text:
Winter is a village in Sawyer County, Wisconsin, United States. The population was 233 at the 2010 census. The village is within the Town of Winter.

History
Winter was founded in 1904. It was named for W. C. Winter, a railroad official. A post office has been in operation in Winter since 1904.

Geography

Winter is located at  (45.821014, -91.011118).

According to the United States Census Bureau, the village has a total area of , all of it land.

Climate

Demographics

2010 census
At the 2010 census there were 313 people, 153 households, and 75 families living in the village. The population density was . There were 209 housing units at an average density of . The racial makup of the village was 91.7% White, 1.3% African American, 1.3% Native American, 0.3% Asian, 1.0% from other races, and 4.5% from two or more races. Hispanic or Latino of any race were 5.1%.

Of the 153 households 26.8% had children under the age of 18 living with them, 29.4% were married couples living together, 12.4% had a female householder with no husband present, 7.2% had a male householder with no wife present, and 51.0% were non-families. 43.1% of households were one person and 22.3% were one person aged 65 or older. The average household size was 2.05 and the average family size was 2.87.

The median age in the village was 41.6 years. 25.6% of residents were under the age of 18; 5.5% were between the ages of 18 and 24; 22.7% were from 25 to 44; 25.2% were from 45 to 64; and 21.1% were 65 or older. The gender makeup of the village was 51.4% male and 48.6% female.

2000 census
At the 2000 census there were 344 people, 164 households, and 83 families living in the village. The 2010 Census revealed the population to be 233 - a nearly 1/3 decline since 2000. The population density was 430.9 people per square mile (166.0/km). There were 200 housing units at an average density of 250.5 per square mile (96.5/km).  The racial makup of the village was 96.51% White, 0.58% Black or African American, 2.03% Native American, 0.29% from other races, and 0.58% from two or more races. 1.45%. were Hispanic or Latino of any race.

Of the 164 households 26.8% had children under the age of 18 living with them, 37.2% were married couples living together, 10.4% had a female householder with no husband present, and 48.8% were non-families. 44.5% of households were one person and 23.2% were one person aged 65 or older. The average household size was 2.10 and the average family size was 2.92.

The age distribution was 24.1% under the age of 18, 6.7% from 18 to 24, 24.7% from 25 to 44, 20.9% from 45 to 64, and 23.5% 65 or older. The median age was 40 years. For every 100 females, there were 111.0 males. For every 100 females age 18 and over, there were 102.3 males.

The median household income was $22,955 and the median family income  was $25,625. Males had a median income of $23,333 versus $15,000 for females. The per capita income for the village was $15,404. About 13.2% of families and 17.5% of the population were below the poverty line, including 15.4% of those under age 18 and 25.0% of those age 65 or over.

Notable residents
Jeffrey Williams, astronaut, was raised in Winter

References

External links

 Winter School District
 Winter Area Chamber of Commerce

Villages in Sawyer County, Wisconsin
Villages in Wisconsin


text:
John Graham Mountford (21 November 1933 – 17 June 2022) was an Australian politician. Born in Sydney, he was a public servant and manager before becoming Mayor of Canterbury Municipal Council in 1977. In 1980 he defeated sitting member Vince Martin for Labor preselection for the seat of Banks in the Australian House of Representatives, which he won, holding the seat until his retirement in 1990.

References

Carr, Adam (2008). Psephos - Adam Carr's Election Archive, Australian Election Archive

1933 births
2022 deaths
Australian Labor Party members of the Parliament of Australia
Members of the Australian House of Representatives for Banks
Members of the Australian House of Representatives
20th-century Australian politicians
Mayors of Canterbury, New South Wales

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Felúka (: فلوكة) je tradiční dřevěná plachetnice, která ke svému pohybu využívá latinskou plachtu. Rozšířená je především v Egyptě na řece Nil, dále pak v Rudém moři, východní části Středozemního moře, na Maltě, v Súdánu a Iráku. Kapacita felúky je obvykle určena pro deset pasažérů a dva až tři členy posádky. Tyto plachetnice jsou populární především na Nilu, kde se navzdory modernějším motorovým člunům a trajektům stále používají, a to především v oblasti kolem Luxoru a Asuánu. Felúky jsou rovněž oblíbené mezi turisty.

Externí odkazy

Říční plavidla
Plachetnice podle konstrukce a velikosti trupu


text:
Comacchio (w dialekcie: Cmâc' [k'ma:tʃ]) – miasto i gmina we Włoszech, w regionie Emilia-Romania, w prowincji Ferrara.

Według danych na rok 2004 gminę zamieszkiwało 19 887 osób, 70,3 os./km².

Comacchio jest położone w lagunie na północ od obecnego ujścia rzeki Reno. Zbudowane jest na ponad trzynastu różnych wysepkach, połączonych mostami. Najważniejszymi zasobami tych mokradeł są hodowla ryb i stawy solne. Port morski Porto Garibaldi leży 7 kilometrów (4 mile) na wschód. Mokradła na południe od miasta, Valli di Comacchio, są sklasyfikowane jako teren o znaczeniu wspólnotowym i obszar specjalnej ochrony we Włoszech. Są one również oceniane jako ważne w skali międzynarodowej przez konwencję ramsarską o ochronie i zrównoważonym użytkowaniu terenów podmokłych.

Przypisy

Bibliografia
 Źródło danych: Istituto Nazionale di Statistica

Miejscowości w prowincji Ferrara


text:
Elisabeth Neckelmann (født 6. november 1884 på Frederiksberg, døde 21. november 1956 i København) var en dansk maler.

Hun var datter af ingeniør Ludvig Conrad Neckelmann (1852-1922) og Elisa Nikoline Schoubye 1862-1948. Efter forældrenes skilsmisse blev moderen gift med maleren Peter Hansen (1868-1928) i 1898, og Elisabeth Neckelmann fik efter nogle år sin opvækst i Faaborg sammen med sin storesøster og sine to mindre halvsøstre. Hun giftede sig ikke, men levede sammen med sin bofælle, pianisten Ingrid Holm (1893-1966), i årene 1949-1956.

Uddannelse
Elisabeth Neckelmann lærte som 16-årig akvarelmaleriets kunst hos stedfaderen Peter Hansen, og senere gik hun til tegneundervisning på Teknisk Skole i Faaborg hos maleren Fritz Syberg, ellers var hun autodidakt.

Kunstneriske virke
Opvæksten i Faaborg og kontakten til fynbomalerne, som gæstede hjemmet, har givetvis inspireret Elisabeth Neckelmann i hendes arbejde med motiver som opstillinger med blomster og vaser, figurbilleder og portrætter samt landskaber. Dr. phil. Esther Nyholm beskriver hendes malerier: Alle er de præget af en stille poesi, en sans for mennesket og landskabet, en varsom gengivelse af omgivelserne. Særlig kendt blev Elisabeth Neckelmann for sine landskabsmalerier fra Odsherred, hvor hun tilbragte somrene i et selvbygget strandhus ved Højby Lyng. Landskabsmalerierne viser de store åbne vidder i Odsherred, med et særligt lys i skildringen af skyer og kornmarker. I 1936 skænkede Elisabeth Neckelmann 10 af sine oliemalerier til den nyindviede Kvindernes Bygning i Niels Hemmingsens Gade 10, København, tegnet af arkitekten Ragna Grubb.

Portrætmaleriet fra 1943 af dronning Alexandrine adskiller sig fra mange andre maleres fremstilling af medlemmer af kongehuset ved, at Elisabeth Neckelmanns skildring af dronningen viser et afslappet menneske, der som en god ven af portrætmaleren hviler i sit hverdagstøj. De to kendte hinanden godt, idet Elisabeth Neckelmann ved flere lejligheder havde vist dronning Alexandrine rundt på Charlottenborg-udstillingerne, hvor hun var medlem af udstillingskomitéen 1931-40. Portrættet er ophængt i Kvinderegensen i København.

Blomsterskildringerne i såvel oliemaleri som akvarel viser fyldige buketter af hyacinter og tulipaner, hvor fynboernes farveholdning og behandling af lyset kan genfindes.

Udstillinger

 Kunstnernes Efterårsudstilling 1912-1914.
 Chr. Larsens Kunsthandel, separat, 1915.
 Charlottenborgs Forårsudstilling.
 Kvindelige Kunstneres Retrospektive Udstilling i 1920.
 Nordiska Kunstnärinnor, Liljevalchs Konsthall, Stockholm 1948.

 Bachs Kunsthandel, separat, 1934 og 1948.

Offentlig repræsentation

 Ordrupgaard, Portræt af maleren Peter Hansen, 1889. (fra 1914 i privateje)
 Kvinderegensen, København, portræt af dronning Alexandrine, 1943.
 Kvindernes Bygning, København, en samling malerier, 1937.

Organisatorisk liv
Elisabeth Neckelmann blev i 1924 valgt som formand for Kvindelige Kunstneres Samfund, en post hun besad til 1954. I de år byggede foreningens bestyrelse videre på et konstruktivt forhold til andre kunstnerorganisationer; men samtidig besad Elisabeth Neckelmann et stort politisk talent og var dermed i stand til at navigere målrettet og ofte kompromisløst i kampen for at skaffe kvindelige kunstnere reel indflydelse i råd og nævn, bedre udstillingsmuligheder og bedre muligheder for at få del i legater.

Elisabeth Neckelmann var medlem af Akademirådet i årene 1931-1937. Desuden var hun medlem af bestyrelsen for Dansk Kunst og Husflid og af bestyrelsen for Charlottenborg Udstillingerne 1954.

Stipendier og udmærkelser

 J. R. Lund 1938.
 Benny Claudi-Pedersens Legat 1939.
 Tagea Brandts Rejselegat 1941.

Kilder
 Lise Funder: "Kvindelige Kunstneres Samfund", s. 12-14, i Kvindelige Kunstneres Samfund 1916-1991", jubilæumskatalog. Katalog v. Nikolaj Udstillingsbygning 1991.
 Eva Pohl: "Uden åndelig frigørelse kan man ikke være skabende", Elisabeth Neckelmann, s. 121, i "En plads i solen". Forlaget North, 2007
 Hanne Abildgaard: "Astrid Holm & Co", s. 238, 241, 246, 262, 263, 270, 271. Forskningsbaseret, fagfællebedømt tekst. Udgivet af Øregaard Museum i 2019, til udstillingen Astrid Holm & Co.
 Lisbet A. Lund: "Elisabeth Neckelmann" (1884-1956), Dansk Kvindehistorisk Leksikon, Kvinfo

Litteratur
Anette Wolthers: "Maler Elisabeth Neckelmann 1884-1956", s. 16-25 i Kvindelige Kunstnere i Odsherred gennem 100 år. Udgivet af Odsherreds Kunstmuseum og Malergårdens Venner & Museum Vestsjælland, 2020.

Ekstern henvisning

www.kks-kunst.dk/arkivet

Reference

Malere fra Danmark
Personer fra Frederiksberg
Kvindelige kunstnere fra Danmark
Personer i Kraks Blå Bog (afdøde)


text:
The Shops at Don Mills (corporately known as CF Shops at Don Mills) is a lifestyle centre-type shopping centre in Toronto, Ontario, Canada, located at Don Mills Road and Lawrence Avenue East in Toronto. There are 72 retail stores with a total floor space of 47,550 square metres (or 511,824 square feet).

Character
Storefronts face a network of private internal streets, and the centre layout is centred on a square which includes interpretive historical plaques and commissioned art by Douglas Coupland. The layout is similar to a regular neighbourhood retail strip. Anchors include Salomon Toronto, McEwans Gourmet Market, Anthropologie, Joey's west coast restaurant and other shops and restaurants. Parking along the internal streets is limited but a multi-level parkade is located on site.

History
The centre is located on the site of the demolished Don Mills Centre shopping mall. Increased competition from other shopping malls and the closure of main anchor tenant T. Eaton Co. meant declines in mall revenues and the exodus of many fashion retailers. The mall owner, developer Cadillac Fairview, decided to redevelop the site in 2003 to attract more up-scale retailers and shoppers, without a main anchor tenant. The developer proposed to demolish the indoor shopping mall and replace it with an open-air setting, along with an intensification of the site. The intensification meant the construction of a parking garage to replace the large surface parking lot. The development also included using Centre lands for new residential buildings. After community consultation, the plan was approved by the City of Toronto and the development proceeded. The Shops at Don Mills opened on April 22, 2009.

McNally Robinson, a Canadian book-selling chain, was one of the first tenants, but the chain later decided to close the location.

Street names

A number of roads and driveways located in the development are named after prominent community members of the Don Mills area:

 Aggie Hogg Gardens - named for former resident, storekeeper, postmaster and daughter of settler John Hogg
 Clock Tower Road - named to identify the location of the Clock Tower at the corner of the Town Square.
 O'Neill Road - named for local settler James O'Neill (arrived 1845)
 Karl Fraser Road - Karl Fraser, first CEO of Don Mills Development and assistant to developer E.P. Taylor
 Leadly Lane - named for local settler Allison Leadley (arrived 1850)
 Pabst Lane - named for local settler Rudolph Pabst (arrived 1814)
 Marie Labatte Road - named for former North York Councillor for Ward 10 and Metro Councillor for Don Parkway Marie Labatte (1925–2004)
 Sampson Mews - named for local settler James Sampson (arrived 1838)
 Maginn Mews - named for merchant, school trustee and politician Charles Maginn (arrived 1841)

References

External links
Official site
Spacing Toronto article

Shopping malls established in 2009
Shopping malls in Toronto
North York
Lifestyle centers (retail)
Cadillac Fairview


text:
D. Rodrigo de Noronha, (? – Évora, Setembro de 1477) foi Bispo de Lamego, confessor real, Capelão-Mor em Portugal e Regedor da Casa da Suplicação em 1476. Foi Governador e Protector da Universidade de Lisboa.

Relações familiares
filho legitimado por carta de 13 de Agosto de 1444 de D. Pedro de Noronha (1379 - Lisboa, 12 de Agosto de 1452), bispo de Évora, e de Branca Dias Perestrelo (c. 1390 -?), filha de Fillipo Pallastrelli e de Catarina Vicente.

Ver também
 Diocese de Lamego

Referências
 Brasões, de Braamcamp, III, 308 e 309 e (Provas, de Sousa, II, ri.0 7, 15.
 História Genealógica, de Sousa, 1, 247 e «Misticos», Liv. 3•0, fis. 219.
 Chancelaria de D. Afonso V de Portugal, Liv.° 7, fis. 48.

Família Noronha
Bispos de Lamego
Capelães-mores da Casa Real
Reitores da Universidade de Lisboa


text:
Orden de la Cruz o de la Santa Cruz puede hacer referencia a algunos institutos o sociedades de vida consagrada de las iglesias cristianas:

Orden de la Cruz, orden luterana, de la Iglesia de Noruega, fundada por  Hans Ording y Alex Johnson, en Oslo, en 1933;
Orden de la Cruz Estrellada, orden caballeresca católica fundada por Eleonora de Gonzaga, en Viena (Austria), en 1668;
Orden de la Santa Cruz, orden religiosa anglicana fundada por James Otis Sargent Huntington, en Nueva York, en 1884;
Orden de la Santa Cruz, orden de canónigos regulares de la Iglesia católica, fundada en Clairlieu (Bélgica), en 1211;
Orden de la Santa Cruz de Portugal, orden de canónigos regulares de la Iglesia católica, fundada en Coímbra, en 1131.

Además, es el nombre de varias distinciones civiles o religiosas:

Orden de la Cruz Roja Española, otorgada por los Reyes de España a quienes prestan sus servicios a la Cruz Roja;
Orden de la Cruz del Sur, otorgada por el presidente de Brasil a personas extranjeras;
Orden de la Cruz de Takovo, era otorgada por Serbia por méritos militares y civiles;
Orden de la Cruz de Terra Mariana, otorgada por el presidente de Estonia a extranjeros.


text:
L'istituto statale di istruzione superiore "Roberto Rossellini" è una scuola statale secondaria di secondo grado di Roma, intitolata al regista Roberto Rossellini.

Storia
Nato nel 1961 come istituto professionale per la cinematografia scientifica ed educativa, si trasforma nel 1968 in istituto professionale per la cinematografia e l'anno successivo in istituto di Stato per la cinematografia e la televisione, per il rilascio di diplomi di maturità professionale.

L'istituto ha sede dal 1970 negli ex stabilimenti cinematografici Ponti-De Laurentiis, da cui eredita due teatri di posa e vari fabbricati poi trasformati in aule e uffici. Negli anni, si è poi allargato con vari laboratori e sale per la gestione dei vari dipartimenti (fotografia, montaggio e suono, ripresa, produzione multimediale ecc.), incluse aule attrezzate, palestre, campi sportivi, biblioteche, videoteche, webradio e webtv.

Dal 2019, con accesso anche dal cortile della scuola, vi è lo "Spazio Rossellini", polo culturale multidisciplinare della Regione Lazio.

Note

Collegamenti esterni

Sito ufficiale
Pagina sugli Istituti professionali Servizi culturali e dello spettacolo

Rossellini, Roberto
Licei artistici


text:
Хонгконг је петнаести пут учествовао на 18. Светском првенству у атлетици у дворани 2022. одржаном у Београду од 18. до 20. марта. Репрезентацију Хонгконга представљала је 1 атлетичарка која се такмичила у трци на 60 метара препоне.,

На овом првенству такмичарка из Хонгконга није освојила ниједну медаљу али је остварила најбољи резултат сезоне.

Учесници

 Жене:
 Lui Lai Yiu — 60 м препоне

Резултати

Жене

Референце

Спољашње везе
 Комплетни резултати СП 2022.
 Званични сајт World Athletics

Земље учеснице на Светском првенству у атлетици у дворани 2022.
Хонгконг на Светском првенству у атлетици у дворани


text:
Bellinter House () is a large classic country house of Georgian heritage, recently renovated and opened as a 34-room luxury spa hotel. It is in 12 acres of parkland beside the River Boyne in County Meath, Ireland some 10 km (6 miles) from Navan. Bellinter takes its name from the Irish Baile an tSaoir, which means the home of the carpenter.

It is built in a Palladian style with six bays built over three floors (including basement) made of coarse rubble with fine limestone dressings. Adjoining the main part of the building and connected by single story arcades are two storey wings, creating a courtyard. In the grounds are stable block, ice house and other outbuildings.

History
Bellinter House was built in 1750 by Richard Cassels as a country house for wealthy Dublin brewer John Preston in an estate of around 600 acres of grazing and woodland. After John Preston's death the estate passed to John's grandson, John Preston, 1st Baron Tara, Member of Parliament for Navan for 17 years, who died in 1821.

In 1892 the property was bequeathed by John Joseph Preston to Gustavus Briscoe, a family friend and High Sheriff of Meath in 1897, who once rode a horse up the stairs at Bellinter which then refused to come down and had to be winched down three weeks later. In 1907 the property passed to his son Cecil and then George, who in 1955 sold it to the Holdsworth family. It was the residence of the Holdsworth family from 1957 to 1966, when it came into the control of the Land Commission, who sold off most of the land for farming.

After being left vacant for a time, the house itself, with 12 acres of land, became home to the Sisters of Sion.

In 2004 it was sold and transformed into the present hotel by publican and hoteliers Jay Bourke and John Reynolds for €2.3m. It opened in late 2006 after a reputed €16m refurbishment.

In 2016, the house was acquired for €3m by Broadreach Investments, an investment vehicle majority owned by Barry O'Sullivan.

Bellinter House has been determined by the Irish Government Minister for the Environment, Heritage and Local Government as a building that is intrinsically of significant architectural interest for the purpose of section 482 of the TCA 1997.

See also
Ardbraccan House

References

Houses in County Meath
Houses completed in 1750
Hotels in County Meath
Country houses in Ireland
Richard Cassels buildings


text:
Mihailo Petrović Alas (; 6 May 1868 – 8 June 1943), was a Serbian mathematician and inventor. He was also a distinguished professor at Belgrade University, an academic, fisherman, writer, publicist, musician, businessman, traveler and volunteer in the Balkan Wars, the First and Second World Wars. He was a student of Henri Poincaré, Paul Painlevé, Charles Hermite and Émile Picard. Petrović contributed significantly to the study of differential equations and phenomenology, founded engineering mathematics in Serbia, and invented one of the first prototypes of a hydraulic analog computer.

Biography
Petrović was born on 6 May 1868, in Belgrade, as the first child of Nikodim, a professor of theology, and Milica (née Lazarević).

He finished the First Belgrade Gymnasium in 1885, and afterwards enrolled at the natural science-mathematical section of the Faculty of Philosophy in Belgrade. At the time when he finished his studies in Serbia in 1889, several Serbian mathematicians who had acquired their doctorate degrees abroad, like Dr. Dimitrije Nešić (at Vienna and Karlsruhe Institute of Technology), Dr. Dimitrije Danić (at Jena, 1885) and Bogdan Gavrilović (at Budapest, 1887) were beginning to make a name for themselves. Subsequently, in September 1889, he too went abroad, to Paris to receive further education, and to prepare for the entrance exam to the École Normale Supérieure. He got a degree in mathematical sciences from Sorbonne University in 1891. He worked on preparing his doctoral dissertation, and on 21 June 1894 he defended his PhD degree at the Sorbonne, and received a title Docteur des sciences mathematiques (doctor of mathematical sciences). His doctorate was in the field of differential equations.

In 1894, Petrović became a professor of mathematics at the Belgrade's Grande école (which later became the University of Belgrade). In those days, he was one of the greatest experts for differential equations. He held lectures until his retirement in 1938. In 1897, he became an associate member of the Serbian Royal Academy and associate member of the Yugoslav Academy of Sciences and Arts in Zagreb. He became a full member of the Serbian Royal Academy in 1899, when he was only 31.

In 1882, he became a fisherman apprentice, and in 1895 he took an exam to become a master fisherman. Mihailo Petrović got the nickname "Alas" (river fisher) because of his passion for fishery. He was not only an aficionado, but expert as well. He participated in legislative talks regarding the fishery convention with Romania, and in talks with Austria-Hungary about the protection of the fishery on Sava, Drina and Danube rivers. Alas published expert papers and reports on the fish-fauna found in the Macedonian lakes, such as Skadar Lake and Ohrid Lake. He played violin, and in 1896, founded a musical society named Suz.

Mihailo Petrović Alas also constructed a hidrointegrator, and won the gold medal at the World Exposition in Paris 1900. When in 1905 the Grande école was transformed into the University of Belgrade Petrović was among first eight regular professors, who elected other professors. He patented a total of 10 inventions, published 300 scientific works and a number of books and journals from his sea expeditions. These expeditions included trips to Azores, Newfoundland and Labrador, Suez Canal, Madagascar, Cape Verde, Canary Islands, Greenland, Iceland, Bermuda Triangle, Caribbean and others. Petrovć also visited both the North and South poles, researched the culture of Eskimos and took part in whale hunting expeditions.

He received numerous awards and acknowledgments and was a member of several foreign science academies (Prague, Bucharest, Warsaw, Kraków) and scientific societies. In 1927, when Jovan Cvijić died, members of the Serbian academy proposed Mihailo Petrović as the new president of academy, but the authorities did not accept this proposal. Probable reason for this was the fact that Mihailo Petrović Alas was first a private tutor and mentor and later a close friend of the prince Đorđe P. Karađorđević, the king's brother, who was arrested in 1925, and held in house arrest.

In 1931, members of the academy unanimously proposed Alas for the president of the academy, but authorities again dismissed this proposal. Mathematician and physicist Bogdan Gavrilović, a fellow professor, was nominated instead. In 1939, he became an honorary doctor at the University of Belgrade. In the same year, he received the order of Saint Sava, first class. He also founded the Belgrade School of Mathematics, which produced a number of mathematicians who continued Alas's work. All doctoral dissertations defended on the Belgrade University since 1912 until the Second World War were under his mentorship.

Alas participated in the Balkan Wars and in the First World War as an officer, and after the war he served as a reserve officer. He practised cryptography, and his cipher systems were used by the Yugoslav army until World War II. When the Second World War broke out in Yugoslavia, he was again called into the army and the Germans captured him. After a while, he was released because of illness. On 8 June 1943, professor Petrović died in his home in Kosančićev Venac Street in Belgrade.

Ninth Belgrade Gymnasium "Mihailo Petrović Alas" and Primary School in John's Street is a high school in Belgrade, Serbia named after him. Alas and fellow scientist Milutin Milanković were close friends for several decades.

Awards and memberships

Member of Serbian academy of sciences and arts
Member of Yugoslav academy
Member of Academy of Sciences of the Czech Republic
Member of academy, Bucharest
Member of academy, Warsaw
Member of academy, Kraków
Member of various societies, Prague
Member of various societies in Paris
Member of various societies in Berlin
Member of various societies in France
Member of society of Italian mathematicians, Palermo
Member of society of German mathematicians, Leipzig
Member of Shevchenko Scientific Society, Lviv
Member of scientific expedition for explorationof the South Pole
Member of Rotary Club, Belgrade
Order of Miloš the Great
Order of St. Sava, 1st degree
Order of St. Sava, 2nd degree
Order of St. Sava, 3rd degree
Order of the Romanian crown, 3rd degree
Honorary brevet from London's society of mathematicians
Honorary president of Yugoslav Alliance of students of mathematics
Honorary doctor of science, University of Belgrade
Dean of Faculty of Philosophy, Belgrade

Selected works

O asimptonim vrednostima integrala i deferencijalnih jednačina, Beograd, 1895.
Elementi matematicke fenomenologije, Beograd 1911.
Les spectres numeriques, Paris 1919.
Mecanismes communs aux phenomenes disparates, Paris 1921,
Notice sur les travaux scientifiques de M. Michel Petrovich, Paris, 1922
Durees physiques independantes des dimensions spatiales, Zurich-Paris, 1924.
Lecons sur les spectres mathematiques, Paris, 1928.
Integrales premieres a restrictions, Paris, 1929.
Integrales qualitative des equations differentielles, Paris, 1931.
Fenomenološko preslikavanje, Beograd, 1933.
Jedan diferencijalni algoritam i njegove primene, Beograd, 1936.
Članci, Beograd, 1949.
Metafore i alegorije, Beograd 1967.
Računanje sa brojnim razmacima, Beograd, 1932.
Eliptičke funkcije, Beograd, 1937.
Integracije diferencijalnih jednačina pomoću redova, Beograd 1938.
Kroz polarnu oblast, Beograd 1932.
U carstvu gusara, Beograd, 1933.
Sa okeanskim ribarima, Beograd, 1935.
Po zabačenim ostrvima, Beograd, 1936.
Roman jegulje, Beograd, 1940.
Đerdapski ribolov u prošlosti i sadašnjosti, Beograd, 1941.
Daleka kopna i mora, Beograd, 1948.
Po gusarima i drugim ostrvima, Beograd 1952.
S okenaskim ribarima, Subotica, 1953.
Po gusarskim ostrvima, Beograd, 1960.
Sa Arktika do Antarktika, Beograd, 1960.

Edition of the complete works:

Book 1: Diferencijalne jednacine I
Book 2: Diferencijalne jednacine II
Book 3: Matematička analiza
Book 4: Algebra
Book 5: Matematički spektri
Book 6: Matematička fenomenologija
Book 7: Elementi matematičke fenomenologije
Book 8: Intervalna matematika – diferencijalni algoritam
Book 9: Eliptičke funkcije – integracija pomoću redova
Book 10: Članci – studije
Book 11: Putopisi I
Book 12: Putopisi II
Book 13: Metafore i alegorije – članci
Book 14: Ribarstvo
Book 15: Mihailo Petrović (pisma, bibliografija i letopis)

See also
Mika Alas's House, where he lived, worked, and died, is a designated historic site.
 Bogdan Gavrilović
 Jovan Karamata

References

Notes

Further reading

External links

Mihailo Petrovic
The First Century of the International Commission on Mathematical Instruction, Petrovic
Brilliant mind of mathematician, globetrotter and fisherman – Mihajlo Petrovich Alas
 Mihailo Petrović Alas: Life, Work, Times (2019)

1868 births
1943 deaths
People from the Principality of Serbia
Scientists from Belgrade
Serbian inventors
Serbian mathematicians
Members of the Serbian Academy of Sciences and Arts
Fishers
University of Paris alumni
Academic staff of Belgrade Higher School
École Normale Supérieure alumni
Grand Crosses of the Order of St. Sava
Burials at Belgrade New Cemetery


text:
Bruton v. United States, 391 U.S. 123 (1968), is a 1968 United States Supreme Court ruling in which the Court held that a defendant was deprived of his rights under the Confrontation Clause if a confession by his codefendant was introduced in their joint trial, regardless of whether the jury received instructions only to consider it against the confessor. This has become known as the Bruton rule. The case  overruled Delli Paoli v. United States (1957).

Reasoning
As the basis for its holding, the Supreme Court stated that "There are some contexts in which the risk that the jury will not, or cannot, follow instructions is so great, and the consequences of failure so vital to the defendant, that the practical and human limitations of the jury system cannot be ignored. Such a context is presented here, where the powerfully incriminating extrajudicial statements of a codefendant, who stands accused side-by-side with the defendant, are deliberately spread before the jury in a joint trial. Not only are the incriminations devastating to the defendant but their credibility is inevitably suspect . . . . The unreliability of such evidence is intolerably compounded when the alleged accomplice, as here, does not testify and cannot be tested by cross-examination."

See also
Cruz v. New York (1987)

References

External links

1968 in United States case law
Confrontation Clause case law
United States Supreme Court cases
United States Supreme Court cases of the Warren Court


text:
The Women's singles table tennis at the 2015 African Games was held from September 10 to 19, 2015, at several venues.

Draw

Section

References

Table tennis at the 2015 African Games
Afr


text:
Nova Bassano – miasto i gmina w Brazylii, w stanie Rio Grande do Sul. Znajduje się w mezoregionie Nordeste Rio-Grandense i mikroregionie Guaporé.

Przypisy

Miasta w stanie Rio Grande do Sul


text:
Merești ( sau pe scurt Almás) este satul de reședință al comunei cu același nume din județul Harghita, Transilvania, România.

Așezare
Localitatea Merești este situată în partea de sud a județului Harghita la limita cu județul Covasna, pe valea pârâului cu același nume, la poalele vestice ale Munților Harghitei, pe drumul județean 132A, Mărtiniș -  Merești - Vârghiș.

Date geologice
În subsolul localității se găsește un masiv de sare. Tradiția exploatării apei sărate de către localnici (din fântâni special amenajate) și a folosirii acesteia în gospodării s-a păstrat în aceasta zonă până în prezent.

Istoric
Săpăturile arheologice făcute de-a lungul timpului pe teritoriul satului aduc dovezi materiale ale existenței omului aici încă din cele mai vechi timpuri astfel, în peșterile din Cheile Vârghișului s-au descoperit un lustruitor lucrat din os de urs de peșteră, atribuit culturii musteriene, ceramică de tip Coțofeni, piese de silex din paleolitic, ceramică aparținând culturii Wietenberg, un topor din eneolitic, un topor de tip Sălcuța, un mormânt datat în epoca bronzului timpuriu, fragmente de urne din prima epocă a fierului și o placă rotundă de os, perforată din epoca romană.

În partea de nord a satului, spre localitatea Lueta, se află o fortificație cu urme de construcții datând din epoca medievală.

La ieșirea din sat, pe malul stâng al pârâului Vârghiș, în locul numit "Câmpul Pietrei" se află o așezare dacică fortificată cu mai multe faze de locuire, începând cu secolul II î.d.Hr. până la mijlocul secolului I î.d.Hr, perioadă căreia îi aparțin mai multe descoperiri dintre care, fragmente de vase modelate cu mâna și cu roata, fusoiale, borcane ornamentate cu brâu crestat sau alveolar. Fazei a II-a de locuire, mijlocul secolului I î.d.Hr.-I d.Hr îi aparțin trei locuințe și un cuptor menajer, cu un conținut bogat în vase modelate cu mâna, vase modelate cu roata, unelte de lut piatră și fier, obiecte de podoabă, monede. Sondajele arheologice făcute în mai multe rânduri, atât în exterior cât și în interiorul fortificației au descoperit materiale ce dovedesc locuirea zonei temporar, și mai târziu, în secolele VII - VIII dar și în secolul al XII-lea -  și al XIII-lea.

Prima atestare documentară datează din anul 1333, când a fost menționat un preot al satului (sarcedos de Almas).

Începând cu anul 1876 satul Merești a aparținut de Comitatul Odorhei din Regatul Ungariei, apartenență care s-a încheiat în anul 1919, după primul război mondial. În perioada interbelică satul a făcut parte din județul Odorhei, iar din anul 1968, după desfințarea Regiunii Autonome Maghiare, satul a trecut în administrarea județului Harghita.

Economie
Economia localității se bazează pe activități în domeniul exploatării și prelucrării primare a lemnului, agroturism și în mod special pe agricultură prin cultura plantelor și creșterea animalelor.

Atracții turistice
 Biserica unitariană construită între anii 1786 - 1793
 Peștera Merești
 Ruinele Cetății medievale
 Muzeul satului
 Cheile Vârghișului

Localități înfrățite
    Géberjén, Ungaria
    Körösszakál, Ungaria
    Todok, Ungaria

Bibliografie
 Z. Makfalvi, L. Vifkori. Județul Harghita, Monografie, Ed. Sport Turism, București 1979
 V. Cavruc. Repertoriul Arheologic al județului Harghita, ISBN 973-99270-2-5
 I. Pisota, D. Bugă. Județul Harghita, Ed. Academiei RSR, București 1976

Note

Legături externe
 Peștera Merești

Galerie foto

Merești, Merești


text:
Виктория Дон Джъстис () е американска певица, актриса и танцьорка.

Биография
Родена е на 19 февруари 1993 г. в щата Флорида. Активните ѝ роли са от 2003 г. Нейните стилове на червения килим са разнообразни, свежи, ярки. Виктория учи в колеж във Флорида като така изостава работата си за известно време.

Написала е няколко песни за саундтрака към музикалния ситком на Nickelodeon "Victorious". Автор е на много песни, сред които: Shake, Gold, You're the Reason, Make It Shine, Best Friend's Brother и други. Дебютната ѝ песен Gold, със специалното участие на Колтън Хайнс има 21 милиона гледания в YouTube. Gold е качена във VEVO и е първата песен на Джъстис в такъв вариант.

Филмова кариера
Развива интерес към актьорството, когато осемгодишна, след като гледа детски реклами. Семейството ѝ се премества в Холивуд, Калифорния, през 2003 г. През 2005 г. участва на прослушване и е приета в музикалната театрална програма на Лос Анджелис "Millikan Performing Arts Academy". Вики е направила реклами за компании като Ralph Lauren, Gap и Guess. Тя се появява в национални реклами за Mervyn's, Peanut Butter Toast Crunch и Ovaltine.

Виктория още от малка започва кариерата си с участието си в много филми. Дебютира като актриса на 10-годишна възраст и оттогава се появява в няколко филми и телевизионни сериали, включително в Nickelodeon серията "Zoey 101" и "В като Виктория" (Викторично). Един от популярните филми и сериали е "Зак и Коуди" в който участва с малка роля. Тя се е появявала в няколко театрални издания, включително "Unknown", както и трилъра "Градината" (2006). Тя се появява в няколко серии Nickelodeon, включително "True Jackson, VP", "Пингвините от Мадагаскар" и "Ай Карли", както и в играта на Nickelodeon "BrainSurge". През 2010 г. тя участва във филма на Nickelodeon "Момчето, което беше върколак" (2010). Бележи успех с главната си роля във "Викторично". Там тя играе Тори, по-малката, но по-талантливата сестра на Трина.

Снима се в телевизионния сериал "Eye Candy", стартирал на 12 януари 2015 г. и в тийн филма от 2015 г. "Naomi and Ely's no kiss list", заедно с актьора Пиърсън Фод.

Висока е 1,68; тежи 50 килограма.

Външни препратки

  на Виктория Джъстис

Източници

Американски актриси
Американски озвучаващи актриси
Американски поп певци
Американски певици
Деца актьори
Родени във Флорида


text:
Općina Prebold (slo.:Občina Prebold) je općina u središnjoj Sloveniji u pokrajini Štajerskoj i statističkoj regiji Savinjskoj. Središte općine je naselje Prebold s 1.605 stanovnika.

Zemljopis
Općina Prebold nalazi se u središnjem dijelu Slovenije, u krajnje jugozapadnom dijelu pokrajine Štajerske. Sjeverni dio općine je dolina rijeke Savinje. Iznad doline, ka jugu, uzdiže se planina Goljava.

U općini vlada umjereno kontinentalna klima. Najvažniji vodotok u općini je rijeka Savinja. Svi ostali vodotoci su mali i njeni su pritoci.

Naselja u općini
Dolenja vas, Kaplja vas, Latkova vas, Marija Reka, Matke, Prebold, Sveti Lovrenc, Šešče pri Preboldu

Izvori

Vanjske poveznice
 Službena stranica općine

Općine u Sloveniji


text:
Godoy è un comune della provincia di Santa Fe, in Argentina, situato nel Dipartimento di Constitución.

Note

Altri progetti

Città della provincia di Santa Fe


text:
A 31 315-ös számú mellékút egy öt számjegyű, állomáshoz vezető országos közút Pest megyében, Tápiószecső belterületén.

Nyomvonala
A 3114-es útból ágazik ki, annak 700-as méterszelvényénél. délkelet felé, Dózsa György út néven. Csak a Budapest–Újszász–Szolnok-vasútvonal Tápiószecső vasútállomásáig tart, annak térségében véget is ér. Teljes hossza, az országos közutak térképes nyilvántartását szolgáló kira.gov.hu adatbázisa szerint 973 méter.

Források
 kira.gov.hu, lekérdezés időpontja: 2019. június 7.

Jegyzetek

31315
Tápiószecső


text:
Koalib (auch Kwalib) bezeichnet

 ein Volk in den Nuba-Bergen in Sudan, siehe Koalib (Volk)
 dessen Sprache, siehe Koalib (Sprache)
 einen zu den Nuba-Bergen zählenden Berg, siehe Koalib (Berg)


text:
Bernard Dufau (1946-), industriel français ;
 Claude Dufau (1946-2021), joueur et entraîneur français de rugby à XV ;
 Clémentine-Hélène Dufau (1869-1937), peintre française ;
 Fortuné Dufau (1770-1821), peintre français néoclassique ;
 Gérard Dufau (1924-2002), joueur et entraîneur français de rugby à XV ;
 Jean-Louis Dufau (1785-1859), magistrat et homme politique français ;
 Jean-Pierre Dufau (né en 1943), homme politique français ;
 Jenny Dufau (1878-1924), artiste lyrique française ;
 Julien Dufau (1782-1859), médecin français ;
 Julien Dufau (1888-1916), joueur français de rugby à XV ;
 Paul Dufau (1898-1982), peintre, graveur, dessinateur et aquafortiste français ;
 Pierre Dufau (1908-1985), architecte et urbaniste français ;
 Pierre-Armand Dufau (1795-1877), journaliste français ;
 Sophie Dufau (1960-), journaliste française ;
 Thomas Dufau (né en 1991), matador français.

Nom composé
 Armand de Dufau de Maluquer (1861-1941), avocat français.

Homonymie de patronyme


text:
La Torre aragonese di Pietrenere (Torre aragonesa de les Pedres Negres, en català), popularment coneguda com a Torre saracena (Torre sarraïna, en català), és una torre de guaita situada dalt d'un penya-segat de la Costa Viola, al municipi de Palmi (Calàbria, Itàlia). Construïda l'any 1565, antigament s'anomenava 'Torre di Pietrenere' (o 'Le Pietre Negre') per distingir-la de l'altra torre de guaita de Palmi, anomenada Torre di San Francesco, avui desapareguda. La torre està protegida per notificació de 16 d'agost de 1913 i, des de l'11 de setembre de 2011, forma part del conjunt del Parc Arqueològic de Tauriani 'Antonio De Salvo'.

Història
L'any 1549 Palmi va ser destruïda pel pirata turc Turgut Reis. Arran d'aquesta devastació, el duc de Seminara Carlo II Spinelli, que l'any 1555 havia esdevingut senyor feudal de la ciutat, va decidir reconstruir la 'terra de Palma' i fortificar-la. Per això també va decidir construir dues torres de defensa. Una s'anomenava 'San Francesco', i estava situada a la localitat actualment anomenada Torre, i l'altre, construïda prop de l'Església de San Fantino, s'anomenava 'di Pietrenere', pel nom de la costa de sota.

Descripció
La torre té una circumferència a la base d'uns 22 metres, una amplada de 8 metres, una alçada de 15 metres, i la porta d'entrada està situada a una alçada de 7 metres del terra, i dóna a un habitació amb espitlleres a les parets perimetrals. Els materials utilitzats per construir-la són pedres i maons naturals. L'única finestra de la torre es troba al costat de terra, deixant el costat de mar sense obertures, de manera que les naus enemigues no poguessin veure cap llum a l'interior de la torre.

Referències

Pietrenere


text:
Ramón Gil Sequeiros, conegut com a Moncho Gil, (Vigo, Espanya 1897 - íd. 1965) fou un jugador de futbol gallec, guanyador d'una medalla olímpica.

Biografia
Va néixer el 16 d'agost de 1897 a la ciutat de Vigo, població gallega situada a la província de Pontevedra.

Morí a la seva residència de Vigo el 18 de gener de 1965.

Carrera esportiva

Trajectòria per clubs
Mambre del Real Vigo Sporting Club, jugà en aquest equip com a davanter fins al 1923, moment en el qual fitxà pel Celta de Vigo, on hi va romandre fins al 1927. Es retirà aquell mateix any.

Trajectòria amb la selecció
Va participar amb la selecció de futbol d'Espanya en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 realitzats a Anvers (Bèlgica) i on la selecció aconseguí guanyar la medalla de plata. Gil jugà dos partits amb la selecció en aquella competició i posteriorment no tornà a ser seleccionat.

Enllaços externs
  www.olympic.org - Ramón Gil
  www.sports-reference.com - Ramón Gil
  www.coe.es - Ramón Gil
  Fitxa amb la selecció

Futbolistes de Vigo
Futbolistes del Celta de Vigo
Futbolistes internacionals amb Espanya de la dècada de 1910
Medallistes espanyols als Jocs Olímpics d'estiu de 1920
Morts a Vigo


text:
Basilia rybini är en tvåvingeart som beskrevs av Hurka 1969. Basilia rybini ingår i släktet Basilia och familjen lusflugor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Lusflugor
rybini


text:
The Starry Rift: Tales of New Tomorrows is a science fiction anthology of all-new stories being edited by Jonathan Strahan, published in April 2008. Strahan asked each of the authors to write a science fiction story aimed at young people, reminiscent of the type of 1950s science fiction stories that are considered to be classic SF juveniles, but that would resonate better with young people of today.

Strahan gave the example of Robert A. Heinlein's The Door into Summer as the type of 1950s SF juvenile he was thinking of, although that novel is not normally classified as one of Heinlein's juveniles, though it was written during the same period.

The stories in the book are listed below.

Stephen Baxter: "Repair Kit"
Cory Doctorow: "Anda's Game"
Greg Egan: "Lost Continent"
Jeffrey Ford: "The Dismantled Invention of Fate"
Neil Gaiman: "Orange"
Kathleen Ann Goonan: "Sundiver Day"
Gwyneth Jones: "Cheats"
Margo Lanagan: "An Honest Day's Work"
Kelly Link: "The Surfer"
Paul McAuley: "Incomers"
Ian McDonald: "The Dust Assassin"
Garth Nix: "Infestation"
Alastair Reynolds: "The Star Surgeon's Apprentice"
Tricia Sullivan: "Post-Ironic Stress Syndrome"
Scott Westerfeld: "Ass-Hat Magic Spider"
Walter Jon Williams: "Pinocchio"

2008 anthologies
Science fiction anthologies
Aurealis Award-winning works
2000s science fiction works


text:
Camila Belén Riveros es una actriz argentina, conocida por interpretar a "Ardilla" en la telenovela juvenil Casi ángeles. En 2008 protagonizó la película argentina El Ratón Pérez 2 y en 2013 formó parte del elenco de la telecomedia romántica Mi amor, mi amor, encarnando a Martina.
En 2017 participó en Divina, está en tu corazón interpretando al personaje de Daniela.

Trayectoria

Televisión

Cine

Referencias

Actores de cine de la ciudad de Buenos Aires
Actores de televisión de la ciudad de Buenos Aires
Reparto de Casi ángeles
Reparto de Mi amor, mi amor


text:
Eligmodontia morgani es una especie de roedor de la familia Cricetidae.

Distribución geográfica
Se encuentra en Argentina y Chile.

Referencias

 Baillie, J. 1996.  Eligmodontia morgani.   2006 IUCN Red List of Threatened Species.

 Musser, G. G. and M. D. Carleton. 2005. Superfamily Muroidea. Pp. 894-1531 in Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference. D. E. Wilson and D. M. Reeder eds. Johns Hopkins University Press, Baltimore.

morgani
Roedores de Argentina
Roedores de Chile


text:
Carriera
Passista-scalatore, passò professionista nel 1998 con la Vini Caldirola-Longoni Sport, squadra diretta da Roberto Amadio. La prima vittoria la ottenne al secondo anno da pro, aggiudicandosi una corsa a tappe in Canada, il Tour Trans Canada; l'anno dopo, nel 2000, si mise in luce al Tour de France, ove giunse diciottesimo nella classifica generale e secondo nella classifica giovani dietro a Francisco Mancebo.

Nella stagione successiva si trasferì alla squadra francese Cofidis: con questa formazione nel 2002 vinse la quinta tappa della Vuelta a España, quella con arrivo in quota a Sierra Nevada, classificandosi peraltro quindicesimo nella generale. Sempre nel 2002 si impose al Tour du Poitou-Charentes, chiuse secondo al Tour du Limousin e fu sesto alla Tirreno-Adriatico. Nelle stagioni seguenti ottenne un altro piazzamento tra i primi venti alla Vuelta (fu diciannovesimo nel 2003); fu inoltre settimo alla Vuelta Ciclista a Catalunya del 2003 e secondo al Tour de Wallonie, con una vittoria di tappa, nel 2005.

Passò alla Saunier Duval-Prodir nel 2006, ma non riuscì più a incidere come prima. Al termine della stagione 2007 non gli venne rinnovato il contratto e decise di ritirarsi dall'attività.

Palmarès
1997 (Dilettanti)
Circuito Mezzanese
Classifica generale Triptyque Ardennais
Giro dei Sei Comuni

1999
Classifica generale Tour Trans Canada

2002
5ª tappa Vuelta a España
Classifica generale Tour du Poitou-Charentes

2005
4ª tappa Tour de Wallonie
5ª tappa Troféu Joaquim Agostinho

Piazzamenti

Grandi Giri

Giro d'Italia
2005: 40º
2006: 30º

Tour de France
2000: 18º
2001: 45º
2003: 63º

Vuelta a España
2001: 74º
2002: 15º
2003: 19º
2004: 76º

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni


text:
Dean Herbert may refer to:

 Dean Herbert (footballer) (born 1956), Australian rules footballer
 Dean Herbert (developer), Australian software developer who created the game osu!

See also
 Dan Herbert


text:
Randolph George Croome (July 29, 1884 – March 22, 1956) was a railway conductor and political figure in Ontario. He represented Rainy River in the Legislative Assembly of Ontario from 1934 to 1943 as a Liberal member.

He was born in Invermay in 1884, the son of William Carl Croome and Elizabeth Loree, and was educated there. In 1904, Croome married Etta Harmer. He worked for the Canadian National Railway. He died at Port Arthur, Ontario (presently Thunder Bay) in 1956.

References

External links

1884 births
1956 deaths
Ontario Liberal Party MPPs
Conductor (rail)


text:
Milthorpe is a heritage-listed residence located at 12 Crescent Street, Hunters Hill in the Municipality of Hunter's Hill local government area of New South Wales, Australia. It was built during 1872 by Richard Sim. It is also known as Atherslei. It was added to the New South Wales State Heritage Register on 2 April 1999.

History
The site of Milthorpe was originally granted to a Mr Morgan and bought by Foss as part of his estate in 1862. Lots 6-10 were purchased in one parcel running in a rectangular block from the Lane Cove River to Passy Avenue from Alexandra Street and a line drawn from Abrose Street to Rooke Street. Milthorpe was originally set in a larger estate but has been reduced by previous excisions of the property, the most major recent subdivision taking place in 1976 when a number of new lots were created in Rooke Street. At this time Milthorpe had an area of .

Milthorpe is thought to have been built in 1872 by Richard Sim as a fourteen-room stone house. The building was given a Federation style appearance after remodelling around 1900.

The river edge is marked by a stone retaining wall. The land behind this wall was reclaimed early in the twentieth century. Stone baths with access to the river were sited until 1924 where the central BBQ shelter now stands. A sandstone wall with columns ran from the baths across the reclaimed land. Part of this stone wall remains at the waters edge. Behind the reclaimed land the site climbed through a series of informal retaining walls to two terraces of sloping lawn.

Description
Milthorpe is sited on a terrace well back from the river in the traditional nineteenth century Hunters Hill manner. It is a substantial stone residence set within extensive landscaped grounds on the Lane Cove River. It has a slate roof and faces north-east, overlooking the sloping lawn and gardens to the flat reclaimed area and the Lane Cove River beyond. Milthorpe has appurtenant garage and workshop areas to its rear boundary.

The flat, reclaimed portion of the land is further developed with a large L-shaped boat shed and cabana adjacent to the waters edge, an inground swimming pool and a synthetic surface tennis court. A gazebo is located within the landscaped area to the north of the main dwelling. The river edge is marked by a stone retaining wall.

Condition

As at 3 January 2013, the physical condition was very good.

Modifications and dates
1900Remodelling - gives Milthorpe a Federation style appearance.
1976Subdivision of land.
Sandstone extensions
1985Internal maintenance and remedial work.
Post 1985Various renovations, alterations and additions - gates, cabana replaced with sandstone caretakers cottage.
Fenestraton and joinery replaced over time due to white ants and general deterioration.

Heritage listing
As at 1 October 1997, Milthorpe was a good example of the substantial villas built on large sites which were a feature of the historical development of Hunters Hill in the nineteenth century. In particular, it is one of the few large estates of this period in Hunters Hill which has retained its historic setting on the foreshores of the Lane Cove River. The house is of architectural interest because of the quality of its features and its adaption from a mid-Victorian to a Federation style.

Milthorpe was listed on the New South Wales State Heritage Register on 2 April 1999 having satisfied the following criteria.

The place is important in demonstrating the course, or pattern, of cultural or natural history in New South Wales.

Milthorpe is one of the few remaining privately owned nineteenth century villa estates left in Sydney Harbour which has retained much of its original land and its physical links with the water. Its siting and setting demonstrates the distinctive characteristics of the nineteenth century Hunters Hill marine villa development.

The place is important in demonstrating aesthetic characteristics and/or a high degree of creative or technical achievement in New South Wales.

Milthorpe is of aesthetic significance for the way it is sited to address the water, with a backdrop of large, dense trees and for the way it can be viewed from a public wharf, public ferry route and from the Lane Cove River. Its wide, reclaimed foreshore area properly belongs to and enhances the house and characterises the late 19th and early 20th century scale and use of foreshore villa gardens, compensating for subdivision developments which crowd its other boundaries.

See also

Australian residential architectural styles

References

Bibliography

Attribution

New South Wales State Heritage Register
Hunters Hill, New South Wales
Houses in Sydney
Articles incorporating text from the New South Wales State Heritage Register
1872 establishments in Australia
Houses completed in 1872
Victorian architecture in Sydney
Federation style architecture
Sandstone houses in Australia


text:
Scobey is een plaats (city) in de Amerikaanse staat Montana, en valt bestuurlijk gezien onder Daniels County.

Demografie
Bij de volkstelling in 2000 werd het aantal inwoners vastgesteld op 1082.
In 2006 is het aantal inwoners door het United States Census Bureau geschat op 958, een daling van 124 (-11,5%).

Geografie
Volgens het United States Census Bureau beslaat de plaats een oppervlakte van
1,9 km², geheel bestaande uit land. Scobey ligt op ongeveer 752 m boven zeeniveau.

Plaatsen in de nabije omgeving
De onderstaande figuur toont nabijgelegen plaatsen in een straal van 68 km rond Scobey.

Externe link

Plaats in Montana


text:
Skokomish River är en flod i Mason County, Washington, USA. Det är den längsta floden som rinner ut i Hood Canal, vilken är förbunden med Pugetsundet.

Översvämning
I december 2007 svämmade floden över.

Referenser

Externa länkar

 Salmon, Tribes, and Hydropower Dams in the U.S. Puget Sound
 Cushman Hydro Project Statistics
 Skokomish River Basin, USGS
 Skokomish Watershed, Surf Your Watershed, EPA

Vattendrag i Washington


text:
Ancistrus damasceni is a species of catfish in the family Loricariidae. It is native to South America, where it occurs in the upper Parnaíba River basin in Brazil. The species reaches 6.5 cm (2.6 inches) SL.

References

damasceni
Fish described in 1907
Fish of South America


text:
Seny Timothy Dieng (Zúrich, Suiza, 23 de noviembre de 1994) es un futbolista senegalés nacido en Suiza. Juega de guardameta y su equipo es el Queens Park Rangers F. C. de la EFL Championship de Inglaterra. Es internacional absoluto por la  desde 2021.

Trayectoria

Inicios
Dieng comenzó su carrera en el Red Star Zürich, y en julio de 2011 fichó por el Grasshoppers. Debutó a nivel sénior en noviembre de 2012 en su préstamo al F. C. Grenchen. En sus años en el club de Zúrich no debutó con el primer equipo.

El 2 de febrero de 2016 fichó por el MSV Duisburgo, sin embargo, luego del descenso del club a la 3. Liga, fue liberado.

Sin equipo, jugó a prueba en equipos de Inglaterra como el A. F. C. Fylde, Rochdale A. F. C. y el Barnsley F. C.

Queens Park Rangers
El 26 de agosto de 2016 fichó por el Queens Park Rangers F. C. Sus primeros años en el club fueron marcados por préstamos a clubes ingleses de menor categoría y el Dundee F. C. que competía en la Scottish Premiership.

El 20 de septiembre de 2020 renovó su contrato con el club hasta 2024. Debutó seis días después en el empate 1-1 contra el Middlesbrough F. C. Se afianzó en la titularidad en la temporada 2020-21, jugando 42 encuentros y registrando 11 vallas invictas.

Anotó un gol el 13 de agosto de 2022 al Sunderland A. F. C., un remate de cabeza en el último minuto que empató el partido.

Selección nacional
Descendiente senegalés, fue citado a la  en mayo de 2014 para un amistoso ante . El encuentro terminó 2-2 y estuvo en la banca.

Fue llamado nuevamente en marzo de 2021, y debutó el 30 de marzo en el empate 1-1 ante  por la clasificación para la Copa Africana de Naciones de 2021. Fue convocado a la Copa Africana de Naciones 2021, y luego que el titular Edouard Mendy diera positivo en COVID, jugó los primeros dos partidos de la competición que finalmente Senegal ganaría.

En noviembre de 2022 fue includio en el equipo para la Copa Mundial de Fútbol de 2022.

Participaciones en Copas Africanas

Participaciones en Copas del Mundo

Clubes

Palmarés

Títulos internacionales

(*) Incluyendo la selección.

Vida personal
Dieng nació y creció en Zúrich, hijo de padre senegalés y madre suiza.

Referencias

Enlaces externos
 Seny Dieng en Soccerway

Futbolistas de Suiza
Futbolistas nacionalizados en Senegal
Futbolistas del Grasshopper Club Zúrich
Futbolistas del Football Club de Grenchen
Futbolistas del MSV Duisburgo en los años 2010
Futbolistas del Queens Park Rangers Football Club
Futbolistas del Whitehawk Football Club
Futbolistas del Hampton & Richmond Borough Football Club
Futbolistas del Stevenage Football Club
Futbolistas del Dundee Football Club
Futbolistas del Doncaster Rovers
Futbolistas de Senegal en la Copa Mundial de 2022
Nacidos en Zúrich


text:
Backlash (2016) foi o 12º evento Backlash de luta livre profissional e transmissão ao vivo produzido pela WWE. Foi realizado exclusivamente para lutadores da divisão da marca SmackDown da promoção. O evento ocorreu em 11 de setembro de 2016, no Richmond Coliseum em Richmond, Virgínia. Foi o primeiro Backlash realizado desde o evento de 2009, tornando-se posteriormente o primeiro a ser transmitido no serviço de streaming online da WWE, o WWE Network, lançado em 2014, e foi o único Backlash a ser realizado em setembro. Após a reintrodução da extensão da marca em julho de 2016, o Backlash foi o primeiro PPV exclusivo da marca da segunda divisão da marca e foi o primeiro PPV exclusivo da marca realizado desde No Way Out em 2007. Ao contrário das edições anteriores do Backlash, o evento de 2016 foi não realizada após a WrestleMania; em vez disso, foi realizado após o SummerSlam daquele ano.

Sete lutas foram agendadas no card do evento, e uma adicional no Kickoff. No evento principal, AJ Styles derrotou Dean Ambrose para ganhar o Campeonato Mundial da WWE, tornando-o o primeiro lutador desde Kurt Angle a conquistar títulos mundiais na WWE, Total Nonstop Action Wrestling (agora Impact Wrestling) e New Japan Pro-Wrestling. O evento também determinou os campeões inaugurais das divisões feminina e de duplas do SmackDown, que foram vencidas por Becky Lynch e a equipe de Heath Slater e Rhyno, respectivamente.

Ao contrário da grande maioria dos eventos pay-per-view da WWE, o Backlash de 2016 não teve um lançamento em DVD ou Blu Ray.

Produção

Conceito
O Backlash é um evento pay-per-view que foi estabelecido pela WWE em 1999 (então conhecida como World Wrestling Federation) como o evento anual pós-WrestleMania até 2009. O evento de 2009 foi o evento final do Backlash realizado até 2016. Em julho de 2016, a WWE reintroduziu a extensão de marcas, onde novamente dividiu o seu plantel entre as marcas Raw e SmackDown, representadas pelos programas com o mesmo nome. Por sua vez, cada marca tinha seus próprios eventos pay-per-view exclusivos, o que exigia mais programas. O Backlash foi posteriormente trazido de volta como um pay-per-view exclusivo do SmackDown, embora tenha seguido o SummerSlam daquele ano, encerrando a tradição anterior do show de ser um evento pós-WrestleMania. Foi o décimo segundo evento na cronologia do Backlash e o primeiro show exclusivo da segunda divisão de marcas.

Rivalidades

O Backlash apresentou oito lutas, incluindo uma no pré-show, que resultaram de enredos roteirizados, onde os lutadores retratavam vilões, heróis ou personagens menos distinguíveis em eventos roteirizados que criaram tensão e culminaram em uma luta ou série de lutas, com resultados pré-determinados pelos escritores da WWE, enquanto as histórias foram desenvolvidas nos principais programas de televisão da WWE, Monday Night Raw e SmackDown Live.

No SummerSlam, Dean Ambrose reteve o WWE World Championship contra Dolph Ziggler, enquanto AJ Styles derrotou John Cena. No SmackDown seguinte, Styles provocou Ziggler sobre sua derrota, provocando-o a atacar Styles. Mais tarde, Styles foi declarado o desafiante número um ao WWE World Championship no Backlash, o que levou Ziggler a exigir uma chance pelo título. Styles derrotaria Ziggler no evento principal do episódio de 23 de agosto do SmackDown Live, para evitar que a luta pelo título se transformasse em uma luta triple threat envolvendo Ziggler. No episódio de 30 de agosto, uma luta não válida pelo título entre Ambrose e Baron Corbin terminou em desqualificação quando Styles, que estava nos comentários como convidado para a luta, interferiu para atacar Ambrose. Uma briga entre os três que se seguiu culminou com Styles escarranchado na corda superior. Uma semana depois, Ambrose zombou do fim de Styles no show da semana anterior, causando um confronto entre ele e Styles, levando Styles a acertar Ambrose com um golpe baixo.

No WWE Draft de 2016 da WWE, a Campeã Feminina da WWE Charlotte foi convocada para o Raw, deixando o SmackDown sem um título feminino. No episódio de 23 de agosto do SmackDown Live, o WWE SmackDown Women's Championship foi revelado, e um Six-Pack Challenge de eliminação entre Alexa Bliss, Becky Lynch, Carmella, Naomi, Natalya e Nikki Bella foi agendado para Backlash para coroar a campeã inaugural. Bella havia retornado de uma lesão duas noites antes no SummerSlam, quando se juntou a Natalya e Alexa Bliss para substituir a suspensa Eva Marie em uma luta de trios contra Becky Lynch, Carmella e Naomi. Nikki foi definida para enfrentar Carmella após a revelação do título, que ela havia derrotado no SummerSlam. Em vez disso, no entanto, Carmella se tornou uma heel atacando Nikki durante uma entrevista e novamente durante o Talking Smack, o pós-show do SmackDown. No episódio seguinte do SmackDown Live, Carmella mais uma vez atacou Nikki, que fez comentários sobre uma luta de duplas ocorrendo entre suas outras oponentes no Backlash. No episódio de 6 de setembro, as seis mulheres tiveram um fórum conduzido pelo Gerente Geral Daniel Bryan, que terminou em uma briga, fazendo com que uma luta de trios fosse anunciada, com a equipe de Nikki Bella, Becky Lynch, e Naomi enfrentando Natalya, Alexa Bliss e Carmella. A luta terminou com Carmella obrigando Nikki a se submeter ao Code of Silence.

Também no WWE Draft de 2016, os Campeões de Duplas da WWE The New Day foram convocados para o Raw, que também deixou a marca SmackDown sem um título de duplas. No episódio de 23 de agosto do SmackDown Live, o WWE SmackDown Tag Team Championship foi revelado, e um torneio para coroar os campeões inaugurais foi então organizado, com a final do torneio marcada para o Backlash. Originalmente programado para ser um torneio de seis equipes entre American Alpha, The Ascension, Breezango, The Hype Bros, The Usos e The Vaudevillains, Heath Slater, que ainda estava tentando ganhar um contrato do SmackDown após ter sido deixado de fora do draft da WWE, foi concedida entrada no torneio com a condição de que ele deveria encontrar um parceiro e ganhar o torneio para ganhar um contrato. Rhyno, que havia derrotado Slater para ganhar um contrato semanas antes, concordou em ser seu parceiro. Nas quartas de final, The Usos e American Alpha avançaram com vitórias sobre The Ascension e Breezango, respectivamente. Na semana seguinte, The Hype Bros, assim como Slater e Rhyno, avançariam mais tarde com vitórias sobre The Vaudevillains e The Headbangers (que foram adicionados ao torneio), respectivamente. No episódio de 6 de setembro, American Alpha e a equipe de Slater e Rhyno avançaram com vitórias sobre The Usos e The Hype Bros, respectivamente. No entanto, The Usos iriam atacar American Alpha após sua luta, fazendo com que Chad Gable sofrersse uma lesão na perna. Devido a isso, American Alpha foi excluído da final do torneio, e uma luta entre The Usos e The Hype Bros foi marcada para o Backlash, com os vencedores substituindo American Alpha na final contra Slater e Rhyno.

No episódio de 23 de agosto do SmackDown Live, Bray Wyatt confrontou Randy Orton. Na semana seguinte, Wyatt desafiou Orton para uma luta no Backlash, que Orton aceitou. No episódio de 6 de setembro, Wyatt afirmou que Orton ficou fraco após sua luta no SummerSlam, e seria o único a iniciar a mudança em Orton. Orton mais tarde responderia a Wyatt, zombando de suas mensagens, fazendo com que uma luta entre os dois fosse agendada para o Backlash.

Na edição de 23 de agosto do Talking Smack, o Campeão Intercontinental The Miz fez um discurso sobre o Gerente Geral Daniel Bryan, em resposta aos comentários de Bryan sobre ele lutando "como um covarde" e "alguém que tem medo de ser atingido". No episódio da semana seguinte do SmackDown Llive, Dolph Ziggler confrontou The Miz, concordando com Bryan para incitar The Miz em uma luta pelo Intercontinental Championship. Depois de também insultar The Miz por ser "um covarde", Bryan escalou The Miz para defender seu Intercontinental Championship contra Ziggler no Backlash. No episódio de 6 de setembro do SmackDown, The Miz deu um tapa em Ziggler, que estava fornecendo comentários para a luta de The Miz contra Apollo Crews, antes de fugir.

Evento

Pré-show
Durante o pré-show do Backlash, Baron Corbin enfrentou Apollo Crews. O fim veio quando Corbin executou o "End of Days" em Crews para vencer a luta.

Lutas preliminares
O card principal do pay-per-view abriu com o Six-Pack Challenge pelo SmackDown Women's Championship envolvendo Becky Lynch, Alexa Bliss, Carmella, Naomi, Natalya e Nikki Bella. Bliss foi eliminada por Naomi após uma combinação de Diving Neckbreaker/Powerbomb com Natalya. Natalya então eliminou Naomi, forçando-a a se submeter ao "Sharpshooter". Nikki eliminou Natalya após um "Fireman's Carry Cutter", mas foi imediatamente eliminada por Carmella com um roll-up. Lynch forçou Carmella a se submeter ao "Dis-arm-her" para vencer a luta e o título.

Em seguida, The Usos (Jey e Jimmy Uso) enfrentaram The Hype Bros (Mojo Rawley e Zack Ryder) para se classificarem para as finais do torneio pelo SmackDown Tag Team Championship. No final, Jimmy forçou Ryder a se submeter ao "Tequila Sunrise" para vencer a luta e se qualificar para a final do torneio contra Heath Slater e Rhyno.

Depois disso, The Miz defendeu o Intercontinental Championship contra Dolph Ziggler. Durante a luta, Miz aplicou o "Figure Four Leglock", mas Ziggler alcançou as cordas. Ziggler aplicou um Superkick em Miz, que colocou o pé na corda para quebrar o pinfall. Enquanto Miz distraia o árbitro, Maryse pulverizou um objeto desconhecido em Ziggler, permitindo que Miz executasse um "Skull Crushing Finale" em Ziggler para reter o título.

Randy Orton estava escalado para enfrentar Bray Wyatt, mas Wyatt o atacou no início do evento. Orton foi então considerado incapaz de competir, e Wyatt foi declarado o vencedor por desistência. Em vez disso, Wyatt enfrentou Kane em uma luta No Holds Barred, para substituir Orton. Durante a luta, Wyatt executou um Running Senton através de uma mesa de transmissão em Kane. Kane executou um Chokeslam em Wyatt para uma contagem de dois. No final, Orton interferiu e atacou Wyatt com um "RKO", levando Kane a executar um segundo Chokeslam em Wyatt para vencer a luta.

Mais tarde, Heath Slater e Rhyno enfrentaram The Usos pelo SmackDown Tag Team Championship. Rhyno executou um Gore em Jimmy enquanto o árbitro estava distraído, com Slater conseguindo o pinfall, para vencer os títulos e consequetemente um contrato com o SmackDown.

Evento principal

No evento principal, Dean Ambrose defendeu o WWE World Championship contra AJ Styles. Durante a luta, Styles aplicou um "Calf Crusher" em Ambrose, mas Ambrose tocou nas cordas. Styles reaplicou o "Calf Crusher", mas Ambrose escapou. Styles executou um "Springboard 450 Splash" em Ambrose para uma contagem de dois. Ambrose jogou Styles por cima da barricada e mergulhou sobre ele de uma mesa de transmissão. No final, Ambrose tentou aplicar um "Dirty Deeds", mas Styles empurrou Ambrose em Mike Chioda, o árbitro. Styles atacou Ambrose com um golpe baixo e executou um "Styles Clash", para vencer a luta e o título.

Depois do evento
No episódio de 13 de setembro do SmackDown Live, enquanto AJ Styles discursava sobre sua vitória pelo título no evento, John Cena voltou a desafiar Styles para uma luta pelo WWE World Championship, na tentativa de se tornar um 16 vezes campeão mundial. Dean Ambrose então apareceu, exigindo que sua cláusula de revanche fosse concedida primeiro. O comissário do SmackDown, Shane McMahon, anunciou então que Styles defenderia seu título contra Cena e Ambrose em uma luta triple threat no No Mercy.

Tendo se tornado Campeão de Duplas do SmackDown no Backlash, Heath Slater recebeu seu contrato com o SmackDown que foi assinado no episódio de 13 de setembro do SmackDown Live. Isso o tornou exclusivo da marca SmackDown, e foi onde Slater e Rhyno teriam sucesso em sua primeira defesa de títulos contra o The Ascension. Os Usos derrotariam o American Alpha mais tarde para ganhar uma revanche contra Slater e Rhyno pelos títulos no No Mercy.

Após sua defesa bem-sucedida do Intercontinental Championship contra Dolph Ziggler, The Miz continuou a repreender o Gerente Geral Daniel Bryan, e prometeu não defender seu Intercontinental Championship em qualquer show até que ele recebesse uma renegociação de contrato. Bryan mais tarde concordaria com uma renegociação de contrato, enquanto Ziggler perderia semanas consecutivas contra The Miz pelo título. Mais tarde, Ziggler colocaria sua carreira em risco por outra chance pelo título, no No Mercy.

Alexa Bliss foi mais tarde coroada como desafiante número um ao SmackDown Women's Championship após vencer outras quatro concorrentes no episódio seguinte do SmackDown Live. A luta pelo título foi agendada para o No Mercy.

O Wrestling Observer Newsletter relataria que Randy Orton não foi liberado para lutar no Backlash devido a uma concussão sofrida em sua luta contra Brock Lesnar que ocorreu no mês anterior no SummerSlam. Em 24 de setembro de 2016, em um house show em Chicago, Illinois, Lesnar derrotou Orton em uma revanche sem desqualificação. Orton voltaria mais tarde ao SmackDown para desafiar Wyatt para uma revanche no No Mercy, que Wyatt aceitou.

Resultados

Torneio pelo Campeonato de Duplas do SmackDown

Six-Pack Challenge pelo SmackDown Women's Championship

Ver também
WWE Backlash
Lista de eventos pay-per-view da WWE

Ligações externas

Backlash
Desporto da Virgínia
2016 na luta profissional
Eventos de 2016 no WWE Network


text:
Anthemideae Cassini, 1819 è una tribù di piante spermatofite dicotiledoni appartenenti alla famiglia delle Asteraceae (sottofamiglia Asteroideae).

Etimologia
Il nome di questo gruppo deriva da un suo genere Anthemis  L., 1753, la cui etimologia deriva dalla parola greca "Anthemon" (= fiore, abbondante fioritura) poi trasformato in "anthemis" (= piccolo fiore) e fa riferimento all'infiorescenza di queste piante. Questo nome era già usato dai greci antichi per indicare una delle tante specie di camomilla.

ll nome scientifico ed è stato definito dal botanico e naturalista francese Alexandre Henri Gabriel de Cassini (1781 – 1832) nella pubblicazione "Journal de Physique, de Chimie, d'Histoire Naturelle et des Arts - 88: 1819" del 1819.

Descrizione
Habitus: l'habitus delle specie di questa tribù è erbe annuali o perenni, ma anche arbusti e cespugli; l'indumento è formato da peli (a volte ghiandolari, a volte stellati – sottotribù Athanasiinae e Santolininae) oppure le piante possono essere glabre; molte specie sono aromatiche. Raramente sono presenti specie spinose e alcune sono monocarpiche.
Foglie: le foglie sono di due tipi: basali e cauline; la lamina può essere intera (raramente) o lobata di tipo 1-3-pennatosetta (fino a 4-pennatosetta nei generi della sottotribù Handeliinae); i margini sono variamente dentati, crenati o seghettati, ma anche continui; in alcune specie la forma è vermiforme (sottotribù Santolininae) o la consistenza è succulenta (genere Ursinia); le foglie sono picciolate, ma possono essere anche sessili;
foglie basali: quelle basali formano delle rosette basali (sottotribù Matricariinae);
foglie cauline: in genere le foglie lungo il fusto sono disposte in modo alterno (oppure, ma raramente, in modo opposto).

Infiorescenza: le infiorescenze sono formate da capolini o solitari o raccolti in modo corimboso; in alcuni casi le infiorescenze sono racemose (sottotribù Artemisiinae) e raramente in forma di glomeruli.
Capolino:  la struttura dei capolini è quella tipica delle Asteraceae: un peduncolo sorregge un involucro  composto da diverse squame  che fanno da protezione al ricettacolo sul quale s'inseriscono due tipi di fiori: quelli esterni raggianti ligulati disposti su una serie sola e quelli interni del disco tubulosi; a volte i fiori del raggio sono assenti.
Involucro: l'involucro può essere emisferico oppure ob-conico formato da diverse squame disposte su più serie (da 1 a 7); le squame (o brattee) in genere sono scariose all'apice.
Ricettacolo: il ricettacolo normalmente è provvisto di pagliette avvolgenti la base dei fiori (genere Anthemis e altri), ma in altri generi ne è sprovvisto (generi Matricaria, Leucanthemopsis e altri); all'esterno può essere densamente irsuto;

Fiore: i fiori sono tetra-ciclici (ossia sono presenti 4 verticilli: calice – corolla – androceo – gineceo) e pentameri (ogni verticillo ha in genere 5 elementi). I fiori sono femminili o sterili quelli periferici, mentre quelli del disco sono ermafroditi.  La forma è zigomorfa per quelli ligulati e actinomorfa per quelli tubulosi.
Formula fiorale: per queste piante viene indicata la seguente formula fiorale:
 * K 0/5, C (5), A (5), G (2), infero, achenio
Calice: i sepali del calice sono ridotti ad una coroncina di squame.
Corolla: le corolle normalmente terminano con 5 lobi ; con 4 lobi in alcuni generi della sottotribù Anthemidinae, o anche meno (2 – 3) nella sottotribù Artemisiinae; raramente di più (6 lobi in Lepidolopsis, sottotribù Handeliinae);  la parte basale di fiori tubulosi è rigonfia in alcune specie (genere Oncosiphon sottotribù Pentziinae).
Androceo: gli stami sono 5 con dei filamenti liberi; le antere invece sono saldate fra di loro e formano un manicotto che circonda lo stilo e possono essere sia di tipo basifissa (come nei generi Tanacetum e Tripleurospermum della sottotribù Anthemidinae) che mediofissa (ossia attaccate al filamento per la base – nel primo caso; oppure in un punto intermedio – nel secondo caso). Questa caratteristica ha valore tassonomico in quanto distingue i generi gli uni dagli altri. La base delle antere può essere ottusa (arrotondata) o appuntita.
Gineceo: lo stilo in genere è filiforme. Gli stigmi dello stilo sono due divergenti con apici troncati.  L'ovario è infero uniloculare formato da 2 carpelli.  Le linee stigmatiche sono marginali.

Frutto:  i frutti sono degli acheni con pappo.
Achenio: la forma degli acheni è cilindrica (a volte sono compressi) privi di coste o con diverse coste (fino a 18); nei solchi tra le coste sono presenti dei canali di resina e vari fasci vascolari; in alcuni generi il frutto è polimorfo (sottotribù Cotulinae) oppure è presente un certo dimorfismo tra gli acheni dei fiori ligulati e quelli tubulosi (come nei generi della sottotribù Glebionidinae);
Pappo: normalmente il pappo è composto da squame o setole; in altri casi si può avere un corto orlo di squame laciniate oppure è assente del tutto.

Distribuzione e habitat
Le specie di questa tribù si trovano in quasi tutti i continenti ma prediligono le zone temperate. Le maggiori concentrazioni si hanno in Asia centrale, nella regione del Mediterraneo e in Sudafrica. Nella tabella seguente è indicata la distribuzione dei generi delle varie sottotribù:

Tassonomia
La famiglia di appartenenza di questo gruppo (Asteraceae o Compositae, nomen conservandum) è la più numerosa del mondo vegetale, comprende oltre  specie distribuite su  generi ( specie e  generi secondo altre fonti). La sottofamiglia Asteroideae è una delle 12 sottofamiglie nella quale è stata suddivisa la famiglia Asteraceae, mentre Anthemideae è una delle 21 tribù della sottofamiglia. La tribù Anthemideae a sua volta è suddivisa in 14 sottotribù.

La prima descrizione di questo gruppo si è avuta per opera del botanico e naturalista francese Alexandre Henri Gabriel de Cassini (1781 – 1832) nel 1819. In seguito, data l'enorme quantità di specie, il gruppo venne suddiviso in due sottotribù:
Chrysantheminae Less.: ricettacolo privo di pagliette;
Anthemidinae Dumort.: ricettacolo provvisto di pagliette avvolgenti i fiori.
Questa suddivisione in seguito si è dimostrata non del tutto valida, ma sostanzialmente è rimasta in atto fino in tempi relativamente recenti. Solo nel 1993 si è tentato un riesame del gruppo in termini filogenetici portando la primitiva doppia suddivisione a 12 sottotribù. Ulteriori analisi filogenetiche (sia molecolari che morfologiche, anatomiche, citologiche e embriologiche) hanno portato all'attuale assetto della tribù comprendente 14 sottotribù, circa 100 generi e circa  specie.

Le varie sottotribù sono organizzate in quattro aree geografiche con alcuni generi di collocazione ancora incerta:
(1) Emisfero meridionale: Osmitopsidinae, Cotulinae, Ursiniinae, Athanasiinae e Phymasperminae;
genere non assegnato:
Inulanthera Källersjö (10 spp.) - Distribuzione: Sud Africa, Swaziland, Lesotho, Angola, Zimbabwe e Madagascar
(2) Asia-Africa del sud: Pentziinae, Handeliinae e Artemisiinae;
generi non assegnati:
Ajaniopsis C. Shih (1 sp.) - Distribuzione: Cina e Tibet
Cancrinia Kar. & Kir. (4 spp.) - Distribuzione: Asia Centrale, Mongolia e Cina
Cancriniella Tzvelev (1 sp.) - Distribuzione: Asia Centrale
Hulteniella Tzvelev (1 sp.) - Distribuzione: Eurasia Artica, America del Nord Artica
Lepidolopha C. Winkl. (9 spp.) - Distribuzione: Asia Centrale
Opisthopappus C. Shih (2 spp.) - Distribuzione: Cina
Polychrysum (Tzvelev) Kovalevsk. (1 sp.) - Distribuzione: Afghanistan e Asia Centrale
Tridactylina (DC.) Sch.Bip. (1 sp) - Distribuzione: Siberia dell'Est
Ugamia Pavlov (1 sp) - Distribuzione: Asia Centrale
(3) Eurasia: Matricariinae, Anthemidinae e Leucanthemopsidinae;
generi non assegnati:
Brocchia Vis. (1 sp.) - Distribuzione: Africa del Nord, Asia del Sud-Ovest
Phalacrocarpum (DC.) Willk. (2 spp.) - Distribuzione: Europa del Sud-Ovest
(4) Mediterraneo: Leucantheminae, Santolininae e Glebionidinae;
generi non assegnati:
Aaronsohnia Warb. & Eig (2 spp) - Distribuzione: Africa del Nord, Asia del Sud-Ovest
Daveaua Willk. ex Mariz (1 sp.) - Distribuzione: Africa del Nord-Ovest, Europa del Sud-Ovest
Endopappus Sch.Bip. (1 sp.) - Distribuzione: Africa del Nord
Heteromera Pomel (2 spp.) - Distribuzione: Africa del Nord
Lepidophorum Neck. ex DC. (1 sp.) - Distribuzione: Europa del Sud-Ovest
Lonas Adans. (1 sp.) - Distribuzione: Africa del Nord, Europa del Sud
Nivellea B.H. Wilcox & al. (1 sp.) - Distribuzione: Marocco
Otospermum Willk. (1 sp.) - Distribuzione: Africa del Nord, Europa del Sud-Ovest
I generi incertae sedis sono 20 per un totale di 44 specie.

Le principali sinapomorfie  per questa tribù sono:
la lamina delle foglie di tipo pennatosetta;
le brattee involucrali con margini scariosi;
le cellule epidermiche dei fiori del raggio sono papillose;
il pappo è ridotto o di tipo squamoso;
le ramificazioni dello stilo sono troncate.

Filogenesi

Il cladogramma a lato tratto dallo studio citato e semplificato conferma la suddivisione in 4 aree geografiche con alcune eccezioni (sovrapposizione geografica delle sottotribù Leucantheminae e Leucanthemopsidinae). Nel complesso viene confermata la monofilia delle Anthemideae con l'inclusione dei genere Cotula e Ursinia (rispettivamente sottotribù Cotulinae e Ursiniinae). Viene evidenziata la posizione isolata della sottotribù Osmitopsidinae ossia del genere Osmitopsis che quindi risulta "gruppo fratello" del resto del gruppo. Vengono evidenziate inoltre alcune parafilie (Pentziinae-Artemisiinae e Athanasiinae-Phymasperminae). Probabilmente dovute a fenomeni passati di ibridazione viste anche le comuni aree di distribuzione. Un clade ben sostenuto (= una forte monofilia) si ha nei due gruppi Eurasiatici-Mediterranei (Matricariinae, Anthemidinae, Leucanthemopsidinae, Leucantheminae, Santolininae e Glebionidinae).

Elenco delle sottotribù
La tribù comprende 14 sottotribù, 102 generi e circa  specie (sono compresi anche 20 generi incertae sedis con 44 specie - vedi paragrafo precedente).

Sottotribù Anthemidinae
Comprende 6 generi e 410 specie:

Anthemis L., 1753 (171 spp.)
Archanthemis Lo Presti & Oberpr., 2010 (4 spp)
Cota J.Gay, 1845 (40 spp.)
Nananthea DC., 1838  (1 sp.)
Tanacetum L., 1753 (154 spp.) (*)
Tripleurospermum Sch. Bip., 1844 (40 spp.)

(*) include Gonospermum Less. (4 spp.), Lugoa DC. (1 sp.)

Sottotribù Artemisiinae
Comprende 13 generi e circa 641 specie:

Ajania Poljakov, 1994 (39 spp.)
Arctanthemum (Tzvelev) Tzvelev, 1985 (3 spp.)
Artemisia L., 1753 (522 spp.) (*)
Artemisiella Ghafoor, 1992 (1 sp.)
Brachanthemum DC., 1838 (10 spp.)
Chrysanthemum L., 1753 (37 spp.)
Elachanthemum Y. Ling & Y.R. Ling, 1978 (1 sp.)
Hippolytia  Poljakov, 1957 (19 spp.)
Kaschgaria Poljakov, 1957 (2 spp.)
Leucanthemella Tzvelev, 1961 (2 spp.)
Nipponanthemum Kitam., 1978 (1 sp.)
Phaeostigma Muldashev, 1981 (3 spp.)
Stilpnolepis Krasch., 1946 (1 sp.)

(*) include: Crossostephium Less., 1831 (1 sp.), Filifolium Kitam., 1940 (1 sp.), Mausolea Poljakov, 1961 (1 sp.), Neopallasia Poljakov, 1955 (3 spp.), Picrothamnus Nutt., 1841 (1 sp.), Sphaeromeria Nutt., 1841 (9 spp.), Turaniphytum Poljakov, 1961 (2 spp.)

Sottotribù Athanasiinae
Comprende 6 generi e 86 specie:

Adenoglossa B. Nord., 1976 (1 sp.)
Athanasia L., 1763 (39 spp.)
Eriocephalus L., 1753 (32 spp.)
Hymenolepis Cass., 1817 (7 spp.)
Lasiospermum Lag., 1816 (4 spp.)
Leucoptera B. Nord., 1976 (3 spp.)

Sottotribù Cotulinae
Comprende 10 generi e circa 125 specie:

Adenanthellum B. Nord., 1979 (1 sp.)
Cotula L., 1753 (55 spp.)
Hilliardia B. Nord., 1987 (1 sp.)
Hippia L., 1771 (8 spp.)
Inezia E. Phillips, 1932 (2 spp.)
Leptinella Cass., 1822 (33 spp.)
Lidbeckia P.J. Bergius, 1767 (2 spp.)
Schistostephium Less., 1832 (12 spp.)
Soliva Ruiz & Pav., 1794 (8 spp.)
Thaminophyllum Harv., 1865 (3 spp.)

Sottotribù Glebionidinae
Comprende 4 generi e 28 specie:

Argyranthemum Webb (24 spp.)
Glebionis Cass. (2 spp.)
Heteranthemis Schott (1 sp.)
Ismelia Cass. (1 sp.)

Sottotribù Handeliinae
Comprende 10 generi e 64 specie:

Allardia Decne., 1836 (8 spp.)
Handelia Heimerl, 1922 (1 sp.)
Lepidolopsis Poljakov, 1956 (1 sp.)
Microcephala Pobed., 1961 (5 spp.)
Pseudohandelia Tzvelev, 1961 (1 sp.)
Richteria Kar. & Kir., 1842 (6 spp.)
Sclerorhachis (Rech. f.) Rech. f., 1969 (4 spp.)
Tanacetopsis (Tzvelev) Kovalevsk., 1962 (21 spp.)
Trichanthemis Regel & Schmalh., 1877 (9 spp.)
Xylanthemum Tzvelev, 1961 (8 spp.)

Sottotribù Leucantheminae
Comprende 8 generi e 71 specie:

Chlamydophora Ehrenb. ex Less., 1832 (1 sp.)
Chrysanthoglossum B.H. Wilcox & al., 1993 (2 spp.)
Coleostephus Cass., 1826 (3 spp.)
Glossopappus Kunze, 1846 (1 sp.)
Leucanthemum Mill., 1754 (43 spp.)
Mauranthemum Vogt & Oberprieler, 1995 (4 spp.)
Plagius L´Hèr. ex DC., 1838 (3 spp.)
Rhodanthemum (Vogt) B.H. Wilcox & al., 1993 (14 spp.)

Sottotribù Leucanthemopsidinae
Comprende 4 generi e 12 specie:

Castrilanthemum Vogt & Oberprieler, 1966 (1 sp.)
Hymenostemma Willk., 1864 (1 sp.)
Leucanthemopsis (Giroux) Heywood, 1975 (9 spp.)
Prolongoa Boiss., 1840 (1 sp.)

Sottotribù Matricariinae
Comprende 4 generi e 134 specie:

Achillea L., 1753 (115 spp.) (*)
Anacyclus L., 1753 (12 spp.)
Heliocauta Humphries, 1977 (1 sp.)
Matricaria L., 1753 (6 spp.)

(*) include: Leucocyclus Boiss. (1 sp.) e Otanthus Hoffmanns. & Link  (1 sp.)

Sottotribù Osmitopsidinae
Comprende 1 generi e 9 specie:
Osmitopsis Cass., 1823 (9 spp.)

Sottotribù Pentziinae
Comprende 7 generi e 49 specie:

Cymbopappus B. Nord., 1976 (3 spp.)
Foveolina Källersjö, 1988 (5 spp.)
Marasmodes DC., 1838 (4 spp.)
Myxopappus Källersjö, 1988 (2 spp.)
Oncosiphon Källersjö, 1988 (8 spp.)
Pentzia Thunb., 1800 (23 spp.)
Rennera Merxm., 1999 (4 spp.)

Sottotribù Phymasperminae
Comprende 3 generi e 26 specie:

Eumorphia DC., 1838 (6 spp.)
Gymnopentzia Benth., 1876 (1 sp.)
Phymaspermum Less., 1832 (19 spp.)

Sottotribù Santolininae
Comprende 5 generi: e 23 specie:

Chamaemelum Mill., 1754 (2 spp.)
Cladanthus Cass., 1816 (5 spp.)
Mecomischus Coss. ex Benth. & Hook. f., 1873 (2 spp.)
Rhetinolepis Coss., 1856 (1 sp.)
Santolina L., 1753 (13 spp.)

Sottotribù Ursiniinae
Comprende 1 generi e 39 specie:
Ursinia Gaertn., 1791 (39 spp.)

Alcune specie

Note

Bibliografia

Altri progetti

Collegamenti esterni
Anthemideae eFloras Database
Anthemideae EURO MED - PlantBase Checklist Database

Asteroideae
Taxa classificati da Alexandre Henri Gabriel de Cassini


text:
David Malpass (né en 1956), économiste et homme politique américain, président de la Banque mondiale de 2019 à 2023 ;
 Eric Malpass (1910-1996), écrivain britannique.


text:
Monopolistická konkurence (také Chamberlinova konkurence) je typ nedokonalé konkurence stejně jako oligopol nebo monopol.

Dokonalá konkurence
Dokonalá konkurence je definována tím, že na trhu existuje velké množství prodejců identického produktu (např. prodejci uhlí), kteří nemají možnost ovlivnit cenu.

Monopolistická konkurence
Monopolistická konkurence je nejjemnější forma nedokonalé konkurence s prvky monopolu i dokonalé konkurence. Je zde velký počet výrobců s výrobky, které jsou blízkými substituty - ale produkce je diferencovaná. Firma může ovlivnit částečně cenu. Bariéry vstupu do odvětví minimální např.: maloobchod, pohostinství, ubytovací služby...

Zde je porušena zejména druhá podmínka, tj. výrobky nejsou identické (např. tatranky se od sebe liší obalem a chutí, ale jinak jsou celkem podobné), a to dává prodejci možnost ovlivnit jejich cenu. Monopolistická konkurence je tržní strukturou nejvíce připomínající dokonalou konkurenci (zejména tím, že uvažuje velký počet firem na trhu a značnou mobilitu firem mezi jednotlivými trhy).

Charakteristika
 Velký počet firem v odvětví – výrobky těchto firem jsou velmi blízkými substituty, jednotlivé firmy mají relativně malý podíl na trhu (podobají se tak firmám v dokonalé konkurenci). Rozhodování o výstupu a ceně neovlivňuje chování konkurentů v odvětví.
 Výroba diferencovaného produktu – produkty mnou být označeny ochrannou známkou, což znemožňuje vyrábět konkurentům stejný produkt, avšak mohou vyrábět podobné výrobky. Diferenciace může být různého typu, např.: kvalita produktu, výše ceny, umístění firmy, reklama a obal. Čím vyšší bude diferenciace produktu, tím vyšší bude tržní síla výrobce s daným produktem na trhu. Diferenciaci produktů silně ovlivňuje působení reklamy a propagační úsilí. Příkladem mohou být výrobci zubních past na českém trhu, jejich výrobky se liší, chutí, složením, barvou a obalem.
 Neexistence bariér vstupu/výstupu firem do/z odvětví – tento rys připomíná dokonalou konkurenci, kdy vstupu/výstupu na monopolistický trh nebrání žádné překážky. V reálu mohou nastat drobné překážky např. v odvětví stravování – zdravotní průkaz, v odvětví cestovního ruchu – pojištění proti úpadku.

Chamberlinův model
Jedná se o první model monopolistické konkurence. Vytvořen ve 30. letech 20. století. Nezávisle na sobě jej vytvořili Edward Chamberlin a Joan Robinsonova (ekonomka z univerzity v Cambridge). Hlavní rysem je rovnost postavení všech firem v odvětví, vyrábějící statky, které jsou si velmi blízké, nejedná se však o dokonalé substituty. Např. trh pánských košilí.

Maximalizace zisku v krátkém období
Firma v monopolistické konkurenci je cenovým tvůrcem a poptávka po její produkci je klesající. Jestliže jedna firma sníží cenu, pravděpodobně se jí zvýší objem prodejů. Důvodem je odlákání zákazníků firmám, které cenu nesnížily. Naopak zvýšení ceny výrobků, pravděpodobně sníží objem produkce, zákazníci půjdou nakupovat ke konkurentům, kteří svou cenu nezvýšili. Lze říci, že díky vzájemně nahraditelným výrobkům, je individuální poptávková křivka velmi elastická.

Cenová elasticita poptávky po produkci je ovlivněna počtem firem v odvětví a diferenciací výrobků. Cenová elasticita poptávky bude tím větší, čím více substitutů má daný produkt nebo služba a čím více je firem na trhu s daným produktem. Pro zjištění optimálního výstupu se vychází ze zlatého pravidla maximalizace zisku – rovnost mezi mezními příjmy a mezními náklady (MR = MC). Maximálního zisku v krátkém období bude dosahovat při největším rozdílu mezi celkovými příjmy (TR) a celkovými náklady (STC).

Maximalizace zisku v dlouhém období
Firma může dosahovat ekonomického zisku na monopolistickém konkurenčním trhu pouze v krátkém období. V dlouhém období neexistují žádné významnější bariéry pro vstup nových firem na trh, existuje zde tedy tendence k nulovém ekonomickému zisku.

V krátkém období vzniká u firem kladný ekonomický zisk na daném monopolistickém trhu. Existence tohoto kladného zisku bude podnět pro vstup nových nebo podnikajících firem do daného odvětví. Jelikož neexistují bariéry vstupu, případně jsou velmi nízké, příliv firem bude bezproblémový. Tržní poptávka bude tvořena větším počtem firem, tedy na každou z nich bude připadat menší část trhu. Individuální poptávka se bude posunovat doleva, dokud se cena nevyrovná dlouhodobým průměrným nákladům a firma tak dosáhne nulového ekonomického zisku. Pokud tato situace nastane, další firmy nebudou chtít vstupovat do tohoto odvětví.

Efektivnost monopolistické konkurence
Posuzuje se v porovnání monopolistické konkurence s dokonale konkurenčním prostředím. U dokonalé konkurence je firma příjemcem ceny, poptávka po produkci je horizontální, u dlouhodobé rovnováhy se cena rovná mezním nákladům a firma vyrábí v minimu průměrných nákladů. V případě monopolistické konkurence je firma tvůrcem ceny, poptávka po produkci je klesající, u dlouhodobé rovnováhy je cena vyšší než mezní náklady a firma nevyrábí v minimu průměrných nákladů. Někteří ekonomové tímto tvrdí, že monopolistická konkurence je neefektivní v porovnání s dokonale konkurenčním prostředím.

Příklady monopolistické konkurence
 Cestovní kanceláře,
 Kosmetické služby,
 Právní služby,
 Medicínské služby,
 Poradenské služby,
 Pohostinství,
 Kadeřnictví,
 Maloobchod,
 Fotoslužba.

Reference

Externí odkazy

Hospodářská soutěž
Mikroekonomie

ja:寡占#寡占の分析


text:
Bernard Cyril "Bruno" Elgood (10 March 1922 – 10 July 1997) MBE was an English first-class cricketer and British Army officer.

Elgood was born at Hampstead and educated at Bradfield College. The completion of his studies at Bradfield coincided with the Second World War, with Elgood enlisting in the British Army with the Royal Engineers as a second lieutenant in November 1941. He was promoted to the rank of lieutenant in January 1945, antedated to September 1944.

Following the war he attended Pembroke College, Cambridge. He debuted in first-class cricket for Cambridge University against Lancashire at Cambridge in 1948, a season in which he made all twelve of his first-class appearances for Cambridge in. He scored 531 runs across these twelve matches, averaging 35.40. He scored two centuries against Sussex and Middlesex, with his highest score of 127 not out coming against the former. Still serving in the army following the war, Elgood also played two first-class matches in 1948 for the Combined Services cricket team. In 1949, he played minor counties cricket for Berkshire, making five appearances in the Minor Counties Championship.

Elgood was promoted to the rank of captain in March 1949, with promotion to major in March 1956. He was made a member of the Order of the British Empire in the 1959 New Year Honours. He was made a lieutenant colonel in January 1965. Three years later he was made a colonel in June 1968. He was promoted to the rank of brigadier in January 1971. Elgood retired from military service in March 1976. He died at Pauntley Place in Gloucestershire in July 1997.

References

External links

1922 births
1997 deaths
People from Hampstead
People educated at Bradfield College
British Army personnel of World War II
Military personnel from Middlesex
Royal Engineers officers
Alumni of Pembroke College, Cambridge
English cricketers
Cambridge University cricketers
Combined Services cricketers
Berkshire cricketers
Members of the Order of the British Empire
British Army brigadiers


text:
Un ingénieur maritime est un ingénieur génie civil spécialisé dans les aménagements côtiers. Principalement pour les plages, les estuaires et les ports, mais aussi pour les structures en mer (en particulier pour l'exploitation pétrolière « offshore »). L'ingénieur maritime est spécialisé en Génie maritime (Coastal Engineering en anglais).

Ces aménagements concernent une large gamme de structures : digues (ou brise-lames) portuaires, quais, chenaux d'accès, dragages, épis de protection des plages et tous autres systèmes de protection contre l'érosion. Ces aménagements visent la mise en valeur des zones côtières urbaines, touristiques, industrielles, mais aussi les zones humides autour des estuaires et des lagunes.

L'ingénieur maritime est soucieux des aspects environnementaux des ouvrages qu'il conçoit : les études d'impact sur l'environnement, et plus généralement les options d'aménagement du territoire, font partie de ses responsabilités (Coastal Management en anglais).

L'ingénieur maritime est impliqué dans les projets d'ingénierie à partir de la phase de conception, jusqu'à la phase de réalisation, soit en tant que constructeur (dans une entreprise de BTP) soit en tant que maître d'œuvre (supervision des travaux effectuée par un consultant) pour le compte du maître d'ouvrage.

Les principaux outils de l'ingénieur maritime sont le calcul de structure, la modélisation numérique et la modélisation physique (modèles réduits). Il s'appuie aussi largement sur les codes de dimensionnement des structures.

Les ingénieurs maritimes français sont souvent formés dans les grandes écoles (Mines ParisTech, Centrale, Ponts et Chaussées ParisTech, ENSTA ParisTech, SeaTech, ESITC Caen, ENSIETA, Polytech Lille) et dans d'autres écoles plus spécialisées (Bac + 5). À l'étranger, ils sont formés dans les universités (Pays-Bas, Grande-Bretagne, Allemagne, Danemark, États-Unis, Canada, Japon).

Infrastructure maritime
Maritime
Métier de l'industrie


text:
The 1936 season was Syracuse University's 17 season fielding a men's varsity soccer team. The team played their home matches at Archbold Stadium, and were coached by Arthur Horrocks in their tenth season as head coach.

Guido Semino lead the Orangemen in goals scored scoring 23 goals across eight matches.

Roster
The following individuals were letterwinners for the 1936 season.

Schedule

|-
!colspan=8 style=""| Regular season
|-

|-

References

External links
 Syracuse Men's Soccer Record Book

Syracuse Orange
Syracuse Orange men's soccer seasons
Intercollegiate Soccer Football Association Championship-winning seasons
Syracuse Orange men's soccer
Syracuse Orange


text:
"Наш Весник" () е сръбски вестник, излязал в Загреб, Кралство Югославия, в единствен брой на 30 март 1937 година.

Подзаглавието на вестника е Месечен лист за културно-просветни и стопански въпроси, орган на Културно-просветното дружество "Вардар" в Загреб. Прокомунистическото дружество е формирано от студенти от Вардарска Македония на 29 октомври 1935 година. Вестникът е напечатан в загребската опозиционна печатница на Ц. Албрехт (псевдоним на Петър Ацингер). Написан е на сръбски език. Две стихотворения на Христо Попсимов и Кочо Рацин са на македонски български диалект, а в един разказ, подписан от Средношколец, има диалози на македонски диалект.

Като собственик на вестника е обявен студентът велешанин Борислав Шукарев, а като отговорен редаткор студентът битолчанец Стеван Кузманов. На практика инициатори и редактори са Никола Мицев, Лазар Соколов и Кирил Мильовски, а сътрудници са Никола Гюмуров, д-р Тодор Мировски, Димитър Гюзелов, Александар Линин, Кирил и Борис Джонови, Спиро Канински, Димитър Анчев и други.

В уводната статия на вестника се казва:

Вестникът е забранен на 4 април 1937 година от Държавната прокуратура в Загреб.

Бележки

Периодични издания, свързани с Македонския въпрос
Югославска Македония
Вестници на сръбски език
Спрени вестници в Загреб
Вестници в Югославия
Съюз на комунистите на Югославия


text:
Pandarus satyrus är en kräftdjursart som beskrevs av James Dwight Dana 1849. Pandarus satyrus ingår i släktet Pandarus och familjen Pandaridae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Hoppkräftor
satyrus


text:
Takayus latifolius is a species of comb-footed spider in the family Theridiidae. It is found in China, the far east of Russia, Korea, and Japan.

References

Theridiidae
Spiders described in 1960
Spiders of Asia


text:
Zbrodnia w Kupowalcach – zbrodnia dokonana w dniach 16–17 lipca 1943 roku przez oddział UPA na ludności narodowości polskiej podczas rzezi wołyńskiej. Miejscem zbrodni była wieś Kupowalce, gmina Brany, powiat horochowski, w województwie wołyńskim. Łącznie zamordowano około 150 Polaków.

Na Kupowalce dokonano napadu pomimo tego, że wieś miała dobre stosunki z Ukraińcami i dostarczała UPA żywność. 16 lipca 1943 roku około południa do wsi na furmankach niespodziewanie wjechali upowcy uzbrojeni w broń palną oraz noże, siekiery, szable i inną broń białą. Napastnicy rozbiegli się po wsi, dokonując mordów. Z powodu zaskoczenia oraz dużej przewagi Ukraińców nieliczna polska samoobrona nie podjęła walki. Ludność polska rzuciła się do ucieczki, głównie na pola, gdzie chowano się w zbożu. W celu wyłapania i zabicia zbiegów upowcy dokonali przeczesania okolicznych pól.

Oddziałom UPA towarzyszyła ludność ukraińska z okolicznych wsi, która do wieczora dokonywała rabunku mienia Polaków.

17 lipca UPA powtórzyła przeczesywanie wsi i pól, wyszukując rannych i ukrywających się. Następnie Kupowalce spalono, wysadzono w powietrze także budynek szkoły.

Polacy, którzy zdołali zbiec, schronili się w Horochowie. Grupa mężczyzn otrzymała od Niemców broń i powróciła do Kupowalec, gdzie znalazła kilka ocalałych osób. Halinę Gilewicz ukrywał w stogu siana Ukrainiec Tkaczuk.

Przypisy

Linki zewnętrzne

1943 w okupowanej Polsce
Rzeź wołyńska
Kupowalce
Kupowalce