text:
NS DD-AR (fullständigt namn Dubbeldeks AggloRegio Materieel, svenska tvåvåningsregionaltåg) är ett samlingsnamn på tvåvåningsvagnar anpassade för regional tågtrafik i Nederländerna. Är ej att förväxlas med DD-IRM. AggloRegio var tidigare namnet på tåglinjetypen Stoptrein nu Sprinter

Tågsätten
Ett Dubbeldeksaggloregiomaterieel-sätt består av tre eller fyra vagnar samt ett lok. Vagnarna har littera Bvs, Bv, ABv och mABk .

Bvk - manövervagn
DD-AR Bvs är sättets manövervagn, finns endast i 79 exemplar. Mer information i separat artikel. Eftersom det finns

Bv - mellanvagn andra klass
AggloRegio Materieel Bv är en sittvagn andra klass som det finns antingen en eller två av i alla sätt. Se separat artikel för mer information

ABv - mellanvagn med blandade klasser
Denna vagn har, som kanske kan läsas ut av litterat, sittplatser i både första och andra klass. 72 exemplar finns tillverkade.

mABk - motorvagn med blandade klasser
Detta är sättens motorvagnar och har, likt ABv, både en första och en andraklassavdelning, förstaklassplatserna uppgår till 24, vilket är 10 st fler än antalet 1 kl platser hos X40 (vidare läsning mABk)

Lokomotiven
Loken som finns i trevagnssätten är av typ 1700. Dessa är satta i dra-och-tryck-läge för att tågen ska kunna köras från manövervagnen. Samma loktyp används även i vissa intercitytåg av samma anledning, därför att den kan kommunicera med manövervagnen.

Linjer
Dubbeldekks AggloRegio Materieel används på samtliga stoptreinlinjer, två intercitylinjer samt en Sprinterlinje

Trafikerade linjer (tidtabell 2014)
Följande linjer trafikeras av Dubbeldekks AggloRegio Materieel .

 Sneltrein 2200 Amsterdam - Den Haag Hollands Spoor - Rotterdam - Dordrecht - Dordrecht Zuid - Breda (endast ett tåg per timme mellan Dordrecht Zuid och Breda) tillsammans med VIRM
 Sneltrein 3400 Hoorn - Alkmaar - Uitgeest - Haarlem - Leiden - Haag (sträckan Haarlem - Haag trafikeras endast vardagar)
 Intercity 3700 Hoofddorp - Schiphol - Duivendrecht - Almere Centrum - Lelystad Centrum
 Intercity 3900 Hoofddorp - Schiphol - Amsterdam - Almere Centrum - Lelystad Centrum
 Sprinter 4600 Amsterdam - Diemen - Almere Centrum - Almere Oostvaardes - Lelystad Centrum (endast kvällar och söndagar mellan Almere Oostvaardes och Lelystad Centrum)
 Stoptrein 4800 Amsterdam - Sloterdijk - Haarlem - Uitgeest
 Intercity 4900 Utrecht - Hilversum - Almere Centrum - Lelystad Centrum
 Stoptrein Leiden - Den Haag Hollands Spoor - Rotterdam - Dordrecht
 Intercity 5400 Amsterdam - Sloterdijk - Haarlem - Zandvoort aan Zee
 Stoptrein 5600 Utrecht - Amersfoort - Hardewijk - Wezep - Zwolle
 Stoptrein 5700 Utrecht - Hilversum - Weesp - Duivendrecht - Schiphol - Hoofddorp - Leiden
 Stoptrein 5800 Amsterdam - Hilversum - Amersfoort Vathorst
 Intercity 14500 Amsterdam - Bovenkarspel - Enkhuizen (endast rusningstid)

Nieuwe Intercity Dubbeldekker (NID)
De 50 motorvagnssätten (inventarienummer 7801 - 7850, littera mABk) blev moderniserade till vangtypen NID. detta gjordes vid NedTrains anläggning i Haarlem.

Referenser

Nederländska järnvägsfordon


text:
Harley Rivers Dickinson (20 October 1938 – 4 April 2008) was an Australian politician.

Dickinson was born in the Melbourne suburb of Richmond to Rivers Arthur Dickinson, a solicitor, and Dolina Marion Arbuckle. He attended Croydon State School and then The Geelong College, and graduated from the Australian School of Pacific Administration. He was part of a pioneer expedition to Mount Fubilan in Papua New Guinea in June 1958, and was an officer in the department of the Administrator of Papua and New Guinea until 1970.

On 28 November 1964, he married Nicola Charlotte Nina Payne, with whom he had four children. In 1976, he returned to Australia to become assistant secretary of the Victorian Chamber of Manufacturers, farming at Bannockburn. In 1982, Dickinson was elected to the Victorian Legislative Assembly as the Liberal member for South Barwon.

He resigned from the Liberal Party on 20 May 1992, and contested that year's election as an independent, but was defeated.

References

1938 births
2008 deaths
Liberal Party of Australia members of the Parliament of Victoria
Members of the Victorian Legislative Assembly
Politicians from Melbourne
Independent members of the Parliament of Victoria
20th-century Australian politicians

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Чемпионат Канады по кёрлингу среди мужчин 1965 () проводился в городе Саскатун (провинция Саскачеван) cо 2 по 7 марта 1965 года. Турнир проводился в 36-й раз. В провинции Саскачеван чемпионат проводился в 3-й раз, в городе Саскатун — во 2-й раз.

В турнире приняли участие 11 команд, представляющих провинции и территории Канады. Победитель получал право представлять Канаду на .

Чемпионом стала (в 16-й раз в истории чемпионатов) команда, представлявшая провинцию Манитоба (для команды, которую возглавлял скип Терри Браунштейн, это была 1-я победа). Серебряные медали завоевала команда, представлявшая провинцию Саскачеван (скип Hal Worth), бронзовые медали — команда, представлявшая провинцию Альберта (скип Nick Lashuk).

Впервые на чемпионате определялась «команда всех звёзд» ().

Формат соревнований
Команды играют между собой по круговой системе в один круг. Если у команд, претендующих на какие-либо из первых трёх мест, оказывается одинаковое количество побед, между ними проводится дополнительный матч (тай-брейк).

Матчи играются в 12 эндов.

Команды

(скипы выделены полужирным шрифтом)

Результаты соревнований

Групповой этап

  команда-чемпион

Итоговая классификация

Награды
 Команда всех звёзд ()

По результатам точности бросков (в процентах) игроков в матчах кругового этапа на каждой позиции определяется команда «всех звёзд».

Примечания

Ссылки
 Видео:

См. также
 Чемпионат Канады по кёрлингу среди женщин 1965

1965
Спортивные соревнования в Саскатуне
Спорт в Канаде в 1965 году
Март 1965 года


text:
Cenas da Vida de uma Actriz foi uma série de televisão portuguesa exibida em duas temporadas pela RTP1. Original de Costa Ferreira, com realização de Herlânder Peyroteo, foi protagonizada por Eunice Muñoz, a actriz que deu nome à série transmitida entre 1962 e 1965.

Sinopse
Esta série conta a história de Gabriela Vilar (Eunice Muñoz), a vida de uma actriz.

Elenco
Eunice Muñoz - Gabriela Vilar
Júlia Muñoz - Natividade
Luís de Campos - Secretário Teatral
Costa Ferreira - Empresário Teatral
Luís Filipe - Actor
Alina Vaz - Actriz
Henriqueta Maia - Rapariga
Adelina Campos - Senhora
Carlos Fernando - Zeca
Jaime Santos - Empresário Teatral
Josefina Silva - Mariana
Marina Zeiger - Sobrinha de Gabriela
Morais e Castro - José Silva

Ligações externas
 Cenas da Vida de Uma Actriz no site RTP Arquivos

Séries da RTP
Séries de televisão de Portugal
Programas da RTP1
1962 na televisão em Portugal
Programas de televisão em língua portuguesa


text:
L'Osmanto odoroso (Osmanthus fragrans Lour., 1790) è un arbusto sempreverde della famiglia delle Oleaceae. La specie è nativa dell'Asia, dove è diffusa dall'Himalaya attraverso la Cina meridionale (Guizhou, Sichuan e Yunnan) fino a Taiwan, alla parte meridionale del Giappone e al sudest asiatico fino alla Cambogia e alla Thailandia.

Descrizione
È un arbusto sempreverde che può raggiungere un'altezza di 3-12 metri, e quindi assimilabile a un piccolo albero.

Ha foglie di colore verde scuro dalla forma oblunga, lunghe da 7 a 15 cm e larghe da 2,5 a 5 cm, con bordo continuo o finemente seghettato.
I fiori sono piccoli, lunghi circa 1 cm e di colore che va dal bianco, al giallo pallido o arancio; sono di forma tubolare con corolla a quattro lobi di 5 mm di diametro, molto profumati, e sbocciano tra la fine dell'estate e l'inizio dell'autunno. Il loro profumo ricorda quello della Magnolia grandiflora, della gardenia,  della fresia e del limone.
Il frutto è una drupa lunga 10-15 mm che contiene un singolo seme dal guscio duro; il colore è da rosso purpureo fino al blu nerastro. I frutti maturano nella primavera successiva alla fioritura.

Distribuzione e habitat
Specie originaria della Cina e del Giappone.
Vive bene con temperature miti e non tollera il freddo intenso per periodi prolungati. Pur necessitando di una buona aerazione, teme i venti freddi.
È una pianta tipica nei giardini delle ville storiche dei laghi lombardi.
Vittorio Sereni, nato sul lago Maggiore, nella poesia Settembre così, sinteticamente, col sinonimo di  Olea fragrans, descrive il profumo di questa pianta e l'atmosfera che crea, fiorendo verso la fine dell'estate:

Coltivazione
Viene coltivato come pianta ornamentale nei giardini dell'Asia orientale, Europa e Nord America soprattutto per la sua piacevole fragranza che ricorda il profumo pesca o albicocca matura.

Predilige terreni acidi e un po' sabbiosi, mai impregnati di acqua, causa di umidità e marciume.
Deve preferibilmente essere esposto in posizioni soleggiate, in quanto in zone d'ombra la fioritura ne può risentire.
Deve essere annaffiato regolarmente, ma con quantitativi non eccessivi.

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Oleaceae
Flora dell'Asia


text:
Lednice är en ort i Tjeckien.   Den ligger i distriktet Okres Břeclav och regionen Södra Mähren, i den sydöstra delen av landet,  km sydost om huvudstaden Prag. Lednice ligger  meter över havet och antalet invånare är .

Terrängen runt Lednice är platt. Den högsta punkten i närheten är Děvín,  meter över havet,  km nordväst om Lednice. Runt Lednice är det tätbefolkat, med  invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Břeclav,  km sydost om Lednice. Omgivningarna runt Lednice är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet.

Trakten ingår i den hemiboreala klimatzonen. Årsmedeltemperaturen i trakten är  °C. Den varmaste månaden är juli, då medeltemperaturen är  °C, och den kallaste är december, med  °C. Genomsnittlig årsnederbörd är  millimeter. Den regnigaste månaden är september, med i genomsnitt  mm nederbörd, och den torraste är mars, med  mm nederbörd.

Kommentarer

Källor

Externa länkar

Orter i Södra Mähren
Kontrollbehov inkommande wikilänkar


text:
Dolichopeza setistyla är en tvåvingeart som beskrevs av Alexander 1971. Dolichopeza setistyla ingår i släktet Dolichopeza och familjen storharkrankar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Storharkrankar
setistyla


text:
Finsland is een dorp en voormalige gemeente in de toenmalige provincie Vest-Agder in Noorwegen. Sinds 2020 is Finsland deel van de gemeente Kristiansand.

De gemeente werd gevormd in 1838 als Formannskapsdistrikt. In 1964 ging het grootste deel van Finsland op in de toen gevormde gemeente Songdalen. Een klein deel werd toegevoegd aan de eveneens nieuw gevormde gemeente Marnardal. De dorpskerk stamt uit 1803.

Plaats in Agder
Kristiansand
Voormalige gemeente in Vest-Agder


text:
Горьковское () — село в Акжарском районе Северо-Казахстанской области Казахстана. Входит в состав Новосельского сельского округа. Код КАТО — 593443200.

География
Находится примерно в 60 км к северу от села Талшик,административного центра района, на высоте 114 метров над уровнем моря. Код КАТО — 593443200.

История
Основано в 1954 г. В 1954—1997 гг. — центральная усадьба зерносовхоза «Горьковский».

Население
В 1999 году население села составляло 1330 человек (668 мужчин и 662 женщины). По данным переписи 2009 года, в селе проживало 969 человек (463 мужчины и 506 женщин).

Примечания

Населённые пункты Акжарского района


text:
Perikoala is an extinct genus of marsupials, related to the modern koala. The genus diverged from a common ancestor of the other koala genera Nimiokoala, Litokoala, and Phascolarctos, which contains the living koala.

Two species are recognised
 Perikoala palankarinnica Stirton 1957
 Perikoala robustus Woodburne et al. 1987

References

Prehistoric mammals of Australia
Prehistoric vombatiforms
Pleistocene marsupials
Koalas
Prehistoric marsupial genera


text:
Leybourne steht für:

 Leybourne (Kent), eine Ortschaft in Kent

Leybourne ist der Familienname folgender Personen:

 Juliana Leybourne, englische Adelige
 Roger of Leybourne († vor 1251), englischer Ritter
 Roger of Leybourne (~1215–~1271), englischer Ritter
 William de Leyburn, 1. Baron Leyburn († 1310), englischer Adliger und Admiral


text:
L'Iris de Ruthénie (Iris ruthenica) est une plante herbacée vivace de la famille des Iridacées que l'on trouve de la Roumanie, jusqu'en Sibérie centrale, puis du nord de la Mongolie, jusqu'au centre de la Chine en passant ensuite vers le nord de la Chine, l'Extrême-Orient russe et la péninsule de Corée.

Nom chinois : 紫苞鸢尾

Nom russe : Ирис русский (Iris russe)

Description
Il s'agit d'un iris à rhizome.

La floraison a lieu d'avril à mai. La fleur, lavande ou bleu foncé, comporte trois grands sépales à crête jaune et trois pétales de plus petite taille.

Cette espèce est remontante : une seconde floraison peut avoir lieu en août.

L'Iris de Ruthénie compte 84 chromosomes.

Position taxinomique
Cette espèce a été déplacée deux fois.

En 1866, elle a été placée par Johann Mihály Fuss dans le genre Limniris :
 Limniris ruthenica (Ker Gawl.) Fuss
En 1872, elle a été placée par Friedrich Wilhelm Klatt dans le genre Joniris :
 Joniris ruthenica (Ker Gawl.) Klatt

Mais elle a été conservée ici dans le genre Iris conformément aux positions des index GRIN et Tropicos.

Elle compte des sous-espèces, variétés et formes botaniques :
 Iris ruthenica subsp. brevituba (Maxim.) Doronkin (1987) - synonyme : Iris ruthenica var. brevituba Maxim.
 Iris ruthenica f. leucantha Y.T.Zhao
 Iris ruthenica var. nana Maxim. (1880)
 Iris ruthenica var. typica Maxim. (1880)
 Iris ruthenica var. uniflora (Pall. ex Link) Baker (1892) - synonyme : Limniris uniflora (Pall. ex Link) Rodion.
 Iris ruthenica var. uniglumis Spach (1846)

Distribution
Cette belle espèce d'iris est originaire d'Asie et compte une très vaste aire de distribution, de l'est de l'Europe à l'Est de l'Asie : Biélorussie, Russie, Kazakhstan, Mongolie, Corée et Chine (Anhui, Gansu, Guizhou, Hebei, Heilongjiang, Henan, Hubei, Hunan, Jiangxi, Jilin, Liaoning, Nei Mongol, Ningxia, Qinghai, Shaanxi, Shandong, Shanxi, Sichuan, Xinjiang, Yunnan).

Références

 Aleksei Ivanovich Vvedensky - Flore d'URSS - volume 4 - Sous la direction de Vladimir Leontjevich Komarov - Leningrad, 1935 - p. 394-395 de la traduction anglaise et 517-518 de l'édition originale

Liens externes

 Plantarium de Russie - Iris ruthenica

Espèce d'Angiospermes (nom scientifique)
Iridaceae


text:
Buddhist Monkey es una serie de animación para adultos creada por Rhode Montijo, Kenn Navarro y Aubrey Ankrum para Mondo Mini Shows.

Argumento
Buddhist Monkey tanto en las que ha sobrevivido. Sus enemigos, los Generic Tree Ninjas, son osos que tratan de destruir lo que él aprecia, como en Enter the Garden cuando los Ninjas destruyeron varias de sus plantas, y Books of Fury, Su archi-némesis es The Dark Shadow Lord.

Normalmente, Buddhist Monkey es amable y tranquilo, pero cuando se ve perturbado por los Generic Tree Ninjas, se vuelve violento y comienza a luchar. Por lo general, esta transformación es seguida por efectos especiales. En el episodio, Three Courses of Death, aprendemos un poco más sobre el pasado de Buddhist Monkey. Cuando él era un mono más joven, todavía en formación, tenía un afro que fue quemado por el fuego de su sensei. A través de las enseñanzas de su sensei, Buddhist Monkey aprendió a controlar el fuego con sus manos, llegando a ser lo suficientemente fuerte como para hervir el agua de un lago entero. En el episodio, Buddhist Monkey fue capaz de derrotar a la mano derecha de su némesis, Char Sui. A pesar de que en realidad nunca se encuentra con su enemigo The Dark Shadow Lord, se puede suponer que los dos se enfrentarán en el futuro.


text:
ФК Будућност Блазнава се налази у Блазнави, југозападном делу општине Топола

Оснивање

Блазнавци су званично основали клуб 1975. године под именом ФК "Будућност". Оснивачи су били: Предраг-Прежа Павловић (молер), Радош Шевић Сајган (инжинјер), Радисав-Раја Николић (техничар), Жарко Шевић (стругар), Рашко (проф. возач), Михаило (службеник) - синови учитеља Живомира Вујановића, Владета Ћурулић (електричар), Здравко Алексић (радник), Богољуб Михаиловић (поткивач). За председника је изабран Предраг-Прежа Павловић. Оснивачи и Управа новофорнираног клуба одмах су започели активности на стваранју основних услова за рад Клуба. Изграђено је ново игралиште и отворен је бифе који је много помогао у обезбеђивању средстава за издржавање клуба.

Јубилеј
Дана 3. августа 1997. године у Блазнави је организована једноднвена свечаност поводом 25 година од оснивања ФК "Будућност" и у част прве генерације фудбалера која је играла у клубу.

Програмом прославе обухваћена је ревија домаћих играча од омладинаца до првотимаца и ветерана. Организоване су три утакмице ок којих је најинтересантнија била она између ветерана и првог тима. Резултат је био 3:1 у корист првотимаца. На игралишту у Блазнави тога дана продефиловало је преко 40 играча од којих су већином младићи из ове средине што посебно импонује и представља гаранцију за будућност ФК "Будућности".

После ревије утакмице по свежем али сунчаном времену, пре свечаног ручка на којем је било преко 50 гостију, уручена су признања- златне, сребрне и бронзане плакете за велики допринос у оснивању и развоју клуба.

Златне плакете добили су: Павловић Предраг, Шевић Жарко и Павловић Миле.

Сребрне плакете добили су: Шевић Радош, Николић Радисав, Ћурулић Владета, Вујановић Михаило, Шевић Саша, Манојловић Микица.

Признања- плакете су добили и сви играчи прве генерације који су играли у клубу као и они који су на било који начин допринели развоју клуба, њих око 30. Затим ФК "Шаторња" као и ОФК "Јарменовци" које је представљао на овој свечаности први председник овог клуба Милош Јовановић.

Од оснивања ФК "Будућност" није прекидала са радом. Такмичила се са променљивим успехом у лигама општинске, преко међуопштинске до шумадијске. Највећи успех клуба је био 1980. године када се такмичио Шумадијској лиги. Данас се такмичи у првој општинској лиги. Први капитени били су Шевић Радош и Шевић Милан.

Успеси

ФК "Будућност" је свој највећи успех остварио 1981/82. такмичарске године када је као првак Општинске лиге Топола стекао право такмичења у Шумадијска лига "Север". После једне сезоне у вишем рангу, Блазнавачки фудбалери су поново у општинској лиги. Са изузетком такмичарске 1987/88., 1991/92., 2008/09., 2009/10., 2010/11. и 2012/13. године, фудбалери из блазнаве се редовно такмиче од 1975. до 2016. године.

Новији резултати

Прва лопта

Према казивању Богољуба-Боје Михајиловића (1918), поткивача из Блазнаве, фудбал се у Блазнави почео играти око 1933. године првом фудбалском лоптом коју је донео Милован Павловић (учитељ). Ко је желео да игра морао је да уплати десет динара, а толико је вредела једна надница. До лопте је било тешко доћи. Тако је једном приликом Верка Милорадовић продала лопту за 80 килограма пшенице, а тражила је 100 килограма. Пре другог светског рата игране су утакмице са суседима: Шаторњом, Маслошевом, Страгарима,... Осим ђака играле су и занатлије, затим пољопривредници у народним оделима и опанцима на ногама.

Референце

Спољашње везе
 Спорт Србија
 Општина Топола

Фудбалски клубови из Србије


text:
Philippe Joudiou (18. listopadu 1922 – 23. března 2008 Paříž, 14. obvod) byl francouzský fotograf, spisovatel a ilustrátor.

Životopis
Po uměleckých studiích zahájil Philippe Joudiou v roce 1947 ve svých 25 letech cestu do Indie s nadějí, že se setká s Gándhím. Tato první iniciační cesta ho zavedla mezi říjnem 1947 a prosincem 1948 přes Itálii, Řecko, Palestinu, Libanon, Egypt, Adenský záliv, Srí Lanku a nakonec Indii, dále Kambodžu, Indočínu až do Hongkongu. Přivezl stovky černobílých fotografií a cestovních poznámek. Tato cesta, uskutečněná v největší možné nouzi, mu umožnila objevovat rozmanitost civilizací a zejména orientálních spiritualit.

O dva roky později se vydal na Saharu, kde od března do září 1950 putoval z Alžíru do Doualy přes Niger a několik měsíců pobýval v severním Kamerunu.

Později zejména ilustroval náboženská díla nebo díla určená pro mládež. Od roku 2000 byly vydávány dvě knihy sestávající z cestovních poznámek, fotografií a náčrtů týkajících se dvou velkých cest jeho mládí: v roce 2006 jeho první cestovní deník Algiers-Douala, poté v roce 2015 Paris-Assise-Bénarès. Jeho dcera Anne Joudiou je rovněž fotografkou a ilustrátorkou.

Výstavy
 Jaro 2006, výstava "Dupif" galerie, Paříž
 Zima 2007, výstava Fnac Ternes, Paříž
 Květen 2008, výstava v Centre Iris, Paříž
 Září 2015, výstava v kapli Saint-François v Couvent des Franciscains, Paříž
 Podzim 2018, výstava v Maison Jules-Roy, Vézelay

Galerie

Odkazy

Reference

Literatura
 Philippe Joudiou, Alger-Douala: carnet de voyage, Éditions Nicolas Chaudun, 2006
 Philippe Joudiou, Paris-Assise-Bénarès: carnet de voyage, 1947-1948, Éditions franciscaines, 2015.

Externí odkazy

Francouzští fotografové
Francouzští spisovatelé 20. století
Narození v roce 1922
Úmrtí v roce 2008
Muži
Narození 18. listopadu
Úmrtí 23. března
Úmrtí v Paříži
Pohřbení na hřbitově Montparnasse


text:
Felix Laband is an electronic music artist born in 1977 in Pietermaritzburg, South Africa.

He creates light, emotional, minimalist soundscapes by combining several styles, and samples from classical, jazz and old television recordings overlaid with instrumental performances by himself and other guest artists.  His music has been described by his record label as 'indietronica' and is similar in some ways to Boards of Canada and Iceland's múm.

Discography

 Thin Shoes in June  (on CD) (2001)
 4/4 Down the Stairs  (on CD) (2002)
 Dark Days Exit  (on CD and LP) (2005)
 Whistling In Tongues (12") (2006)
 Deaf Safari (on CD) (2015)
 The Soft White Hand (2022)

Record labels
Felix's first two albums were released by African Dope Records. In 2005 he switched to Open Record, and Compost Records internationally with the release of Dark Days Exit.

References

External links
 Official Artist Page (Open Records)
 Last.FM Artist Page (A social music profiling service)
 Interview from 2002
 Amuzine page

1977 births
Living people
Trip hop musicians
South African dance musicians
South African electronic musicians
Compost Records artists


text:
Štrbské Pleso je železniční stanice ve Štrbě, části Štrbské Pleso.

Stanice je terminálem ozubnicové trati Štrbské Pleso – Štrba i Tatranských elektrických železnic. Rozchod ve stanici je 1 000 mm, elektrizována je stejnosměrnou soustavou 1,5 kV. Svou nadmořskou výškou (1350 m n. m.) je nejvýše položenou stanicí v síti Železnic Slovenské republiky.

První ozubnicová železnice byla mezi Tatranskou Štrbou a Štrbským Plesem dokončena v roce 1896. Pro veřejnost byla otevřena 28. července 1896. Úsek dlouhý 4,74 km trval parní zubačce 37 minut. Tento způsob dopravy byl provozován do roku 1933 kdy byl pro neefektivnost nahrazen autobusovou dopravou. Obnovená zubačka s elektrickou trakcí jezdí od 12. února 1970. V stanici Štrbské Pleso jsou na ozubnicové trati 3 elektricky vytápěné výhybky.

Železničná spoločnosť Slovensko ve stanici nabízí také úschovnu zavazadel. Na rok 2016 byly naplánovány tyto opravy v hale ozubnicové železnice: "nátěry (fasády, ocelových a dřevěných prvků), výměna oken, dveří".

Tratě a doprava
 Tatranské elektrické železnice (TEŽ)
 Ozubnicová železnice Štrba – Štrbské Pleso (trať č. 182)

Galerie

Odkazy

Reference

Externí odkazy

 Železniční stanice Štrba na portálu vlaky.net

Štrbské Pleso
Štrbské Pleso


text:
Bolvir és un petit poble del Pirineu Català emmarcat per una postal privilegiada de la Vall Ceretana. Indret català amb història i excel·lència cultural, que recull monuments per visitar idealment conservats i bells.

Geografia
 Llista de topònims de Bolvir (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

El territori es distribueix en dues parts clarament diferenciades pel seu relleu geogràfic: la plana del sud és Talltorta i el mateix Bolvir, al nord, força més accidentat.

El terme municipal té una extensió de 10,61Km i el poble està a 1.145 m. d'altitud.

Des de l'Església de Santa Cecília que permet descobrir el Romànic en tota la seva essència, amb el seu retaule gòtic del S.XV, fins a la tímida Capella de la Mare de Déu de l'Esperança, un lloc cristià que inspira pau i sobrietat.

La modesta joia de Sant Climent de Talltorta, una església revestida amb pintures murals del S.XVIII que ornamenta la totalitat d'aquest temple i ens trasllada a l'època de l'art barroc més rural. Un exemple únic de l'època més punyent que va viure aquestes terres ceretanes, i una descoberta declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

El Castellot; hom considera un dels orígens de la Cerdanya. És un jaciment arqueològic d'assentament antic, que mostra i confirma la rellevància mil·lenària d'aquest paratge. El Ibers, els Romans, els Medievals, visqueren la seva muralla, les seves fogueres, el seu caliu. Anníbal, el gran cabdill cartaginès que jurà odi etern als romans i que travessà aquestes terres gèlides amb un exèrcit d'elefants guerrers, entre d'altres personatges de terres exòtiques i llunyanes, feren d'aquest lloc inhòspit un poblat de prestigi.

Les intervencions arqueològiques sobre el jaciment del Castellot, dins el projecte «Paisatge i Territori a la Cerdanya Antiga» (PATCA) iniciat durant el període 2014-2017,  es poden consultar a les publicacions «ERA», intervencions fetes amb la col·laboració de l'Espai Ceretània.

Escut

Blasonament: Escut caironat: de sinople, una estrella d'argent acostada de 2 relles de sable. Per timbre, una corona mural de poble.

Data d'aprovació: 13/12/1991

Història

El primer poblament de Bolvir es produeix durant l'edat del bronze, fa uns 3.500 anys.

Al segle II a. de C. Hi destaca un assentament ibèric, el del Castellot.

Els Romans venen al poblat ibèric de Bolvir per assentar-se i controlar el lloc estratègic on estava col·locat el poblat, els ibers de llavors accepten als romans entre ells, qui porten noves lleis de comerç i defensa, i que ajuden a millorar la defensa estratègica i militar del assentament. Els romans cada cop demanaven mes impostos, fusta dels arbres i fins i tot gel de les muntanyes, finalment va haver una revolta on els ibers es van sublevar contra els romans i van acabar capitulant. Els ibers van acabar acceptant la romanització i van abandonar el poblat per establir-se a Julia Lybica (actual Llívia).

No va ser fins al segle X-XI que els medievals per ordre dels comptes ceretans van tornar a ocupar el puig de Bolvir anomenat El Castellot, van netejar el terreny de rocs i verdissa i van tornar a aixecar un poblat amb muralles i torres de defensa.

El primer esment documentat de Bolvir és de l'any 938 amb el nom de: VULVERRI.

Al  l'Església parroquial de Bolvir, Santa Cecília, havia estat una possessió del monestir de Sant Miquel de Cuixà. La primera cita que se'n té és al , més concretament l'any 952 quan fou donada al monestir de Sant Miquel de Cuixà pel compte de Cerdanya Seniofred, fet confirmat pel papa Joan XIII l'any 968 i reconegut al 1268 en la concòrdia feta entre el Bisbe d'Urgell i l'Abat de Cuixà. L'església va ser restaurada entre 1928 i 1929, i el frontal de l'altar, que data d'entre els segles  i , es conserva al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

La Torre de Bolvir està documentada a partir el  i estava destinada com a fortalesa. L'any 1233, la torre anomenada "forcia noviter facta apud Bolvir" fou destruïda per la concòrdia entre Nunyó Sanç i el compte de Foix. L'any 1271, Galceran de Pinós, vengué els drets sobre la batllia de Bolvir a P. de Rippa de Puigcerdà. L'any 1698 Bolvir prosseguia dins la jurisdicció de l'Abat de Cuixà, i la torre va ser reformada per habitatge.La capella de la Mare de Déu de l'Esperança la feu edificar el prevere de Meranges Guillem Pere, l'any 1347. La làpida de marbre que es conserva a l'interior era per la tomba de Guillem Pere, però no se sap si el van arribar a enterrar allà, ja que l'any de la seva mort la tomba restava buida. La capella es va restaurar als anys 30 del . El retaule gòtic del s. XV d'aquesta capella es pot contemplar a l'església de Santa Cecília on hi és exposada. Enmig d'aquest retaule hi ha un nínxol on hi ha la reproducció de la desapareguda imatge de la Verge de Bolvir.

Entre Les Espiraltes i La Pleta de Bolvir hi havia el poblat de Sallens, ja completament desaparegut, i es creu que és l'indret on se situa actualment el Mas Sallens. Aquest, tenia orígens en plena consolidació de la corona d'Aragó (any 1150 aproximadament) i se'n te constància fins a la darrera casa construïda, el Mas Sallens, de 1789.

A la vessant de la Serra de Baladora, per sobre de Saga està situat el despoblat d'Altajó, que són les restes d'un poblat medieval de la baixa edat mitjana. Avui dia encara en resten uns petits murs de no més de mig metre d'alçada i es poden apreciar la planta d'algunes habitacions rectangulars. Actualment pertany al terme municipal de Ger tot i que antigament pertanyia a Bolvir.

Demografia
Demografia

Economia
Activitat econòmica

Al municipi hi ha un camp de golf i diverses urbanitzacions de segones residències.

Política i administració
Actualment l'Alcalde de Bolvir és l'Il·lustríssim Bartomeu Baqué i Muntané

Ajuntament de Bolvir
Edifici de Can Fanxico

Adreça: C/ de la Font, 2 17539 Bolvir

Comarca: Cerdanya

Telèfon: 972 895 001

Adreça electrònica:

General: []

Equipaments municipals
 Poliesportiu
 Piscina
 Museu Espai Ceretània
 Local Social Santa Cecília

Monuments de Bolvir
 Església Parroquial de Santa Cecília, d'estil Romànic amb retaule Gòtic.
 Església de Sant Climent de Talltorta
 Capella de la Mare de Déu de l'Esperança, , amb la làpida de Guillem Pere, presbíter de Meranges.
 Ermita del Remei
 Torre de Bolvir
 Poblat ibèric del Castellot
 Museu Espai Ceretània
 Memorial de l'Antic Cementiri
 La Torre del Remei

Llocs de interès
 El camí de l'aigua
 El Puig de Bolvir
 El Puig anomenat Roca de Tirallonga
 El Pont de Soler

Béns d'interès cultural a Bolvir
 Quadre Vistes de Bolvir, Pere Borrell, 1892
 Escultura "I Conttrabandieri", Dorino Ouverier, 2015
 Escultura "La Tombada" Ernest Altés, 1989
 Escultura "Il Lavori della Stalla" Guido Diemoz, 2011
 Fotografies "Aether", Andoni Canela, 2015
 Escultura "Epona", Philippe Lavaill
Més informació dels Béns d'interès cultural a Bolvir

Fires i festes
 15 de maig- Festa Major de Sant Isidre
 24 de juny- Festa de Talltorta i Aplec del Remei
 1r cap de setmana d'agost- Festa d'estiu
 Agost-Cicle de Jazz. Festival de música molt reconegut a la comarca de la Cerdanya, obert a tots el públics i gratuïtament tots els dimecres al Poliesportiu Municipal

 22 de novembre- Santa Cecília
Consulteu l'Agenda de Bolvir

Darreres notícies
A Bolvir se celebren festivitats i celebracions al voltant de la cultura, la música, el reciclatge i els esports.

Consulteu els esdeveniments que envolten Bolvir

Persones il·lustres
 Berenguera de Sella, l'any 1253 li és imputada el delicte de suposició de part per part de l'abat de Cuixà.
 Ramon de Bolvir, abat de Sant Miquel de Cuixà entre el 1309 i el 1316.
 Pere de Canal, militar i Veguer de Cerdanya (1650-)
 Cels Surroca i Salvador, metge i delegat de l'Assemblea de Manresa el 1892.

Referències

Enllaços externs

 Web oficial de l'Ajuntament.
 Informació de la Generalitat de Catalunya
 Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya


text:
Воткинск () град је у Русији у Удмуртији. Према попису становништва из 2010. у граду је живело 100.034 становника.

Становништво
Према прелиминарним подацима са пописа, у граду је 2010. живело 100.034 становника, 593 (0,60%) више него 2002.

Види још
 Списак градова у Русији

Референце

Спољашње везе

Градови у Удмуртији
Википројект географија/Насеља у Русији


text:
The Tehran Game Convention exhibition is a video game conference being held by Iran Computer and Video Games Foundation in partnership with Game Connection. The convention is slated to be Iran's first business to business-approached international event in the field of video games.

Iran Computer and Video Games Foundation is a non-government cultural organization which operates under the Ministry of Culture and Islamic Guidance. Its main responsibility is supporting the process of game development and building its industry capacity in Iran. Iran Computer and Video Games Foundation includes members who are active and experienced in the games industry and many other fields, including: cultural policies, market provisions, training, research and game development.

Goals and expectations

The main goal for this event is to create contact between computer game developers in Iran and international publishing companies.

The game industry in Iran has more than a decade's worth of experience and has created hundreds of fascinating games, yet it has never had an opportunity to enter the international market. It is TGC's intention to create this opportunity for the first time for Iranian game developers.

The community of game developers in Iran is large and active. At TGC, these companies, can finally, by coming to Iran and seeing up close the talents and potentials of Iranian game developers and the Iranian games market, introduce even more growth to the games industry in this country.

Event layout

The TGC exhibition will include three main sessions:

B2B Area
The B2B area of the TGC includes booths and spaces dedicated to business meetings where firms and individuals shall meet to introduce products, services and eventually sign contracts of cooperation and partnership. The B2B area includes the following spaces:
 Regular and VIP meeting places.
 Exhibition area.
 Resting places and dining areas.
 Access to Game Connection meeting application.

Conferences
The conference area of the TGC is where major speakers from all around the world gather around. The TGC 2018 includes 80 speeches where more than half of the speakers attend from different countries from all over the world. The content of the speeches are categorized into five main sections:
 Technical
 Design
 Art
 Production & Management
 Business

Gamestan Awards (Development Awards)

Gamestan is made up of two parts: game + Persian suffix stan and is used to refer to a great geographical area of the video games industry.

Gamestan is not a politically, or geographically bordered area, but it is a very vast zone enthusiastically intending to cooperate and scale with the rest of the world in the video games industry. 33 countries, from India to Morocco, from Kazakhstan to Yemen, and others like Turkey and Egypt are parts of the area. More than 2 billion people reside in Gamestan, 40 percent of whom play games on a daily basis.

The main objective of the Gamestan Awards is to create opportunities for developers who are looking to find publishers, distributors or investors for their projects. Therefore, previously published games with satisfactory results in the market, who thus are not in need of investors or publishers, shall not enter the competition.

Countries in the Gamestan territory are as below:
 Afghanistan
 Algeria
 Armenia
 Azerbaijan
 Bahrain
 Bangladesh
 Bhutan
 Cyprus
 Egypt
 Georgia
 India
 Iran
 Iraq
 Kazakhstan
 Kirghizstan
 Kuwait
 Lebanon
 Libya
 Maldives
 Morocco
 Nepal
 Pakistan
 Palestine
 Qatar
 Sri Lanka
 Syria
 Tajikistan
 Tunisia
 Turkey
 Turkmenistan
 United Arab Emirates
 Uzbekistan
 Yemen

Game Connection meeting application

This event, which is occurring in collaboration with Game Connection France, will be using a program provided by their management.

Dates and venue

The first edition of TGC was held in July 2017.

TGC 2018 will take place on 5 and 6 July 2018 at the IRIB's International Conference Center.

References

See also

 Electronic Entertainment Expo
 PAX (event)
 Gamercom
 Game Developers Conference
 Brasil Game Show
 Games Convention
 Asia Game Show
 Paris Games Week
 Tokyo Game Show
 IgroMir

Video game trade shows
Trade fairs in Iran


text:
Makrokarpamin je organsko jedinjenje, koje sadrži 41 atom ugljenika i ima molekulsku masu od 642,829 -{Da}-.

Osobine

Reference

Literatura

Spoljašnje veze

Карбоксилатни естри
Ароматични амини
Амини
Алкени


text:
Heinrich von Plötzke (né vers 1264 à Płock en Masovie – mort au combat le  sous les murs de Medininkai, Lituanie) est un haut dignitaire de l'ordre Teutonique. C'était un descendant des ducs héréditaires de Plock, bien qu'il ne portât jamais officiellement ce titre par suite d'une querelle entre sa famille et les princes polonais de la dynastie Piast.

Heinrich fut commandeur d'Altenburg en 1286 puis commandeur de Halle en 1287, avant d'être affecté en Prusse. Il est nommé commandeur de Balga en 1294. Heinrich fut Maître
de Prusse de 1307 à 1309, avec résidence à Elbing.

Aux côtés du Grand Maître Siegfried von Feuchtwangen, Heinrich commandait l'armée qui fit lever le siège de Dantzig contre le margrave de Brandebourg en 1308, mais il refusa de remettre la citadelle au roi Ladislas de Pologne, parce que ce monarque avait insuffisamment rétribué les chevaliers teutoniques ; et c'est ainsi qu'eut lieu la prise de Dantzig. Au terme du traité de Soldin (1309), Heinrich racheta au Brandebourg, au nom de l'Ordre, les droits sur la Pomérélie, donnant aux chevaliers teutoniques suzeraineté sur les côtes de Poméranie jusqu'en 1466. En 1314 il annexa à ces terres la forteresse de Navahroudak.

Puis Heinrich marcha sur la Lituanie en 1320 et fut vaincu : il trouva la mort avec 29 de ses chevaliers à la bataille de Medininkai, le .

Notes

Chevalier teutonique
Date de naissance incertaine (XIIIe siècle)
Décès en juillet 1320
Militaire allemand mort au combat


text:
Бо́ндар — український народний танець хороводного типу.

Належить до сюжетних українських народних танців — у його малюнку відображено професійні рухи бондарів (від них також отримав свою назву).

Джерела і посилання

 Гуменюк А. Інструментальна музика , К.: «Наукова думка», 1972
 Класифікація та характеристика українських народних танців
 Богород А. В. Українські народні танці
 Музика, лексика та композиція хороводів, реферат на ua.textreferat.com

Українські народні танці


text:
"The Dollar" is the debut single by American country music artist Jamey Johnson. It was released in August 2005 and is the title track of his debut album The Dollar. The song reached number 14 on the Billboard Hot Country Singles chart in early 2006, and was the only charting single from the album.

Background and writing
Johnson was inspired to write the song after taking a job as a construction worker, thus causing him to be away from his own young daughter for two months.

Content
The song is a mid-tempo composition accompanied largely by acoustic guitar and steel guitar. Its central character is a child who, upon seeing his father leaving for work, asks his mother why the father has to go to work. The mother then explains that, at work, they "pay him for his time", thus encouraging the boy to gather a dollar's worth of coins from his personal collection, in an attempt to buy some time from his father. After the young boy in the song has gathered his money, the mother calls up the father, telling him that he "[doesn't] have to chase that dollar" because the son "has one here at home".

Chart performance
"The Dollar" debuted at number 50 on Billboards Hot Country Songs chart for the chart week of September 3, 2005. The single reached its peak of number 14 for the week of March 14, 2006, where it stayed there for two consecutive weeks.

References

2005 songs
2005 debut singles
Jamey Johnson songs
Songs written by Jamey Johnson
Song recordings produced by Buddy Cannon
Music videos directed by Wes Edwards
BNA Records singles
Songs about fathers


text:
The information regarding fjords, channels, sound and straits of Chile on this page is compiled from the data supplied by the National Geospatial-Intelligence Agency, Country Files (GNS).

Content
This list contains only:
 Listnr - List number (Wikipedia intern)
 Full name - reversed generic. The full name is the complete name that identifies a named feature. The full name is output in reversed generic, "Desertores, Canal" as stored in the database, as opposed to the reading order, "Canal Desertores".
 Latitude of the feature in ± decimal degrees
 Longitude of the feature in  ± decimal degrees
 Unique Feature Identifier (UFI) is a number which uniquely identifies a Geoname feature. Same UFI means same feature.
 FDC is the Feature Designation Code
 Other names listed by NGA for the same feature

This list doesn't include Chilean claims in the Antarctica.

NGA lists 1447 names for 838 features with generics like "Fiordo", "Seno", "Canal", "Paso", "Bahía", "Brazo", "Estrecho", "Ensenada", "Estero". This compilation moved repeated UFIs to the last column of the first name given by NGA.

NGA gives following definition of the features in Feature Designation Code:
CHNM, marine channel, that part of a body of water deep enough for navigation through an area otherwise not suitable
CHNN, navigation channel, a buoyed channel of sufficient depth for the safe navigation of vessels
STRT, strait, a relatively narrow waterway, usually narrower and less extensive than a sound, connecting two larger bodies of water
FJD(S), fjord(s), a long, narrow, steep-walled, deep-water arm(s) of the sea at high latitudes, usually along mountainous coasts
SD,   sound, a long arm of the sea forming a channel between the mainland and an island or islands; or connecting two larger bodies of water

Although some features are called "Bahía", the designation code "BAY" was not selected.

More information
For more information about the feature search in GeoNames Search, using the Unique Feature Identifier (UFI) in the "Advanced Search" Form.

Overview

List of fjords, channels, sounds and straits of Chile

See also
 List of islands of Chile
 Drake Passage
 Guía Narrows
 Primera Angostura
 Segunda Angostura

References

External links

 United States Hydrographic Office, South America Pilot (1916)

Chile
Fjords

Geography of Chile


text:
El grano de mostaza és una pel·lícula espanyola del gènere comèdia dirigida el 1962 per José Luis Sáenz de Heredia. El guió pretén establir una moralitat pretensiosa amb la situació internacional, però malgrat això gràcies als seus diàlegs còmics i un plantejament enginyós va tenir un cert ressò.

Sinopsi
Durant una partida de dominó, el botiguer de pordellanes Evelino Galindo manté una agra discussió amb un company de joc al que acaba reptant-lo a mort. Quan s'adona del que ha fet, intenta fugir d'estudi per tots els mitjans al seu abast.

Repartiment
 Rafael Alonso - Leoncio Toledano
 Rafaela Aparicio
 Mariano Azaña
 José Bódalo
 Juan Cortés
 Margot Cottens
 Eulália del Pino
 Beni Deus
 Adriano Domínguez
 Antonio Garisa
 Agustín González
 Manolo Gómez Bur - Evelio Galindo
 Rafael Hernández - Empleat gasolinera
 Fuensanta Lorente
 Rafael López Somoza
 Gracita Morales - esposa d'Evelio
 Jesús Morris
 Paco Morán
 Adrián Ortega
 Erasmo Pascual - Guardacotxes
 Encarna Paso
 Francisco Piquer
 Gustavo Re
 José Riesgo
 Pablo Sanz
 Amparo Soler Leal - Matilde, esposa de Leoncio
 Salvador Soler Marí
 José María Tasso
 Valentín Tornos

Premis
Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

Referències

Enllaços externs
 El grano de mostaza al bloc cinematogràfic Cinefília Sant Miquel

Pel·lícules de comèdia d'Espanya
Pel·lícules d'Espanya del 1962
Pel·lícules en castellà


text:
Bona Drag är ett samlingsalbum av Morrissey, som han gav ut efter splittringen av The Smiths. "Bona Drag" är slang som användes av homosexuella i London på 60-talet, och betyder ungefär; "bra kläder", eller på engelska; "good clothes". Den första låtens namn, Piccadilly Palare, är också namnet på denna form av slang, och texten ger flera exempel på uttryck därur. Exempelvis vada (se, titta på), eek (ansikte) och riah (hår).

Låtlista
Piccadilly Palare
Interesting Drug
November Spawned A Monster
Will Never Marry
Such A Little Thing Makes Such A Big Difference
The Last Of The Famous International Playboys
Ouija Board, Ouija Board
Hairdresser On Fire
Everyday Is Like Sunday
He Knows I'd Love To See Him
Yes, I Am Blind
Lucky Lisp
Suedehead
Disappointed

Medverkande
 Morrissey - sångare
 Graham "Suggs" McPherson - backup-sångare ("Piccadilly Palare")
 Kirsty MacColl - backup-sångare ("Interesting Drug")
 Mary Margaret O'Hara - backup-sångare ("November Spawned a Monster")
 Vini Reilly - gitarr, keyboard
 Craig Gannon - gitarr
 Kevin Armstrong - gitarr
 Stephen Street - keyboard, gitarr, basgitarr
 Andy Rourke - basgitarr
 Andrew Paresi - trummor
 Mike Joyce - trummor

Album av Morrissey
Musikalbum 1989
Engelskspråkiga samlingsalbum


text:
Araucarites is an extinct genus of conifer, used to refer to female conifer cones that resemble those of the family Araucariaceae. Species assigned to the genus lived in the Permian to Eocene and have been found worldwide.

Species
A number of species have been described in Araucarites.
A. aquiensis
A. cutchensis
A. goepperti
A. ooliticum
A. pachacuteci
A. selseyensis

References

Cenozoic plants
Mesozoic plants
Araucariaceae
Prehistoric gymnosperm genera


text:
La versión colombiana de Expedición Robinson comenzó en 2001, en la cadena Caracol Televisión. El programa tuvo dos temporadas convirtiéndose en un gran éxito. Su presentadora fue Margarita Rosa de Francisco la cual posteriormente comenzó a animar el reality Desafío.

Expedición Robinson (2001)
La primera edición llegó a Caracol Televisión en 2001. Esta edición estuvo presentada por Margarita Rosa de Francisco. El ganador recibió 200 000 000 de pesos colombianos. Eran los propios compañeros los que con sus votos elegían al expulsado cada semana.

Participantes

Expedición Robinson: El desafío (2002)
La segunda edición llegó a Caracol Televisión después del éxito de la primera temporada. Esta edición estuvo presentada por Margarita Rosa de Francisco. El ganador recibió 225.000.000 de pesos colombianos. Eran los propios compañeros los que con sus votos elegían al expulsado cada semana.

Participantes

Enlaces externos
 Robinson 2001 en IMDb.

Véase también
Desafío (reality)

Referencias

Expeditie Robinson
Programas de televisión de Colombia
Programas de televisión
Reality shows de Colombia
Reality y/o concursos de Caracol Televisión
Programas de televisión de Caracol Televisión


text:
Il Benelux Tour 2017, tredicesima edizione della corsa e valida come ventinovesima prova dell'UCI World Tour 2017, categoria 2.UWT, si svolse in sette tappe dal 7 al 13 agosto 2017 su un percorso di 1080,3 km, con partenza da Breda, nei Paesi Bassi, e arrivo a Geraardsbergen, in Belgio. La vittoria fu appannaggio dell'olandese Tom Dumoulin, il quale completò il percorso in 24h34'33", alla media di 43,956 km/h, precedendo i belgi Tim Wellens e Jasper Stuyven.

Sul traguardo di Geraardsbergen 125 ciclisti, su 176 partiti da Heerenveen, portarono a termine la competizione.

Tappe

Squadre e corridori partecipanti

Dettagli delle tappe

1ª tappa
 7 agosto: Breda (NLD) > Venray (NLD) – 169,8 km

Risultati

2ª tappa
 8 agosto: Voorburg (NLD) > Voorburg (NLD) – Cronometro individuale – 9 km

Risultati

3ª tappa
 9 agosto: Blankenberge (BEL) > Ardooie (BEL) – 185 km

Risultati

4ª tappa
 10 agosto: Lanaken (BEL) > Lanaken (BEL) – 154,2 km

Risultati

5ª tappa
 11 agosto: Sittard-Geleen (NLD) > Sittard-Geleen (NLD) – 167,3 km

Risultati

6ª tappa
 12 agosto: Riemst (BEL) > Houffalize (BEL) – 203,7 km

Risultati

7ª tappa
 13 agosto: Essen (BEL) > Geraardsbergen (BEL) – 191,3 km

Risultati

Evoluzione delle classifiche

Classifiche finali

Classifica generale - Maglia verde

Classifica a punti - Maglia blu

Classifica combattività - Maglia nera

Classifica a squadre

Note

Collegamenti esterni

Eneco Tour
Ciclismo nel 2017


text:
Das Rom (Einheitenzeichen: rom) war ein 1964 vorgeschlagene Name für die Einheit der Elektrischen Leitfähigkeit im MKS-System, abgeleitet von den Anfangsbuchstaben der englischen Bezeichnung für die Einheit Ω−1·m−1 reciprocal ohm meter.

Quellen
François Cardarelli: Scientific Unit Conversion. A Practical Guide to Metrication, Springer Verlag, London 1997, S. 123.
H. G. Jerrard & D. B. McNeill: A Dictionary of Scientific Units. Including dimensionless numbers and scales, Chapman und Hall, London/New York, 1986, S. 119.

Veraltete Einheit (Physik)


text:
Fu uno storico proprietario del Codice Atlantico e del Codice Trivulziano 2162 di Leonardo da Vinci, nonché progettista di Villa Arconati (il Castellazzo) di Bollate, una delle più grandi e ricche ville suburbane del milanese.

Biografia

Figlio di nobile famiglia di Milano, Galeazzo Arconati era figlio di Giacomo Antonio e di Anna Visconti di Cislago e, come cadetto, venne destinato in un primo tempo alla carriera delle armi. Nel 1592 venne posto per volontà testamentaria del padre sotto la tutela del cugino cardinale Federico Borromeo assieme al fratello Carlo.

Attorno al 1622 acquistò da Polidoro Calchi diversi manoscritti di Leonardo da Vinci che questi aveva ricevuto dal suocero Pompeo Leoni, compresi gli attuali Codice Atlantico e Codice Trivulziano 2162. Con atto del 21 gennaio 1634 donò dodici manoscritti alla Biblioteca Ambrosiana di Milano. Il Codice Trivulziano fu in seguito da lui scambiato con altro manoscritto; nel 1750 era di proprietà di Galeazzo Caccia e fu acquistato da Carlo Trivulzio. Per lo studio dei medesimi documenti fu in contatto anche col noto bibliofilo biellese Cassiano dal Pozzo.

Si distinse sin dalla gioventù per un amore particolare per l'arte. Dilettante architetto (come del resto gran parte dei membri della sua famiglia negli anni), è ricordato principalmente per gli interventi presso Villa Arconati che acquistò dalla famiglia Cusani e fece ampliare e ristrutturare con l'intento di erigervi un grandioso palazzo, creando in loco anche una collezione che comprendeva marmi classici, gessi, dipinti, disegni e libri.

Fu in costante contatto con Guido Antonio Mazenta, anch'egli dilettante architetto e giureconsulto milanese, col quale si impegnò nella discussione circa l'opera di ristrutturazione della basilica di San Lorenzo a Milano, riprogettata proprio in quegli anni da Martino Bassi.

Come presidente della Veneranda Fabbrica del Duomo di Milano, Galeazzo fu in contatto coi principali architetti milanesi del suo tempo ed in particolare con Francesco Richini che il nobile ospitò a Villa Arconati durante la peste del 1630. Venne designato a rappresentare a Roma i Sessanta decurioni del governo di Milano per la nomina del nuovo arcivescovo dopo la morte del cugino Federico Borromeo, ma dovette essere sostituito dal conte Carlo Francesco Serbelloni per le sue condizioni di salute non stabili. Sopravvisse a questa prima e imprecisata "malattia" e nel 1635 venne nominato Giudice delle Strade e deputato della fabbrica della Chiesa di Santa Maria presso San Celso di Milano, oltre ad interessarsi al nuovo progetto della facciata della Chiesa di San Paolo Converso per la quale procurò al Cerano il marmo di Candoglia necessario per la realizzazione delle statue.

Fece testamento il 4 ottobre 1648 e morì a Milano il 9 novembre 1649 nel palazzo di famiglia di via Olmetto e venne sepolto nella chiesa di San Paolo Converso. Suo erede universale fu il nipote e genero Luigi Maria,il quale ottenne l'incombenza di dover provvedere anche al mantenimento delle cappellanie istituite nel 1642 dallo stesso Galeazzo presso la chiesa parrocchiale di Cuggiono, nel milanese.

La collezione Arconati

Uno dei motivi che avevano spinto Galeazzo Arconati a costruire la propria grandiosa villa era quello di accomodarvi le numerose opere d'arte che egli possedeva e che aveva acquistato o avrebbe acquistato nel corso dei suoi viaggi. Inizialmente poste all'interno della sua stessa abitazione, nel Settecento le opere vennero collocate in un'ala laterale del palazzo che andò a costituire un vero e proprio museo.

Acquistò numerose sculture, tra cui una rappresentante Pompeo (poi identificato con Tiberio) di epoca romana, ritrovata nel 1618 ed acquistata nel 1621 nel corso di uno dei suoi frequenti viaggi a Roma. Dai resoconti degli ospiti nella propria casa, sappiamo che nella villa erano custoditi numerosi busti di imperatori romani e una statua di Venere (collocata presso il camerino della figlia di Galeazzo). L'Arconati istituì anche una gipsoteca con calchi di famosi capolavori antichi acquistati dagli eredi di Leone Leoni come il Gladiatore Borghese, il Laocoonte, l'Ercole-Commodo, un satiro danzante ed una Venere. Oltre a questi, Galeazzo ottenne anche 38 calchi delle decorazioni a fregio della Colonna Traiana, ricavati dalle matrici realizzate dal Primaticcio per il re di Francia, Francesco I, per il suo castello di Fontainebleau.

Nel 1622 circa acquistò dalle monache del monastero di Santa Marta di Milano il prezioso Monumento funebre a Gaston de Foix che rimase nella sua villa al Castellazzo sino agli anni '90 del Novecento e che oggi si trova esposto ai Musei del Castello Sforzesco. L'opera, tra le più importanti e significative della collezione Arconati, si armonizzava nella mente di Galeazzo con l'idea di riunire degli exempla di condottieri famosi, dell'antichità e della modernità. Gli stessi Arconati antenati di Galeazzo avevano combattuto al comando di Gaston de Foix ed il suo monumento rappresentava un punto d'onore anche per celebrare la sua famiglia.

Matrimonio e figli
Galeazzo Arconati sposò una sua cugina, Anna De Capitaneis de Arconate. Da questo matrimonio nacque un'unica figlia, Maria, la quale per mantenere intatto il patrimonio di famiglia andò in sposa al cugino Luigi Arconati Visconti, II conte di Lomazzo.

Ebbe poi una relazione con Caterina Vaghi dalla quale nacquero due figli illegittimi:
Margherita
Francesco (1605-?), poi padre domenicano col nome di Luigi Maria

Albero genealogico

Note

Bibliografia

Voci correlate
 Codici di Leonardo da Vinci

Altri progetti

Possessori di codici di Leonardo da Vinci


text:
Красноуфі́мський міський округ () — адміністративна одиниця Свердловської області Російської Федерації.

Адміністративний центр — селище міського типу Натальїнськ.

Населення
Населення міського округу становить 25708 осіб (2018; 28077 у 2010, 31581 у 2002).

Склад
До складу міського округу входять 67 населених пунктів, які утворюють 26 територіальних відділів адміністрації:

17 листопада 2015 року був ліквідований присілок Новий Путь.

Найбільші населені пункти

Примітки

Міські округи Свердловської області
Красноуфімський міський округ (Натальїнськ)


text:
Schweigkofler ist der Familienname folgender Personen:

 Johann Schweigkofler (* 1957), österreichischer Politiker (SPÖ)
 Manfred Schweigkofler (* 1962), Südtiroler Sänger und Schauspieler


text:
Ukośnikowate (Thomisidae) – kosmopolityczna rodzina pająków, obejmująca ponad 2200 gatunków, sklasyfikowanych w 184 rodzajach. Przedstawiciele cechują się dużą różnorodnością w budowie. Większość pokrojem przypomina kraby i ma dwie początkowe pary odnóży wyraźnie dłuższe od pozostałych. Na ofiary czatują, korzystając z kamuflażu. Nie budują sieci łownych.

Opis
Pająki te osiągają od 2 do 23 mm długości ciała, które pokrojem zwykle przypomina kraba. Ubarwienie może być jaskrawo białe, różowe, zielone czy żółte lub też stonowane: szarawe lub brązowe. Często występuje nakrapianie i wzór na opistosomie (odwłoku). Kształt karapaksu może być od półkolistego, przez jajowaty do wydłużonego, niekiedy z guzkami lub wzgórkami ocznymi. Ośmioro oczu ustawionych jest w dwóch rzędach po dwie pary. Pary boczne zwykle są większe od środkowych, często osadzone na wzgórkach. Szczękoczułki mogą mieć ząbki na przedniej krawędzi, ale dobrze rozwinięte zęby występują tylko u Stephanopinae. Endyty i warga dolna zwykle mają długość większą niż szerokość. Kształt sternum jest sercowaty. Odnóża mają stopy zwieńczone dwoma pazurkami. Dwie początkowe pary odnóży krocznych są, z wyjątkiem Bominae, dłuższe od pozostałych i ustawione w przód. Kształt opistosomy może być od zaokrąglonego, przez jajowaty po wydłużony, często jest ona szersza niż dłuższa. Tylna krawędź opistosomy sięga poza kądziołki przędne, z których te przedniej pary są krótkie, stożkowate i wąsko odseparowane.

Nogogłaszczki samca cechuje obecność na goleni apofiz: retrolateralnej i wentralnej. Embolus może być rozmaicie wykształcony, natomiast tegulum ma formę dyskowatą. Płytka płciowa samicy zwykle ma haczyk i obrzeżone: przedsionek lub kieszonki wiodące.

Biologia i występowanie
Pająki te bytują głównie na roślinach, zwłaszcza na liściach. Gatunki naziemne są nieliczne.

Ukośnikowate przemieszczają się niezgrabnie i często chodzą bokiem. Nie budują sieci łownej. Na swe ofiary czatują z rozłożonymi dwiema początkowymi parami odnóży, korzystając z kamuflażu. Gdy pojawiają się w pobliżu, pająk chwyta je za pomocą wspomnianych odnóży i szybko uśmierca jadem. Toksyczność jadu jest dla owadów wysoka i umożliwia upolowanie ofiary większej od siebie. Upłynnione wnętrzności ofiary są wypijane bez wygniatania, gdyż pająki te mają małe, pozbawione dużych zębów szczękoczułki.

Zaloty wyglądają różnie u poszczególnych rodzajów. Samice u części gatunków tworzą przypłaszczone, jedwabiste kokony, które umieszczają na roślinności. U innych kokony przybierają wygląd wełnisty lub papierowy, umieszczane są na roślinach, pod korą lub kamieniami i strzeżone przez samicę, która jednak często nie dożywa wylęgu.

Takson kosmopolityczny. W Polsce stwierdzono 43 gatunki (zobacz: ukośnikowate Polski).

Systematyka
Takson ten wprowadzony został w 1833 roku przez Carla Jakoba Sundevalla. W 2004 roku Jörg Wunderlich wyłączył rodzaj Borboropactus w odrębną rodzinę Borboropactidae, jednak krok ten został skrytykowany przez późniejszych autorów i nie został uwzględniony w World Spider Catalogue. W 2016 roku Pekka Lehtinen rozbił ukośnikowate na pięć rodzin:  Thomisidae s. str., Borboropactidae, Stephanopidae, Stiphropidae i Bomidae. Podział ten również nie został zaakceptowany przez autorów World Spider Catalogue z uwagi m.in. na brak analizy filogenetycznej w pracy Lehtinena.

Do 2018 roku opisano 2203 gatunków ukośnikowatych, sklasyfikowanych w 170 rodzajach współczesnych oraz 14 rodzajach wymarłych:

Przypisy


text:
Rumworth is an electoral ward of Bolton, in Greater Manchester, England. The population of this ward at the 2011 census was 16,250. Historically it was part of the hundred of Salford in Lancashire and centre of the Parish of  Deane which once covered roughly half of the present Metropolitan Borough of Bolton. St Mary's Church on which the parish was centred was in the township of Rumworth.

History
Rumworth was recorded as Rumhworth in 1242, Rumworth in 1278, Rumwrth in 1292 and Romeworthe in 1346.

Rumworth was joined with Lostock as the third part of a knight's fee in 1212, held by the lords of the manor of Manchester. Later the Andertons of Lostock claimed a manor in Rumworth where there were fourteen oxgangs of land. The manor was bought by the Hultons of Over Hulton and it descended in this family. Sir Charles Tempest, the heir of the Andertons, had a large estate in the township. Contributors to the land tax in 1789 were Henry Blundell, who paid the largest share, Blackburne, and William Hulton.

The population in the area increased in the 19th century as a result of the coal mines and erection of a cotton-mill and of weaving sheds.

Governance
Rumworth township was the centre of  the ancient parish of Deane, it was the township in which the parish church was situated.  It was included in Bolton Poor Law Union in 1837, and became part of Bolton Rural Sanitary Authority in 1870. In 1872, Rumworth was divided into two parts; the eastern portion was added to the Borough of Bolton (Rumworth Ward), and the western part remained in Bolton Rural Sanitary Authority. In 1894, the western portion became a civil parish in Bolton Rural District, and its name was changed to 'Deane'. In 1898, the Rural District Council was abolished, and Deane became part of Bolton County Borough Deane-cum-Lostock Ward.

Geography

Rumworth measured about 2½ miles from east to west and average breadth was a little over a mile, its area was . The Church Brook flows down Deane Clough to join the River Croal which forms the northern boundary. To the west of the township is the Rumworth Lodge Reservoir. The Bolton to Wigan road passes Deane Church and to the east the Bolton to Leigh passes through Daubhill.

References
Notes

Geography of the Metropolitan Borough of Bolton
Areas of Greater Manchester
History of the Metropolitan Borough of Bolton


text:
Karel Sáček (* 1977 Slavkov u Brna) je český historik, specialista na vojenské dějiny 18. a 19. století.

Život
Narodil se v roce 1977 ve Slavkově u Brna. Po absolvování Obchodní akademie v Bučovicích vystudoval v letech 1996–2002 obor historie-muzeologie na Filozoficko-přírodovědecké fakultě Slezské univerzity v Opavě, na studijní stáži byl v roce 2001 na ústavu dějin Bavorské univerzity Julia Maxmiliána ve Würzburgu. Zaměřuje se na vojenské dějiny 18. a 19. století, zejména napoleonské války, a také jejich uchování v českých tradicích vzpomínkových akcí. V mládí několik let působil jako průvodce v napoleonské expozici ve Slavkově u Brna, později jako externí historik zdejšího Historického muzea.

Vzhledem ke spojitosti svého rodiště se slavkovskou bitvou se záhy stal vojenským nadšencem a zhruba od 16 let nosil historickou uniformu. Stal se členem Klubu vojenské historie v Novém Jičíně, jehož prostřednictvím se v řadách c. k. řadového pěšího pluku Kaunitz-Rietberg č. 20 účastní jako střelec bitevních rekonstrukcí v České republice i zahraničí. V roce 1994 se stal též členem Československé napoleonské společnosti, do jejíhož Bulletinu začal přispívat. Pracoval také v redakci časopisu Historia Militaris 1792–1815. V roce 2006 založil webový portál Prima plana věnovaný vojenské historii, jehož podtitulem se stalo "Historie c. k. armády v napoleonské epoše".

Bibliografie

Reference

Externí odkazy
 Prima plana – webový projekt Karla Sáčka

Čeští historikové
Narození v roce 1977
Narození ve Slavkově u Brna
Žijící lidé
Muži


text:
Niżnieangarsk – osiedle typu miejskiego w Rosji, w Buriacji, 450 km na północny wschód od Ułan-Ude. W 2002 liczyło 5499 mieszkańców.

Przypisy

Osiedla typu miejskiego w Buriacji


text:
Guadagnolo è l'unica frazione del comune di Capranica Prenestina, da cui dista 9,6 chilometri, nella città metropolitana di Roma Capitale. Si trova su un monte calcareo (il Monte Guadagnolo) ed è il centro abitato non comunale più alto del Lazio.

Poco distante, sul versante est ad una quota più bassa, è presente il Santuario della Mentorella, meta di frequenti pellegrinaggi.

Note

 sito amatoriale

Frazioni di Capranica Prenestina


text:
В США насчитывается два округа с названием Поттавотоми () и один округ с названием Поттавоттами ():
 округ '''Поттавотоми''' — штат Канзас.
 округ '''Поттавотоми''' — штат Оклахома.
 округ '''Поттавоттами''' — штат Айова.


text:
William Long (died c.1426), of Rye, Sussex, was an English member of parliament.

He was a member (MP) of the Parliament of England for Rye in 1410, May 1413, November 1414, 1419 and 1420. He was the mayor of Rye August 1405-6 and 1407-10.

References

15th-century births
1426 deaths
15th-century English people
Mayors of Rye, East Sussex
Members of the Parliament of England (pre-1707)


text:
Ocke är småort i Mörsils distrikt (Mörsils socken) i Åre kommun i Jämtland.

År 1888 grundade den skotske timmerentreprenören och skogsägaren Lewis Miller Ocke ångsåg vid Ockesjön. En hel kåkstad byggdes upp på några år och sågen hade upp till 300 anställda. Sågen brann ned 1908, men byggdes upp igen. Den drevs till slutet av 1950-talet. John Ocklind (1889–1980) ombildade företaget till AB Ocke Ångsåg 1926.

På 1970-talet grundades Ocke Trä AB, senare ägt av Camforegruppen. Ocke Trä uppförde 1976 ett nytt sågverk i Ocke, vilket sysselsatte ett femtontalet personer. Den förstördes i en eldsvåda 1982, men återuppbyggdes 1983. År 2004 köptes företaget av Norrskog Wood Products. Sågverket lades ned 2008.

En samlingspunkt i Ocke är Ocke Bygdegård.

Källor
Ingvar Ericsson: "Sågen – ett stycke västjämtsk industrihistoria" i Länstidningen Östersund  2 mars 2010

Noter

Orter i Åre kommun
Småorter i Sverige


text:
Kalackie Koryto, Suchy Żleb lub Suchy Żleb Kalacki – żleb opadający z wschodnich stoków masywu Długiego Giewontu na polanę Kalatówki w polskich Tatrach Zachodnich. Górny koniec ma pod Kalacką Kopą (1592 m). Opada stromo, początkowo we wschodnim, później północno-wschodnim kierunku i uchodzi na wysokości około 1200 m na polanę Kalatówki. Żleb jest trawiasty. Orograficznie prawe jego zbocza  tworzy Kalacka Turnia, lewe Kalacki Upłaz. Wylot żlebu znajduje się przed boczną moreną dawnego lodowca Doliny Bystrej. Dawniej Kalacki Żleb był wypasany, wchodził w skład Hali Kalatówki. Stanowił też jedną z kolebek  narciarstwa zjazdowego w polskich Tatrach. Przed II wojną światową odbywały się w nim zawody sportowe, np. w 1939 przeprowadzono tutaj slalom narciarski w ramach mistrzostw świata FIS. Również obecnie jest wykorzystywany przez narciarzy. W jego dolnej części znajduje się jeden z dwóch orczykowych wyciągów narciarskich Kalatówki. W Poniedziałek Wielkanocny w Kalackim Korycie przeprowadza się corocznie zawody narciarskie w stylu retro.

Kalackie Koryto dołem rozszerza się lejkowato. Jego deniwelacja wynosi około 380 m. Z powodu wapiennego podłoża żleb jest suchy (tzn. nie spływa nim żaden potok).

W jego zboczu znajdują się dwie jaskinie: Kalacka Nyża I i Kalacka Nyża II.

Przypisy

Żleby polskich Tatr
Żleby Tatr Zachodnich


text:
A Bren é uma metralhadora ligeira, derivada da ZB-26 tcheca. Foi adotada pelo exército britânico em maio de 1935. O seu nome resultou da fusão dos nomes Brno e Enfield, respectivamente a cidade tcheca onde foi criada e a cidade britânica onde foi fabricada. Trata-se de uma arma operada a gás, alimentada por carregador de desenho convencional e simples. Muito eficiente, foi amplamente usada pelo exército britânico na Segunda Guerra Mundial junto com o fuzil Lee-Enfield .303 e a submetralhadora Sten.

Características

Seu cano era de troca rápida e fácil, seu carregador comportava uma quantidade razoável de cartuchos (10 a mais que o BAR), e o seu sistema quase a prova de falhas, faziam da Bren Gun uma excelente arma, tanto para ser usada como fuzil automático ou para ser usada como metralhadora leve. Também possuía um sistema que permitia que o atirador pudesse controlar a cadência de tiro com que a arma disparava.

Olhando em retrospecto, o seu único defeito talvez fosse a munição ultrapassada que utilizava (cartucho .303 sem aro) que era a causa de qualquer problema que a arma viesse apresentar.

Esta arma lutou em todos os teatros da Segunda Guerra Mundial. Onde quer que o exército britânico estivesse, a Bren Gun estaria com eles. Após a guerra, o exército converteu todo o seu estoque de Bren Gun para utilizar o cartucho OTAN (762x51 ou 308 Win).

Durante a década de 1950, a Bren Gun foi atualizada de várias formas, em relação à calibres e carregadores.
A Bren Gun foi fabricada pela "Indian Ordnance Factory" como a "Gun Machine 7.62mm 1B" antes de ser descontinuada em 2012.

Variantes
 Mark 1
 Mark 2
 Mark 3
 Mark 4
 L4
 Taden gun

Ver também
 Fuzil Automático Browning
 Metralhadora Degtyaryov
 Submetralhadora Sterling
 Fuzil Lee-Enfield
 Universal Carrier
 Veronica Foster

Bilbiografia

Ligações externas

 The Bren Light Machine Gun
 Bren (informações adicionais)

Armas de infantaria do Reino Unido na Segunda Guerra Mundial
Metralhadoras leves
Metralhadoras do Reino Unido
Metralhadoras da Segunda Guerra Mundial


text:
Ptochomyza asparagi är en tvåvingeart som beskrevs av Erich Martin Hering 1942. Ptochomyza asparagi ingår i släktet Ptochomyza och familjen minerarflugor.

Artens utbredningsområde är Tyskland. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Minerarflugor
asparagi


text:
Der Gamlang Razi (burmesisch: ဂမ္လန္ရာဇီ) ist der höchste oder zweithöchste Berg Südostasiens und liegt im Dreiländereck des myanmarischen Kachin-Staats zu Indien und China. Er ist ganzjährig von Schnee und Gletschern bedeckt. Nach dem Myanmar Survey Department besteht er hauptsächlich aus Granit. Er hat eine Höhe von 5870 Metern und liegt im Hkakabo-Razi-Nationalpark, zu dem die rund 4000 km² große, touristisch bisher nicht erschlossene Region in Nord-Myanmar am 30. Dezember 1996 erklärt wurde. Namensgeber des Parks ist der benachbarte Hkakabo Razi, der bis dato mit 5.881 Metern den Status als höchster Berg Südostasiens innehat, aber vermutlich 100 m zu hoch eingestuft wurde.

Alpinismus
Die Erstbesteigung und Vermessung des Gamlang Razi erfolgte am 7. September 2013 durch ein gemischtes Team aus Myanmar und Amerika, namentlich: Andy Tyson als Expeditionsleiter, Molly Tyson, Chris Nance, Mark Fisher, Eric Daft (ED), Pyae Phyo Aung und Win Ko Koden. Diese Expedition wurde hauptsächlich durch die Htoo Foundation gesponsert, deren Gründer ein Burmesischer Tycoon namens Tay Za ist. Weitere Sponsoren waren Myanmar Phon Yin Travel Agency, Air Bagan, AGD Bank, Aureum Palace Hotel and Treasure Resorts. Wenn das Wetter mitspiele, sei das Basiscamp in rund zwei Wochen zu erreichen – die Strecke dahin führt durch dichten tropischen Regenwald mit zahlreichen Fluss-Überquerungen.

Einzelnachweise

Berg in Asien
Berg in Myanmar
Kachin-Staat
Grenze zwischen Indien und Myanmar