causas
Estados alterados de consciência podem ser causados tanto por fatores acidentais ou patológicos quanto por fatores intencionais (recreação, meditação ou escuta de ondas cerebrais como ondas bineurais). Podem ser causados por drogas psicoativas ou por intoxicação, de maneira acidental, patológica ou intencional. Em algumas ocasiões, dois ou mais fatores podem levar a estados alterados de consciência como transtornos psiquiátricos e uso de substâncias psicoativas. Emoções provocadas por vários estímulos também podem levar a comportamentos que alteram o estado de consciência.

Estados alterados de consciência podem ser constatados por meio de observações ou de imagens do cérebro como tomografias computadorizadas, ressonâncias magnéticas ou eletroencefalogramas que identificam as atividades das ondas cerebrais. Imagens podem favorecer o diagnóstico, em situações em que o histórico do paciente não está acessível ou em que os exames físicos não são confiáveis. (Dandan, 2004)

Causas acidentais e patológicas
Causas acidentais e patológicas referem-se a eventos despropositais e a doenças. De acordo com o professor de clínica pediátrica Dr. Jeffrey R. Avner, a alteração dos estados de consciência é desencadeada pela  diminuição da autoconsciência seguida pela diminuição da consciência ambiental. Causas acidentais e patológicas incluem experiências traumáticas, epilepsia, falta de oxigênio, infecções, privação de sono, jejum e psicoses.

Causas intencionais
Causas intencionais referem-se a eventos propositais como privação sensorial, tanque de isolamento, sonhos lúcidos, hipnose, meditação e uso de drogas psicoativas. Drogas psicoativas incluem cannabis, ecstasy, opiáceos, cocaína, LSD e álcool.

Drogas psicoativas
O uso de drogas psicoativas está entre os vários fatores que alteram o estado de consciência do indivíduo. Drogas psicoativas podem ser definidas como substâncias químicas que circulam no sangue e comprometem a atividade cerebral, provocando mudanças de atitude, de comportamento e de consciência (Revonsuo, A., Kallio, S., & Sikka, P. 2009).
 Cannabis afeta a atividade mental, a memória e a percepção de dor. O indivíduo que está sob os efeitos da cannabis pode experimentar diferentes níveis de paranoia, sensibilidade aguçada e reações lentas.
 Ecstasy altera o estado de consciência, provocando o aumento dos sentimentos positivos e a redução dos sentimentos negativos (Aldridge, D., & Fachner, J. ö. 2005).  Os usuários de ecstasy têm as suas emoções intensificadas, geralmente acompanhadas de sensações de intimidade ou de conexão com as outras pessoas.
 Opiáceos geralmente produzem analgesia e sentimentos de euforia. O abuso do uso de heroína, morfina, hidrocodona, oxycoidona, entre outros opiáceos pode resultar na queda da produção de endorfina no cérebro, analgésicos naturais cujos efeitos podem ser intensificados pelo uso de drogas. A ingestão de largas doses de opiáceos para compensar a falta de endorfinas naturais pode resultar em morte (Berridge, V. 2001).
 Cocaína afeta os neurotransmissores usados na comunicação entre os nervos. Cocaína inibe a recaptação de noradrenalina, serotonina, dopamina, entre outros neurotransmissores durante a sinapse, o que resulta na alteração do estado de consciência (Aldridge, D., & Fachner, J. ö. 2005).
 LSD ativa os receptores de serotonina no cérebro. Os efeitos do LSD são mais intensos no córtex cerebral, área responsável pela atitude, pelo pensamento e pela reflexão que recebe sinais de todas as partes do corpo. Os principais efeitos do LSD são emocionais e psicológicos. Os sentimentos dos usuários podem mudar rapidamente do medo ao êxtase (Humphrey, N. 2001).
 Álcool altera o estado de consciência mudando os níveis de neurotransmissores. O álcool intensifica o efeito do neurotransmissor GABA no cérebro. GABA provoca reações lentas e comunicação verbal inaudível em usuários de álcool (Berridge, V 2001). O álcool também diminui os efeitos do neurotransmissor glutamato, o que resulta na desaceleração das atividades fisiológicas. O álcool ainda eleva a quantidade de dopamina no cérebro, uma das causas do alcoolismo.

Autores relacionados

 Albert Hofmann
 Benny Shanon
 Charles Tart
 Christian Rätsch
 Graham Hancock
 José Eliezer Mikosz
 Luis Eduardo Luna
 Michael Winkelman
 Peter Furst
 Ralph Metzner
 Richard Evans Schultes
 Stanislav Grof
 Terence McKenna
 Timothy Leary

Leituras recomendadas

 Connor, C., Birchwood, M., Palmer, C., Channa, S., Freemantle, N., Lester, H., & ... Singh, S. (2013). Don't turn your back on the symptoms of psychosis: a proof-of-principle, quasi-experimental public health trial to reduce the duration of untreated psychosis in Birmingham, UK. BMC Psychiatry, 13(1), 1-6. doi:10.1186/1471-244X-13-67
 Edwards, D., Harris, J. A., & Biersner, R. (1976). Encoding and decoding of connected discourse during altered states of consciousness. Journal of Psychology, 92(1), 97.
 Revonsuo, A., Kallio, S., & Sikka, P. (2009). What is an altered state of consciousness?. Philosophical Psychology, 22(2), 187-204. doi:10.1080/09515080902802850
 Englot, D., Rutkowski, M., Ivan, M., Sun, P., Kuperman, R., Chang, E., & ... Auguste, K. (2013). Effects of temporal lobectomy on consciousness-impairing and consciousness-sparing seizures in children. Child's Nervous System, 29(10), 1915-1922. doi:10.1007/s00381-013-2168-7

 Meningitis - Topic Overview (December 8, 2010) from: http://children.webmd.com/vaccines/tc/meningitis-topic-overview
 "Harvard Heart Letter examines the costs of not getting enough sleep – Harvard Health Publications". Health.harvard.edu. 31 May 2012. Retrieved 2012-08-13.
 Avner JR:  Altered states of consciousness. Pediatrics in Review.  27(9):331-8, 2006.

 Louis Breger. (1967) Function of Dreams. Journal of Abnormal Psychology Monograph, Vol 72, No. 5, Part 2 or 2 Parts, 1–28

 Aldridge, D., & Fachner, J. ö. (2005). Chapter 7: Music and drug-induced altered states of consciousness. (pp. 82–96)

Bourguignon, Erika (1973). Religion, Altered States of Consciousness, and Social Change. Ohio State Univ. Press, Columbus. ISBN 0-8142-0167-9 Full text
Hoffman, Kay (1998). The Trance Workbook: Understanding and Using the Power of Altered States. Translated by Elfie Homann, Clive Williams, and Dr. Christliebe El Mogharbel. Translation edited by Laurel Ornitz. ISBN 0-8069-1765-2
James, William (1902). The Varieties of Religious Experience ISBN 0-14-039034-0

Roberts, T.B. (Ed.) (2001). Psychoactive Sacramentals: Essays on Entheogens and Religion. San Francisco: Council on Spiritual Practices. ISBN 1-889725-02-1
Roberts, T.B. and P.J. Hruby. (1995–2002). Religion and Psychoactive Sacraments: An Entheogen Chrestomathy .  Online archive ISBN 1-889725-00-5
Roberts, T.B. "Chemical Input—Religious Output: Entheogens." Chapter 10 of Where God and Science Meet: Vol. 3: The Psychology of Religious Experience. Edited by Robert McNamara. Westport, CT: Praeger/Greenwood, 2006.  ISBN 0-275-98788-4
Shear, Jonathan. (2011). "Eastern Approaches to Altered States of Consciousness". Altering consciousness. volume 1: multidisciplinary perspectives.
Weinel, Jonathan (August 2010). "Bass Drum, Saxophone & Laptop: Real-time psychedelic performance software." eContact! 12.4 — Perspectives on the Electroacoustic Work / Perspectives sur l'œuvre électroacoustique. Montréal: Canadian Electroacoustic Community.
Weinel, Jonathan (2012).  "Altered States of Consciousness as an Adaptive Principle for Composing Electroacoustic Music".  Unpublished PhD Thesis.
Wier, Dennis R. (1995) Trance: From Magic to Technology. Transmedia. ISBN 1-888428-38-4

Ligações externas
 Altered States of Consciousness
 A Arte Visionária e a Ayahuasca: Representações Visuais de Espirais e Vórtices Inspiradas nos Estados Não Ordinários de Consciência (ENOC)
 O Vórtice Entóptico: Estados Não Ordinários de Consciência e Fenômenos Visuais
 Equipe de trabalho do Rock Art Research Institute, Universidade de Witwatersrand, Johannesburg.
 A Teoria Xamânica por Mikey Brass, em inglês, fala sobre o trabalho de David Lewis-Williams. Página relativamente desatualizada em termos acadêmicos.

Neurociência
Psicologia geral
Hipnose
Parapsicologia
Estudos da consciência


text:
Anomala ardoini är en skalbaggsart som beskrevs av Frey 1971. Anomala ardoini ingår i släktet Anomala och familjen Rutelidae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Skalbaggar
ardoini

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Морський карась звичайний (Diplodus vulgaris) — риба родини спарових. Зустрічається у східній Атлантиці від Біскайської затоки до Кабо-Верде і Канар, Середземне; також біля Анголи і Південної Африки. У Чорному морі відзначається тільки біля берегів Туреччини та Болгарії. Морська бенто-пелагічна океанодромна риба, сягає 45 см довжиною.

Література

Морський карась
Тварини, описані 1817
Риби Африки
Риби Атлантики
Риби Середземного моря
Риби Чорного моря
Риби Європи
Риби Албанії
Риби Алжиру
Риби Анголи
Риби Болгарії
Риби Єгипту
Риби Іспанії
Риби Кабо-Верде
Риби Кіпру
Риби Південно-Африканської Республіки
Риби Тунісу
Риби Франції
Риби Хорватії


text:
Zveza študentskih klubov Slovenije (Zveza ŠKIS) je organizacija s sedežem v Ljubljani, ki združuje 51 študentskih klubov in 7 pridruženih članov iz vse Slovenije. Ustanovljena je bila leta 1994.

Najbolj je znana po organizaciji Škisove tržnice, kulturno-zabavne prireditve za mlade. Je članica Mladinskega sveta Slovenije (MSS). Predstavnik zveze Miha Zupančič je bil 24. septembra 2020 izvoljen za predsednika MSS. Trenutni predsednik Zveze ŠKIS je Mark Perko.

Pogoj za polnopravno članstvo kluba v Zvezi ŠKIS je status študentske organizacije lokalne skupnosti (ŠOLS).

Projekti

 Škisova štorklja (2006–) - natečaj in srečanje za študentske družine,
 Škisova tržnica (1998–),
 Krvodajalska akcija Častim 1/2 litra,
 Sejem rabljenih učbenikov,
Dijaški informator,
IZOPOP,
Varno s ŠKIS-om,
Decembrska Škisova akademija,
Dijaška Škisova akademija,
Urgentna Škisova akademija,
Jesenska tehnična akademija,
Škisov zajtrk,
Treningi za trenerje,
Empatični december s ŠKIS-om,
Manj svečk za manj grobov,
Regijski delovno-motivacijski vikendi,
Mednarodno popoldne s ŠKIS-om,
S ŠKIS-om do čiste Slovenije,
Škisova popotnica.

Organiziranost

Organi

 Varnostni svet,
 Nadzorna komisija,
Glavni odbor,
Upravni odbor operativnega dela.

Odbori

 Odbor za izobraževanje,
 Odbor za socialo in zdravstvo,
 Odbor za šolstvo,
 Mednarodni odbor.

Vir

 Študentski klubi. skis-zveza.si. pridobljeno 1.decembra 2020.
 "Praznovanje 25. obletnice delovanja Zveze ŠKIS". dostop.si. [Dostopano 1. decembra 2020].
 "Mladinski svet Slovenije ima novo vodstvo" . 30. september 2020. mlad.si. [Dostopano 1. decembra 2020].
str. 13. MOLAN, Anja, 2009, Študentsko udejstvovanje v študentskih klubih ter organizacijah : diplomsko delo [na spletu]. Univerza v Ljubljani, Fakulteta za družbene vede . [Dostopano 1. decembra 2020].
Sejem rabljenih učbenikov. 11. oktober 2020. issuu.com. [Dostopano 6. aprila 2020].
Dijaški informator. 17. september 2020. issuu.com. [Dostopano 6. aprila 2020].
Škisova popotnica. 21. september 2020. issuu.com. [Dostopano 6. aprila 2020].

Stanovske organizacije v Sloveniji
Ustanovitve leta 1994


text:
Grand Slam är engelska och avser inom olika spel och sportgrenar en storseger av något slag. Inom kortspel som  whist och bridge har den engelska termen översatts till svenska storslam. Det avser en spelomgång, där vinnaren tar hem alla tretton spel.

Det engelska ordet "slam" kan vara både substantiv och verb och har sin primära betydelse knuten till ett ljudligt och gärna aggressivt beteende med "slam the door" som exempel.  Smäll och smälla är svenska översättningar av denna betydelse. "Grand slam" skulle då kunna översättas med storsmäll.

Från kortspelsbetydelsen har uttrycket överförts till andra områden. Det kan avse:

 Grand slam (baseball) – ett home run med fyra spelare, som ger fyra poäng.
Grand Slam (bomb) – typ av stor bomb använd av brittiska flygvapnet under andra världskriget
 Grand Slam (golf) och
 Grand Slam (tennis)– vinst av samma spelare samma år i sportens fyra främsta internationella turneringar. I bägge sporterna omtalas dessa turnerningar som grands lam-turneringar.Konsekutiv grand slam betecknr vinst av samma spelare i de fyra turneringarna men under olika år.
 Grand Slam Cup – tysk internationell tennisturnering 1990–1999.
 Grand Slam Tennis – datorspel och wii-spel från EA Sports 2009

Underhållning
 Grand Slam (film, 1978) – en walesisk komedifilm
 Grand Slam (musikgrupp) – ett band bildat av Thin Lizzy basist/sångaren Phil Lynott
 Grand Slam (TV-serie) – ett frågesportprogram i Storbritannien från 2003
 Grand Slam (TV-serie, USA) – en amerikansk remake från 2007

Källor


text:
Ha condotto la maggior parte della propria ricerca all'Osservatorio di Monte Wilson studiando la Cromosfera stellare. È stato il primo astronomo ad aver riscontrato un'attività ciclica, simile a quella delle macchie solari, nelle altre stelle.

Onorificenze
Henry Norris Russell Lectureship nel 1977
Bruce Medal nel 1984

Medaglia Bruce


text:
Tongren Fenghuang Airport  is an airport serving the city of Tongren in Guizhou Province, China.  It is located in Daxing Subdistrict in Songtao Miao Autonomous County, 21 kilometers from Tongren and 34 kilometers from Fenghuang, a popular tourist destination in neighboring Hunan Province. The airport was opened in 2001. Originally called Tongren Daxing Airport (), it was renamed in October 2009.

Accidents
On 5 January 1960, a fire broke out at the Tongren Airport (under-construction), killing 175 and injured 5. This is the deadliest airport fire in China.

Airlines and destinations

See also
List of airports in China
List of the busiest airports in China

References

Airports in Guizhou
Airports established in 2001
2001 establishments in China


text:
Ariocarpus  este un gen de cactus Endemism din Mexic și din sudul Texasului. Aceste plante sunt uneori numite roci vii, de asemenea și alte specii de cactuși sau alte plante suculente, cum ar fi lithops. Datorită faptului că Ariocarpus  sunt foarte apreciate de către colecționari, sunt protejate în țara de origine, Mexic. Majoritatea speciilor de Ariocarpus  sunt de creștere lentă. Totuși au flori expectaculare.

Specia de bază după care se descrie genul este: Ariocarpus retusus Scheidweiler

Mai multe din aceste specii sunt cunoscute în limbaj comun ca: "chautes", "peyote cimarrón" sau "pezuña de venado" (unghie de căprioară).

Specii
Ariocarpus agavoides
Ariocarpus bravoanus
Ariocarpus fissuratus
Ariocarpus furfuraceus
Ariocarpus kotschoubeyanus
Ariocarpus retusus
Ariocarpus scaphirostris
Ariocarpus trigonus

Sinonime
Anhalonium Lemaire, 1839
Mammillaria Haworth Subg. Anhalonium (Lem.), 1859
Roseocactus A.Berger, 1925
Neogomesia Castañeda, 1941
Neogomezia Buxb. (orth. var.)
Stromatocactus Karw. ex Rümpler (nom. inval.)

Bibliografie
 Bravo-Hollis, Helia y Hernando Sánchez-Mejorada. Las Cactáceas de México, México : UNAM, 1991, ISBN 968-36-1759-X, Vol. II, pp. 252–263
 Britton, N.L. and J.N. Rose. The Cactaceae, New York : Dover, 1963, ISBN 0-486-21192-4, Vol. III, pp. 80–83

Legături externe
 Ariocarpus - Living Rocks of Mexico (sitio con información en inglés)
 Norma Oficial Mexicana NOM-059-SEMARNAT-2001 Protección Ambiental

Cactaceae


text:
Бериктас () — село в Жамбылском районе Алматинской области Казахстана. Административный центр и единственный населённый пункт Бериктасского сельского округа. Код КАТО — 194241100.

В Бериктасе родился Народный артист Казахской ССР Камал Кармысов (1912-1991), в его честь названа одна из улиц села.

Население
В 1999 году население села составляло 2225 человек (1143 мужчины и 1082 женщины). По данным переписи 2009 года, в селе проживал 2231 человек (1103 мужчины и 1128 женщин).

Примечания

Населённые пункты Жамбылского района (Алматинская область)


text:
Jean Ladislas Polereczky (, ; Molsheim, Elzász, 1748. szeptember 4. – Dresden, Maine, 1830. június 8.) francia huszártiszt. A francia huszárezredet szervező Polereczky András fia, az amerikai függetlenségi háború résztvevője.

Élete
Jean Ladislas 1748 szeptember 4-én született Polereczky András magyar származású francia huszártiszt és az elzászi Marie Francoise Margueritte de Hasselt gyermekeként Molsheimben. Apja családja eredetileg Besztercebányáról származott, hiszen nagyapja, Polereczky Mátyás ott volt ruhakereskedő, majd a kurucok közé állt és II. Rákóczi Ferenc őrnagyaként szolgált. A Rákóczi-szabadságharc bukása után emigrációba kényszerült és két fia, András és ifjabb Mátyás még gyerekként kerültek Franciaországba. András a franciáknál az André Poleretzky de Polereka nevet vette fel. A Polereka nevet vélhetően a család eredetét mutató, Turóc vármegyében található kicsiny falu, Polerieka miatt használták. Polereczky András kezdetben az első számot viselő Bercsényi huszárezredben szolgált, majd ahogy emelkedett a ranglétrán úgy elérte, hogy egy új huszárezred szervezésébe is bevonták. Ez volt a francia hadsereg második huszárezrede. Az ezred részt vett a franciák oldalán az osztrák örökösödési háborúban. Fiai Jean Ladislas és bátyja François Phillipe is a katonai hivatást választották. Ugyanebben az ezredben lettek huszártisztek és bátyja egészen a tábornoki rangig jutott.

Az amerikai kaland
Jean Ladislas őrnagyként szolgált a francia huszároknál, amikor elhagyta anyaalakulatát, feladta franciaországi életét és elhagyta feleségét is. Az amerikai függetlenségi háborút támogató expedíciós erőkhöz került egy izgalmasnak tűnő és nagy kihívást jelentő katonai misszióba. Armand Louis de Gontaut Lauzun hercegét nevezték ki főparancsnoknak és róla nevezték el őket Lauzuni légiónak. A légió egy lövészezredből, kisebb tüzérségi ütegekből és két könnyű lovas századból egy svadron dzsidásból és egy svadron huszárból állt. Poleretzky őrnagy a huszárokhoz került és itt magyar tiszttársa is akadt Benyovszky Ferenc hadnagy személyében, aki gróf Benyovszky Móricnak, a világhírű magyar utazónak és kalandornak az öccse. A légió szervezési sajátossága volt, hogy kímélendő a francia vért legénységi állományát nem franciák adták, így például a huszárok java része magyar, a dzsidások pedig lengyelek voltak.

Amerikába érkezésük után egy évig nem kerültek bevetésre egészen 1771 nyaráig. Ekkor az amerikaiak a még mindig angol kézen lévő New Yorkot tervezték bevenni. A francia huszárok itt kerültek először harci alkalmazásra és a brit lovassággal vívtak ütközetet Fort Washington mellett. A harc során Poleretzky őrnagy lovát egy ellenséges lövedék megölte, ám neki nem esett baja. A csatát egyébként a britek nyerték, de az itt harcoló francia huszárok bátorságát senki sem kérdőjelezte meg.

Más csatákban történeti források nem említik nevét, ellenben francia tiszttársa Claude-Etienne Hugau alezredes visszaemlékezésében nem sok jót írt róla, hiszen arról számolt be, hogy nem szívesen ült vele egy asztalhoz, mert gondja volt a katonai és az anyagi fegyelemmel is és ezekért katonai fenyítést is kapott.

Az angol kapitulációt (1781) követően hazautazott Elzászba és leszerelt a hadseregtől. 1782-ben visszatért az Amerikai Egyesült Államokba, ahol Bostonban élt a francia államtól biztosított kevéske jövedelméből. 1785-ben farmot vásárolt Maine államban Pownalboroughban (ma Dresden). 1788-ban másodszor is házasságot kötött. Több különböző igazgatási beosztásban dolgozott, például Seguin Island-en volt világítótorony kezelő, majd végül visszatért Dresdenbe és tizenöt évig a város jegyzője volt. Szerény anyagi körülmények között élt, habár többször is kérelmezte, hogy kaphasson amerikai állami nyugellátást, mint a függetlenségi háború veteránja. A várva várt nyugdíj egyetlenegyszer érkezett meg részére 1830-ban, de ő ezt már nem érhette meg, hiszen június 8-án elhunyt.

Jegyzetek

Források

További információk

Magyar származású franciák
Francia katonák
1748-ban született személyek
1830-ban elhunyt személyek


text:
The Skin Game is a 1931 British drama film by Alfred Hitchcock, based on the 1920 play by John Galsworthy and produced by British International Pictures. The story revolves around two rival families, the Hillcrists and the Hornblowers, and the disastrous results of the feud between them.

Edmund Gwenn and Helen Haye reprised their respective roles as Mr. Hornblower and Mrs. Hillcrist from the 1921 silent version.

Plot
The plot concerns a feud between the long-established (upper class) Hillcrists, played by C.V. France, Helen Haye, and Jill Esmond, and the nouveau riche (formerly working class) Hornblowers, played by Edmund Gwenn, John Longden, Phyllis Konstam, and Frank Lawton. Underlying themes in the story include class warfare and the results of avarice.

For his love of riches, Mr. Hornblower coldly enjoys a "skin game" of buying up land under false pretenses of letting the tenant farmers remain and then booting them out, in order to build factories. The Hillcrists learn of this and regret selling some land to him; in turn Hornblower considers them snobs, and taunts them with his plans to buy the picturesque countryside adjoining their rural estate which is due to be auctioned off. Visions of factories spewing smoke where a magnificent landscape has been maturing for several generations torment the Hillcrists.

At the auction, the Hillcrists are outbid, then learn it was by Hornblower's agent. But Hillcrist employee Dawker learns a dark secret about the past life of Hornblower's now pregnant daughter-in-law Chloe, wife of Charles Hornblower. The Hillcrists confront Chloe and elder Hornblower together, and prove their case with witnesses. They are prepared to use the information, unless Hornblower agrees to deed the land to them. Reluctantly he agrees, making them swear to silence on a Bible. But now, townspeople are already gossiping and Charles has become suspicious. Chloe, terrified that this secret threatens her marriage, goes to the Hillcrist home to beg them to make up a story to tell Charles.

At that point, Charles is announced and Chloe jumps behind a curtain. Charles has already beaten the secret out of Dawker, and declares that he intends to end his marriage. Off-camera, Chloe had left through a door behind the curtain, and in short order, had drowned herself.  Mrs. Hillcrist, although upset with Dawker for breaking the vow of silence, pulls the property deed out of the desk and gives it to him for safekeeping ... he puts it in his outer pocket, clearly visible. The elder Hornblower then arrives in a fury and wrestles the deed from Dawker.

Chloe's body is brought in. Hornblower rages that Hillcrist has destroyed him and his family completely, and he will exact revenge. A last brief, poignant scene shows a prominent large tree on the land behind the Hillcrist house being felled by the chainsaw of a work crew.

Cast (in credits order)
 C. V. France as Jack Hillcrist – the Hillcrists
 Helen Haye as Ivy Hillcrist – the Hillcrists
 Jill Esmond as Jill – the Hillcrists
 Edmund Gwenn as Mr Hornblower – the Hornblowers
 John Longden as Charles – the Hornblowers
 Phyllis Konstam as Chloe – the Hornblowers
 Frank Lawton as Rolf – the Hornblowers
 Herbert Ross as the Jackmans
 Dora Gregory as the Jackmans
 Edward Chapman as Dawker
 R.E. Jeffrey as First Stranger
 George Bancroft as Second Stranger
 Ronald Frankau as Auctioneer

Copyright and home video status
The Skin Game, like all of Hitchcock's other British films, is copyrighted worldwide but has been heavily bootlegged on home video. Despite this, various licensed, restored releases have appeared on DVD, Blu-ray, and video on demand services from Optimum in the UK, Lionsgate and Kino Lorber in the US, and many others.

References

External links

 The Skin Game at the British Film Institute's Screenonline
 Alfred Hitchcock Collectors' Guide: The Skin Game at Brenton Film

Films based on works by John Galsworthy
1931 films
British black-and-white films
Films shot at British International Pictures Studios
British films based on plays
Films directed by Alfred Hitchcock
1931 drama films
British drama films
1930s English-language films
1930s British films


text:
Zhang Xiaowen (in pinyin, for Wade–Giles: Chang Hsiao-wen) may refer to:
 Zhang Xiaowen (scientist) (张孝文), Chinese material scientist and educator
 Zhang Xiaowen (chess player) (章晓雯), Chinese chess Woman Grandmaster
Zhang Xiaowen (footballer) (張小文), Chinese soccer player

See also
 Xiaowen (disambiguation)
 Zhang (disambiguation)
 Xiaowen Zeng (曾晓文), Chinese author
 Chiang Hsiao-wen (蔣孝文), Soviet


text:
Эдвард Ричардович Чи́вжель (род. 1944, Ленинград, СССР) — советский и американский дирижёр, заслуженный деятель искусств РСФСР (1987), заслуженный деятель искусств Карельской АССР (1981).

Биография
Латыш. В 1965 окончил среднюю специальную музыкальную школу при Ленинградской государственной консерватории по специальности «фортепиано».

В 1965—1969 гг. — студент Ленинградской государственной консерватории имени Н. А. Римского-Корсакова по классу фортепиано, в 1969—1972 — по классу симфонического дирижирования.

В 1971 г. — дипломант III Всесоюзного конкурса дирижёров.

В 1972—1976 гг. — аспирант Ленинградской государственной консерватории имени Н. А. Римского-Корсакова по классу оперно-симфонического дирижирования у профессора Арвида Янсонса.

В 1975—1977 гг. — дирижёр-стажер у народного артиста РСФСР профессора Е. Мравинского в Академическом симфоническом оркестре Ленинградской филармонии.

В 1973—1991 годах — художественный руководитель и главный дирижёр Симфонического оркестра Комитета по телевидению и радиовещанию Карельской АССР.

Член КПСС с 1980 г. Неоднократно гастролировал по городам СССР, Швеции, ГДР, Румынии, Болгарии, Польши, Австралии, Англии, Скандинавии. Работал как постоянный приглашённый дирижёр со многими симфоническими оркестрами СССР. Участвовал в записи пластинок «Мелодия» с заслуженным коллективом РСФСР Академическим симфоническим оркестром Ленинградской госфилармонии (Окулов Музыка балета «Шинель», Вивальди Концерт для фагота с оркестром и другие), с симфоническим оркестром Карельского телевидения и радио (В. Кончаков сюита для флейты Песни Пудожья, Г. Вавилов Карельские напевы, Г. Синисало Сюита из балета «Кижская легенда», Сибелиус сюита Карелии).

Осуществил в Швеции ряд оперных постановок, в 1988 году дебютировал со Стокгольмским филармоническим оркестром.

В январе 1991 года, во время гастролей в США, получил политическое убежище, где продолжил карьеру дирижёра в качестве дирижёра Гринвиллского симфонического оркестра. Давал мастер-классы по дирижированию в университете Фурмана (Гринвилл) и Губернаторской школе (Южная Каролина).

Семья
Отец — Чивжель Ричард Александрович — артист оркестра Ленинградского театра оперы и балета имени С. М. Кирова.

Мать — Чивжель Надежда Николаевна — солистка оркестра Ленинградского театра оперы и балета имени С. М. Кирова.

Жена — Любовь Викторовна, сын Арвид Эдвардович (1986).

Награды и звания
 Заслуженный деятель искусств РСФСР
 Заслуженный деятель искусств Карельской АССР
 Юбилейная медаль «XX лет победы в Великой Отечественной войне 1941—1945 гг.» (1965)
 Почетная грамота Верховного Совета Карельской АССР (1978)
 Почетная грамота Совета Министров Карельской АССР (1983)

Примечания

Литература
 Чивжель Э. Пропагандисты музыки // Ленинская Правда. — 1973. — 15 декабря.
 Нестьева М. Импровизированный фестиваль // Советская Музыка. — 1978. — № 8.
 Корабельщикова А. Интернациональная весна в Ленинграде // Советская Музыка. — 1982. — № 8.

Ссылки
 Знаменательные даты

Выпускники Санкт-Петербургской консерватории
Заслуженные деятели искусств Карельской АССР
Музыканты Карелии
Заслуженные деятели искусств РСФСР
Беглецы из СССР
Преподаватели Фурманского университета


text:
Ivan Petrovych Uzhevych (born 1610s, perhaps North Volhynia  after 1645) was a Ruthenian grammarian.

Very little is known about his biography: From 1637 he studied at Cracow University, then in 1643 he was a student of theology at the Sorbonne, Paris. He wrote a Polish ode on the occasion of the marriage of a certain Aleksander Przyłęcki with Ewa Rupniowa, which was printed in 1641. Uzhevych is well known to East Slavic language historians as the author of the first grammar of the Ruthenian language.

He wrote his name Іωаннъ Ужевичъ Словянинъ (Ioann Uzhevych Slovyanyn), Ioannes Usevicius Sclavonus, Ioannes Ugevicius Sclavonus, Jan Użewic; in the student register of Cracow University he is written Ioannes Petri Uzewicz, but is today best known as:  (Ivan Uzhevich), ,  (Ivan Uzhevich),  (Ivan Uzhevych).

Life
Very little is known about his biography: From 1637 he studied at Cracow University, then in 1643 he was a student of theology at the Sorbonne,  writing is indicated on the cover page.

The Grammatica sclavonica
Two manuscripts are known of Ivan Uzhevych's Grammatica sclavonica, written in Latin: The Paris manuscript from 1643 and the Arras manuscript from 1645, called so because of the place it is kept now; no place of writing is indicated on the cover page. Both have been published in a scholarly edition in 1970. Uzhevych's work, which seems to be influenced by the Polish grammar Polonicae grammatices institutio (1568) by Piotr Stojeński (Petrus Statorius) and by Meletius Smotrytsky's Church Slavonic grammar Gramatiki slavenskija pravilnoje syntagma (1619), is the only grammar known of the Ruthenian language of the sixteenth and seventeenth centuries, the predecessor of modern Ukrainian and Belarusian, which the author calls lingua popularis, "vulgar tongue". It is the first grammar of an East Slavic language (and not of Church Slavonic, which Uzhevych calls lingua sacra, "sacred tongue").

Both Belarusian and Ukrainian linguistics have been trying to show that Uzhevych's grammar belongs to the history of their respective language and not the other one. Thus, Ivan Bilodid (1972), Mykhaylo Zhovtobryukh (1976), and Vasyl Nimchuk (1985) have stressed Ukrainian features of his language, whereas Aleksandr Sobolevskiy (1906), Vatroslav Jagić (1907), James Dingley (1972) and Yuriy Shevelov (1979) have pointed out its Belarusian aspects. Olexa Horbatsch (1967) assumes that Uzhevych came from the modern Ukrainian-Belarusian borderlands, which at that time, of course, were not a borderland at all. Uzhevych's grammar includes a lot of parallel forms that have later been incorporated into either the modern Belarusian or the modern Ukrainian language. For example, for 'what' both що (ščo), as in modern Ukrainian, and што (što), as in modern Belarusian, appear. This shows that Uzhevych's intention was to describe not his own dialect but a common, partially standardized, Ruthenian language (cf. History of the East Slavic languages).

Uzhevych's grammar exhibits a distinctly comparative approach. It is probably not a coincidence that its title is Grammatica sclavonica, not ruthenica. Much of what is written about Ruthenian seems to be meant for Church Slavonic, too, and where the two languages differ, Uzhevych often includes specific information on Church Slavonic. Apart from that, he comments on differences in Polish, Czech, Moravian, and Croatian, citing, for example, the Lord's Prayer in Church Slavonic, Ruthenian, and Croatian (in the Glagolitic alphabet).

As usual at that time, the grammar shows the difficulties of superimposing the Latin grammatical system on a very different language. Thus, on the one hand there are long lists of constructed verb forms that are of no practical relevance for Ruthenian, e.g. the optative pluperfect бодай бымъ былъ ковáлъ (bodaj bym" byl" koval") 'oh would I have had cooked!' (Arras, 452), but on the other hand the locative case is not reflected, and Uzhevych tries to explain the respective endings, which sometimes resemble the dative, sometimes the instrumental (ablative) endings, as casus vagabundi, "wandering cases" (Arras, 332-341).

Rozmova · Besěda
As Helmut Keipert (2001) has shown, the anonymous and undated manuscript titled Rozmova and Besěda (which linguists so far wrongly attributed to the end of the 16th century) is also an autograph by Ivan Uzhevych. Just like the first of the manuscripts of Uzhevych's grammar, it is now kept in the French National Library at Paris. The manuscript is a parallel translation of the popular phrasebook by Noël de Berlaimont into Ruthenian and Church Slavonic. The left, Ruthenian column of each page (the Rozmova part) is titled "Popularis", and the right, Church Slavonic one (the Besěda part) "Sacra". Maybe the author wanted to demonstrate in practice the differences described in his grammar between the "vulgar" and the "sacred" tongue. Anyway, this phrasebook provides a lot of linguistic material to fill the gaps in the Grammatica sclavonica, which itself contains only little actual Ruthenian text, as it is written in Latin. Apart from that, the phrasebook consists of very straightforward, colloquial, every-day dialogues — those that made Berlaimont's work the most popular phrasebook of all times. It was reprinted more than 150 times all over Europe between the beginning of the 16th and the end of the 19th century in versions with from two to eight language columns.

The manuscript was published in a scholarly edition in 2005 together with the Latin original from 1613 and a translation of the same text into Polish from a print of 1646.

Works
 Obraz cnoty y sławy w przezacney fámiliey Ich MM. PP. Przyłęckich, wiecznemi czásy nieodmiennie trwájący. Ná wesoło fortunny akt małżeński przezacnych małżonkow Jego Mośći P. Alexandra z Przyłęka Przyłęckiego, y Jey Mośći Panny Ewy z Rupniowa Rupniowskiey, Aońskim piorem odrysowány y ná ućiechę nowemu Stadłu ofiarowány przez Jana Użewica sławney Akademiey Krákowskiey Studenta (Kraków 1641).
 Grammatica sclavonica (Paris 1643; probably Paris 1645).
 Rozmova · Besěda  (probably Paris, middle of 17th century; ).

Further reading
 Lunt, Horace. Review: "Hramatyka slov'jans'ka I. Uževyča". In: Recenzija 1.2 (1971), pp. 47–49.
 Dingley, James. "The two versions of the Gramatyka Slovenskaja of Ivan Uževič." In: The Journal of Byelorussian Studies, 2.4 (1972), pp. 369–384.

References
 Bilodid 1972 — Білоді́д (Белодед), Іва́н Костянти́нович. "«Славянская грамматика» Ивана Ужевича 1643 г." In: Известия Академии Наук СССР. Серия литературы и языка. Vol. 31.1, pp. 32-40.
 Bunčić 2006 — Daniel Bunčić. Die ruthenische Schriftsprache bei Ivan Uževyč unter besonderer Berücksichtigung seines Gesprächsbuchs Rozmova/Besěda. Mit Wörterverzeichnis und Indizes zu seinem ruthenischen und kirchenslavischen Gesamtwerk. München 2006 (= Slavistische Beiträge, Hg. Peter Rehder, Bd. 447). . English abstract.
 Daiber 1992 - Thomas Daiber. "Die Darstellung des Zeitworts in ostslavischen Grammatiken von den Anfängen bis zum ausgehenden 18. Jahrhundert". Freiburg i. Br. 1992 (= "Monumenta Linguae Slavicae Dialecti Veteris tomus XXXII)
 Dingley 1972 — James Dingley. "The two versions of the Gramatyka Slovenskaja of Ivan Uževič." In: The Journal of Byelorussian Studies, 2.4 (1972), pp. 369–384.
 Horbatsch 1967 — Горбач, Олекса Теодорович. "Рукописна «Граматыка словенская» Івана Ужевича з 1643 й 1645 років." In: Наукові Записки Українського Технічно-Господарського Інституту (Мюнхен), 16 (17), pp. 3-22. — Reprinted in: Olexa Horbatsch. Gesammelte Aufsätze. Vol. IV. München 1993, pp. 59-77.
 Jagić 1907 — Vatroslav Jagić. "Johannes Uževič, ein Grammatiker des 17. Jh." In: Archiv für slavische Philologie 29 (1907), pp. 154–160.
 Keipert 2001 — Helmut Keipert. "'Rozmova/Besěda': Das Gesprächsbuch Slav. No. 7 der Bibliothèque nationale de France." In: Zeitschrift für Slavische Philologie 60.1, pp. 9-40.
 Nimchuk 1985 — Німчу́к, Васи́ль Васи́льович. Мовознавство на Україні в XIV-XVII ст. Київ 1985, pp. 155-198.
 Shevelov 1979 — George Y. Shevelov. A historical phonology of the Ukrainian language. Heidelberg 1979.
 Sobolevskiy 1906 — Соболевский, Алексей Иванович. "Грамматика И. Ужевича." In: Чтенія въ Историческомъ обществѣ Нестора Лѣтописца. Vol. 19.V.2 (1906), pp. 3–7.
 Zhovtobryukh 1976 — Жовто́брюх, Миха́йло Андрі́йович. "«Граматика словенская» Івана Ужевича — пам'ятка староукраїнської літературної мови." In: Слово і труд: До сімдесятиріччя академіка Івана Костянтиновича Білодіда. Київ 1976, pp. 167–179.

1610s births

Year of birth uncertain
Year of death unknown
17th-century Ukrainian people
17th-century Polish people
17th-century linguists
Linguists from Ukraine
Linguists from Poland
Slavists
Belarusian language
Ruthenian people of the Polish–Lithuanian Commonwealth

People of Volhynia
Ukrainians in Poland
Polish expatriates in France
Ukrainian expatriates in France
Jagiellonian University alumni
University of Paris alumni


text:
Пі́ві північний (Contopus cooperi) — вид горобцеподібних птахів родини тиранових (Tyrannidae). Гніздиться в Північній Америці, зимує в Центральній і Південній Америці. Вид названий на честь американського натураліста .

Опис

Довжина птаха становить 18-20 см, розмах крил 31,5-34,5 см, вага 28–40,4 г. Верхня частина тіла переважно темно-сіро-коричнева з легким оливковим відтінком, на крилах нечіткі світлі смуги, другорядні махові пера мають білі края. Боки сірі, контрастують з білим горлом і білими центральними частинами грудей і живота. Пера на голові утворюють невеликий чуб. Дзьоб зверху чорнуватий, знизу світло-роговий, на кінці темний. У молодих птахів верхня частина тіла більш коричнева, пера на крилах мають охристі края. Виду не притаманний статевий диморфізм. Спів — швидка серія з трьох високих звуків.

Поширення і екологія
Північні піві гніздяться на заході Північної Америки, від Аляски до Каліфорнії і Нью-Мексико, на більшій території Канади (за винятком більшої частини Північно-Західних териоторій і Нунавуту) та на півінічному сході США, в регіоні Аппалачів. Взимку вони мігрують на південь, де зимують в горах Центральної Америки та на півночі Південної Америки. Міграція окремих особин починається вже у кінці липня, досягає піку в серпні-вересні і завершується найпізніше до середини жовтня. Перші птахи починають повертатися на північ наприкінці березня, основна кількість відлітає в кінці квітня-на початку травня, останні північні піві прилітають до місць гніздування на початку червня.

Північні піві живуть в тайзі, хвойних і широколистяних лісах, на узліссях і галявинах, в рідколіссях, поблизу річок і озер, на болотах, зимують у вологих рівнинних і гірських тропічних лісах. Зустрічаються на висоті до 3400 м над рівнем моря.

Поведінка
Північні піві живляться переважно комахами, яких ловлять в польоті, а також іноді доповнюють раціон плодами. Гнізда мають чашоподібну форму, робляться з гілочок, розміщуються на деревах, переважно на хвойних, на висоті від 1,5 до 34 м над землею. В кладці 3-4 кремово-білих яйця розміром 22×16 мм, поцяткованих коричневими плямками. Інкубаційний період триває приблизно 2 тижні, пташенята покидають гніздо через 15-19 днів після вилуплення. Батьки продовжують піклуватися про них ще 10-15 днів.

Збереження
МСОП класифікує стан збереження цього виду як близький до загрозливого. За оцінками дослідників, популяція північних піві становить приблизно 1,9 мільйони птахів. Вона скорочується на 3% в рік, і за останні 50 років скоротилася на 79%. Північним піві загрожує знищення природного середовища. Вони охороняються законами Канади.

Примітки

Посилання
 Olive-sided flycatcher song
 eBird olive-sided flycatcher ID
 Olive-sided flycatcher eating a bee

Тиранові
Птахи, описані 1831
Птахи Північної Америки
Птахи Центральної Америки
Птахи Південної Америки


text:
Ebenfurth – miasto w Austrii, w kraju związkowym Dolna Austria, w powiecie Wiener Neustadt-Land. Według Austriackiego Urzędu Statystycznego liczyło 2 898 mieszkańców (1 stycznia 2014).

Przypisy

Miasta w Dolnej Austrii
Powiat Wiener Neustadt-Land


text:
Joshua "Josh" Lawson (* 22. Juli 1981 in Brisbane, Queensland) ist ein australischer Schauspieler und Filmregisseur.

Leben
Josh Lawson wuchs als mittlerer von drei Brüdern auf. Sein älterer Bruder ist der Schauspieler Ben Lawson. Er besuchte das St Joseph's College Gregory Terrace. Studiert hat er am National Institute of Dramatic Art, welches er mit einem Abschluss in Schauspiel abschloss.

Seine erste Fernsehrolle hatte Josh Lawson 1997 in zwei Folgen der Serie The Wayne Manifesto. 2004 folgte ein Handlungsbogen von drei Folgen in der australischen Seifenoper Home and Away, bevor er 2006 für sechs Folgen in der Serie Blue Heelers zu Gast war. Seine erste Hauptrolle hatte er 2007 mit der Rolle Tobias "Toby" Jones in der ersten Staffel der Serie Sea Patrol inne. Im selben Jahr verkörperte er in The Librarians den Lachie Davis. Zwischen 2007 und 2009 verkörperte er den Carmichael Chandon in Chandon Pictures. Seine erste Hauptrolle in einer amerikanischen Serie hatte Lawson 2010 in der Sitcom Romantically Challenged neben Alyssa Milano und Kyle Bornheimer. Allerdings wurde die Serie nach vier ausgestrahlten Folgen vom Sender ABC abgesetzt. 2012 erschien er in den Filmen Die Qual der Wahl und Any Questions for Ben?. Seit Januar 2012 gehört er neben Kristen Bell mit seiner Rolle als Doug Guggenheim zur Hauptbesetzung der Showtime-Serie House of Lies.

2014 führte er bei Der kleine Tod – Eine Komödie über Sex erstmals Regie.

Filmografie (Auswahl)
 Als Schauspieler
 1997: The Wayne Manifesto (Fernsehserie, 3 Folgen)
 1998: Adrenalin – Notärzte im Einsatz (Medivac, Fernsehserie, Folge 3x06)
 2001: Das Zugunglück (The Day of the Roses)
 2004: Home and Away (Fernsehserie, 3 Folgen)
 2006: Blue Heelers (Fernsehserie, 5 Folgen)
 2006: All Saints (Fernsehserie, Folge 9x20)
 2007: Sea Patrol (Fernsehserie, 13 Folgen)
 2007: The Librarians (Fernsehserie, 6 Folgen)
 2007–2009: Chandon Pictures (Fernsehserie, 11 Folgen)
 2009: Waiting to Die
 2010: Wilfred (Fernsehserie, Folge 2x06)
 2010: Hawke
 2010: Romantically Challenged (Fernsehserie, 6 Folgen)
 2012: Any Questions for Ben?
 2012: Die Qual der Wahl (The Campaign)
 2012: Lowdown (Fernsehserie, Folge 2x05)
 2012: Freeloaders
 2012–2016: House of Lies (Fernsehserie, 58 Folgen)
 2013: Anchorman – Die Legende kehrt zurück (Anchorman 2: The Legend Continues)
 2014: Growing Up and Other Lies
 2014: Der kleine Tod – Eine Komödie über Sex (The Little Death)
 2015–2018: Superstore (Fernsehserie, 9 Folgen)
 2019: Bombshell – Das Ende des Schweigens (Bombshell)
 2020: Holly Slept Over
 2021: Und täglich grüßt die Liebe (Long Story Short)
 2021: Mortal Kombat

 Als Regisseur
 2014: Der kleine Tod – Eine Komödie über Sex (The Little Death)
 2021: Und täglich grüßt die Liebe (Long Story Short)

Weblinks

Einzelnachweise

Filmschauspieler
Filmregisseur
Person (Brisbane)
Australier
Geboren 1981
Mann


text:
Jeong Cheol (n. 1536 - d. 1593) a fost un poet și om de stat coreean.

Maestru al genului gasa, lirica sa a avut un caracter umanist, patriotic, dar și erotic și descriptiv, în formă alegorică.

Opera
 Cartea de proză poetică a lui Songgang (Songgang gasa), culegere de poezii în stilul gasa;
 Operele lui Songgang (Songgang jip);
 Moștenirea literară a lui Songgang (Songgang jugo).

Vezi și
 Yi Sanhae
 Songgang gasa

Bibliografie
 Danțiș, Gabriela - Scriitori străini, Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1981

Nașteri în 1536
Decese în 1593
Scriitori coreeni


text:
Ferdinand Lindley Augustus Buchanan MC (8 March 1888 – 14 April 1967) was a South African sport shooter who competed in the 1920 Summer Olympics. He also was a general in the South African Army who served in both World War I and World War II.

In 1920 he won the silver medal with the South African team in the team 600 metre military rifle, prone competition. He also participated in the following events:

 Team 300 and 600 metre military rifle, prone - fifth place
 Team 300 metre military rifle, standing - ninth place

References

External links
Olympic profile

1967 deaths
1888 births
South African Army generals
South African military personnel of World War I
South African military personnel of World War II
Recipients of the Military Cross
South African male sport shooters
ISSF rifle shooters
Olympic shooters of South Africa
Shooters at the 1920 Summer Olympics
Olympic silver medalists for South Africa
Olympic medalists in shooting
Medalists at the 1920 Summer Olympics


text:
Веніамін Григорович (*поч. XVIII cт. — †до 5 жовтня 1745, Київ) — український церковний діяч, економ Братського монастиря. Вихованець та викладач Києво-Могилянської академії.

Біографія

Вчився у Києво-Могилянській академії. Під час навчання прийняв чернечий постриг у Київському Братському монастирі.

1734/1735 навчальному році викладав у класі аналогії Києво-Могилянської академії. 1736 висвячений на ієромонаха. Учитель класу інфими (1736/1737), граматичних класів (1737–1739).

8 листопада 1737 ухвалою Синоду викликаний до Санкт-Петербурга для висвячення в сан архімандрита та відправлення до посольства в Лондоні. Проте Григорович послався на хворобу й завдяки підтримці архієпископа Київського, Галицького і всієї України Р. Заборовського уникнув цієї повинності.

Близько 1739 став економом Братського монастиря, зробив внесок у добробут його та Києво-Могилянської академії. 1740 викликано до Москви, але знову «через хворобу» залишився в Києві.

У цей час велася справа про поновлення видачі на утримання КМА 200 рублів із Генеральної скарбниці канцелярії. Єпископ Псковський, Ізборський і Нарвський С. Калиновський радив архієпископу Р. Заборовському для успішного просування цієї справи «приказать страпать честному отцу Вікарію Григоровичу» і його чи когось іншого «выслать в Санктпетербурх для небезнадежнаго о том старанія». У травні 1740 Григорович виїхав до Санкт-Петербурга та Москви «для сбора подаяній». Справа закінчилась успішно.

3 липня 1742 ухвалою Синоду та клопотанням митрополита Ростовського і Ярославського А. Мацієвича Григоровича призначено екзаменатором ставлеників та викладачем Ростовської славено-руської школи при архієрейській кафедрі. Але він відпросився на обітницю до Київського Братського монастиря, куди прибув 16 серпня 1742. Тут згодом і помер.

Література

 Вишневский Д. Из быта студентов… КС, 1896, № 1—3;
 Акты и документы.., отд. 2, т. 1, ч. 1—2, т. 2— 5. К., 1904-08.

Києво-Могилянська академія в іменах
Випускники Києво-Могилянської академії
Викладачі Києво-Могилянської академії
Українські релігійні діячі


text:
Guns Akimbo ist eine neuseeländische Actionkomödie von Jason Lei Howden aus dem Jahr 2019. Die Hauptrolle spielt Daniel Radcliffe. Der Film hatte seine Weltpremiere beim Toronto International Film Festival am 9. September 2019 und erschien am 5. März 2020 in den internationalen Kinos. Der deutsche Kinostart war am 25. Juni 2020.

Handlung
Der nerdige Programmierer Miles wird von seinem Chef regelmäßig gemobbt. Frustriert und wütend beleidigt Miles im Internet Zuschauer des kriminellen Streaming-Dienst SKIZM, der in illegalen Gladiatorenkämpfen reale kriminelle Krieger bis zum Tod kämpfen lässt. Riktor, Chef der Organisation, überfällt Miles in seiner Wohnung, pflanzt ihm einen GPS-Tracker ein und lässt zwei Pistolen an seine Hände schrauben. Anschließend wird Miles als Ziel für Nix, die aktuelle Starkämpferin, ausgewählt.

Nix stellt den überforderten Miles in seiner Wohnung. Durch Zufall trifft Miles während der Flucht auf seine ehemalige Freundin, die Comiczeichnerin Nova. Mit Novas Hilfe entkommt er schließlich, wird von dieser aber in Panik aus dem Auto geworfen, als sie die Pistolen sieht. Während sich Miles zunächst in einem Altkleidercontainer versteckt, steigen die Zuschauerzahlen des Streams. Von den Polizisten Degraves und Stanton erfährt Nova inzwischen, dass Miles als Teilnehmer bei SKIZM auftritt.
Während Miles seinen Kumpel und Arbeitskollegen Hadley um Hilfe bittet, kommt es zum zweiten Duell mit Nix. Nur durch Zufall gelingt Miles die Flucht. Als Miles mit Nova telefoniert, wird diese von Riktor entführt. Der Gangster fordert Miles auf, zu kämpfen, statt wegzulaufen. Nun versucht Miles Nix loszuwerden, indem er sie auf einen Schrottplatz lockt, um sie dort der Polizei zu übergeben. Dabei gerät er zufällig in ein Drogengeschäft zweier krimineller Gangs. Diese wollen den unliebsamen Zeugen erschießen, als plötzlich Nix auftaucht und das Töten von Miles für sich beansprucht. Mit einer Gatling Gun erschießt sie die meisten der Gangster. Auch Miles muss in Selbstverteidigung seinen ersten Menschen töten. Als die Polizei auf der Bildfläche erscheint, flüchten die letzten Überlebenden und Miles wird verhaftet.

Stanton und Degraves planen, Miles als Köder für Nix zu benutzen. Degraves erzählt Miles, dass Nix seine Tochter sei, und die einzige Überlebende aus einem Überfall Riktors auf seine Familie. Aus Angst vor Rachegelüsten hatte der Verbrecher sie in der Hoffnung auf einen sicheren Tod in die inszenierten Kämpfe geschickt. Überraschenderweise stellt sich Stanton als Verräter heraus, der seinen Kollegen erschießt und Miles ein Ultimatum von 30 Minuten übermittelt, um sich Nix im finalen Gefecht zu stellen, bevor Nova stirbt. Das Ultimatum untermauert Riktor, indem er Hadley vor Miles' Augen erschießt. Mit dem Wissen um ihr Geheimnis sucht Miles das Gespräch mit seiner Gegnerin. In einem vorgetäuschten Showdown erschießt diese scheinbar den Programmierer und wird von den Zuschauern als Siegerin gefeiert. Gemeinsam stürmen die beiden ehemaligen Gegner anschließend die SKIZM Zentrale. Um gegen die Übermacht zu gewinnen, opfert Nix ihr Leben, indem sie sich in die Luft sprengt.

Der finale Kampf zwischen Miles und Riktor endet, indem der Gangster durch Miles vom Dach des Hochhauses gestoßen wird. Während Nova Miles als Vorlage für einen Comic–Superhelden nutzt, macht sich dieser auf den Weg, auch die anderen noch verbliebenen SKIZM-Ableger auszulöschen.

Synchronisation
Die deutsche Synchronisation entstand bei der Cinephon Filmproduktions GmbH, nach einem Dialogbuch und unter der Dialogregie von Stefan Kaiser.

Rezeption
In der Internet Movie Database erreicht der Film 6,3 Punkte und auf Rotten Tomatoes 52 % bei den Kritikern, sowie 40 % bei den Zuschauern.

Der Filmdienst schreibt, der Film wirke wie "eine als Rock-Oper verkleidete Gewaltorgie, deren verschlungene Metaebenen vielleicht ironisch gemeint, aber doch ziemlich aufgesetzt sind".

Das Online-Portal Filmstarts vermutet die Zielgruppe "trotz einer Freigabe nur für Erwachsene" vor allem in der "Altersklasse 12 – 16" und kritisierte "Guns Akimbo kommt an Vorbilder wie Crank oder Shoot 'Em Up trotz angemessen kranker Prämisse nicht heran".

Die Filmkritikerin Antje Wessels zog auf ihrer Webseite das Fazit "mit Ausnahme eines blendend aufgelegten Daniel Radcliffe kann hier aber nichts und niemand für eigene Akzente sorgen".

Weblinks

Einzelnachweise

Filmtitel 2019
Neuseeländischer Film
Actionfilm
Filmkomödie


text:
Articles related to the Canadian province of Newfoundland and Labrador include:

A
 L'Anse aux Meadows
 Architecture of St. John's, Newfoundland and Labrador
 Area code 709
 Art of Newfoundland and Labrador
 Atlantic Provinces Economic Council
 Atlantica
 Auditor General of Newfoundland and Labrador
 Avalon Peninsula

B
 Battle of Placentia (1692)
 Bonavista Peninsula
 Burin Peninsula
 Broadcasting Corporation of Newfoundland

C
 Canada–France Maritime Boundary Case
 Census divisions of Newfoundland and Labrador
 Central Labrador
 Centre for Newfoundland Studies
 Cod fishing in Newfoundland
 Collapse of the Atlantic northwest cod fishery
 Confederation Building (Newfoundland and Labrador)

D
 Demographics of Newfoundland and Labrador
 Department of Advanced Education and Skills (Newfoundland and Labrador)
 Department of Child, Youth and Family Services (Newfoundland and Labrador)
 Department of Innovation, Business and Rural Development (Newfoundland and Labrador)
 Department of Natural Resources (Newfoundland and Labrador)
 Diocese of Central Newfoundland
 Diocese of Eastern Newfoundland and Labrador
 Diocese of Western Newfoundland

E
 Elections in Newfoundland and Labrador
 Elections Newfoundland and Labrador
 Encyclopedia of Newfoundland and Labrador
 Executive Council of Newfoundland and Labrador

F
 Franco-Newfoundlander

G
 Geography of Newfoundland and Labrador
 Geological Survey of Newfoundland and Labrador
 Grand Banks
 Great Northern Peninsula
 Gros Morne National Park

H
 Heritage Foundation of Newfoundland and Labrador
 History of Basque whaling
 History of Newfoundland and Labrador
 History of the petroleum industry in Canada (frontier exploration and development)

I
 Indian Bay (Newfoundland and Labrador)
 Ireland Newfoundland Partnership
 Irish language in Newfoundland
 Irish Newfoundlanders

J
J.T. Cheeseman Provincial Park

K
King's Cove
Kippens, Newfoundland and Labrador

L
 Labrador Peninsula
 Labrador West, Newfoundland and Labrador
 Lieutenant Governor of Newfoundland and Labrador
 List of airlines of Newfoundland and Labrador
 List of airports in Newfoundland and Labrador
 List of birds of Newfoundland and Labrador
 List of census agglomerations in Newfoundland and Labrador
 List of census divisions of Newfoundland and Labrador
 List of colleges in Newfoundland and Labrador
 List of communities in Newfoundland and Labrador
 List of curling clubs in Newfoundland and Labrador
 List of designated places in Newfoundland and Labrador
 List of fossiliferous stratigraphic units in Newfoundland and Labrador
 List of generating stations in Newfoundland and Labrador
 List of ghost towns in Newfoundland and Labrador
 List of historic places in Newfoundland and Labrador
 List of historic places in Labrador
 List of islands of Newfoundland and Labrador
 List of lakes of Newfoundland and Labrador
 List of lighthouses in Newfoundland and Labrador
 List of National Historic Sites of Canada in Newfoundland and Labrador
 List of Newfoundland and Labrador by-elections
 List of Newfoundland and Labrador general elections
 List of Newfoundland and Labrador highways
 List of Newfoundland and Labrador lieutenant-governors
 List of Newfoundland and Labrador parks
 List of Newfoundland and Labrador premiers
 List of Newfoundland and Labrador provincial highways
 List of Newfoundland and Labrador rivers
 List of mammals of Newfoundland
 List of mountains of Newfoundland and Labrador
 List of municipalities in Newfoundland and Labrador
 List of museums in Newfoundland and Labrador
 List of political parties in Newfoundland and Labrador
 List of population centres in Newfoundland and Labrador
 List of premiers of Newfoundland and Labrador
 List of protected areas of Newfoundland and Labrador
 List of radio stations in Newfoundland and Labrador
 List of rivers of Newfoundland and Labrador
 List of television stations in Newfoundland and Labrador
 List of towns in Newfoundland and Labrador
 List of villages in Newfoundland and Labrador

M
 Maritime Union
 Memorial Day (Newfoundland and Labrador)
 Migratory Fishery of Labrador
 Mistaken Point Ecological Reserve
 Monarchy in Newfoundland and Labrador
 Mushuau Innu First Nation
 Music of Newfoundland and Labrador

N
 National War Memorial (Newfoundland)
 Newfoundland (island)
 Newfoundland and Labrador Court of Appeal
 Newfoundland and Labrador Federation of Labour
 Newfoundland and Labrador House of Assembly
 Newfoundland and Labrador Hydro
 Newfoundland and Labrador Medical Association
 Newfoundland and Labrador Soccer Association
 Newfoundland and Labrador Youth Parliament
 Newfoundland Campaign (1744)
 Newfoundland dog
 Newfoundland English
 Newfoundland French
 Newfoundland Highland forests
 Newfoundland Irish
 Newfoundland outport
 Newfoundland Railway
 Newfoundland Ranger Force
 Newfoundland Rugby Union
 Newfoundland School Society
 Newfie
 NunatuKavut people
 Nunatsiavut
 Nunatukavut

O
 "Ode to Newfoundland"
 Order of Newfoundland and Labrador

P
 Joseph De la Penha
 Politics of Newfoundland and Labrador
 Port Hope Simpson
 Premier of Newfoundland and Labrador
 Province of Avalon
 Provincial Court of Newfoundland and Labrador

Q
 Qalipu Mi'kmaq First Nation Band

R
 Research & Development Corporation Newfoundland and Labrador
 Roads in Newfoundland and Labrador
 Roman Catholic Archdiocese of St. John's, Newfoundland
 Roman Catholic Diocese of Corner Brook and Labrador
 Roman Catholic Diocese of Grand Falls
 The Rooms
 Royal Newfoundland Constabulary

S
 Same-sex marriage in Newfoundland and Labrador
 Scouting in Newfoundland and Labrador
 Seal hunting
 South Falkland
 Speaker of the House of Assembly of Newfoundland and Labrador
 Supreme Court of Newfoundland and Labrador
 Supreme Court of Newfoundland and Labrador (Court of Appeal)
 Symbols of Newfoundland and Labrador

T
 Telecommunications in Newfoundland and Labrador
 Trans-Labrador Highway
 Turbot War

U
 Upper Island Cove, Newfoundland and Labrador

V
 Vehicle registration plates of Newfoundland and Labrador

W
Witless Bay Ecological Reserve

X

Y
 York Harbour, Newfoundland and Labrador

Z

See also

Index of Canada-related articles

Newfoundland and Labrador


text:
Domenico Selvo var regerande doge av Venedig 1071-1084.

Referenser

Doger av Venedig
Män