text:
UV mapping — процес в 3D моделюванні, який полягає в накладанні двовимірного зображення на тривимірну модель. Літерами U і V позначають осі координат площини розгортки, оскільки літери X, Y і Z використовуються для позначення просторових координат.

UV mapping
UV mapping (UV-розгортка) — відповідність між координатами на поверхні тривимірного об'єкту (X, Y, Z) і координатами на текстурі (U, V). Значення U і V зазвичай змінюються від 0 до 1. Розгортка може будуватися як вручну, так і автоматично.

Сучасне тривимірне апаратне забезпечення вважає, що UV-перетворення в межах одного трикутника є афінним — тому достатньо задати U і V для кожної вершини кожного з трикутників. Втім, як саме стикувати трикутники один з одним, вибирає 3D-моделер, і вміння будувати вдалу розгортку — один з показників його класу. Існує кілька показників якості розгортки, які можуть суперечити один одному:

 Максимально повне використання площі текстури. Втім, в залежності від розриву між «мінімальними» і «максимальними» системними вимогами, по краях розгорнення текстурі потрібен певний «допуск» на генерацію текстур меншого розміру.
 Відсутність областей з недостатньою або надлишковою деталізацією текстури.
 Відсутність областей з зайвими геометричними спотвореннями.
 Подібність із стандартними ракурсами, з яких зазвичай малюється або фотографується об'єкт — спрощує роботу художника по текстурам.
 Вдало розташовані «шви» — лінії, відповідні одному ребру, але розташовані в різних місцях текстури. Шви бажані, якщо є природний «розрив» поверхні (шви одягу, кромки, зчленування і т. д.), і небажані, якщо таких немає. У моделюванні персонажів Dota 2 брали участь аматори з усього світу, і керівництво з моделювання вимагало, щоб очі були окремим «острівцем» розгорнення.
 Для частково симетричних об'єктів: вдале поєднання симетричних і асиметричних ділянок розгорнення. Симетрія підвищує деталізацію текстури і спрощує роботу художника по текстурам; асиметричні деталі «оживляють» об'єкт.

Обчислення UV для сфери

Для будь-якої точки  на сфері, вирахувати  одиничний вектор спрямований від  до центру сфери.

Припускаючи, що полюси сфери вирівняні уздовж осі Y,  UV координати в діапазоні  можна обчислити так:

Див. також
 UVW mapping
 Текстура (тривимірна графіка)
 NURBS

Примітки

Тривимірна графіка


text:
James Donald "Jim" Haslett (nació el 9 de diciembre de 1955 en Pittsburgh, Pensilvania) es un entrenador en jefe de fútbol americano. Actualmente se desempeña como el entrenador en jefe para Seattle Sea Dragons de la XFL. Anteriormente fue entrenador en jefe de Florida Tuskers de la United Football League durante la Premier Season terminando en primer lugar de la liga con un récord de 6-0 y perdió el Championship Game ante Las Vegas Locomotives en tiempo extra 17-20, también ocupó el mismo puesto con New Orleans Saints y St. Louis Rams en la National Football League.

Marca Entrenador en jefe

*Entrenador en jefe Interino

Referencias

Entrenadores de fútbol americano
Entrenadores de Florida Tuskers
Entrenadores de Washington Redskins
Jugadores de Buffalo Bills
Jugadores de fútbol americano de Estados Unidos
Jugadores de New York Jets
Nacidos en Pittsburgh

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Pískorypka obecná nebo také pískorypka žlutonohá (Andrena flavipes) je druh běžné samotářské včely z čeledi pískorypkovití (Andrenidae).

Popis
Dospělí jedinci dorůstají délky 8–12 mm. Hlavu a hruď mají žlutavě ochlupenou. Zadeček je dělený na žlutavě páskované tergity (články). Samice lze poznat od samců podle hustě tečkovaného těla a černé řitní pásky.

Ekologie a biologie
Dospělci létají ve dvou generacích, od března do května a od června až do září. Žijí na rozmanitých biotopech převážně v nižších polohách a živí se nektarem a pylem různých druhů bylin a stromů (hlavně ovocných stromů). Často hnízdí v masivních agregacích (až 1000 hnízd), nežijí tedy vyloženě samotářsky a vytváří kolem 20 centimetrů hluboká hnízda s mírně zahýbající hlavní chodbou. Plodové komůrky v jednotlivých štolách zásobují pylem tvarovaným do bochníku.

Rozšíření
Vyskytuje se pouze v jižní a střední Evropě. V České republice žije hlavně v teplejších oblastech, kde patří mezi nejhojnější včelí druhy.

Odkazy

Reference

Externí odkazy

Pískorypkovití


text:
Le district de Lahaul et Spiti () est un district de l'État d'Himachal Pradesh en Inde. Le nom tibétain du Lahaul est « Garsha » (གར་ཞ).

Géographie
Le district consiste en deux territoires formellement séparés : Lahaul et Spiti.
Le chef-lieu est Keylong à Lahaul.

Avant que les deux districts ne fusionnent, Kardang était la capitale de Lahaul, et Dhankar la capitale de Spiti.

La population du district est de  habitants (en 2011) pour une superficie de .

Flore et faune

Les rudes conditions de Lahaul ne permettent que la croissance dispersée de touffes d'herbes et d'arbrisseaux vigoureux, même au-dessous de  mètres. On trouve d'ordinaire les lignes de glacier à  mètres.

Les animaux comme les yaks et les dzos errent à travers les plaines sauvages de Lingti. Cependant, la surchasse et la diminution des ressources alimentaires ont mené à une grande diminution dans la population d'antilopes tibétaines, d'argalis, de kiangs, de cerfs musqués et de léopards de neige dans ces régions, les réduisant au statut d'espèces en voie de disparition. Cependant, dans la vallée de Lahaul, l'on peut voir des bouquetins, des ours bruns, des renards et des léopards de neige pendant l'hiver.

Peuple
La langue, la culture et les populations de Lahaul et Spiti sont liées de près. Généralement, les Lahaulis descendent de Tibétains et d'Indo-Aryens, alors que les Spiti Bhotia sont davantage semblables aux Tibétains, du fait de la proximité du Tibet. La peau plus claire et des yeux noisette sont vus principalement chez les Lahaulis.

Les langues du Lahauli et Spiti Bhotia appartiennent à la famille tibéto-birmane. Elles sont très similaires culturellement au Ladakhi et au Tibétain, la région ayant été placée sous la loi des royaumes du Guge et du Ladakh à diverses occasions.

Pour les Lahaulis, la famille est l'unité fondamentale de parenté. Le système prolongé de famille est commun, évolué du système polyandrique du passé. La famille est dirigée par un membre mâle supérieur, connu comme le Yunda, pendant que sa femme, connue comme la Yundamo, atteint l'autorité par le plus vieux membre dans la génération. Le système de clan, aussi connu comme Rhus, joue un autre rôle majeur dans la société de Lahaul.

La communauté de Bhotia de Spiti a un système d'héritage qui est unique aux Tibétains. À la mort des deux parents, seul le fils aîné héritera de la propriété de famille, alors que la fille aînée hérite des bijoux de la mère, et les plus jeunes frères ou sœurs n'héritent de rien. Les hommes ont recours d'ordinaire au système de sécurité sociale du Trans-Himalayan Gompas.

Style de vie
Les modes de vie des Lahauli et Spiti Bhotia sont similaires, dû à leur proximité. La Polyandrie a été largement pratiquée par les Lahaulis dans le passé, bien que cette pratique ait disparu. Le Spiti Bhotia ne pratique généralement plus la polyandrie, bien qu'elle soit acceptée dans quelques régions isolées.

Les divorces sont prononcés par une simple cérémonie exécutée en présence des anciens du village. Le divorce peut être recherché par l'un ou l'autre partenaire. Le mari doit la compensation de salaire à son ex-femme si elle ne se remarie pas. Cependant, ceci est rare parmi les Lahaulis.

L'agriculture est la principale source de revenus. Les occupations incluent l'élevage, le travail dans les programmes gouvernementaux, les services gouvernementaux, et d'autres entreprises et métiers qui incluent le tissage. Les maisons sont construites dans le style architectural tibétain, car la terre du Lahul et Spiti est montagneuse et tout à fait encline aux tremblements de terre.

Religion

La plupart des Lahaulis suivent une combinaison d'hindouisme et de bouddhisme tibétain de l'ordre Drukpa, alors que les Spiti Bhotia suivent le bouddhisme tibétain de l'ordre Gelugpa. Dans le Lahaul, la région de Baralacha-La a eu la plus forte influence bouddhiste, dû à sa proximité du Spiti. Lahul a des temples comme Triloknath, où les pèlerins adorent un certain dieu dans les manifestations différentes, notamment sous forme de Shiva et Avalokiteshvara. Ce bas-relief, de marbre blanc, représente Avalokiteshvara à six bras, divinité bouddhiste (l'incorporation de la compassion de Bouddha) dans une position assise stylisé ; les dévôts hindous prennent cet être pour Shiva Nataraj, la danse de Shiva. Cette image a l'air d'être du  habileté technique de Chamba. Il a été créé pour remplacer l'image de pierre noire originale de la divinité, qui était endommagée. Cette image originale est gardée en dessous du socle du sanctuaire. Elle a l'air d'être du  et de provenance cachemirienne.

Avant la diffusion du bouddhisme tibétain et de l'hindouisme, les gens étaient des adhérents de la religion Pe Chhoi, une religion animiste qui a eu des affinités avec le Bön, la religion chamane du Tibet. Alors que la religion a prospéré, l'animal et les sacrifices humains ont été régulièrement offerts jusqu'à l'« Iha », un terme qui se réfère aux esprits diaboliques résidant dans le monde naturel, notamment dans les vieux arbres crayon en cèdre, les rochers et les cavernes. Les traces de la religion de Chhoi de Pe peuvent être vues dans le comportement des lamas, qui selon les croyances posséderaient certains pouvoirs surnaturels.

Le festival du Losar (aussi connu comme Halda au Lahaul) est célébré entre les mois de janvier et de février. La date de célébration est décidée par les lamas. Il a la même signification que le Diwali le festival de hindouisme, mais est célébré dans une mode tibétaine.

Au début du festival, deux ou trois personnes de chaque ménage viendront brûler de l'encens. Les bâtons ardents sont alors entassés dans un feu de joie. Les gens prient alors Shiskar Apa, la déesse de la richesse dans la religion bouddhiste.

Tourisme

Les paysages naturels et les monastères bouddhistes, comme Ki, Dhankar, Shashur, Ghantal de Gourou et Tayul Gompas, sont les attractions touristiques principales de la région.

Un des lieux les plus intéressants est le monastère de Tabo, monastère localisé à 45 km de Kaza, la capitale de la région de Spiti. Ce monastère a gagné en notoriété après avoir célébré son millénaire d'existence en 1996. Il loge une collection d'écritures bouddhistes, des statues bouddhistes et Thangkas. Le gompa ancien, dirigé par Dzangpo lama, est fait avec du plâtre de boue, il contient plusieurs écrits documents.

Un autre monastère célèbre, Kardang Gompa, est situé à une altitude de 3 500 m à travers la rivière qui est à environ 8 km de Keylong. Kardang a des relations par la route via le pont de Tandi qui est à environ 14 km de Keylong. Depuis le , ce monastère loge une grande bibliothèque des écritures bouddhistes du Kangyur et Tangyur.

Le temps changeant au Lahaul et Spiti ne permet l'accès aux visiteurs qu'entre les mois de juin et octobre, quand les routes et les villages sont principalement libres de neige. Bien qu'il soit possible d'accéder à la région de Kinnaur (le long du Sutlej) toute l'année, la route est fermée d'une façon permanente.

Les avalanches et les routes mal goudronnées sont un autre problème dans cette région, et il y a eu plusieurs cas de touristes blessés ou tués.

Notes et références

Source
 Kapadia, Harish. 1999. SPITI: Adventures in the Trans-Himalaya. 2nd edition. Indus Publishing Co., New Delhi.

Annexes

Article connexe
 Liste des districts de l'Himachal Pradesh

Lien externe
 Site officiel

District en Himachal Pradesh
Lahul et Spiti


text:
Cartaxo e Vale da Pinta (llamada oficialmente União das Freguesias de Cartaxo e Vale da Pinta) es una freguesia portuguesa del municipio de Cartaxo, distrito de Santarén.

Historia

Fue creada el 28 de enero de 2013 en aplicación de una resolución de la Asamblea de la República de Portugal promulgada el 16 de enero de 2013 con la unión de las freguesias de Cartaxo y Vale da Pinta, pasando su sede a estar situada en la antigua freguesia de Vale da Pinta.

Demografía

Referencias

Enlaces externos

Freguesias de Cartaxo


text:
Goedartia pallidipes är en stekelart som först beskrevs av Tohru Uchida 1926.  Goedartia pallidipes ingår i släktet Goedartia och familjen brokparasitsteklar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Brokparasitsteklar
pallidipes


text:
Feuerschutz oder Feuerschütz steht für:

 Brandschutz, vorbeugende Maßnahmen zur Verhinderung von Bränden
 Unterstützungsfeuer,  militärischer Begriff für taktischen Beschuss der gegnerischen Stellungen

Feuerschütz ist der Name folgender Personen:
 Feuerschütz (Adelsgeschlecht), erloschene Adelsfamilie in Niedersachsen
 Georg Friedrich von Feuerschütz (1627–1647), siehe die Grabplatte Georg Friedrich von Feuerschütz auf dem Gut der Familie von Harling in Feuerschützenbostel

Siehe auch
 Schutz vor Feuer


text:
Paifang Hui and Manchu Ethnic Township () is an ethnic township in Feidong County, Hefei, Anhui, China. Paifang was established in 1994, and is the only ethnic township in Hefei and the only multi-ethnic township in Anhui.

Paifang Hui and Manchu Ethnic Township is divided into:

 Paifang Ethnic Community
 Gaotang Community
 Caomiao Community
 Xinfeng Community
 Zhaofang Community
 Xujing Community
 Zhanggang Village
 Jianmiao Village
 Xingmiao Village
 Sanwang Village
 Xingyi Village
 Minxin Village
 Shuguang Village
Paifang is adjacent to Lukou Township to the east and Dianbu Township, the county seat to the south. It is connected to Zhongxing Township and borders Caomiao Township and Liangyuan Township in the north.

References

Feidong County
Township-level divisions of Anhui
Ethnic townships of the People's Republic of China


text:
Andrzej Remigiusz Popiel herbu Sulima (zm. przed 10 marca 1701 roku) – chorąży czernihowski w latach 1685-1699, sędzia kapturowy ziemi przemyskiej w 1696 roku.

Bibliografia

Akta grodzkie i ziemskie z czasów Rzeczypospolitej Polskiej z archiwum tak zwanego bernardyńskiego we Lwowie w skutek fundacyi śp. Aleksandra hr. Stadnickiego. Wyd. staraniem Galicyjskiego Wydziału Krajowego. T. 22. Lauda sejmikowe. T. 3. Lauda wiszeńskie 1673-1732 r., Lwów 1914, s. 284.
 Urzędnicy województw kijowskiego i czernihowskiego XV-XVIII wieku. Oprac. Eugeniusz Janas, Witold Kłaczewski. Kórnik 2002, s. 148, 310.

Chorążowie czernihowscy
Członkowie stanu rycerskiego I Rzeczypospolitej
Andrzej Remigiusz Popiel
Sędziowie kapturowi (1696)
Sędziowie kapturowi (ziemia przemyska)
Urzędnicy ziemscy I Rzeczypospolitej


text:
Златното руно в гръцката митология е руното на овена, върху чийто гръб Фрикс и Хела избягали през морето от мащехата си Ино и което Фрикс принесъл в Колхида в благодарствена жертва на Зевс. Задачата, с която тръгват Аргонавтите на път, била да го намерят и донесат в Йолк. Пелий, чичото на Язон, поставил това като условие, за да върне властта на Язон над града.

Легендата
Фрикс и Хела били деца на беотийския цар Атамант и неговата съпруга, богинята на облаците Нефела. Баща им изгонил родната им майка и се оженил за магьосницата Ино, която му родила двама синове – Леарх и Меликерт. Ино искала нейните деца да бъдат наследници на престола и измислила коварен план.

Извикала при себе си всички жени от царството и ги убедила да вземат житото, което мъжете им са отделили за посев, и да го изсушат в горещи фурни. Излъгала ги, че ако направят така, плодородието на нивите им ще бъде невиждано и нечувано. Ино, разбира се, знаела, че изпеченото зърно няма да поникне и нищо няма да се роди. Наивните жени послушали магьосницата и така изсушили житото, че направо го опекли. Мъжете им, без да подозират нищо, го засели и на следната година не поникнало нищо. Настъпил повсеместен глад и мор по хора и добитък.

Атамант решил да изпрати пратеници в Делфи, които да попитат Пития, пророчицата на бог Аполон, коя е причината за настъпилото неплодородие. Преди да тръгнат за Делфи, Ино извикала при себе си пратениците и, като им дала много пари, ги уговорила, когато се върнат, да предадат на Атамант, че уж Пития е казала, че трябва Атамант да принесе в жертва на боговете децата си Фрикс и Хела.

Когато пратениците се върнали от Делфи и предали "отговора" от Пития, Атамант потънал в дълбока скръб, но наредил да принесат в жертва Фрикс и Хела.

По пътя към мястото за жертвоприношение се появил овен, чието руно блестяло като злато, изпратен от Нефела, родната им майка, за да ги спаси.

Децата се качили и овенът литнал. По пътя Хела не успяла да се задържи, паднала в морето и се удавила. Оттогава то се нарича Хелино море или Хелеспонт (Мраморно море).

Овенът отнесъл Фрикс на север в далечната Колхида, където царувал Еет – синът на Хелиос.

Еет с радост посрещнал Фрикс. Златният овен той принесъл в жертва на Зевс, покровителя на пътешествениците. Златното руно на овена Еет закачил на най-високия дъб в свещената гора на бога на войната Арес и поставил там дракон, който никога не заспивал и непрекъснато бълвал огън и пламъци, за да го пази.

Древногръцка митология
Злато
Волос


text:
LPD () — загальна назва діапазону 433,05—434,79 МГц, у якому дозволена робота радіопереговорних пристроїв, пристроїв телеметрії і сигналізації з максимальною дозволеною потужністю до 10 мВт.

У більшості країн світу в цьому діапазоні дозволена робота пристроїв без спеціальних дозволів і ліцензій за умови дотримання деяких обмежень (використання вбудованої антени з коефієнтом підсилення не більше 0dBi, обмеження потужності випромінювання). В Україні на безліцензійній основі у LPD діапазоні дозволена робота радіопереговорних пристроїв, пристроїв телеметрії та радіодистанційного керування з обмеженням потужності у 10 мВт, та пристроїв медичного призначення з обмеженням потужності у 1кВт.

Фактично, експлуатується багато пристроїв LPD-діапазону із вихідною потужністю більшою за 10мВт, у тому числі передавачі двостороннього зв'язку автосигналізацій, передавачі датчиків побутових метеостанцій а також радіоаматорські радіостанції та ретранслятори, потужність передавачів яких може складати одиниці і десятки ват.

При виборі каналу для спілкування між собою зверніть увагу, що канал LPD 35 (а насправді приблизно від 34 до 38) використовується автомобільними сигналізаціями, на деяких каналах можуть бути постійні радіозавади, а на інших каналах може бути періодична передача якихось телеметричних даних, яка звучить або як постійне шипіння, або як "пищання" різної тональності. Якщо якийсь канал вам здається начебто вільним, то спочатку прослухайте його протягом одного-двох днів, не використовуючи субтонів CTCSS та кодів DCS.

Канали
Діапазон поділений на 69 каналів з кроком 25кГц, починаючи з 433.075МГц

Див. також
 PMR

Примітки


text:
Ель-Фарванія () — столиця провінції (мухафаза) Ель-Фарванія, один із 16 районів провінції, частину Ель-Кувейтської агломерації, великий фінансовий центр. 3-й за населенням район Кувейту і один з найбільших передмість Ель-Кувейту. Площа — 4,69 км². Населення — 253 054 осіб (2015 рік).

Розташований на крайній півночі провінції, за декілька кілометрів від столиці країни та за 5 км від узбережжя Перської затоки.

У період 2010—2015 роки зростання населення склало +5,46 %/рік.

У місті знаходиться стадіон «Фарванія» — домашня арена клубу «Ат-Тадамун».

Клімат

Примітки

Посилання
 Населення провінцій і міст Кувейту

Міста Кувейту


text:
Томаш Кот (; род. ) — польский актёр театра, кино и телевидения, также актёр озвучивания.

Биография
Томаш Кот родился в Легнице. Актёрское образование получил в Государственной высшей театральной школе в Кракове, которую окончил в 2001 году. Актёр театров в Легнице и Кракове. Выступает также в спектаклях «театра телевидения» (с 1999 года).

Избранная фильмография
  — Камера кафе / Camera Café (телесериал)
 - — В горе и в радости / Na dobre i na złe (телесериал)
  — Приговорённый к блюзу / Skazany na bluesa
 - — Няня / Niania (телесериал)
  — Почему бы и нет! / Dlaczego nie!
  — Тестостерон / Testosteron
  — Дамочки / Lejdis
  — Занозы / Drzazgi
  — Это не то, что ты думаешь, дорогая / To nie tak, jak myślisz, kotku
  — Идеальный парень для моей девушки / Idealny facet dla mojej dziewczyny
  — Операция «Дунай» / Operace Dunaj
  — Торт / Ciacho
  — Отпечатка / Erratum
  — Как избавиться от целлюлита / Jak się pozbyć cellulitu
  — Юма / Yuma
  — Ганс Клосс. Ставка выше, чем смерть / Hans Kloss. Stawka większa niż śmierć
  — Боги / Bogowie
  — Фотограф / Fotograf
  — Диско Поло
  — След зверя
  — Холодная война / Zimna wojna
  — Мир в огне / World on Fire (сериал канала BBC)

Признание
 1996 — Награда самому хорошему начинающему театрального актёрства — Барборковое театральные встречи.
 2005 — Награда за актёрский дебют — 30-й Гдыньский кинофестиваль
 2006 — Приз зрительских симпатий за роль в кино — Награда им. Збигнева Цибульского.
 2011 — Награда за роль — 51-е Калишские театральные встречи.
 2014 — Приз за главную мужскую роль — 39-й Гдыньский кинофестиваль
 2015 — Награда «Wiktor» — приз польской Телевизионной Акадэмии лучшему актёру телевидения.

Ссылки
 Актёр на сайте filmpolski.pl
 Актёр на сайте e-teatr.pl
 Актёр в базе КиноПоиск

Выпускники Государственной высшей театральной школы в Кракове
Актёры озвучивания Польши


text:
Се́сар Ферра́ндо Химе́нес (; род. 25 июля 1959, Табернес-де-Вальдигна) — испанский футболист и футбольный тренер. Выступал на позиции полузащитника, завершил игровую карьеру в 1991 году.

Карьера игрока
Родился в Табернес-де-Вальдигне, Валенсия. Феррандо начал свою профессиональную карьеру в местном клубе «Валенсия», начав играть в дубле команды. Дебют в основной команде и в Ла Лиге состоялся 26 апреля 1981 года, Феррандо сыграл последние минуты в матче против «Лас-Пальмаса». Матч завершился со счетом 3:1 в пользу «Валенсии».

После трёх полных сезонов с «Валенсией» Феррандо ушёл в 1984 году и продолжил играть профессионально в «Саламанке», «Сабадели» и «Альсире», выступавших тогда в основном в Сегунде. Закончил карьеру в 1991 году в возрасте 32 лет. Его последним клубом был «Онтеньенте» из его родного региона.

Карьера тренера
Феррандо начал тренерскую карьеру на любительском уровне, с местным клубом УД Табернес. В 1997 году он начал тренировать «Гандию», где и провёл три следующих года. В 2001 году он вывел дубль «Валенсии» в Сегунду В.

Феррандо был назначен «Альбасете» летом 2002. В первый же год работы вывел его в Ла Лигу и обезопасил от вылета, что и побудило владельцев мадридского «Атлетико» подписать с ним контракт.

Сезон в «Атлетико» оказался неудачным: команда финишировала лишь на 11-м месте. В мае 2005 Феррандо был освобожден от своих обязанностей. Впоследствии он вернулся в свою прежнюю команду на два сезона второго дивизиона.

В течение большей части следующих лет Феррандо продолжал работать во втором эшелоне испанского футбола, с «Химнастиком» из Таррагоны и «Эльче». В 2013 он уехал за границу, где тренировал малайзийский клуб «Джохор».

Личная жизнь
Младшие братья Феррандо, Франсиско (1962) и Хуан Карлос (1965), были также футболистами и полузащитниками.

Примечания

Ссылки

Футболисты Испании
Игроки ФК «Валенсия Месталья»
Игроки ФК «Валенсия»
Игроки ФК «Саламанка»
Игроки ФК «Сабадель»
Игроки ФК «Олимпик» Хатива
Игроки ФК «Альсира»
Игроки ФК «Онтеньенте»
Футбольные тренеры Испании
Тренеры ФК «Гандиа»
Тренеры ФК «Валенсия Месталья»
Тренеры ФК «Альбасете»
Тренеры ФК «Атлетико Мадрид»
Тренеры ФК «Химнастик» Таррагона
Тренеры ФК «Эльче»
Тренеры ФК «Джамшедпур»


text:
Bitter Sweet ist ein in Technicolor entstandener  Film unter der Regie von W. S. Van Dyke mit dem Leinwandpaar Jeanette MacDonald und Nelson Eddy. Der Film basiert auf der gleichnamigen Operette von Noël Coward und kam 1940 in den Verleih.

Handlung
Anstatt einer arrangierten Heirat mit einem Mann einzugehen, den sie nicht liebt, flieht Sarah Millick mit ihrem Musiklehrer und Geliebten Carl Linden nach Wien, wo beide heiraten. Dort kämpfen auch beide dafür, von ihrer Arbeit als Musiker zu leben. Carl schreibt eine Operette und bemüht sich, einen Produzenten für die Aufführung zu finden. Dabei hilft ihnen der in Wien lebende Baron von Tranisch, der allerdings andere Absichten verfolgt. In einem Fechtkampf tötet der Baron Carl. Schließlich kommt es zur Aufführung der Operette, in der Sarah die Hauptrolle singt, wenngleich als bitterer Beigeschmack bleibt, dass Carl die Uraufführung nicht mehr miterleben konnte.

Hintergrund
Der in Technicolor gedrehte Musikfilm basiert auf der gleichnamigen Operette von Noël Coward, die 1929 im Her Majesty's Theatre uraufgeführt. wurde. Die beiden Hauptdarsteller Jeanette MacDonald und Nelson Eddy standen als Leinwandpaar bereits zuvor mehrfach gemeinsam vor der Kamera, wie zum Beispiel 1937 in Maienzeit. Die Filmfassung wurde im Vergleich zur Originalhandlung in zahlreichen Szenen, insbesondere in den Anfangs- und Schlussszenen, gekürzt, so dass Komponist Coward am Ende weitere Verfilmungen seiner musikalischen Werke untersagte. Nicht übernommen wurde "If Love Were All". Neben den Liedern aus der Operette wie "I'll See You Again", "Polka", "If You Could Only Come With Me", "What Is Love", "Kiss Me", "Tokay", "Love In Any Language", "Dear Little Cafe", "Ladies Of The Town" und "Zigeuner" wurde der Film durch Kompositionen aus Cowards America's Sweethearts ergänzt. Außerdem ist in einer Tanzszene "Una voce poco fa" aus Gioachino Rossinis  Der Barbier von Sevilla  zu hören.

Kinoauswertung
Der mit einem Budget von 1.098.000 US-Dollar produzierte Film spielte mit 972.000 US-Dollar im Inland sowie 1.292.000 US-Dollar im Ausland ein, was kumuliert einem Ergebnis von 2.264.000 US-Dollar entsprach.

Auszeichnungen
Der Film ging in die Oscarverleihung 1941 mit zwei Nominierungen, ohne einen der Preise zu gewinnen:
 Oscar/Bestes Szenenbild für einen Farbfilm – Cedric Gibbons und John S. Detlie
 Oscar/Beste Kamera bei einem Farbfilm – Oliver T. Marsh und Allen M. Davey.

Weblinks

 Bitter Sweet in The New York Times (englisch)

Filmtitel 1940
US-amerikanischer Film
Farbfilm
Musicalfilm
Filmkomödie
Werk nach Noël Coward


text:
The 1900 Oklahoma Sooners football team represented the University of Oklahoma as an independent during the 1900 college football season. In their sixth year of football, and fourth year under head coach Vernon Louis Parrington, the Sooners compiled a 3–1–1 record, and outscored their opponents by a combined total of 118 to 28. This season was the first in which the team played the Texas Longhorns and began the Red River Showdown.

Schedule

References

Oklahoma
Oklahoma Sooners football seasons
Oklahoma Sooners football


text:
Mariusz Okoniewski (born February 10, 1956 in Poznań, Poland - death February 10, 2006 in Śmigiel, Poland) was a Polish motorcycle speedway rider who was won Team Speedway Polish Championship six times and Polish Silver Helmet in 1976.

His son Rafał (b. 1980) is a speedway rider also. Rafał is only double Individual U-19 European Champion.

Mariusz Okoniewski died on his 50th birthday.

Career
 Individual Under-21 European Championship
 1977 - 8th place (4 points)
 Individual Under-21 Polish Championship
 1979 - Polish Champion
 Golden Helmet
 1979 - 3rd place
 Silver Helmet (U-21)
 1976 - Winner
 1977 - 2nd place

References

See also
 Poland national speedway team

1956 births
2006 deaths
Polish speedway riders
Sportspeople from Poznań


text:
Daniel Grevillius, född 5 januari 1717 i Linköping, död 18 maj 1801 i Hovs socken, var en svensk präst i Hovs församling.

Biografi
Daniel Grevillius föddes 5 januari 1717 i Linköping. Han var son till guldsmeden Jöns Grevillius och Anna Margareta Carlström. Grevillius blev 1736 student i Uppsala och 1742 filosofie kandidat. 1743 blev han filosofie magister och prästvigdes 13 maj 1744. Grevillius blev 1744 extra ordinarie bataljonspredikant vid Artilleriet i Stockholm och 1745 brukspredikant vid Österbybruk. Han blev 1759 kyrkoherde i Hovs församling och 1783 prost. Grevillius avled 18 maj 1801 i Hovs socken.

Grevillius gifte sig 15 juni 1744 med Anna Lucia de Charliére (1723–1809). Hon var dotter till kaptenen Reinhold Gustafsson de Charliére och Hedvig Kijl. De fick tillsammans barnen Carl Peter (1749–1808), Reinhold Gustaf Grevillius (1751–1828) och Johan Wilhelm Grevillius (1758–1814).

Bibliografi
De controversia peraltina, Uppsala 1741.
De victima publica, Uppsala 1743.

Källor

Noter

Män
Födda 1717
Avlidna 1801
Svenska präster under 1700-talet
Svenska präster under 1800-talet
Präster från Linköping


text:
Valle de lágrimas es el título del primer disco oficial de larga duración del cantautor español Javier Krahe. Fue editado por la compañía discográfica CBS, en el año 1980. Es un disco en el que Javier Krahe sigue las tendencias del cantautor francés Georges Brassens, traduciendo algunas de sus canciones. Canciones de este disco como Villatripas o ¿Dónde se habrá metido esta mujer? se convertirán en clásicos de la carrera del cantautor madrileño.

En el disco colaboró el también cantautor Alberto Pérez, con quien grabaría el disco La mandrágora en el que también participó Joaquín Sabina.

Lista de canciones
 Villatripas (Javier Krahe / Alberto Pérez) - 4:37
 Don Andrés Octogenario (Javier Krahe / Jorge Krahe) - 4:00
 El lirón (Javier Krahe) - 3:10
 La hoguera (Javier Krahe) - 3:55
 ¿Dónde se habrá metido esta mujer? (Javier Krahe) - 1:55
 El tío Marcial (Javier Krahe / Alberto Pérez) - 4:46
 Raúl (Javier Krahe / Jorge Krahe) - 3:35
 San Cucufato (Javier Krahe) - 3:54
 La oveja negra (Javier Krahe / Alberto Pérez) - 2:52
 Marieta (Georges Brassens, tr. de Javier Krahe) - 2:21

Álbumes de España de 1980
Álbumes de Javier Krahe


text:
Las expediciones norteñas de Zhuge Liang fueron una serie de cinco campañas militares lideradas por el canciller del estado de Shu-Han, en contra del estado rival de Cao Wei de 228 a 234 a. C, durante el periodo de los Tres Reinos. Las cinco expediciones fueron lideradas por el canciller regente Zhuge Liang. Pese a que se comprobó que no tuvieron éxito y terminaron como un punto muerto, estas expediciones se han vuelto los conflictos más conocidos del periodo de los Tres reinos y de las pocas batallas en las cuales cada contrincante (Shu y Wei) se enfrentaron con cientos de miles de tropas, contrario a otras batallas en las cuales solo uno de los contrincantes tenía ventaja numérica.

Primera expedición

Zhuge Liang inició su primera expedición en el año 228 a. C. desde Hanzhong. Envió a Zhao Yun a atacar Mei, quien estaba custodiado por Cao Zhen para atraer toda la atención en ese lugar mientras él, con su ejército principal, marchaba a tomar las áreas desprotegidas. Por suerte, una rebelión se desató en las comandancias de Tianshui, Wudou y Anding. Sin embargo, el líder de vanguardia Ma Su fue derrotado en Jieting por el general de Wei, Zhang He, mientras que Cao Zhen derrotó a Zhao Yun en Mei. Debido a esto Zhuge Liang se vio forzado a abandonar su campaña.

Segunda expedición

Esta vez, Zhuge Liang decidió cambiar de objetivo y en el 229 a. C. lanzó su segunda expedición. Su objetivo fue la ciudad de Chencang. Chencang se hallaba custodiada por el general veterano, Hao Zhao, quien había construido fortificaciones después de la invasión. Hao Zhao solo contaba con 1000 soldados, pero logró contener la invasión el tiempo suficiente como para que refuerzos liderados por Zhang He llegasen a su rescate. Durante los 20 días que duró el asedio, Hao Zhao disparó flechas de fuego a las escaleras que el ejército de Shu puso sobre las paredes, provocando un colapso en los túneles subterráneos construidos por las fuerzas de Shu y matando a los soldados e ingenieros. Destruyó sus rampas de asedio e incluso construyó otra pared dentro de la ciudad de modo que los soldados que escalaran las paredes exteriores de la ciudad quedarían atrapados y se volverían presa fácil de los arqueros enemigos. La situación se prolongó sin descanso durante 20 días. Finalmente, Zhuge Liang dijo haberse quedado sin provisiones y se vio forzado a abandonar el asedio antes de que los refuerzos llegaran. Wang Shuang, un oficial de Wei, queriendo ganar fama, persiguió al ejército de Shu hasta un valle donde fue emboscado y asesinado.

Tercera expedición

La primavera del 229 a. C. Zhuge Liang lanzó su tercera expedición. Esta vez, su objetivo era tomar las comanderías de Wudu y Yingping. Estas comanderías habían sido evacuadas en el 219 a. C., cuando Liu Bei capturó Hanzhong, por lo que no hubo resistencia para capturarlas. Zhuge Liang había puesto una línea de defensa en caso de que Wei intentase recuperarlas, sin embargo, esto no ocurrió y Zhuge Liang se retiró con aquella victoria.

Cuarta expedición

A inicios del 231, Zhuge Liang lanzó su cuarta expedición. En el verano, Cao Zhen, cayó enfermo y fue reemplazado por Sima Yi, quien envió de inmediato a Fei Yao y Dai Ling con 4000 soldados a proteger Shanggui, mientras él salió desde Chang'an con el ejército principal para socorrer monte Qi. En respuesta al avance de Sima Yi, Zhuge Liang dejó parte de su ejército asediando monte Qi, mientras él mismo se apresuró hacia Shanggui antes de que su némesis pudiera llegar. Sin una estrategia coordinada, Guo Huai y Fei Yao fueron derrotados por el ejército de Shu. Tras esta derrota, Sima Yi y Zhuge Liang se enfrentaron en Lucheng. Durante esta batalla, Zhuge Liang le infligió a Sima Yi grandes pérdidas, sin embargo, este último aún tenía un gran ejército. Debido a falta de provisiones Zhuge Liang tuvo que retirarse nuevamente, Sima Yi ordenó a Zhang He perseguir al ejército de Shu. Zhang He discutió con su superior sobre las normas militares, que dictan que una ruta de retirada sea dada a un ejército rodeado o en retirada, pero Sima Yi se rehusó a escucharlo. Zhang He fue emboscado en Mumen, donde Zhuge Liang había ordenado a una gran cantidad de ballesteros que se escondieran en terreno elevado y disparasen a cualquiera que entrase al desfiladero. Zhang He fue alcanzado por una flecha en su pierna derecha y murió. Luego de esto, Sima Yi se volvió la autoridad militar más importante de Cao Wei.

Quinta expedición y muerte

En la primavera del 234 100.000 soldados de Shu marcharon a través de las montañas Qin hacia las planicies de Wu Zhang, en lo que se convertiría en la quinta y última campaña de Zhuge Liang. Sima Yi, bien preparado para dicho movimiento, con 200 mil soldados construyó su fortaleza al sudeste del río Wei mientras que el estado de Wu atacaba a Wei desde el este. Sin embargo, Sun Quan fue rápidamente derrotado. Esto solo contribuyó a deteriorar la salud de Zhuge Liang, quien para el verano había comenzado a dar instrucciones a sus subordinados acerca del futuro de Shu, sabiendo que su fin se acercaba. En el otoño del mismo año falleció a la edad de 54 años.

Sima Yi, convencido de que Zhuge Liang había muerto, decidió darle caza al ejército de Shu, que se encontraba en retirada. Entonces, Yang Yi, quien estaba ahora a cargo del ejército, decidió dar media vuelta pretendiendo atacar con todo el ejército a sus perseguidores, destruyendo por completo la vanguardia de Wei. Tras esta derrota Sima Yi pensó que era otra emboscada de Zhuge Liang y abandonó la persecución. La muerte de Zhuge Liang se mantuvo en secreto hasta que el ejército alcanzó la seguridad del valle Baoye para regresar a Hanzhong, Sima Yi, temiendo que pudiera ser otra emboscada, se contuvo de darles caza de nuevo.

Referencias

Chen Shou. Records of the Three Kingdoms.
Luo Guanzhong. Romance of the Three Kingdoms.

Véase también
Campañas sureñas de Zhuge Liang


text:
Polystyles est un magazine semestriel axé mode et design qui est diffusé en Alsace. Le magazine est édité par la société JEM PRESSE, dirigée par Vincent Nebois. JEM PRESSE est par ailleurs éditeur des titres Poly (ex Polystyrène), wik Strasbourg et wik Metz/Nancy.

Édité depuis 2003, Polystyles est un trimestriel vendu en kiosque aux prix de 4 € et tiré à  exemplaires. Sous-titré "Mode, Déco, Design, Lieux", il explore l'actualité du style et de l'élégance en Alsace faisant alterner des séries modes (réalisées par les complices de toujours : Pascal Bastien, Stéphane Louis, Christophe Urbain, Alexis Delon, Dimitri Staub, ou Estelle Hoffert), des entretiens et des articles sur des créateurs et des artistes de la mode et du design…

Ouverture d'un restaurant branché, site Internet alsacien sur le design, création d'un show-room, découverte d'un fabricant de chaussures alsaciens, nouvelle boutique ou encore reportage au cours d'une soirée fooding et portrait de créateur de bijoux… Polystyles traite de tout l'art de vivre contemporain en Alsace.

Presse trimestrielle locale en France
Presse écrite à Strasbourg
Alsace
Titre de presse créé en 2003


text:
Jean-Pierre Le Roch, né le , est un homme politique français. Conseiller régional de Bretagne de 1998 à 2015 et maire de Pontivy de 1995 à 2012, il est député du Morbihan de 2012 à 2017.

Biographie
Ancien professeur de mathématiques, Jean-Pierre Le Roch, marié père de trois enfants, devient tout d'abord conseiller municipal d'opposition à Pontivy, avant d'en être élu maire en 1995 (et réélu en 2001 et 2008). Il démissionne de son mandat de maire le , après son élection à l'Assemblée Nationale, afin de se mettre en conformité avec la loi sur le cumul des mandats.

Il est élu député lors des législatives de 2012 dans la  du Morbihan, après avoir essuyé 4 échecs face à Jean-Charles Cavaillé puis Gérard Lorgeoux. Il devient ainsi le premier député de gauche de cette circonscription. Il ne se représente pas en 2017.

Il est élu conseiller régional en 1998 et réélu en 2004 et 2010.

Il soutient le candidat En marche ! Emmanuel Macron pour l'élection présidentielle 2017.

Décoration

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Liste des députés du Morbihan
 Troisième circonscription du Morbihan

Liens externes

Député de la XIVe législature de la Ve République
Député membre du Parti socialiste (France)
Maire membre du Parti socialiste (France)
Maire du Morbihan
Conseiller régional de Bretagne
Naissance en mars 1946
Naissance dans le Morbihan
Président de communauté de communes
Chevalier de la Légion d'honneur