text:
Mykolajiv (, også kaldet Mykolayiv, ) er en by i Stryi rajon, Lviv oblast (region) i det vestlige Ukraine. Den er hjemsted for administrationen af Mykolaiv urban hromada, en af hromadaerne i Ukraine. I 2021 havde byen  14.637 indbyggere.

For at skelne Mykolajiv fra den meget større sydlige by med samme navn kaldes førstnævnte undertiden Mykolajiv på Dnestr (, Mykolaiv nad Dnistrom) efter den store flod, den ligger ved (mens sidstnævnte ligger ved Sydlige Buh, en anden stor flod). Den nærmeste jernbanestation hedder officielt Mykolajiv-Dnistrovskyj.

Galleri

Kilder og henvisninger

Byer i Lviv oblast


text:
The Utrecht Shield is a hypothetical women's rugby union trophy.
The men's rugby union version is the Raeburn Shield.
The trophy is named after Utrecht the site of the first ever international between the Netherlands and France, on 13 June 1982.
The concept is that it is a Title Holders Shield, similar to a Boxing World Title or the Ranfurly Shield in New Zealand.

The proposed advantages are:

 As it would be decided on a single game, there would be increased chances of producing a Title Holder from a non Top Tier nation, giving more chance for an underdog to win a title.
 Title games would become more interesting, as the title holder would have something to play for, and the underdog would have extra motivation to lift their game.
 These Title games would occur much more frequently than the World Cup.

List of shield holders

Most shield defences

Notes

See also

 List of rugby union competitions

References

Rugby union trophies and awards

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Laminanthrax är ett släkte av tvåvingar. Laminanthrax ingår i familjen svävflugor.

Kladogram enligt Catalogue of Life:

Källor

Svävflugor
Laminanthrax


text:
Jean Agélou (Alejandría, Egipto, 16 de octubre de 1878- Gien, Loiret, Francia, 2 de agosto de 1921) fue un fotógrafo francés especializado en desnudos femeninos, rama o modalidad en la que llegó a ser el mayor productor de tarjetas postales durante el período 1908-1916. Su modelo preferida fue la francesa Fernande Barrey (1893-1960).

Biografía

Empezó publicando sus obras en la revista L'Étude académique, teóricamente destinada a los artistas, pero que llegaría a tener 20 000 suscriptores, y, posteriormente, fue editor de tarjetas postales.

El desnudo integral en fotografías fue prohibido en 1908 en Francia, por lo que estas imágenes empezaron a circular clandestinamente y sus autores tenían que actuar con discreción. Jean Agélou firmaba sólo con sus iniciales. Las postales eróticas se vendían por correspondencia en sobres cerrados.

Jean Agélou murió, junto con su hermano Georges, en un accidente de automóvil, cuando tenía 43 años. Georges se ocupaba de la comercialización y Jean de la selección de modelos y de las fotografías, que realizaba en un estudio con luz natural. Las telas de fondo, que representaban distintos tipos de decorados, estaban hechas por pintores.

Bibliografía

Véase también
 Fotografía erótica femenina

Referencias

Enlaces externos

Artículo sobre Jean Agélou (en inglés)

Fotógrafos de Francia
Fotógrafos del siglo XX
Arte erótico
Fallecidos por accidentes de tráfico
Nacidos en Alejandría


text:
Каменички вис је један од врхова на планини Калафат (837 m), на надморској висини од 814 m. Налази се на територији нишке градске општине Пантелеј.

Излетиште
Каменички вис је излетиште поред Ниша. Удаљено је 14 km од центра Ниша. Налази се изнад села Каменице, по коме је добило име, на надморској висини од 750-800 m. Првобитни назив виса је био Каменита глава. На самом вису налази се пространа зараван окружена шумом, са које се пружа добар поглед на Ниш и нишку котлину. Покривен је густом храстовом шумом. На северној страни изграђена је ски стаза дужине 350 m, стаза за санкање и два мања ски лифта која нису у функцији. На Каменичком вису је седамдесетих година изграђено туристичко насеље "Шумски цвет" са двадесет једним викенд-објектом (бунгалови) који данас нису у најбољем стању. На северној страни постоји Студени кладенац, једини извор на ужем подручју Каменичког виса. Изграђен је видиковац (осматрачница) и постављена су три роштиља, дрвене клупе и столови, као и љуљашке и други мобилијар за децу. На осматрачници је 2011. године постављен дурбин за панорамско осматрање Ниша. До излетишта се може доћи асфалтним путем који пролази поред споменика на Чегру и кроз село Каменицу. Парк-шума на Каменичком вису заштићена је одлуком о проглашењу шума у друштвеној својини за шуме са посебном наменом 19. септембра 1990. године. На ширем подручју излетишта Каменички вис налази се Церјанска пећина.

Манифестације
Излетиште је најпосећеније за 1. мај, Празник рада, када велики број људи из Ниша и околине долази на излет. На Каменичком вису се сваког јуна, од 2010. године, одржава фестивал "Бекство у природу".

Споменик
На широком платоу овог брда 1948. године подигнут је пирамидални споменик капела са петокраком на врху. На њему је плоча са именима 52 погинула борца у Народноослободилачкој борби од 1941. до 1944. године. Споменик је стављен под заштиту 1986. године.

Радарски ценатар Ниш
На Каменичком вису се налази "Радарски центар Ниш", на 813 m надморске висине. Ценатар ради од 1969. године. Брани територију општина: Књажевац, Сокобања, Житорађа, Гаџин Хан, Дољевац, Мерошина, Ниш, Сврљиг, Бабушница, Бела Паланка, Димитровград и Пирот. Брани површину од 6435 km2, од чега је 3831 km2 пољопривредне површине. Има 111 активних противградних станица.

Галерија слика

Извори

Спољашње везе

Планински врхови у Србији
Географија Ниша
Градска општина Пантелеј


text:
Скалното светилище Чуката на Гидика се намира в едноименната местност на 2 km североизточно от с. Гълъбово, Община Баните (Област Смолян) на връх с надморска височина 539 m.

Описание
Археологическият обект е разположен върху естествен скален масив, издължен в посока северозапад-югоизток. Билото постепенно се стеснява в посока север-юг, а денивелацията е около 40 m. Теренът, в тесния участък представлява нос със стръмни, скалисти, склонове и тясно било, оградено от три страни от р.Арда, а достъпът е възможен единствено от северозапад. От обекта има добра видимост към меандрите на реката. Обектът не е известен на българските археолози до края на ХХ в. Регистриран е при теренни археологически проучвания, свързани с изграждането на Каскада "Горна Арда". Първите сондажи са заложени през 2007 г. по проект "По стъпките на тракийските богове" на Община Баните по програма ФАР ТГС България – Гърция. Проучени са приблизително 750 m².

В най-високата част на Чуката има каменно струпване с приблизителни размери 10 х 5 m. В цепнатини в материковата скала се открива керамика (предимно на колело). По южния склон, непосредствено под върха е намерена желязна шлака в ниска концентрация, железен гвоздей и фрагмент от желязно ножче. На северния склон под билото керамиката е с ниска концентрация. В най-южната част на обекта, където се издига стръмна скала, в естествени скални цепнатини се наблюдават фрагменти от керамика изработена на ръка и колело, а по време на археологическите проучвания са открити два кремъка и един ахат.

В най-високата част на скалата има сравнително равна площадка с лек наклон към р. Арда, където в най-високата част на обекта при заравнената скала, която е издигната на 0,70 – 0,80 m от околния терен. Върху и около нея са открити деструкции от каменни зидове на християнска култова постройка (параклис), с размери 8 m изток-запад и 6.5 m север-юг, ограден от укрепителна стена, датираща от ХІІ-ХІV в. Сред находките открити в руините на параклиса е съкровище от 5 златни византийски и 74 сребърни венециански монети. Монетите са били положени в торбичка и закопани на 0,30 m дълбочина с явната цел да бъдат скрити. Най-ранната от тях е от венецианския дож Пиетро Зиани (1205 – 1229), а най-късната – хиперперон на Йоан V с Йоан VІ (1347 – 1354).

Параклисът е съществувал до третата четвърт на ХІV в., когато османските турци превземат Родопите.

Обектът е археологическа недвижима културна ценност. Находките се съхраняват в РИМ "Стою Шишков" – гр.Смолян.

Датиране
Открити материали са датирани към късната Бронзова и ранната Желязна епоха, късна Античност и Средновековието (ХІІ-ХІV в.)

Вижте също
 Скално-култов комплекс Божи мост
 Скално светилище Големият Тулпан
 Белото камене

Източници

Мегалити в България
Светилища в България
Община Баните


text:
Под анонимностью в Интернете подразумеваются различные способы остаться незамеченным во Всемирной сети. Причины для того, чтобы скрывать свои действия на Интернет-сайтах, разнообразны. Они могут быть связаны как со стремлением защититься от возможных противоправных действий третьих лиц, так и с совершением противоправных действий самим лицом, стремящимся к анонимности.

История
Вопрос об анонимности в Сети возник в конце 1980-х годов. Сначала для её достижения использовались псевдонимы и уникальные имена.
В начале 1990-х годов в Интернете стала доступна Всемирная паутина, и в результате наступил новый этап развития технологий. Тогда же начали появляться и различные методы обеспечения анонимности. Среди них были ремейлеры, позволявшие отправлять зашифрованные сообщения по электронной почте. В то же время стали разрабатываться программные методы для достижения анонимности, которые используются до сих пор. Это луковая маршрутизация, которая в 2000 году была доработана и расширена до чесночной маршрутизации, сетевой протокол SOCKS, а также прокси-серверы.

Общие правила анонимности
Любая информация, которая связана с личностью человека, может быть получена на основе связанных аккаунтов в социальных сетях и публикуемых на них данных.

Этого можно избежать, если использовать псевдонимы и уникальные имена для разных сайтов и не выставлять одинаковые фотографии в отдельных профилях.

Для сохранения анонимности в Сети следует регулярно очищать кэш, файлы cookie и историю просмотров.
Однако в большинстве случаев степень анонимности ограничена IP-адресом, который позволяет определить пользователя Интернета, его действия и местоположение.

Программные методы анонимности
Для достижения анонимности применяются анонимные сети, работающие поверх глобальной сети.

Для того, чтобы достигнуть более высокого уровня анонимности в Интернете, используются анонимайзеры. Они представляют из себя технические средства для сокрытия информации об Интернет-пользователе и его действиях в Сети.
К ним относятся прокси-серверы, к которым прибегают при необходимости скрыть источник Интернет-запроса или отобразить ложную информацию о пользователе.

Также можно обратиться к VPN-сервису, который позволяет пользователю скрыть реальный IP-адрес и самостоятельно выбрать виртуальное местоположение.

Использование сети I2P, которая работает поверх сети Интернет и использует шифрование, позволяет сохранить анонимность сервера.

Одним из самых надежных способов считается Tor, который способствует анонимизации трафика за счет луковой маршрутизации.

Критика
Одним из противников анонимности в Сети является российский программист Евгений Валентинович Касперский.
«Обычный пользователь уверен, что он анонимен в сети. На самом деле, все не совсем так: вся сетевая активность абонентов отслеживается интернет-провайдерами. Более того, они обязаны оказывать содействие правоохранительным органам, передавая подобную информацию им. Киберпреступники это хорошо понимают, а потому используют различные методы, чтобы скрывать свое присутствие в Сети. Существует ли анонимность в этом случае? К сожалению, да — но именно для кибернегодяев, а не для большинства обычных пользователей. Именно поэтому я выступаю за то, чтобы запретить т. н. техническую анонимность в сети — у каждого пользователя должен быть свой интернет-паспорт», — считает Е. В. Касперский.
Бывший председатель Синодального отдела по взаимоотношениям Церкви и общества Московского Патриарха протоиерей Всеволод Анатольевич Чаплин также критически высказался об анонимности в сети.
«Не настало ли время отказаться от анонимности в Интернете? В "реальном" пространстве люди обычно не приемлют анонимности. Если я вдруг, общаясь с вами, надену маску, буду пользоваться кличкой и скрывать свое настоящее имя, у вас будут все основания не доверять мне», — заявил В. А. Чаплин.

Влияние на пользователей
Стремительное распространение Интернета в начале XXI века и возникновение анонимных способов коммуникации оказали значительное влияние на психологию его пользователей.
Это может быть затрудненность при выражении эмоций при общении, из-за которого стали популярны такие способы графического языка, как эмодзи, смайлики, акронимы и интернет-мемы.
Анонимное общение в Интернете также связывают с эффектом растормаживания в Сети, которое подразумевает под собой нетипичное для реальной жизни поведение человека.
Также Интернет повлиял на тенденцию к социальному стереотипизированию, когда на создаваемый образ собеседника в Интернете большое влияние оказывают механизмы категоризации и идентификации, а индивид сам пытается подстраиваться под них.
Анонимность главным образом воздействует на то, как пользователь Сети презентует себя другим лицам. Так можно отметить, что учащаются случаи сокрытия информации, предоставления ложных сведений и даже создания целого нового образа для общения в Интернете.
Это может вызвать чувство безнаказанности у человека, что является причиной увеличения количества оскорблений, сексуальных домогательств и шантажа.

Примечания

Анонимность
Интернет
Информационная безопасность
Цифровой анархизм


text:
Andreas Emil Erichsen, född den 9 januari 1841 i Kristiania (nuvarande Oslo), död den 3 februari 1913 i Stavanger, var en norsk skolman och historiker.

Erichsen blev student 1858 och filologisk kandidat 1865. Han var sedan 1863 anställd vid Aars och Voss skola, blev 1877 rektor vid Tromsö "skole for den høiere almendannelse" och 1892 rektor vid Stavangers skola. Han skrev läseböcker i modersmålet och historia, Om trældom i Norden (1861, belönt med kronprinsens guldmedalj), utgav "Petter Dass Samlede skrifter" (I–III, 1873–1877) samt "Dassiana" (1891) och lämnade ett antal värdefulla uppsatser om litterära förhållanden i Norge under reformationstidevarvet (mestadels tryckta i "Norsk historisk tidsskrift"). Den norska skolans historia belyste han genom flera monografier, bland annat en om Bergens katedralskola (1906), och förberedde en samlad framställning av ämnet.

Källor

Norska historiker under 1800-talet
Födda 1841
Avlidna 1913
Män
Ugglan
Forskare från Oslo


text:
Matutinum neboli (hora) matutina, nebo též vigiliae, nocturni či officium nocturnum je v křesťanských církvích součást modliteb nebo liturgie hodin čtených v noci (od půlnoci do svítání/kuropění). Ta část breviáře, která zahrnuje matutina, se nazývá matutinale.

Matutinum má svůj původ ve vigilii starokřesťanů. Ti se shromažďovali při slavnostech (zejména velikonoční vigilie), aby v modlitbách, za zpěvu hymnů a četbou Bible očekávali příchod nového dne. Pevnou strukturu a obsah následně nabyla zavedením Řehole sv. Benedikta, kde je ustanovena jako nejrozsáhlejší modlitba Posvátného Oficia.

Matutinum ve Svatém týdnu se nazývá též Tenebrae.

Ukázka - Invitatorium z slavnosti Nanebevzetí Panny Marie
Ant. Veníte, adorémus Regem regum, * Cuius hódie ad æthéreum Virgo Mater assúmpta est cælum.

Ant. Veníte, adorémus Regem regum, * Cuius hódie ad æthéreum Virgo Mater assúmpta est cælum.

Veníte, exsultémus Dómino, iubilémus Deo, salutári nostro: præoccupémus fáciem eius in confessióne, et in psalmis iubilémus ei.

Ant. Veníte, adorémus Regem regum, * Cuius hódie ad æthéreum Virgo Mater assúmpta est cælum.

Quóniam Deus magnus Dóminus, et Rex magnus super omnes deos, quóniam non repéllet Dóminus plebem suam: quia in manu eius sunt omnes fines terræ, et altitúdines móntium ipse cónspicit.

Ant. Cuius hódie ad æthéreum Virgo Mater assúmpta est cælum.

Quóniam ipsíus est mare, et ipse fecit illud, et áridam fundavérunt manus eius (genuflectitur) veníte, adorémus, et procidámus ante Deum: plorémus coram Dómino, qui fecit nos, quia ipse est Dóminus, Deus noster; nos autem pópulus eius, et oves páscuæ eius.

Ant. Veníte, adorémus Regem regum, * Cuius hódie ad æthéreum Virgo Mater assúmpta est cælum.

Hódie, si vocem eius audiéritis, nolíte obduráre corda vestra, sicut in exacerbatióne secúndum diem tentatiónis in desérto: ubi tentavérunt me patres vestri, probavérunt et vidérunt ópera mea.

Ant. Cuius hódie ad æthéreum Virgo Mater assúmpta est cælum.

Quadragínta annis próximus fui generatióni huic, et dixi; Semper hi errant corde, ipsi vero non cognovérunt vias meas: quibus iurávi in ira mea; Si introíbunt in réquiem meam.

Ant. Veníte, adorémus Regem regum, * Cuius hódie ad æthéreum Virgo Mater assúmpta est cælum.

V. Glória Patri, et Fílio, * et Spirítui Sancto.

R. Sicut erat in princípio, et nunc, et semper, * et in sǽcula sæculórum. Amen.

Ant. Cuius hódie ad æthéreum Virgo Mater assúmpta est cælum.

Ant. Veníte, adorémus Regem regum, * Cuius hódie ad æthéreum Virgo Mater assúmpta est cælum.

Reference

Externí odkazy

Liturgie
Denní modlitba církve


text:
Komsomolski (Adiguèsia), localitat de la República d'Adiguèsia, a Rússia
 Komsomolski (Belorétxensk), localitat del territori de Krasnodar, a Rússia
 Komsomolski (Gulkévitxi), localitat del territori de Krasnodar, a Rússia
 Komsomolski (Mirskoi), localitat del territori de Krasnodar, a Rússia
 Komsomolski (Novoberezanski), localitat del territori de Krasnodar, a Rússia
 Komsomolski (Oktiabrski), localitat del territori de Krasnodar, a Rússia
 Komsomolski (Pervomaiski), localitat del territori de Krasnodar, a Rússia
 Komsomolski (Sovetski), localitat del territori de Krasnodar, a Rússia
 Komsomolski (Kovalévskoie), localitat del territori de Krasnodar, a Rússia
 Komsomolski (Daguestan), localitat de la República del Daguestan, a Rússia
 Komsomolski (Petrovsk), localitat de la província de Saràtov, a Rússia
 Komsomolski (Ozinki), localitat de la província de Saràtov, a Rússia


text:
Starosti pana starosty nebo Starosti starosty (orig. Welcome to Mooseport) je americká filmová komedie z roku 2004 režiséra Donalda Petrieho v hlavních rolích s Rayem Romanem a Genem Hackmanem, pro něhož to byla poslední filmová role před odchodem do hereckého důchodu.

Děj
Prezidentovi USA Monroe "Eagle" Coleovi právě skončil mandát, a tak se stěhuje do svého letního sídla v Mooseportu v Maine, aby tak unikl své bývalé manželce Charlottě Coleové. Mooseport právě ztratil svého starostu, a tak se městská rada rozhodne požádat bývalého prezidenta, aby se funkce ujal. Cole s tím souhlasí, protože, jak se ukáže, když se stane starostou, jeho sídlo může sloužit jako oficiální sídlo starosty a tím pádem ho nemůže získat jeho bývalá manželka.

Aniž by to tušil, do voleb na starostu je přihlášen také Harold "Handy" Harrison, místní instalatér a vlastník obchodu s domácími potřebami. Když se Handy dozví, že se o místo uchází také Cole, odstoupí. To si ale rozmyslí, když se Cole začne zajímat o jeho přítelkyni veterinářku Sally Mannisovou, která se s Handym ale rozešla, protože jejich vztah probíhal pomalu. Handy věří, že když zvítězí ve volbách o místo starosty, tak získá Sally zpět.

Do města potom přijede Coleova bývalá manželka Charlotte, která má v úmyslu zhatit exmanželovy plány. Coleův tým, vedený jeho asistentkou a potenciální láskou Grace Sutherlandovou a Willem Bullardem, povolá jako šéfa jeho kampaně Berta Langdona, který si od doby, kdy Cole skončil v úřadě prezidenta, stěžuje na nudný život. Jak kampaň pokračuje, Cole i Harrison jsou posedlí tím, aby "souboj vyhráli na všech (komických) frontách".

Noc před volbami žádají oba kandidáti voliče, aby odevzdali svůj hlas druhému z kandidátů a že oba budou volit toho druhého (ačkoli to oba dělají z různých důvodů – Cole chce získat díky sympatiím další hlasy, Harrison to chce jen všechno ukončit a zároveň je přesvědčen, že bude Cole dobrým starostou). Harrison slib splní, ale Cole i tak volí sebe. Když se ale Cole dozví, že vyhrál o jeden hlas, přizná se a předá funkci Harrisonovi. Ten ale lže a řekne, že také hlasoval pro sebe, a tak funkci vrátí Coleovi. Harrison pak řekne Sally pravdu a tvrdí, že to udělal proto, že Cole potřebuje úřad starosty více než on a jediné, co chce on, je vzít si ji. Když Harrison žádá o ruku Sally, Cole žádá o ruku Grace. Film končí, když Bert Langdon nabízí Harrisonovi, že povede jeho kampaň do úřadu guvernéra státu Maine. Harrison o to s úsměvem projeví zájem, když zjistí, že guvernér může říkat starostovi, co má dělat.

Obsazení

Odkazy

Reference

Externí odkazy

Americké filmové komedie
Americké romantické filmy
Filmy studia 20th Century Fox
Filmy z roku 2004


text:
Милан Макарић (Степановићево, Градска општина Нови Сад, 4. октобра 1995) српски је фудбалер који тренутно наступа за сурдулички Радник, на позајмици из Олборга.

После млађих категорија новосадске Војводине и позајмице локалном Пролетеру, Макарић је добио прилику у првом тиму матичког клуба. Међутим, већ након прве сезоне уследио је раскид уговора и одлазак. Надуго затим приступио је суботичком Спартаку и у тиму се усталио одмах по доласку. Како је нешто касније дошло до промене тренера и концепције игре чешће је добијао прилику са клупе. После неколико месеци без ангажмана потписао је за ОФК Бачку из Бачке Паланке где је током првих годину дана под уговором пружао променљиве партије. Полусезону је потом провео у Звијезди 09, са којом је био освајач Прве лиге Републике Српске. Вратио се у Бачку и ту под новим једногодишњим уговором почео да игра у нападу. Таква промена позиције допринела је да по окончању сезоне буде најпродуктивнији играч у тиму који није успео да задржи суперлигашки статус. Краћи период провео је у нишком Радничком и потом прешао у Радник из Сурдулице. Ту је наставио да игра у нападу те је имао допринос екипи и током сезоне 2019/20. која је услед епидемије ковида 19 прекинута, а затим завршена без доигравања. У сезони након тога Макарић је постигао 25 погодака чиме је изједначио дотадашњи рекорд у виду броја постигнутих погодака у једној сезони Суперлиге који је претходно поставио Алексанадар Пешић. У јулу 2021. остварио је трансфер у Олборг.

После наступа за неке од млађих репрезентативних узраста, Макарић је у јануару 2021. године дебитовао за сениорски национални тим Србије.

Каријера

Војводина
Макарић је фудбалом почео да се бави у родном Степановићеву, где је са шест година приступио локалном Омладинцу, док је касније био члан школе фудбала "Радивој Мика Радосав". Затим је прошао млађе категорије Војводине, те је за омладинску селекцију тог клуба наступао до краја 2013. године. Почетком 2014. прослеђен је на позајмицу тадашњем прволигашу Пролетеру, где је провео други део такмичарске 2013/14. Током своје прве полусезоне у сениорском фудбалу, Макарић је одиграо 10 утакмица. По истеку позајмице, Макарић се вратио у матични клуб и одазвао се припремама првог тима код тренера Зорана Марића. Дебитовао је средином јула 2014. године, у поразу од 4 : 0 на гостовању екипи Тренчина током првог сусрета другог кола квалификација за Лигу Европе. Наступио је и у реваншу који је Војводина добила резултатом 3 : 0, услед чега је елиминисана из даљег такмичења. Макарић је у том двомечу носио дрес са бројем 5, док је за Суперлигу Србије касније лиценциран са бројем 16. Претходно потписавши трогодишњи професионални уговор, Макарић је почетком августа исте године представљен на конференцији за медије, заједно са вршњацима Елмиром Асанијем, Луком Гргићем и Ненадом Кочовићем. На отварању сезоне у српском шампионату, против ОФК Београда, Макарић је заменио Мијата Гаћиновића у 86. минуту игре, при резултату 3 : 0 за свој тим. У наредном колу чинио је трио везног реда свог тима на гостовању Младости у Лучанима, заједно са Мирком Иванићем и Марком Полетановићем, те је учествовао у акцији која је претходила победоносном поготку Лазара Веселиновића у 70. минуту. Почео је и сусрет са Црвеном звездом, док га је тренер Марић на неким наредним утакмицама користио као резервисту. У наставку сезоне постигао је два поготка. Најпре је био стрелац јединог гола своје екипе у поразу од Борца из Чачка на домаћем терену, док је нешто касније погодио и у победи од 2 : 0 над Радом. Поред 2 утакмице у квалификацијама за Лигу Европе и 15 у Суперлиги Србије, Макарић је наступио и у шеснаестини финала против Трепче. Средином јуна 2015. договорио је споразумни раскид уговора и напустио Војводину као слободан играч. У изјави за медије, неколико година касније, Макарић је рекао да му је то био најтежи моменат у каријери, јер није добио праву прилику у првом тиму матичног клуба.

Спартак Суботица
Дана 25. јуна 2015. године Макарић је представљен као нови фудбалер суботичког Спартака. За клуб је дебитовао на отварању такмичарске 2015/16. у Суперлиги Србије у ремију без погодака са Радником из Сурдулице. Свој први погодак у дресу Спартака постигао је у победи од 2 : 0 над екипом Младости из Лучана у 3. колу. Поново је погодио против свог бившег клуба, Војводине, у 8. колу шампионата. Одмах затим, у наредном колу, Макарић је био стрелац и против Рада на Стадиону Краљ Петар Први, а упутио је и центаршут после којег је Владимир Ковачевић постигао други погодак за Спартак. До краја сезоне Макарић је погодио још против Црвене звезде у 12. колу. Пропустио је отварање пролећног дела сезоне, због акумулираних жутих картона, а до краја сезоне углавном је улазио у игру са клупе. Са Спартаком се такође пласирао и у полуфинале Купа Србије, одакле је суботичка екипа елиминисана после двомеча са Партизаном. Одазвао се припремама тренера Андреја Чернишова пред почетак сезоне 2016/17, а прву утакмицу те сезоне одиграо је у 5. колу када је био стрелац против ОФК Бачке из Бачке Паланке. Попут те утакмице, Макарић је у игру ушао са клупе и против Партизана, а нешто касније постигао је први погодак свог тима у победи од 2 : 1. У 7. колу је одиграо свих 90 минута у поразу од Војводине резултатом 5 : 0, а затим је у ремију са Јавором у Ивањици остао на клупи за резервне фудбалере. Средином септембра 2016. раскинуо је уговор са Спартаком, те је до краја календарске године био без ангажмана.

Бачка Бачка Паланка
Средином јануара 2017. године, Макарић је приступио екипи ОФК Бачке из Бачке Паланке, потписавши са клубом једногодишњи уговор. Дебитовао је на отварању пролећног дела сезоне, када је Бачка поражена на гостовању Борцу у Чачку минималним резултатом. До краја сезоне наступио је укупно 12 пута, од чега је 6 пута био у првој постави, док је на преосталој половини утакмица које је одиграо на терен улазио са клупе за резервне фудбалере. У трећем колу наредне такмичарске године, Макарић је искључен у 78. минуту утакмице са Војводином. Главни арбитар на том сусрету, Новак Симовић, показао му је други жути картон због симулирања. Први погодак за Бачку постигао је у 10. колу, када је његова екипа претрпела пораз од Чукаричког на домаћем терену. Неколико дана касније наступио је у шеснаестини финала Купа Србије, против Мачве у Шапцу, где је домаћа екипа елиминисала Бачку после успешнијег извођења једанаестераца. Погодио је и у ремију 2 : 2 са Црвеном звездом почетком децембра. После истека уговорне обавезе, клуб је као слободан играч напустио крајем године.

Полусезона у Звијезди 09
Макарић је у марту 2018. године потписао уговор са Звијездом 09, учесником Прве лиге Републике Српске, до краја сезоне 2017/18. У том такмичењу дебитовао је средином истог месеца када је његова екипа остварила победу на гостовању Слоги у Добоју. Усталио се у постави свог новог клуба, а поред лигашких утакмица наступио је и на првој утакмици полуфинала Купа Босне и Херцеговине, где је Звијезду 09 елиминисала екипа Крупе. Након акумулираних жутих картона, Макарић није био у саставу против бањалучког Жељезничара. Одмах затим, у наредном колу, Макарић је постигао први погодак у победи од 3 : 0 над Славијом из Источног Сарајева. Учествовао је и у акцији која је претходила првом поготку Звијезде 09 на гостовању Дрини у Зворнику. Истог противника Звијезда је победила и у Станишићима, идентичним резултатом, а том приликом је Макарић био стрелац првог поготка. Погодио је и на затварању сезоне, против Текстилца у Дервенти, а са екипом Звијезде освојио је прво место на табели и остварио пласман у Премијер лигу Босне и Херцеговине. Макарић се одазвао и првој прозивци новог тренера Милана Ђуричића, али није договорио продужетак сарадње па је убрзо напустио клуб.

Одмах по одласку из Звијезде 09, Макарић се вратио у Бачку из Бачке Паланке. У другом колу, против свог бившег клуба Спартака, Макарић је постигао погодак и изнудио једанаестерац за победу Бачке резултатом 2 : 1. У извештају Спортског журнала изабран је за најбољег појединца сусрета. Два пута су над њим скривљени прекршаји у противничком казненом простору и у ремију са Напретком, које је са беле тачке реализовао Филип Бајић. Још један погодак постигао је у победи од 2 : 0 над Земуном у 24. колу, док је на истом сусрету претходно био и асистент код поготка Драгана Жарковића, после центаршута Николе Радовића. Тако је према оцени извештача Спортског журнала поново био играч утакмице. У победи од 5 : 1 над врањским Динамом, Макарић је постигао два поготка. На наредној утакмици, са екипом Пролетера, Макарић је у завршници првог полувремена добио други жути картон. Био је асистент и код јединог поготка Бачке у поразу од 5 : 1 на Чаиру, који је постигао Лука Мићић. Коначно, свој 5. погодак у Суперлиги Србије те сезоне постигао је против Мачве у 2. колу доигравања за опстанак. Минималним поразом од екипе Динама у последњем колу, Бачка је испала из такмичења. Уз 31 наступ у шампионату, Макарић је играо и у првом колу Купа Србије, против Будућности из Добановаца. После истека важења једногодишњег уговора, Макарић је напустио Бачку као слободан играч.

Радник Сурдулица

Последњег дана маја 2019. године, Макарић је потписао двогодишњи уговор са Радничким из Ниша. Одмах се ставио на располагање тренеру Ненаду Лалатовићу, те је са Радничким прошао летње припреме. За клуб је дебитовао код тренера Сима Крунића у квалификацијама за Лигу Европе. Затим је на отварању сезоне 2019/20. у Суперлиги Србије, против Пролетера, седео на клупи.

Почетком августа исте године, Макарић је прешао у сурдулички Радник. Клуб је нешто раније напустио Игор Златановић, најбољи стрелац екипе у претходној сезони. Макарић је дебитовао у 3. колу Суперлиге, када је ушао у игру на полувремену утакмице са Чукаричким. Против Војводине није био у протоколу, док је на гостовању Инђији постигао једини погодак за Радник у поразу резултатом 2 : 1. Погодио је и из једанаестерца на сусрету са крушевачким Напретком, одиграном на Градском стадиону у Сурдулици, а који је завршен резултатом 1 : 4. Пенал је реализовао и у 11. колу, када је Радник победио ТСЦ из Бачке Тополе минималним резултатом. Ушавши у игру са клупе у осмини финала Купа Србије, при резултату 1 : 1, Макарић је постигао одлучујући погодак за пролаз свог клуба у наредну фазу такмичења. Против свог бившег клуба, Радничког на Чаиру, био је стрелац првог и асистент код другог поготка на сусрету, који је постигао Бобан Георгиев. У извештају Спортског журнала тада је оцењен као најбољи појединац догађаја. У ремију са Вождовцем, Макарић је био асистент код гола Филипа Станисављевића, а потом је био стрелац јединог поготка Радника у поразу од Спартака у Суботици. Против Инђије је асистирао Евгену Павлову за први, а касније на утакмици изнудио једанаестерац који је Немања Томић претворио у други погодак. Један погодак постигао је у ремију 2 : 2 са шабачком Мачвом, док је гостовање ТСЦ-у пропустио због парних жутих картона. Недуго затим, такмичење је обустављено. Макарић је у наставку сезоне најпре погодио у поразу од Црвене звезде, а затим и од нишког Радничког у претпоследњем колу.

На почетку нове такмичарске сезоне, Макарић је био двоструки стрелац у победи над Вождовцем на крову Тржног центра. Одмах затим, у другом колу, био је стрелац и асистент у поразу од лучанске Младости на домаћем терену. После неколико утакмица без конкретног учинка, Макарић је поново био стрелац у 9. колу против Рада. У наредном колу је постигао свој први хет трик у сезони, у победи на гостовању Златибору на Градском стадиону у Ужицу. Током наредна два кола најпре је реализовао једанаестарац за минималну победу над својим бившим клубом Бачком, а затим и у ремију са екипом Металца у Горњем Милановцу. У међувремену је изостао из састава Радника за сусрет шеснаестине финала Купа Србије са новосадским Кабелом. На гостовању Радничком на Чаиру, Макарић је био стрелац јединог поготка за минималну победу свог тима, а затим је погодио из пенала и уписао две асистенције за победу од 3 : 0 над Мачвом. Такав учинак допринео је да буде изабран за најбољег играча 15. кола Суперлиге Србије. У осмини финала Купа Србије, против Чукаричког када је у игру ушао са клупе, најпре је учествовао у акцији која је претходила изједначујућем поготку Евгена Павлова, а затим постигао одлучујући гол у пенал-серији. До краја календарске 2020. погодио је још на Градском стадиону у Сенти, где је Радник као гостујући тим победио ТСЦ из Бачке Тополе. На отварању другог дела сезоне, Макарић је био стрелац у ремију 1 : 1 са Вождовцем. Одмах затим, прецизан са беле тачке био је против Младости у Лучанима, док је на трећој узастопној утакмици погодио и против крушевачког Напретка. Још два гола постигао је у победи од 4 : 1 над Новим Пазаром. Био је асистент код гола Немање Суботића за минималну победу на гостовању Инђији, те у ремију 2 : 2 са Војводином у Сурдулици. У међувремену је био стрелац у регуларном делу, а затим у и пенал-серији против ТСЦ-а, после које је Радник изборио пласман у полуфинале Купа Србије. Поново је два пута био стрелац на сусрету са Златибором у 29. колу. Макарић је такође учествовао у акцијама код оба поготка свог тима у победи на гостовању у Бачкој Паланци, док је једном погодио и у поразу од Металца на домаћем терену. Радник је заустављен у полуфиналу Купа Србије, када је Макарић постигао једини погодак за Радник у поразу 2 : 1 од Црвене звезде. Свој други хет трик у сезони уписао је на гостовању Мачви, а уз то је забележио и асистенцију, те је тако поново изабран за играча кола. Оба поготка постигао је и у наредном колу, када је Радник победио Спартак резултатом 2 : 0. Тиме је стигао до цифре од 25 погодака у лигашком делу сезоне, чиме се изједначио са рекордом Александра Пешића из такмичарске 2017/18. Тај учинак задржао је до краја сезоне. У последњем колу, на гостовању Чукаричком, Макарић је асистирао Милошу Спасићу за једини погодак Радника у поразу резултатом 2 : 1 на Бановом брду. По завршетку утакмице уручен му је Трофеј Слободан Сантрач, намењен најбољем стрелцу Суперлиге.

Олборг
Дана 16. јула 2021. године, Макарић је представљен као нови играч данског фудбалског клуба Олборга. У свом новом клубу такође је задужио дрес са бројем 9. Портал Моцартспорт пренео је да је Раднику припало пола милиона евра на име обештећења. У Суперлиги Данске дебитовао је 24. јула, када је његов нови тим претрпео минимални пораз од Мидтјиланда на домаћем терену. Макарић је тада у игру ушао са клупе за резервне фудбалере, заменивши на терену Матијаса Роса у 79. минуту сусрета. По први пут се нашао у стартној постави своје екипе у 4. колу, када је Олгорг на свом терену победио Орхус резултатом 2 : 0. Играо је до 77. минута после чега га је заменио Тим Прица. Свој први погодак за Олгборг Макарић је постигао на гостовању Рандерсу у 6. колу Суперлиге Данске, завршеном резултатом 1 : 1. Последњег дана августа, Макарић је био двоструки стрелац, те асистент код још два поготка у другом колу Купа Данске. У наредној фази истог такмичења, Макарић је погодио и против Лингбија. Против екипе Сендерјиске Макарић је био стрелац и асистент у победи од 4 : 0. Током репрезентативне паузе у октобру, Макарић је наступио за резервну екипу. Крајем месеца је погодио у поразу од Виборга на домаћем терену, а затим и у ремију са Рандерсом 7. новембра. Неколико дана касније наступио је и против резервиста тог тима. На сусрету 20. кола Суперлиге Данске, када је противник био Вајле, Макарић је остао на клупи за резервне фудбалере и није улазио у игру. На обе утакмице које су уследиле до краја марта 2022, Макарић је по једном био стрелац у победама над Оденсеом и Брендбијем. Током репрезентативне паузе погодио је и на контролном сусрету са друголигашем Вендсиселом. У доигравању за титулу, Макарић је погодио на оба сусрета са Рандерсом, док је у поразу на гостовању Силкеборгу био двоструки асистент. Сезону у Суперлиги Данске окончао је уз учинак од 8 постигнутих погодака. Ушавши са клупе, Макарић је у 3. колу такмичарске 2022/23. асистирао за једини погодак свог тима у поразу од Силкеборга, резултатом 3 : 1. Наредног дана је наступио за резервну екипу свог клуба, која је такође изгубила од истог противника.

Позајмица Раднику
Након полусезоне у којој је изгубио место у тиму Олборга, Макарић је одлучио да се врати у сурдулички Радник на позајмицу до краја такмичарске 2022/23. Наступио је на првој утакмици у Суперлиги Србије у 2023. години, када је Радник претпео минимални пораз од Колубаре у Лазаревцу. У следећем колу је промашио једанаестерац на сусрету с екипом лучанске Младости. Макарић је био асистент код поготка Зорана Даноског у ремију с Војводином на Стадиону Карађорђе. Учествовао је у акцији пре другог поготка Радника у победи над Вождовцем у наредном колу. Тада се лопта од њега одбила ка стрелцу гола, Тарасу Бондаренку. Макарић је забележио асистенцију за први погодак у победи над Партизаном у 27. колу, чији је стрелац био Андрија Радуловић.

Репрезентација
Макарић је током 2015. наступао за репрезентацију Србије у узрасту до 20 година старости, код селектора Вељка Пауновића, али је изостављен са списка путника на Светско првенство, које је одржано на Новом Зеланду у јуну те године, на ком је Србија освојила златну медаљу. Крајем исте године, Макарић је наступио за селекцију Србије до 23 године, на пријатељској утакмици против Катара. Вршилац дужности селектора, Илија Столица, средином јануара 2021. објавио је списак играча за турнеју репрезентације Србије, међу којима је позван и Макарић. Дебитовао је истог месеца на пријатељском сусрету са Доминиканском Републиком у Санто Домингу, ушавши у игру уместо Ненада Лукића на полувремену. Услед поштеде стандардних репрезентативаца са првобитног списка, селектор Драган Стојковић је Макарића последњег дана маја 2021. накнадно уврстио међу путнике на турнеју у Азији. На сусрету са Јамајком, 7. јуна те године, Макарић је одиграо друго полувреме, ушавши у игру уместо Жељка Гаврића. Неколико дана касније, Макарић је наступио у првом делу сусрета са Јапаном, док га је у наставку заменио Милош Вулић.

Начин игре

Развој и професионални почеци
Макарић је 185 центиметара високи фудбалер који наступа у нападу. Он је, међутим, у млађим узрастима и на почетку професионалне каријере углавном играо у везном реду. Прикључен је омладинској екипи годину дана старијег узраста коју је водио Милан Косановић. У саставу се усталио након преласка Небојше Косовића међу првотимце, те је као централни везни током сезоне 2012/13. имао значајнији допринос у освајању Омладинске лиге Србије. У првом делу наредне сезоне на неким сусретима носио је и капитенску траку. Прве сениорске утакмице одиграо је у Првој лиги Србије, током позајмице у Пролетеру. Потом је прикључен првом тиму, где је на својој тадашњој позицији добио прилику код тренера Зорана Марића. Међутим, након уводних утакмица у сезони, касније је имао мању минутажу. Тако је на сусрету са Напретком прилику добио после повреде Мирка Иванића, али је на истој утакмици замењен. Тренер је своју одлуку образложио тиме да је желео посед лопте, али да његове замисли нису остварене. Прилику је касније добијао и у ротацији код тренера Златомира Загорчића, али се није усталио у саставу па је на крају сезоне раскинуо уговор и напустио клуб. Недуго затим, лета 2015. године у суботичком Спартаку је представљен као задњи везни. Тако је код тренера Стевана Мојсиловића био један од запаженијих играча у саставу Спартака током првог дела такмичарске 2015/16. Променом тренера и доласком Андреја Чернишова на место шефа стручног штаба касније се променила и Макарићева улога у тиму. Прилику је у наставку сезоне углавном добијао нешто истуреније, неретко као замена. Слично је било и наредне сезоне, када је Макарић на две од три одигране утакмице у игру ушао са клупе и на обе био стрелац.

Каснији наступи
Доласком у екипу Бачке, Макарић је представљен као везни играч, те је у наредном периоду наступао на готово свим позицијама у средини терена. У пролећном делу Суперлиге Србије за такмичарску 2016/17, Макарић је 6 пута почињао сусрете и на сваком од њих Бачка је поражена. Те сезоне је за свој нови клуб наступио укупно 12 пута и није се уписивао у листу стрелаца. Наредне сезоне почео је да игра у предњој везној линији, у средини или по боку. Од 20 утакмица колико је одиграо, Бачка је на 10 остала непоражена, укључујући и сусрет са Црвеном звездом када је Макарић био стрелац. Током пролећа 2018. године био је један од носилаца игре Звијезде 09, освојивши са екипом прво место на табели Прве лиге Републике Српске. Након повратка у Бачку, Макарић је током сезоне 2018/19. по први пут у професионалној каријери задужио дрес са бројем 9. Услед проблема са повредама неких играча, тиму је недостајао изразити нападач, те је Макарић код тренера Дејана Челара почео да игра ближе противничком голу. Те сезоне је био стрелац 5 погодака и асистент код још 6, те је био најпродуктивнији појединац екипе која је испала из Суперлиге. На представљању у екипи Радничког Макарић је описан као фудбалер који је био најбољи играч и вођа свог бившег тима. Тада је назначено да се најбоље сналази на позицијама класичног и бочног нападача. У изјави за медије Макарић је рекао да га је Симо Крунић, који га је тренирао у Радничком, а касније и Раднику из Сурдулице померио у шпиц напада. После краћег периода адаптације, Макарић се и у Раднику усталио у постави током такмичарске 2019/20. Потпуну афирмацију као нападач стекао је наредне сезоне, током које се остварио као најбољи стрелац Суперлиге Србије под вођством тренера Славољуба Ђорђевића. Постигао је укупно 25 погодака, од чега 6 из једанаестераца и 1 из слободног ударца. Током сезоне забележио је и већи број асистенција. У извештајима Спортског журнала 10 пута је оцењен као играч утакмице. По окончању сезоне уручен му је Трофеј Слободан Сантрач, док су његови најближи пратиоци Такума Асано, Ненад Лукић и Милан Бојовић постигли по 18 погодака. У разговорима са представницима медија, напоменуо је да је утицај на његов напредак имао и тренер Предраг Ранђеловић, иначе некадашњи нападач. Макарић је током пролећа 2021. процењен као највреднији фудбалер Радника на тржишту.

Статистика

Клупска

Утакмице у дресу репрезентације

Трофеји, награде и признања

Екипно
Звијезда 09
 Прва лига Републике Српске: 2017/18.

Појединачно
 Играч кола у Суперлиги Србије (2)
 Суперлига Србије за сезону 2020/21, 15. коло против Мачве, учинак од једног поготка и две асистенције
 Суперлига Србије за сезону 2020/21, 34. коло против Мачве, када је постигао хет трик и забележио једну асистенцију

 Трофеј Слободан Сантрач за сезону 2020/21.
 Трофеј Драгутина Костића за такмичарску 2020/21.

Напомене

Збирни извори

Референце

Литература

Спољашње везе

 Милан Макарић на сајту bold.dk

Рођени 1995.
Спортисти из Новог Сада
Српски фудбалери
Српски фудбалски репрезентативци
Фудбалери Прве лиге Србије
Фудбалери Суперлиге Србије
Фудбалери Војводине
Фудбалери Пролетера Нови Сад
Фудбалери Спартака Суботице
Фудбалери ОФК Бачке
Фудбалери Звијезде 09
Фудбалери Радничког Ниш
Фудбалери Радника Сурдулице
Фудбалери Олборга
Везни играчи у фудбалу
Нападачи у фудбалу


text:
Azouzetta Lake, elevation 876m (2,874 ft), is a lake in the Hart Ranges of the Northern Rockies of British Columbia.  The lake is situated adjacent the Pine Le Moray Provincial Park.

The lake has been referred by different names within historical documents, from Summit Lake in 1870–80, to Pollen Lake in 1907 and finally Azzouzetta (Summit Lake) in 1917.

References

Lakes of British Columbia
Canadian Rockies
Cariboo Land District


text:
Epiblema inulivora es una especie de polilla del género Epiblema, familia Tortricidae.

Fue descrita científicamente por Meyrick en 1932.

Distribución
Se encuentra en Europa.

Referencias

Enlaces externos
 Bisby F.A., Roskov Y.R., Orrell T.M., Nicolson D., Paglinawan L.E., Bailly N., Kirk P.M., Bourgoin T., Baillargeon G., Ouvrard D. (red.) (2011). Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2011 Annual Checklist. Species 2000: Reading, UK.

inulivora


text:
fue un erudito japonés del Kokugaku (estudio de la antigua cultura y literatura japonesa) durante la era Edo. Es probablemente el más conocido y prominente de los eruditos en esta tradición.

Biografía
Norinaga nació en Matsuzaka, en la provincia de Ise (actual prefectura de Mie). Fue el segundo hijo de la familia Ozu, una familia de comerciantes de Matsuzaka. Tras la muerte de su hermano mayor, Norinaga se convirtió en heredero de la familia Ozu. En 1748, fue adoptado por la familia Imaida, para ser devuelto dos años después.

Tras la sugerencia de su madre, a la edad de 22 años, Norinaga fue a Kioto a estudiar medicina aunque también estudia filología china y japonesa bajo la tutoría del neoconfucionista Hori Keizan. En ese momento comienza a interesarse por los clásicos japoneses y decide entrar al campo del Kokugaku bajo la influencia de Ogyū Sorai y Keichū. Con los cambios constantes en el idioma japonés, los antiguos clásicos eran difícilels de entender para los japoneses de la era Edo y los textos necesitaban un análisis filológico para poder ser comprendidos apropiadamente. La vida en Kioto también infundió en el joven Norinaga una pasión por la cultura tradicional de la corte japonesa.

A su regreso a Matsuzaka abrió un consultorio médico para niños mientras se entretenía, en sus tiempos libres, con la lectura del Genji Monogatari y el Nihonshoki . A la edad de 27 años, adquirió varios libros de Kamo no Mabuchi y se embarcó en sus estudios del Kokugaku. Como doctor, adoptó el nombre de uno de sus ancestros samurai, Motoori.

Hacia 1763, Norinaga conoció a Mabuchi en persona cuando el último visitó Matsuzaka; dicha reunión es conocida como "la noche en Matsuzaka". Norinaga aprovechó la visita para consultar a Mabuchi para que revisase sus anotaciones del Kojiki . Mabuchi sugirió que Norinaga debía primero abordar las anotaciones en el Man'yōshū con el fin de habituarse al antiguo kana llamado man'yōgana. Este momento sería la única reunión entre ambos, aunque ellos continuaron una relación por correspondencia y, con el apoyo de Mabuchi, Norinaga pudo abarcar de mejor manera su investigación sobre el Kojiki.

Entre los discípulos de Norinaga se encuentran Ishizuka Tatsumaro, Nagase Masaki, Natsume Mikamaro, Takahashi Mikiakira y Motoori Haruniwa (hijo de Norinaga).

A pesar de que se le conoce mayormente sus actividades como estudioso del Kokugaku, pasó cuarenta años como doctor en Matsuzaka y estuvo observando pacientes hasta diez días antes de su muerte en 1801.

Obras
Entre las obras más importantes de Norinaga se encuentran el Kojiki-den, hecho en un período de alrededor 35 años, y sus anotaciones del Genji Monogatari. Norinaga criticó a Ogyū Sorai por su adoración a la enseñanza y civilización china, a pesar de que él mismo tiene una gran influencia sobre la metodología filología de Sorai. Sus ideas fueron influidas por el intelectual chino Wang Yangming, quien argumentaba por el "conocimiento innato", en la que la humanidad tenía la habilidad de la intuición natural (en oposición a lo racional) en distinguir al bien del mal.

Los eruditos de la época tenían una preferencia por la grandeza y la masculinidad de la poesía del Man'yōshū y una aversión al Genji Monogatari, que era visto como cobarde y femenino. Norinaga ensalzó la posición del Genji Monogatari, del cual lo expresó como mono no aware, una sensibilidad particular de "aflicción en el sufrimiento" que Norinaga incluyó en la esencia de la literatura japonesa.

En sus análisis de textos en japonés antiguo hizo contribuciones vitales al establecer una tradición gramatical en el japonés nativo, en particular el análisis de clíticos, partículas y verbos auxiliares.

Véase también

 Hagiwara Hiromichi
 Kokugaku
 Kojiki
 Visarga

Enlaces externos

 Biografía de Motoori Norinaga

Personajes del Período Edo
Filósofos de Japón del siglo XVIII
Escritores de Japón del siglo XVIII
Sintoístas japoneses


text:
Dash (stiliseret som DASH) var en tøjbutik, der blev grundlagt i 2006 i Calabasas, Californien af Kim Kardashian, Khloé Kardashian og Kourtney Kardashian, der senere hen blev til en tøjkæde bestående af i alt tre tøjbutikker.

Dash-butikkerne har ofte været til at se på Kardashianfamiliens tv-serie Keeping Up with the Kardashians, som havde premiere i 2007 på E! cable network.

I sommeren 2014 åbnede Kardashian søstrene en pop-up butik i Southampton, New York som kunne ses i Kardahian spin-off serien "Kourtney and Khloé Take The Hamptons".

Dash tøjbutikken i New York lukkede i december 2016. I april 2018 lukkede de resterende tre tøjbutikker.

Butikker
Den første Dash-butik åbnede i Calabasas, Californien i 2006. Dash butikken i Calabasas, Californien rykkede i 2012 til West Hollywood.

Den anden Dash-butik åbnede i Miami Beach, Florida den 20. maj 2009.

Den tredje Dash-butik åbnede i SoHo på Manhattan, New York City den 3. november 2010.

Tøjbutikskæder
Etableret i 2006
Ophørt i 2018


text:
Новоолексі́ївка — село в Україні, у Братському районі Миколаївської області, підпорядковане Братській селищній раді. Населення становить 19 осіб.

Географія
У селі бере початок Балка Милорадова.

Населення
Згідно з переписом УРСР 1989 року чисельність наявного населення села становила 40 осіб, з яких 12 чоловіків та 28 жінок.

За переписом населення України 2001 року в селі мешкало 19 осіб.

Мова
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року:

Відомі люди
В селі народився Данченко Олександр Григорович — український графік.

Примітки

Села Вознесенського району


text:
La British Syrian Society (BSS ou Société britannique syrienne) est une association destinée à promouvoir les relations entre le gouvernement de la Syrie et le Royaume-Uni. Elle a été créée en 2003 par Fawaz Akhras, beau-père de Bachar el-Assad. Son directeur actuel est l'ancien ambassadeur du Royaume-Uni en Syrie, Peter Ford, qui soutient le régime de Bachar el-Assad. Son directeur exécutif est Gaith Armanazi, le frère d'Amr Armanazi, responsable du programme d'armes chimiques et biologiques en Syrie.

L'association est active dans les rencontres pro-Assad et est considérée comme un lobby pro-régime. Dans le cadre de son travail de lobbying, la British Syrian Society (BSS) a accueilli au fil des ans des visites en Syrie de plusieurs députés, accueillis par Assad.

En septembre 2011, la banque HSBC déclare qu'elle ne représentera plus l'association.

Son coprésident, Sir Andrew Green, ancien ambassadeur britannique en Syrie, démissionne après que des courriels ont montré que Fawaz Akhras avait donné des conseils à Bachar el-Assad sur la manière de réfuter les preuves montrant des civils visiblement torturés. Le  Akhras avait utilisé une messagerie privée pour informer le dirigeant syrien de la manière dont le gouvernement syrien devrait gérer les critiques concernant sa répression du soulèvement d'opposition en 2011, y compris la manière de contrer les séquences vidéo semblant montrer la torture d'enfants.

Parmi les autres démissions figurent le trésorier de la société, Brian Constant, et Sir Gavyn Arthur, un ancien lord-maire de Londres.

En 2016, la BSS organise une conférence internationale à Damas, décrite par le  (Conseil pour la compréhension arabo-britannique) comme un « exercice de relations publiques » du gouvernement syrien, ayant pour objet de défendre les objectifs de Bachar el-Assad. Parmi les intervenants syriens figurent Bouthaina Shaaban, le ministre Ali Haidar et le parlementaire Fares Shehabi.

Références

Organisme fondé en 2003
Propagande durant la guerre civile syrienne
Lobbyisme
Société britannique


text:
Pobočková telefonní ústředna, PBX (Private branch exchange) je zařízení (počítač), které sjednocuje výstupní body všech firemních telefonů do veřejné telefonní sítě. PBX mělo kromě zjednodušení obsluhy také ohromný dopad na úspory. Místo vedení poplatků za každé telefonní číslo, platila firma pouze přístupový bod.

Výhody systému PBX
 Centralizovaná struktura celé organizace
 Velmi vysoká spolehlivost (až 99,999 % – mimo provoz několik minut ročně)
 Jednoduchá implementace do analogových sítí

Historie
Již v první polovině 20. století se stal telefon běžnou součástí pracovního prostředí. Větší firmy však mohou vlastnit stovky až tisíce telefonních přístrojů. Pokud by měla firma platit za každý telefon linku do veřejné telefonní sítě zvlášť, náklady by byly enormní. Proto vznikla potřeba najít řešení, kdy se vnitřní telefonní síť podniku spojuje s veřejnou sítí pomocí jednoho vstupního/výstupního bodu.

Začátkem 20. století ještě fungovaly telefony tak, že po zvednutí sluchátka došlo ke spojení s operátorem telefonní společnosti, který teprve na základě požadavku volajícího přepojil ručně hovor k volanému. V roce 1881 si nechal podnikatel Almon Brown Strowger patentovat krokový volič (anglicky Strowger switch nebo step-by-step switch), který dokázal interpretovat jednu číslici volaného čísla a vytvořit tak cestu mezi přístrojem volaného a přístrojem volajícího. Krokový volič se stal základním kamenem elektromechanických telefonních ústředen. V roce 1924 jej převzala firma AT&T, která jej začala používat pro budování PBX ústředen.

Budoucnost PBX
Pobočkové ústředny byly sice vyhovující pro běžné organizace, avšak pro potřeby organizací, které vlastní Call centra, měly PBX nedostatek funkcí. V osmdesátých letech začaly být doplňovány o zařízení, zajišťující přednastavenou logiku směrování hovorů, jako například ACD nebo IVR. S rozmachem počítačů začaly být systémy PBX postupně doplňovány o zařízení zvané Computer telephony integration, neboli CTI.

Reference

Externí odkazy

Telefonní ústředny


text:
Пепељуга () амерички је филм из 2015. компаније Волт Дизни. Режију потписује Кенет Брана, док је Крис Вајц аутор сценарија који је инспирисан мотивима из бајке Пепељуга Шарла Пероа и истоименог филма из 1950. Насловну улогу тумачи Лили Џејмс, а поред ње у филму наступају Ричард Маден, Кејт Бланчет, Хелена Бонам Картер и Стелан Скарсгорд.

Улоге

|-
|Лили Џејмс ||Пепељуга
|-
|Елоиз Веб || Пепељуга као девојчица
|-
|Ричард Маден || Принц
|-
|Кејт Бланчет || Зла маћеха
|-
|Хелена Бонам Картер || Добра вила
|-
|Стелан Скарсгорд || Велики војвода
|-
|Дерек Џејкоби || Краљ
|-
|Хејли Атвел || Пепељугина мајка
|-
|Холидеј Грејнџер || Анастазија
|-
|Софи Макшира || Дризела
|-
|Нонсо Анози || Кепетан
|-
|Бен Чаплин || Пепељугин отац
|-
|}

Извори

Спољашње везе

Филмови 2015.
Амерички филмови
Филмови на енглеском језику
Дизни
Романтични филмови
ИМАКС филмови
Филмови студија Walt Disney Pictures
Филмови Taramount Film-а


text:
Džoni Novak (Ljubljana, 4 september 1969) is een voormalig Sloveens betaald voetballer die speelde als verdediger.

Interlandcarrière
Onder leiding van bondscoach Bojan Prašnikar maakte Novak zijn debuut voor het Sloveens voetbalelftal op 18 november 1992 in het oefenduel tegen Cyprus. Hij speelde in totaal 71 interlands voor de voormalige Joegoslavische deelrepubliek, en scoorde drie keer voor zijn vaderland. Voordien speelde hij vier interlands voor Joegoslavië in de periode 1991-1992. Met Slovenië nam hij deel aan het EK voetbal 2000 en het WK voetbal 2002.

Erelijst
 Partizan Belgrado
 Bekerwinnaar
1992

 Olimpija Ljubljana
 Landskampioen
 1994, 1995
 Beker van Slovenië
 1996
 Sloveense Supercup
 1995

 Olympiakos Piraeus
 Landskampioen
 2003

Zie ook
 Lijst van spelers van Olimpija Ljubljana
 Lijst van spelers van het Sloveense voetbalelftal

Sloveens voetballer


text:
Dark Seed or Darkseed may refer to:

 Dark Seed (video game), a 1992 horror adventure game
 Dark Seed II, a 1995 sequel to the 1992 adventure game
 Darkseed (band), a German gothic metal band formed in 1992
 Dark Seed, an Australian indigenous music group managed by Vibe Australia
 Dark Seed, a DeBeers story by V. C. Andrews
 The Dark Seed, a book based on the role-playing game Savage Worlds

See also
 Darkseid, a fictional character in DC Comics


text:
Кре́йг Бра́ун (,  18 серпня 1975, Медісон, США) — американський керлінгіст, учасник зимових Олімпійських ігор (2014), дворазовий чемпіон США. Брат відомої американської керлінгістки Еріки Браун, син тренера з керлінгу Стіва Брауна. Ведуча рука — права.

Життєпис
Крейг Браун народився в місті Медісон, що у Вісконсині, в родині керлінгіста Стіва Брауна. Вперше спробував грати на родинних змаганнях у віці 8 років, однак, за словами самого Крейга він ненавидів цю гру і вважав, що майже будь-який спорт цікавіший за керлінг. Його думку докорінно змінили успіхи старшої сестри Еріки, яка завдяки змаганням мандрувала світом та навіть потрапила у складі збірної США на зимові Олімпійські ігри 1988. З 1989 року і сам Крейг почав активно займатися керлінгом. У 1994 році став бронзовим призером молодіжного чемпіонату світу в Софії. Окрім найуспішнішого року брав участь у цьому турнірі ще тричі (1992, 1995, 1997).

У 2000 році Браун вперше в кар'єрі став чемпіоном США, взяв участь у чемпіонаті світу серед чоловіків та здобув звання найкращого керлінгіста року на думку Асоціації керлінгу США. У 2002 та 2006 роках зупинявся за крок до потрапляння на Олімпійські ігри, двічі поспіль займаючи друге місце у Американському відбрірковому турнірі. 2008 року Крейг зі своєю командою вдруге став чемпіоном Сполучених Штатів та змагався за нагороди чемпіонату світу, а чотири роки потому взяв участь в чемпіонаті світу в ролі запасного гравця.

У лютому 2014 року Браун у складі команди Джона Шустера, що представляла США на зимових Олімпійських іграх у Сочі, виконував роль запасного гравця. З 9 проведених на Іграх матчів американцям вдалося перемогти лише у двох, внаслідок чого вони посіли підсумкове дев'яте місце і до раунду плей-оф не потрапили. Сам Браун з'явився на майданчику всього лиш раз — у поєдинку зі шведами.

Виступи на Олімпійських іграх

Примітки

Посилання

Керлінгісти США
Керлінгісти на зимових Олімпійських іграх 2014
Уродженці Медісона (Вісконсин)
Спортсмени з Вісконсину


text:
Zygogynum stipitatum är en tvåhjärtbladig växtart som beskrevs av Henri Ernest Baillon. Zygogynum stipitatum ingår i släktet Zygogynum och familjen Winteraceae. Inga underarter finns listade.

Källor

Externa länkar

Tvåhjärtbladiga blomväxter
stipitatum


text:
Bournette est le nom d'un hybride naturel de châtaignier (synonyme CA 07), croisement entre un châtaignier européen (Castanea sativa) et japonais (Castanea crenata) obtenu au Domaine de Bournet à Grospierres en Ardèche en 1948.

Culture
L'arbre greffé de vigueur moyenne a un port en boule et fructifie rapidement, de 2 à 3 ans, et en quantité si le sol est suffisamment engraissé et irrigué. La production moyenne de Bournette reste toutefois presque moitié moins importante que celle de Bouche de Bétizac.

Ses fleurs mâles sont longistaminées mais son pollen est peu fertile.

La variété est un des hybrides les plus sensibles au chancre de l'écorce. Il craint les gels printaniers mais moins que le Marigoule.

Les pollinisateurs connus sont les châtaigniers Belle épine, Précoce Migoule, Marsol et Marigoule.

Caractéristiques
Bournette a une production irrégulière. Les calibres de ses fruits varient fortement d'une année sur l'autre.

Sa couleur claire et une saveur moyenne rendent cette variété difficile à vendre sur le marché du frais même si elle a ses adeptes.

Liens externes
 Les Chataîgniers.

Notes et références

Cultivar de châtaignier
Hybride végétal


text:
Pat O'Driscoll is a Gaelic football manager and former player, who also played hurling, from County Kerry.

He played Minor football with Kerry in 1990 winning a Munster Championship and later played in the All Ireland final but lost out to Meath. He then joined the Under 21 in 1993 side where he again won a Munster Championship and again made it to the All Ireland final but again was on the losing side to Meath.

Schools

He also had a very successful schools career with Tralee Community College. He won County & Munster Vocational Schools titles in 1989 and 1991 and an All-Ireland Vocational Schools Championship in 1991 as captain. He also captained the school's hurling team to a Munster Vocational Schools title in 1991.

At club level he played football with Ardfert and hurling with St Brendan's. He played in the Kerry Senior Hurling Championship final in 1992 but was on the losing side as Ballyheigue took the title. He also played in that year's County Football final with the St Brendan's District Team but again lost out to Mid Kerry.

While still playing he took over the Ardfert football team and had huge success. He led the team to the 2005 County Junior title with a win over Cordal in the final they then went on to beat Erin's Own from Cork in the Munster final, they then made it to Croke Park for the All Ireland final where they faced another well known club in Galway side Loughrea whom they beat to take the title. The following year Ardfert moved up to the Intermediate grade where the success went on for O'Driscoll and his side as they beat Annascaul to take the county title and then added the Munster title before once again finding themselves in Croke Park for the All Ireland final where they beat Eoghan Rua from Derry. During this time Ardfert also moved up from Div 5 to Div 1 in the County League.

Following his club success O'Driscoll was named manager of the Kerry minor football team in 2010. But after two years in charge Kerry failed to win a Munster Championship and O'Driscoll stepped down after the 2011 season.

References
 http://www.terracetalk.com/kerry-football/player/204/Pat-Driscoll
 https://web.archive.org/web/20190328115822/http://munster.gaa.ie/history/u21f_teams/
 https://web.archive.org/web/20100210054810/http://munster.gaa.ie/history/mf_teams/

Year of birth missing (living people)
Living people
Ardfert Gaelic footballers
Dual players
Gaelic football managers
Kerry inter-county Gaelic footballers
St Brendan's hurlers


text:
Un astéroïde cythérocroiseur est un astéroïde dont l'orbite croise celle de Vénus.

Vénus a aussi un quasi-satellite, . Cet astéroïde est également un herméocroiseur et un géocroiseur ; il semble avoir été un « compagnon » de Vénus ces derniers  environ seulement, et est destiné à être éjecté de cet arrangement orbital dans environ 500 ans.

Étymologie
La racine cythéro- fait référence à Cythérée qui est l'un des deux surnoms d'Aphrodite (ou Vénus dans la mythologie romaine). L'autre surnom est Cypris.

Généralités

Au , on en connaît , dont 829 numérotés.

Liste partielle d'objets numérotés

Note 1 : † frôleur-extérieur ; ‡ herméocroiseur.
Note 2 : La plupart de ces objets sont également des géocroiseurs.

Références

Articles connexes
 Planète mineure
 Groupe de planètes mineures
 Astéroïde
 Astéroïdes par croisement de l'orbite d'une planète :
 Astéroïde herméocroiseur (Mercure)
 Astéroïde géocroiseur (Terre)
 Astéroïde aréocroiseur (Mars)
 Astéroïde zénocroiseur (Jupiter)
 Astéroïde kronocroiseur (Saturne)
 Astéroïde ouranocroiseur (Uranus)
 Astéroïde poséidocroiseur (Neptune)


text:
André-Daniel Laffon de Ladebat (30 November 1746 – 14 October 1829) was a French financier, politician and philanthropist.

Early life

André Laffon de Ladebat was born in Bordeaux, France, the son of commercial ship-owner Jacques-Alexandre Laffon de Ladebat. He studied in the Netherlands at the Protestant University of Franeker.

In 1763, returning to France after a stay in England, de Ladebat entered his father's naval armaments business, and invested heavily in the development of an "Experimental Farm" in Pessac, and began to deforest the moors of Bordeaux. During the same period, he actively participated in the work of the Bordeaux Academy of Sciences, as well as the Academy of Painting and Sculpture, of which he was president.

De Ladebat distinguished himself through his writings on finance, political economy, and the improvement of living conditions.  He is especially noted for his 1788 work "Discourse on the Necessity and the Means of Abolishing Slavery in the Colonies" which would be published in Bordeaux and read several years later in a session of the Legislative Assembly, and would be drawn upon by the Societé des amis des noirs (Society of Friends of Blacks) with which he became associated.

Career in revolutionary politics

Despite his status as a noble, de Ladebat was appointed to the Estates-General of 1789. However, as he refused to resign from his post in order to represent the nobility in his département, he was removed from office. While a member of the executive committee of the Gironde in 1790, he was elected to serve as deputy from the Gironde at the Legislative Assembly, where he rejoined the moderate Feuillant royalist party: he presided over the Finance Committee and assumed the presidency of the Legislative Assembly in June, 1792. On 20 June 1792, during the riots at the Tuileries Palace, he defended King Louis XVI of France and the royal family, an action which led to his arrest the following December.

Though released at the beginning of the Convention, de Ladebat was again imprisoned under the Reign of Terror as suspect because of his connections with the Girondins. He escaped the Revolutionary Tribunal thanks to the government's reliance on his credit in order to finance its operations.

Finally, under the Executive Directory, he was elected a deputy on the Council of Ancients. De Ladebat represented a danger to individuals in compromising or corrupt positions of power in need of enormous financial support. His personal honesty, thoroughness, and devout Protestantism made him a serious challenge to the Directory. Along with Boissy d'Anglais, he unceasingly denounced licentiousness and bureaucratic waste.

18 Fructidor and exile

De Ladebat was President of the Council of Ancients at the time of the 18 Fructidor coup against the new moderate majority on the Councils. He was later deported to French Guiana with sixteen other deputies. He would remain in exile at Sinnamary for over two years with several other deportees, including General Pichegru. Of the sixteen deported to Sinnamary, eight died there or while escaping, six escaped successfully, and two were finally recalled to France.

Return to France and retirement from politics

De Ladebat returned to France in February 1800 after intervention from the First Consul, Napoléon Bonaparte. After his return, several départements asked him to represent them in the Senate. However, he remained suspicious of Bonaparte, who had always blamed him for denouncing previous acts of violence in Italy, and had demanded his dismissal shortly before the events of 18 Fructidor. Suspicious of his independence, Bonaparte removed de Ladebat's name from the Senate roles. De Ladebat was the only surviving member of the 18 Fructidor plot to leave politics and return to commerce. Explaining his abstention from politics, he wrote,
"In an arbitrary monarchy, the Jacobin anarchy, the confusion of the Directory and the military despotism, I saw nothing but contempt for the people"

Later life and death

De Ladebat gained widespread recognition for financial competence and ability after taking over direction of the Banque Territoriale and organizing the final liquidation of the Caisse d'Escompte, a predecessor of the Banque de France.

He sought to repair the damage done to his finances following his deportation after 18 Fructidor; he reclaimed the remainder of his dispersed or confiscated assets and, notably, obtained compensation for the Sartine, one of his family-owned boats earlier requisitioned for use in the Indies.

During the Bourbon Restoration, he fell out of favor with the House of Bourbon. He also contributed to the establishment of the Caisses d'Epargne and philanthropic institutions. In 1818, he became the president of the Protestant Society of Forethought and Mutual Assistance, and a member of the Society of Christian Morality. In 1821, he was among the founders of the Committee for the Abolition of Slavery, along with Auguste de Staël and Charles de Rémusat.

The same year, after a stay in England where he studied the new community and industrial organization systems implemented by Robert Owen at New Lanark, de Ladebat translated the works of Henry Grey Macnab, which relate and analyse his pioneering experiences working for the "Relief and most useful employment of the working class and the poor, and for the education of their children."

Shortly before his death in 1829, he assembled his notes from his deportation to Sinnamary, which would eventually be published by his grandson in 1912 under the title "Journal from my Deportation to French Guiana – Fructidor Year 5 – Ventôse Year 8". He was buried at Père Lachaise Cemetery in Paris. His eulogy was delivered by François Guizot, then the President of the Conseil d'État.

References

Sources

  Philippe de Ladebat : "Seuls les morts ne reviennent jamais : les pionniers de la guillotine sèche en Guyane française sous le Directoire" Editions Amalthée, Nantes France 1er trim. 2008
http://fructidor.voila.net
 André-Daniel Laffon de Ladebat : "Journal de déportation et discours politiques", Edition revue et commentée, EDILIVRE Paris France, 2009.
http://ladebat.voila.net
 Memorial d'André-Daniel Laffon de Ladebat et correspondances manuscrites non-publiées(Archives familiales privées Laffon de Ladebat)
Correspondances de déportation : Centre des Archives d'Outre-Mer, Aix-en-Provence, France.

External links

|-

1746 births
1829 deaths
Burials at Père Lachaise Cemetery
Christian abolitionists
French abolitionists
French bankers
French financiers
French exiles
Members of the Legislative Assembly (France)
French Protestants
Businesspeople from Bordeaux
People of the French Revolution
University of Franeker alumni
18th-century French businesspeople
Politicians from Bordeaux


text:
Hibiki Ōtsuki (en japonés: 大槻 ひびき) (Otaru, Hokkaidō; 21 de febrero de 1988) es una actriz pornográfica y AV Idol, modelo erótica, gravure idol y actriz de doblaje (seiyū) japonesa. Activa desde 2008, Otsuki se convirtió en una de las artistas más reconocidas y prolíficas de la industria audiovisual con más de 1700 apariciones audiovisuales acreditadas. Actualmente representada por la agencia T-Powers, también es miembro del grupo de idols femenino T ♡ Project.

Biografía
Natural de la prefectura de Hokkaido, donde nació en febrero de 1988, se inició en la industria del audiovisual en julio de 2008, debutando tres meses más tarde, en octubre, en la producción amateur nanpa titulada Gyaruma Nanpahame MAX 2, y teniendo su primera aparición como AV Idol acreditada en Dirty Amateur Series - Sweating When On Camera Hibiki Otsuki, lanzado el 17 de octubre de 2008 bajo el sello Ran Maru. Durante sus primeros años en la industria, Otsuki fue clasificada como "actriz de proyecto" (kikaku joyū), sin contrato en exclusiva con una importante agencia de talentos AV o estudio, lo que la dejaba con la libertad de trabajar con pequeñas compañías de producción independientes o interpretar papeles pequeños y, a veces, incluso sin acreditar en producciones de conjunto.

La propia Otsuki comentó que sus primeros años fueron "difíciles", ya que luchaba por encontrar buenos papeles y, a menudo, contemplaba la repentina "jubilación" como AV del sector. En una entrevista, dijo que siguió adelante principalmente gracias al estímulo de su pequeña pero leal base de fans y su propia determinación de llegar a la cima de la industria. Eventualmente logró trabajar con compañías de AV más conocidas como Wanz Factory o REAL Works. Originalmente tenía un estilo gyaru, con cabello teñido de rubio castaño, piel bronceada y mucho maquillaje, pero a finales de 2011 comenzó a cambiar a una apariencia más natural con cabello negro brillante y menos maquillaje.

La consistencia, la ética de trabajo, el profesionalismo y la voluntad de Otsuki de no rehuir el lado más extremo de la industria le llevaron a ganarse un hueco de popularidad y aclamación en la industria, llegando en 2012 a trabajar con los estudios pornográficos más destacados de Japón, como Moodyz y Soft On Demand. En 2013 ganó dos premios en los Adult Broadcasting Awards, quedando así mismo en el cuarto lugar como Mejor actriz en el Pink Film Award. En 2014, Otsuki se convirtió en uno de los artistas más confiables y aclamadas de la industria, colaborando con famosas actrices y AV Idols como Ayu Sakurai, Saki Hatsumi, Ai Uehara o Ayaka Tomoda, entre otras. En 2014 también debutó en el V-Cinema con el thriller de acción Assassin Maria.

En 2015 apareció como ella misma en el videojuego Yakuza 0, aportando su voz y físico para el personaje.

El 13 de mayo de 2016 ganó el premio a la Mejor actriz en los DMM Adult Awards, lo que fue un importante punto de inflexión que la motivó a continuar su carrera audiovisual. En agosto de ese mismo año, junto con Yui Hatano y Ruka Kanae, se convirtió en miembro de T ♡ Project, un grupo de Idols especializado en canciones de anime y Vocaloid.

Referencias

Enlaces externos

Actrices pornográficas de Japón
Gravure idol
Ídolos de Japón
Modelos eróticas de Japón
Modelos femeninas de gravure de Japón
Mujeres artistas de Japón
Personas de Hokkaidō
Seiyū femeninas


text:
Minnesota Thunder war ein US-amerikanisches Fußball-Franchise aus Saint Paul, Minnesota.

Das Franchise wurde 1990 gegründet und spielte bis zur Auflösung 2009 in der USL First Division, der zweithöchsten Liga im nordamerikanischen Fußball.

Geschichte

Der Verein wurde 1990 als Amateurmannschaft gegründet. 1995 wurde das Franchise in ein Profiteam umgewandelt und schloss sich 1997 der A-League an. Das Team gewann 1999 erstmals den Meistertitel. In den Jahren 2000 und 2003 erreichte man erneut das Finale, verlor aber beide Male. 2004 und 2005 sorgte die Mannschaft im Lamar Hunt U.S. Open Cup für Furore, als man das Viertel- bzw. Halbfinale erreichte. Dabei schaltete der Verein vier Teams der Major League Soccer aus. Die Saison 2006 schloss Minnesota auf dem letzten Platz ab.

Bekannte Spieler der Thunders waren die US-Nationalspieler Tony Sanneh, Manny Lagos und Nate Jaqua.

Stadion
Das Franchise trug seit 2004 seine Heimspiele im James Griffin Stadium in Saint Paul aus. Davor spielte der Klub im National Sports Center in Blaine. Einige Partien wurden auch im Hubert H. Humphrey Metrodome ausgetragen.

Erfolge
USL A-League
 Sieger (1): 1999
 Finale (3): 1998, 2000, 2003
 Midwest Division Champions (1): 1994
 Midwest East Division Champions (1): 1995
 Central Division Champions (2): 1999, 2000

 U.S. Open Cup
 Halbfinale (1): 2005
 Viertelfinale (1): 2004

Frauenfußball
2005 wurde eine Frauenfußballabteilung gegründet. Die Mannschaft, die unter dem Namen "Minnesota Lightning" firmiert, spielt seit 2006 in der W-League.

Weblinks

Ehemaliges US-amerikanisches Fußball-Franchise
Frauenfußball
Sportverein (Saint Paul, Minnesota)
Gegründet 1990
Aufgelöst 2009


text:
"Fantazja–Przygoda–Rozrywka" – seria książek z gatunku fantastyki naukowej wydawana przez Krajową Agencję Wydawniczą, ukazująca się w latach 1978-1991. W serii ukazało się ok. 50 pozycji. Redaktorem większości pozycji w serii był Andrzej Wójcik. Nakłady poszczególnych pozycji wynosiły od 20 do 150 tysięcy egzemplarzy.

Seria, popularnie zwana była "Czarną serią", serią "z dżdżownicą" lub "z glizdą", powstała z inspiracji i początkowo była współwydawana przez Ogólnopolski Klub Miłośników Fantastyki i Science Fiction.

Publikowała literaturę przeważnie polskich pisarzy, nieliczne wyjątki, to: francuskie Remedium oraz niemieckojęzyczne Taniec potworów, Pierwsze podróże w czasie i Arka Noego.

Oprawa graficzna
Większość pozycji została wydana w formacie 17 cm, z czarną okładką. Od 1982 r. zaczęły się ukazywać także pozycje w formacie zeszytowym 28 cm z białą okładką (np. Cała prawda o planecie Ksi czy Miliardy białych płatków), dwie pozycje ukazały się w formacie 20,5 cm (2. wydanie Cylindra van Troffa i Rezerwat).

Wśród autorów grafik na okładkach byli m.in.: Waldemar Andrzejewski czy Wiktor Żwikiewicz.

Do 1981 r. na tylnej okładce książek drukowany był tekst reklamujący OKMFiSF, który zniknął po rozwiązaniu organizacji.

Odbiór i nagrody
Seria uważana była za mało udaną i krytykowana za poziom publikowanych utworów. Andrzej Wójcik tłumaczy to przyjętą strategią promowania debiutantów. Mimo to seria zdobyła dwie europejskie nagrody, co Wójcik wyjaśnia dobrą promocją wśród jurorów.

 "Premio Europa" 1980 dla najlepszego europejskiego wydawnictwa SF na V Europejskim Kongresie SF w Stresie,
 "Prix Européen" 1982 dla najlepszego europejskiego wydawnictwa SF na VII Europejskim Kongresie SF w Mönchengladbach.

Wykaz pozycji

Inne pozycje
Niekiedy do niniejszej serii zalicza się tytuły, których przynależność wydaje się być problematyczna, z powodu innego logo oraz innej kolorystyki okładek niż wcześniejsze pozycje serii:
 Janusz Mil, Sławomir Mil – Exodus VI,
 Maciej Parowski – Sposób na kobiety,
 Wiesław Jażdżyński – Adara nie odpowiada,
 Marcin Wolski – Numer,
 Andrzej Drzewiński – Zabawa w strzelanego.

Uwagi

Przypisy

Bibliografia

Serie wydawnicze z zakresu fantastyki


text:
Pseudomys higginsi is een knaagdier uit het geslacht Pseudomys dat voorkomt op Tasmanië, een eiland ten zuiden van Australië. Daar leeft hij in allerlei soorten bos, tot op 1600 m. Op grote hoogte is hij het meest algemeen.

De rug is bruingrijs, de onderkant lichtgrijs, met een geleidelijke overgang. De bek en de oogring zijn wat donkerder. De staart is van boven bruingrijs en van onder crèmekleurig. De oren zijn groot, rond en rozegrijs. De voeten zijn van boven wit en van onderen donkerbruin. De kop-romplengte bedraagt 115 tot 145 mm, de staartlengte 145 tot 195 mm, de achtervoetlengte 30 tot 35 mm, de oorlengte 21 tot 25 mm en het gewicht 50 tot 90 gram. Vrouwtjes hebben 0+2=4 spenen.

De soort is 's nachts actief en slaapt in een nest in bijvoorbeeld een holle boom. Hij eet van alles, waaronder fruit, zaden, schimmels, gras, mossen en geleedpotigen. Van oktober tot maart worden er meestal drie jongen geboren.

Literatuur
 Menkhorst, P. & Knight, F. 2001. A Field Guide to the Mammals of Australia. South Melbourne: Oxford University Press.

Dier uit het Australaziatisch gebied
Endemisch dier uit Tasmanië
Conilurus-divisie
IUCN-status niet bedreigd


text:
San Simón es una obra atribuida a el Greco, que formaba parte del llamado Apostolado de Almadrones, una serie de lienzos hallados en la iglesia de Almadrones, en Guadalajara. Consta con el número 193 en el catálogo razonado realizado por el profesor e historiador del arte Harold Wethey, especializado en El Greco..

Introducción
Esta obra fue parte de un apostolado incompleto —solamente se conservan ocho lienzos— procedentes de la Iglesia de Almadrones, en Guadalajara. La existencia de un noveno lienzo representando a Juan el Evangelista parece atribuible a un error.  Este conjunto repite con pocas variantes los modelos del Apostolado de la catedral de Toledo y del Apostolado del Museo del Greco. En el Museo del Prado se conservan cuatro lienzos.. Las otras cuatro obras de este conjunto están repartidas entre el Museo de Arte del Condado de Los Ángeles (una pintura) y el Museo de Arte de Indianápolis (tres pinturas). Este lienzo es una de las tres piezas en Indianápolis.

Análisis de la obra

 Pintura al óleo sobre lienzo; 28-1/4 x 21-5/8 in. (72 x 55 cm.); realizada circa 1610-1614.; Museo de Arte de Indianápolis.
 Las iniciales delta (Δ) y theta (Θ) aparecen en el hombro derecho, a manera de una firma.

Esta figura de Simón (apóstol) recuerda la del apostolado del Museo del Greco, en Toledo, aunque este último es una imagen de tres cuartos. La cara gris y la barba tienen un aspecto confuso, y tampoco la túnica azul o el manto amarillento están del todo bien realizados.

Procedencia

 En el siguiente enlace se detalla la procedencia de este lienzo hasta su ubicación actual:

Referencias

Bibliografía

 WETHEY, Harold E. ; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967.

 ÁLVAREZ LOPERA, José, El Greco, Madrid, Arlanza, 2005, Biblioteca «Descubrir el Arte»;. ISBN 84-955503-44.
 SCHOLZ-HÄNSEL, Michael, El Greco, Colonia, Taschen, 2003. ISBN 978-3-8228-3173-1.
 PÉREZ SÁNCHEZ, Alonso E. et alii ; El Greco, Apostolados; Fundación Pedro Barrié de la Maza; A Coruña-2002; ISBN 84-95892-00-6

Enlaces externos

 Esta obra contiene una traducción total derivada de «Sant Simó (Apostolat d'Almadrones)» de la Wikipedia en catalán, concretamente de esta versión del 25 de junio de 2020, publicada por sus editores bajo la Licencia de documentación libre de GNU y la Licencia Creative Commons Atribución-CompartirIgual 3.0 Unported.

Obras y cuadros del Greco
Pinturas de los apóstoles


text:
O Mordente
Em música, um mordente ou mordento é um ornamento que indica que uma nota deve ser tocada em uma rápida alternância com a nota superior ou inferior. Como no Trinado, o mordente pode ser executado tanto cromaticamente, alternando em meio-tom, como pode ser executado diatonicamente, seguindo a distância de um tom, ou seguindo regras harmônicas, usando por exemplo a harmonia modal. Este ornamento aparece com muita frequência na música para piano(como no repertório de Frédéric Chopin) e na música barroca. O termo vem do latim mordere, que significa "morder".

A execução do Mordente
O execução de um mordente é vista como uma rápida alternância entre uma nota que está marcada na pauta, uma nota superior(o mordente superior) ou uma nota inferior (mordente inferior) e a nota marcada na pauta novamente.

O mordente superior é indicado com uma pequena linha curva, que se parece com um "M", acima da nota; o mordente inferior tem a mesma aparência, porém tem uma linha reta vertical cortando o símbolo em seu centro:

Como no Trinado, a velocidade exata para a execução do mordente é variada de acordo com o tempo da música, mas levando em conta um tempo moderado na figura acima, pode ser executado como na seguinte imagem::

 uma passagem executada primeiramente com mordente inferior, seguido de sem mordente. (Ogg)

Sobre o Mordente
O significado preciso do mordente mudou com o passar do tempo. No Período Barroco, um mordente era o mesmo que um mordente inferior, e um mordente superior era chamado de pralltriller ou schneller. No século 19, porém, o nome mordente foi geralmente aplicado ao que hoje é chamado de mordente superior, e o mordente inferior passou a ser conhecido como um mordente invertido.

Em outros idiomas a situação é diferente: por  exemplo no alemão pralltriller e mordente ainda são os mordentes superior e inferior respectivamente. Nota-se também que este ornamento em francês, e algumas vezes em alemão, é chamado de mordant.

Ainda que mordentes são vistos hoje como uma simples alternância entre notas, no período Barroco parece que um Mordente podia ser executado como mais do que uma alternância entre às notas indicadas e às notas inferiores, classificando-o como um trinado invertido.

Também, mordentes de todos os tipos podiam normalmente, em alguns períodos, começar como uma nota desnecessária extra (a menor, nota adicionada), ao invés de ser com a nota principal como mostrado nos exemplos aqui. O mesmo se aplica para trinados, que no Barroco e no Classicismo que eram padronizados começando com nota superior adicionada. Ademais, mordentes dos mais diversos tipos podem, por vezes, em alguns períodos, começar com uma "nota não essencial" extra (a nota adicional mais grave), em vez da "nota principal" como é mostrado nos exemplos. O mesmo fato se aplica aos trinados, os quais na época do Barroco e do Classicismo começariam, padronizadamente, pela nota superior. Prática, notação, e nomenclatura variam muito para todos esses ornamentos, e este artigo como um todo está baseado em padrões próximos do século 19.

Referências

Teoria musical


text:
A When the Swallows Fly/Give Your Best a Bee Gees egyik kislemeze.

Közreműködők
 Barry Gibb – ének, gitár
 Maurice Gibb – ének,  gitár, zongora, orgona, basszusgitár
 Robin Gibb – ének
 Vince Melouney – gitár
 Colin Petersen – dob
 stúdiózenekar Bill Shepherd vezényletével

A lemez dalai
 When The Swallows Fly  (Barry, Robin és Maurice Gibb) (1968), stereo 2:22,, ének: Barry Gibb
 Give Your Best   (Barry, Robin és Maurice Gibb)  (1968), stereo 3:26, ének: Barry Gibb

Top 10 helyezés
A kislemez zenei anyagából nem született Top 10 helyezés.

A kislemez megjelenése országonként
 Hollandia, Belgium  Polydor 2058 149

The Bee Gees-kislemezek
1971 kislemezei


text:
Dieser Artikel behandelt die Schweizer Fussballnationalmannschaft bei der Fussball-Weltmeisterschaft 2014 in Brasilien. Die Schweiz nahm zum zehnten Mal an der Endrunde und zum dritten Mal an einer Endrunde in Südamerika teil. Für die letzte Endrunde 1978 in Südamerika war die Schweiz nicht qualifiziert und bei der ersten 1930 nahm sie nicht teil.

Qualifikation
Die Schweiz konnte sich in ihrer Qualifikationsgruppe E ungeschlagen mit sieben Siegen – davon vier Auswärtssiege – und drei Remis den ersten Platz sichern. Gegner waren Island, Slowenien, Norwegen, Albanien und Zypern. Die zweitplatzierte isländische Mannschaft scheiterte in den Playoff-Spielen an Kroatien.

Tabelle

Spielergebnisse

Insgesamt setzte Ottmar Hitzfeld 26 Spieler ein. Kein Spieler kam in allen Spielen zum Einsatz. Sieben Spieler machten 9 von 10 Spielen. Mit Josip Drmić, Pajtim Kasami, Michael Lang, Fabian Schär und Haris Seferović kamen fünf Neulinge während der Qualifikation zu ihren ersten Pflichtspielen, wobei Drmić und Kasami direkt bei einem Pflichtspiel debütierten. Bester Torschütze war mit drei Toren Fabian Schär, neun weitere Spieler steuerten die restlichen Tore bei. Ein glückliches Händchen hatte Ottmar Hitzfeld bei seinen Einwechslungen: Gegen Norwegen wechselte er am 12. Oktober 2012 in der 71. Minute Mario Gavranović ein, der acht Minuten später das 1:0 erzielte und am 8. Juni 2013 in der 73. Minute Haris Seferović, dem in der 90. Minute der Treffer zum 1:0-Endstand gelang. Beim torreichsten Spiel der Serie am 6. September 2013 gegen den bis dahin stärksten Konkurrenten Island mussten die Schweizer dagegen in der ersten Minute der Nachspielzeit noch den Treffer zum 4:4-Ausgleich hinnehmen.

Vorbereitung
Testspiele:
 5. März in St. Gallen gegen Kroatien: 2:2 (Torschütze für die Schweiz: Drmić/34. und 40.)
 30. Mai in Luzern gegen Jamaika: 1:0 (Torschütze: Drmić/84.)
 3. Juni in Luzern erstmals gegen Peru: 2:0 (Torschützen: Lichtsteiner/78. und Shaqiri/84.)

Kader
Nachfolgend ist der Kader der Schweiz für die WM aufgeführt. Zehn Spieler standen auch im 2010er Kader, davon vier sowie Blerim Džemaili und Johan Djourou auch im Kader für die WM 2006, von denen Tranquillo Barnetta die letzten sieben WM-Spiele mitmachte, bei der WM 2014 aber nicht eingesetzt wurde.

(*) angegeben sind nur die Spiele und Tore, die vor Beginn der Weltmeisterschaft absolviert bzw. erzielt wurden.

Endrunde

Gruppenphase

Bei der am 6. Dezember 2013 vorgenommenen Auslosung der Endrunde war die Schweiz erstmals in der Geschichte der Weltmeisterschaften aufgrund ihrer Position in der FIFA-Weltrangliste vom Oktober 2013 als Gruppenkopf gesetzt und wurde in Gruppe E gelost. Selbst bei der Heim-WM 1954 war die Schweiz nicht gesetzt und musste gegen die gesetzten Engländer und Italiener spielen. Zugelost wurden Ex-Weltmeister Frankreich, Ecuador und Honduras. Frankreich ist fünfthäufigster Gegner der Schweiz und war bereits bei der WM 2006 Gegner in der Gruppenphase, als beide das Achtelfinale erreichen konnten. Die Vor-WM-Bilanz gegen Frankreich ist mit 12 Siegen, 9 Remis und 15 Niederlagen negativ. Honduras war im zuvor einzigen Vergleich auch bei der WM 2010 Gegner in der Vorrunde und durch ein 0:0 verspielte die Schweiz das Erreichen des Achtelfinales. Gegen Ecuador hatte die Schweiz vor der WM noch nie gespielt.

Die Schweiz hatte vor der WM an keinem der drei Spielorte gespielt.

Mannschaftsquartier war das Resort La Torre in Porto Seguro.

Achtelfinal

Zuvor gab es 6 Spiele gegen Argentinien (4 Niederlagen und 2 Remis, 3:14 Tore). Bei Weltmeisterschaften trafen beide vorher erst einmal aufeinander: 1966 gewann Argentinien in der Vorrunde mit 2:0.

Sportliche Auswirkungen
In der FIFA-Weltrangliste fiel die Schweiz um drei Plätze von Platz 6 auf Platz 9 obwohl sogar 67 Punkte gewonnen wurden.

Rücktritte
Bereits vor der WM hatte Nationaltrainer Hitzfeld angekündigt, dass mit der WM seine Amtszeit endet. Er beendete damit seine Trainer- und Fußballkarriere. Er hatte die Schweizer in 61 Spielen betreut und zu zwei WM-Endrunden geführt.

Einzelnachweise

Weblinks
 Alle Qualifikationsspiele der Schweiz, im Webarchiv
 Alle Matches der Vorrunde im Überblick

2014
Schweiz


text:
Тауха () — місто в Німеччині, розташоване в землі Саксонія. Входить до складу району Північна Саксонія.

Площа — 33,70 км2. Населення становить  ос. (станом на ).

Галерея

Примітки

Посилання

 Офіційний сайт

Міста Саксонії


text:
Victor Nnamdi Okafor Ezego (25 December 1964– 25 December 1999) predominantly known by his chieftaincy title Ezego which means "King Of Money" in English, was a very opulent Nigerian businessman who reportedly engaged in diabolical means in order to amass wealth. Ezego died on 25 December 1999 at the age of 35 under bizarre circumstances.

Early life and education
Ezego was born on the 25th of December in 1964. He is a native of Ihiala in Anambra state late. Ezego attended only grade school and would abandon education entirely. He joined an armed robbery syndicate that terrorized the people of Anambra state for years. In 1988, every member of the armed robbery squad were apprehended except Ezego, he was elusive and evaded arrest severally and in 1989 he relocated to Lagos state to pursue business opportunities.

Source of wealth
Ezego's source of wealth was questionable as he amassed his wealth after a very brief stay at by wisdom Ogbonna Lagos state.

Lifestyle
Ezego led a flamboyant Lifestyle whilst alive. He had chains of businesses, mansions, a vast collection of expensive automobiles and always travelled with a convoy. All of which became useless after his death, All his cars rusted as no one was willing to drive nor purchase them, his houses were abandoned as no one wanted to live in them or purchase them either as the community firmly believed he made his money through diabolical means. Furthermore, all his businesses collapsed under strange circumstances.

Death
On December 25, 1999, on his birthday, he was involved in a fatal automobile crash under bizarre circumstances. Ezego hardly ever drove, rather he had a personal chauffeur whom he travelled with but on the day Ezego died in the crash, it was reported that he instructed the chauffeur not to drive and that he intended to drive himself.

References

Igbo painters
Nigerian businesspeople
1964 births
1999 deaths
Igbo people
People from Anambra State