text:
Gavin Nigel Xavier Harding MBE (born 18 March 1974) is a British politician and academic who was mayor of Selby, North Yorkshire, England. He was the first person in the United Kingdom to become mayor while being formally diagnosed as having a learning disability.

Harding grew up in Selby, and studied at Brayton High School and Selby College. He is a Labour councillor on Selby Town Council having lived in Selby most of his life representing Selby North ward. Harding has now been elected for his 3rd term as a councillor. He has founded a self-advocacy group Voices for People.

Harding served as deputy mayor of Selby in 2014  before being appointed mayor the following year. In 2014, he was awarded an MBE. He has been part of a committee looking into the progress of Winterbourne View, a private hospital condemned for its abuse of people with learning difficulties since day one after panorama was shown was  one of original campaign team that made nhs England and other partners take on transforming care  .
He now works for NHS England as part of team for Improving Health & Quality team as part of the Learning Disability Programme learning Disability & Autism Award winner 2018 in the work and education category. Harding has also created and had published Beyond The High Fence' a resource for people on Ministry of Justice to be able to leave hospital and get back into the community. Is still involved in transforming care programme. he has now life story in book made possible edited by Saba Salman and was in most influence  disabled people Shaw trust power 100 2020 Named as seventh person.

In 2019 Harding was included in the Shaw Trust "Power 100" list of the most influential disabled people for that year.
Has now step down as councillor  February has moved out of Selby to live in West Yorkshire area in 2022 after 10 years and 10 months which is record for person with learning disability in political history as a councillor

References

1974 births
People_from_Selby
Living people
Mayors of places in Yorkshire and the Humber


text:
En la historia rusa, el  méstnichestvo  era un sistema feudal jerárquico que funcionó desde el siglo XV al XVII. La palabra deriva del ruso "место" (mesto - "lugar"). Se desarrolló alrededor de un concepto: el boyardo que estimara que sus orígenes eran más antiguos y sus servicios al zar más valiosos, podía reclamar un mayor cargo en el estado. Esto a menudo condujo a disputas entre los nobles sobre sus ancestros y los servicios que habían prestado al monarca.

Debido al méstnichestvo, quienes estaban cualificados para las tareas necesitadas pero no podían alegar una solera suficientemente extensa, no tenían ninguna esperanza de llegar a ocupar un cargo importante. Del mismo modo, un boyardo que proviniera de una familia antigua y respetada podía conseguir una importante promoción pese a que sus habilidades personales no fueran las adecuadas para el puesto.

Con el desarrollo del absolutismo ruso, cuyo principio central era la creación de una burocracia central que informara de todo directamente al zar y no perdiera el tiempo compitiendo entre sí, la importancia del méstnichestvo se fue reduciendo progresivamente. Otra de las razones de su desaparición, acaecida definitivamente en 1682, fue los crecientes intereses defensivos, que requerían que los puestos de importancia del ejército estuvieran ocupados por oficiales capacitados y no por boyardos honorables pero ineptos.

Referencias

 Gran Enciclopedia Soviética, voz Местничество.

Nobleza de Rusia

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Les nouilles instantanées sont un produit alimentaire populaire en Asie, inventées par Momofuku Ando de Nissin Foods au Japon. Le rāmen, une soupe de nouilles japonaises, parfois utilisé comme un descripteur pour les saveurs de nouilles instantanées par certains fabricants de nouilles instantanées japonaises, est devenu synonyme en Amérique pour tous les produits de nouilles instantanées.

Histoire
Les nouilles instantanées ont été inventées par Momofuku Ando au Japon et ont été commercialisées, pour la première fois, le  par la société Nissin Food sous le nom de Chikin Ramen. À leurs débuts, ces nouilles étaient considérées comme un produit de luxe étant donné leur nouveauté et leur prix (vendues 35 yens ; par comparaison, les autres pâtes fraîches japonaises vendues dans les épiceries traditionnelles étaient vendues 1/6 de ce prix). Rapidement, les nouilles instantanées ont gagné en popularité partout en Asie.

En 1971, Nissin lance les Nissin Cup Noodles, des gobelets remplis de nouilles frites déshydratées où de l'eau bouillante est ajoutée pour les réchauffer . Plus tard, des légumes déshydratés sont ajoutés, créant ainsi une sorte de soupe instantanée.

Selon un sondage japonais datant de 2000, . D'après une étude, près de 96 milliards de nouilles instantanées sont mangées dans le monde chaque année. La Chine en consomme 42 milliards par année , l'Indonésie, 14 milliards, le Japon, 5,3 milliards, le Vietnam, 4,8 milliards et les États-Unis, 4 milliards. Les Sud-Coréens sont ceux qui consomment le plus de nouilles instantanées, rapporté par habitant avec 69 portions par an et par habitant.

Marques
Parmi les marques de nouilles instantanées présentes dans de nombreux pays, on peut citer Knorr, Maggi, Indomie, Nissin, Sapporo Ichiban, Shin Ramyun.

Notes et références

Pâte alimentaire
Soupe de nouilles
Aliment déshydraté


text:
Blue Reef is a national chain of public aquariums in England owned by Aspro Parks.

History
Blue Reef was formed as Newquay Leisure Limited in January 2000. to operate the Blue Reef Aquarium in the area. In July 2001, Blue Reef acquired the Sea Life Centres in Portsmouth and Tynemouth, and announced in November 2001 to refurbish them under the Blue Reef name for 2002 openings.

In November 2007, Blue Reef announced they had acquired the Hastings-based attraction Underwater World from Hastings Heritage and would refurbish it as a Blue Reef Aquarium in time for 2008. On the same day, they also announced that they would also begin to operate Smugglers Adventure attraction nearby.

On 7 April 2008, Aspro Parks announced the purchase of Blue Reef Leisure for an undisclosed amount. The purchase was for Aspro to expand their UK offerings. On the same day, it was announced that Blue Reef would open a branch at At-Bristol in Bristol for 2009 at the former Wildwalk and IMAX Cinema sites under a 65-year lease.

Current Venues

Newquay

The Newquay branch is located in Newquay, England. This is the original branch that formed as part of the chain.

It is home to over 40 living displays from tropical sharks and lobsters to seahorses and tropical fish. At the Aquarium's heart is a large ocean tank where an underwater walkthrough tunnel offers close encounters with the tropical coral reef fish. Other displays are home to giant Pacific octopus, triggerfish, nautilus, cuttlefish, turtles and terrapins.

In 2008 the aquarium opened "Tropical Shark Lagoon". Themed as a mangrove lagoon, the display is home to a variety of tropical shark and ray species. The display allows for close-up views both above and below the waterline of stingrays, zebra sharks, blue spotted rays and exotic fish. The display is also home to a variety of juvenile species which use the mangrove as a nursery before moving on to the open ocean.

In 2009, a four-foot polychaete worm nicknamed Barry, was eventually captured after months of trap laying. The polychaete worm had been damaging the coral reefs in a tank in the aquarium, in some cases ripping the coral in half. It also injured a Tang fish . As contact with the venomous bristles at the mouth of the worm can cause permanent numbness, the worm was moved into its own tank.

Portsmouth

The Portsmouth branch is located in Clarence Esplanade, Southsea, Portsmouth, England, which opened on 25 March 2002.
Formerly home to the Southsea Sea Life Aquarium.

The aquarium is home to over 40 living displays are home to various species including tropical sharks, lobsters, seahorses, and tropical fish.  There is a large ocean tank where an underwater walkthrough tunnel offers close encounters with reef fish.

In 2007 the aquarium opened the Blue Reef Beach Club, a new outdoor activity area incorporating a wet play zone for children with fountains and giant showers.

Former
These locations remain under Aspro Parks ownership but are now branded under more generic names.

Tynemouth

The Tynemouth branch is located in Tynemouth, England, which opened on February 9, 2002. It was formerly home to the Tynemouth Sea Life Aquarium.

It is home to over 40 living displays, from tropical sharks and lobsters to seahorses and tropical fish. At the Aquarium's heart is a large ocean tank where an underwater walkthrough tunnel offers close encounters with the tropical coral reef fish. Other displays are home to poison dart frogs, nautilus, toxic toads, turtles, terrapins, and otters.

In Easter 2007, the aquarium opened "Seal Cove". The naturally themed 500,000-litre pool includes rocky haul out areas and underwater caves along with other environmental enrichment features to ensure the seals are kept in near natural conditions.

In July 2019, the aquarium was renamed the Tynemouth Aquarium.

Hastings

The Hastings branch is located in Hastings, England, which opened on 21 March 2008, formerly being home to Underwater World.

The centrepiece of the aquarium is the coral reef housed within a large ocean display with an underwater walkthrough tunnel.

In January 2021, the Aquarium went under a 12-week remodelling, and reopened in the Spring of 2021 as the Hastings Aquarium.

Bristol

The Bristol branch is located in Bristol, England, and opened in November 2009. It is located at the We the Curious science complex, in the former Wildwalk and IMAX Cinema buildings, which had closed in 2007 due to poor attendance.

The aquarium is home to over 40 living displays from tropical sharks and lobsters to seahorses and tropical fish. At the Aquarium's heart is a large ocean tank where an underwater walkthrough tunnel offers close encounters with the tropical coral reef fish. Other displays are home to octopus, puffer fish, electric eel, tropical sharks, terrapins and giant Amazon river fish. It is the only aquarium in the UK to feature a giant botanical house home to hundreds of species of plants and flowers from around the world.

The former IMAX space was retained as a cinema, which showcased various wildlife and nature films. However, in November 2011, the aquarium announced they would stop showcasing movies, although the space is still used for venue hire events.

The venue was later renamed the Bristol Aquarium, which it currently operates as.

References

External links

Aquaria in England
Aspro Parks attractions


text:
— японский политик, мэр города Нагасаки.

Биография
Окончил университет Васэда. В 1995 году был избран мэром города Нагасаки. Занимал этот пост в течение трёх сроков. Баллотировался на четвёртый срок, но был убит во время предвыборной кампании. Был сторонником ядерного разоружения. В 2005 году в день шестидесятой годовщины бомбардировки Нагасаки Иттё произнёс речь, в которой осудил использование США ядерного оружия.

17 апреля 2007 года был ранен двумя выстрелами из револьвера с близкого расстояния. После покушения Иттё был доставлен в госпиталь университета Нагасаки, но утром 18 апреля скончался от потери крови. Убийцей Иттё оказался Тэцуя Сироо, член группировки якудза Ямагути-гуми. Причиной убийства мог стать конфликт, произошедший между Сироо и администрацией города в 2003 году. Тогда Сироо повредил машину, въехав в яму на стройке. 26 мая 2008 года Сироо был приговорён к смертной казни, но позднее приговор был отменён.

Иттё стал вторым мэром Нагасаки, на которого было совершено покушение. Его предшественник Хитоси Мотосима в одной из речей осудил действия императора Хирохито в период Второй мировой войны, после этого на Мотосиму было совершено покушение, он был ранен,
но остался в живых.

Примечания

Ссылки
 An open letter from International Physicians for the Prevention of Nuclear War to the Murderers of Mayor Itoh of Nagasaki

Выпускники университета Васэда
Убитые политики Японии
Застреленные в Японии
Члены Либерально-демократической партии (Япония)
Мэры Нагасаки


text:
Брустурі () — комуна в Румунії, у повіті Біхор.
 Брустурі () — село в Румунії, у повіті Біхор. Адміністративний центр комуни Брустурі.
 Брустурі () — комуна в Румунії, у повіті Нямц.
 Брустурі () — село в Румунії, у повіті Нямц. Входить до складу комуни Брустурі.
 Брустурі () — село в Румунії, у повіті Арад. Входить до складу комуни Хелмаджу.
 Брустурі () — село в Румунії, у повіті Селаж. Входить до складу комуни Кряка.
 Брустурі () — село в Румунії, у повіті Біхор. Входить до складу комуни Фініш.


text:
Ashingdon is a village and civil parish in Essex, England. It is located about  north of Rochford and is  southeast from the county town of Chelmsford. The village lies within Rochford District and the parliamentary constituency of Rayleigh.

Ashingdon has a Parish Council.
It is a rural parish, one of 14 parishes in Rochford District.
The Parish is approximately  north of Rochford, and continues to the bank of the tidal River Crouch; the Parish includes the villages of Ashingdon and South Fambridge. Parts of Ashingdon Parish are within the village community of Hockley, and the northeast part of Hawkwell Parish is within the Ashingdon village community; they face each other along the length of Ashingdon Road, a Roman Road that is still used to this day.

Ashingdon and South Fambridge have been in existence for more than one thousand years and both appear in the Domesday Book of 1086, along with the Manor of Beckney within Ashingdon Parish.

According to the 2001 census, updated in 2004, the parish had 1222 dwellings and a population of 3165, increasing to 3,634 at the 2011 Census.

History

Battle of Ashingdon
Ashingdon, or, more correctly, the land to the east of the village, is the presumed site of the Battle of Ashingdon on 18 October 1016. Ashingdon Hill is the likely location of King Edmund Ironside's camp, and it faces the field of battle between Ashingdon and Canewdon. Canewdon Church sits atop another hill, and beside Canewdon village was probably the site of King Canute's camp. Early chronicles report of fierce fighting at "Hyde Wood", nearly halfway between the two villages. The parish church which lies on Ashingdon Hill, one of the parish's three hills, was built in 1020, 4 years after the battle, by the order of the king, 'Canute the Great' of Denmark. The grade II listed  parish church of Saint Andrew's is also called "Ashingdon Minster". The first priest at Ashingdon was one of King Canute's personal priests, a young man named Stigand, who 46 years later was the Archbishop of Canterbury who crowned King Harold and officiated at the coronation of William The Conqueror (William I), both in 1066. The priest appears on the Bayeux Tapestry with the caption "STIGANT ARChIEPS."
The church is now dedicated to Saint Andrew, but it is believed that it was dedicated earlier to Saint Michael, who was considered to be a military saint, and churches dedicated to him are frequently located on a hill.
In 2006 Southend author, poet and historian, Ian Yearsley, wrote and published a commemorative epic poem about the battle, called The Battle of Ashingdon (1016).

Aviation

Ashingdon Parish was a centre of early aviation research from 1908. Britain's first aerodrome was officially opened in February 1909 and it was used for developing and flying early fixed wing aeroplanes. A few years later, early seaplanes were made there. The First World War stopped all of the aviation work until flying resumed in Ashingdon in 1919, possibly at Fambridge but also the aerodrome did move to Canewdon Road in Ashingdon, 2 miles away. The new company mainly used Avro 504 biplanes. In the early 1920s, Frank Neale started an aviation company there with a larger Avro 504 3 seater. Then in 1923, W.G. Pudney started The Essex Aviation Company flying several types of aircraft. All three firms used the Avro 504, a popular, easy and cheap to fly aircraft.

In the 1930s, the aerodrome may have moved further along Canewdon Road in Ashingdon. Some people say that it was moved by expanding into the larger adjacent field. Others say that it may have been at two separate locations in that road and others deny both suggestions and say that it was only ever at one place in Canewdon Road. The aerodrome was called Canute Aero Park, after King Canute the Great, as well as being called Ashingdon Aerodrome.

Ashingdon was the home of an aero club called "Aero 8", also home to the Essex Aviation Company, Premier Aviation and the Southend Flying Club. Many types of aircraft were designed, developed, built, flight tested and modified there, but many other types simply flew in and out of Ashingdon as a home base, way point or destination. Henri Mignet, the French designer of the Mignet HM.14 Pou du Ciel ("Flying Flea") used to visit Ashingdon for business with Aero 8 at Canute Aero Park, because they were one of the largest producers and developers of the Pou du Ciel. Aero 8's higher-powered and modified version was called "Super Pou". Several air shows took place in Ashingdon at the Canute Aero Park aerodrome. They were attended by thousands of visitors and scores of flying enthusiasts who flew in their aircraft. Later, the aerodrome moved to Ashingdon Road, then to Dalys Road, Rochford, where it was still called "Ashingdon Aerodrome". One Aero 8 Pou du Ciel ("Flying Flea") was called "Fleeing Fly".

On 20 June 1936, a DeHavilland biplane - a DH60X Moth, G-EBRT took off from Ashingdon Aerodrome in Canewdon Road and failed to gain sufficient altitude to fly over Ashingdon Minster on Ashingdon Hill. It crashed into the tall dense trees surrounding the churchyard and it came stuck intact in the branches at a height of about 10 metres (30 feet) above ground. The pilot was not injured and he climbed down the tree to firm ground.
Some people in the village say that a "Flying Flea" also crashed into the churchyard trees.

Eventually, Southend Municipal Airport opened on the old Royal Flying Corps/RAF base and all flying moved to the new airport by the late 1930s. Soon it reverted to military use as RAF Rochford and it became a Battle of Britain RAF base as well as a pilot training airfield.
After the Second World War, RAF Rochford became a civil airport again, now called London Southend Airport. So, early aviation has taken place at five successive locations in and around Ashingdon.

Early aviation pioneers and their aircraft that were developed at South Fambridge were: Eardley Billing, Gordon England, Green's Motor Patents, Handley Page, Lascelles Engines, Gerald Leake, Robert Macfie, W.O. Manning, Pemberton Billing, De Pischoff & Koechlin, Seaton Kerr, Talbot Quick, Howard Wright, Jose Weiss. Then in the 1930s: W.G. Pudney, Henri Mignet, Frank Neale, Mervyn Chadwick, Lascelles Motors, Raymond Gordon and many others.

Aircraft flying from Ashingdon Aerodrome were:  Aeronca 100 and C2, Airspeed AS.4, Mignet HM.14 "Flying Flea", Aero 8 HM.14 Super Pou, HM.18, Avro 504K, Avro 594, Avro 616, Avro 638 "Club Cadet", Avro 642, BAC Drone, Blackburn Bluebird II, Bristol Bulldog, DH60 Moth, DH80A Puss Moth, Gloster Gauntlet, Handley Page W10, Handley Page "Dragon Rapide", Premier Gordon Dove, Simmonds Spartan, Short Scion I and II and many others.

During the Second World War, a lot of flying activity took place over Ashingdon because it was so near the coast, it was 3 miles from RAF Rochford and it was under the route from Nazi-occupied Europe to London.
At least two RAF fighters crashed near the River Crouch, a German landmine landed in the River Crouch, several V1 flying bombs passed over the village, one exploded at Moons Farm and one failed to explode when it struck the sea-wall at Fambridge, and a USAAF B26 marauder bomber crashed near Moons Farm killing all on board.

Governance
Ashingdon is part of the electoral ward called Ashingdon and Canewdon. The population of this ward at the 2011 Census was 4,514.

Links with Denmark

Ashingdon has had links in the past with Denmark. Prince Georg, the cousin of King Frederik IX, a senior member of the Danish Royal Family visited Ashingdon in January 1951. He came with diplomats from the Danish Embassy to commemorate and celebrate the Battle of Ashingdon in 1016. The Prince visited the Rectory, then Ashingdon Minster, the Parish Church - Saint Andrew's in the village which was built in 1020 on the orders of his ancestor, King Canute, King of England, Denmark and Norway. Prince Georg brought a flag of Denmark and a model of a Danish or Viking longship, an early sailing warship of the type used by King Canute (Knut) and his countrymen. The Danish flag and the Viking longship both still hang inside Saint Andrew's Church. Visits were made by Ashingdon villagers to Jelling in Denmark, the home of King Canute's family. Jelling also sent exchange visitors from Denmark to Ashingdon.

Trivia
Ashingdon was featured in a Weight Watchers advertisement in country lanes and in King George's Field, the village's playing field. There is an annual summer carnival here.

Gallery

References

Bibliography
Ellis, Ken; Jones, Geoff. 1990. Henri Mignet and his Flying Fleas. Haynes Publishing

External links

Ashingdon Parish Council
 Ashingdon Church on Essex Churches website
 Ashingdon Elim Pentecostal Church Website
 1st Ashingdon Scout Group
 Battle Of Assandun Commemoration

Villages in Essex
Rochford District


text:
Val-d'Oire-et-Gartempe – gmina we Francji, w regionie Nowa Akwitania, w departamencie Haute-Vienne. W 2016 roku populacja ludności wynosiła 1727 mieszkańców.

Gmina została utworzona 1 stycznia 2019 roku z połączenia czterech ówczesnych gmin: Bussière-Poitevine, Darnac, Saint-Barbant oraz Thiat. Siedzibą gminy została miejscowość Bussière-Poitevine.

Uwagi

Przypisy

Miejscowości w departamencie Haute-Vienne


text:
Canada in a Day is a Canadian television documentary film directed by Trish Dolman, which aired on CTV in 2017. Created to mark the 150th anniversary of Canada in 2017 and inspired by the 2011 film Life in a Day, the film portrayed a snapshot of Canadian life over a period of 24 hours.

In 2016, CTV announced that people across Canada were being invited to film the events of their lives on September 10, 2016. A total of 16,818 videos were received, which were then distilled into a two-hour film by Dolman and editor Nick Hector. Out of all the country-specific Life in a Day sequels that have been released since 2011, Canada in a Day received the third-highest number of submissions behind only Italy in a Day and Spain in a Day.

The film premiered on CTV on June 25, 2017, and was repeated on July 1 on CTV and July 2 on CTV Two.

The film won two Canadian Screen Awards at the 6th Canadian Screen Awards in 2018, for Best Direction in a Documentary Program (Dolman) and Best Editing in a Documentary Program (Hector).

References

External links

2017 television films
2017 films
Canadian documentary television films
2010s Canadian films


text:
Nereis serrata är en ringmaskart som beskrevs av Santos och Lana 2003. Nereis serrata ingår i släktet Nereis och familjen Nereididae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Havsborstmaskar
serrata


text:
O The Ultimate Fighter: Undefeated (também conhecido como The Ultimate Fighter 27) foi um reality show produzido pelo Ultimate Fighting Championship.

Elenco

Técnicos

  Team Miocic:
 Stipe Miocic, Técnico Principal
 Chris Camozzi
 Dustin Jacoby
 James Krause
 Jim Walter
 Gian Villante
 Joe Warren
 Marc Montoya

  Team Cormier:
 Daniel Cormier, Técnico Principal
 Javier Mendez
 Caín Velásquez
 Bob Cook
 Leandro Vieira
 Rosendo Sanchez
 Deron Winn

Lutadores
Team Miocic
Penas: Kyler Phillips, Suman Mokhtarian, Jay Cucciniello and Dulani Perry.
Leves: Mike Trizano, John Gunther, José Martinez Jr. and Allan Zuñiga.
Team Cormier
Penas: Tyler Diamond, Bryce Mitchell, Brad Katona and Ricky Steele.
Leves: Richie Smullen, Luis Peña, Joe Giannetti and Thailand Clark.

Chave do Torneio

Chave dos Leves

* Peña foi eliminado da competição após quebrar o pé e foi substituído por Cucciniello.

Chave dos Penas* Steele saiu da disputa devido a uma concussão e foi substituído por Cucciniello.

The Ultimate Fighter 27 Finale

The Ultimate Fighter 27 Finale (também conhecido como The Ultimate Fighter: Undefeated Finale) foi um evento de artes marciais mistas produzido pelo Ultimate Fighting Championship em Paradise, Nevada.

Card Oficial

<small> Final do TUF na divisão Peso Leves.
 Final do TUF na divisão Peso Penas.

Bônus da Noite
Os lutadores receberam US$50 000 de bônus.

Luta da Noite:  Alex Caceres vs.  Martín Bravo
Performance da Noite:  Israel Adensaya e  Luis Peña

2018 nas artes marciais mistas
Eventos do UFC


text:
Cuando Vivas Conmigo, é uma telenovela colombiana produzida em 2016 por Caracol Televisión.

Foi protagonizada por Caterin Escobar, Diego Trujillo, Sandra Reyes e Christian Tappan, com a participação especial de Norma Nivia, Juan Manuel Lenis, Linda Lucía Callejas, María José Vargas, Ana Victoria Beltrán e Diego Garzón.

Elenco
 Caterin Escobar — Armida López
  María José Vargas — Armida (joven)
 Diego Trujillo — Ismael Herrera
 Sandra Reyes — Gertrudis López
  Karen Novoa — Gertrudis (joven)
 Christian Tappan — Felicito Yanequé
 Linda Lucía Callejas — Josefa Méndez
 Diego Garzón — Miguel Yanequé
 Norma Nivia — Magdalena Herrera
 Juan Manuel Lenis — Ignacio 'Escobita' Herrera
 José Daniel Cristancho — Tiburcio Yanequé
 Freddy Ordóñez — Sargento Carlos Alberto Lituma
 Víctor Hugo Morant — Capitán Óscar Silva
 Fernando Lara — Padre Pepín Odonoban
 Kimberly Reyes — Mabel Barraza Muñoz
 Gary Forero — 'Foncho' Martínez
 Ana Victoria Beltrán — Martha Contreras
 Tatiana Rentería — Lucila
 Juan Carlos Messier — Claudio
 Luis Fernando Salas — Narciso Veranda
 Juan Pablo Obregón —  Albeiro Jaramillo
 Alex Adames — Gerardo
 Tatiana Arango — Johanna Rodríguez
 Laura Peñuela — Aurora
 Santiago Moure — Orlando Camargo
 Inés Oviedo — Briggith
 Juan David Galindo — Rigoberto
 Luz Stella Luengas Díaz — Dalila Romero
 Zulma Muñoz Ruiz — Constanza
 Alberto León Jaramillo — Francisco 'Don Pacho' Martínez
 Alejandro Gutiérrez — Colorado Bignolo
 Katherine Castrillón — Margarita Manrique
 Lady Noriega — 'La musa'
 Juana del Río — 'La Silenciosa'
 Diego Armando Landaeta — Luis Veranda
 Shirley Gómez — Andrea
 Isabel Cristina Villarreal
 Ana Sofía Jiménez
 María Irene Toro
 Flor Manrique
 Guillermo José Barreto
 Crisanto
 Isabel
 Micaela

Prêmios e Nomeações

Prêmio Índia Catalina

Ligações externas

Telenovelas do Caracol Televisión
Programas de televisão da Colômbia que estrearam em 2016
Programas de televisão da Colômbia encerrados em 2017
Telenovelas da Colômbia
Telenovelas da década de 2010
Telenovelas em espanhol


text:
Ни́копол, Ні́копол, Ні́кополь () — місто в Болгарії. Розташований у Плевенській області, входить до складу общини Никопол. Населення становить 4 071 чоловік.

Політична ситуація
Кмет (мер) громади Никопол — Валерій Димитров Желязков (БЗНС) за результатами виборів 2007 року до правління громади.

Історія
1396 османські війська на чолі з Баязетом I розгромили армію хрестоносців угорського короля Сигізмунда біля Никопола.

Під час російсько-османської війни 1877—1878 років російські війська здобули фортецю Никопол. На честь міста був перейменований захоплений там річковий броненосець типу «Фетх-Уль Іслам» «Podgoriçe», який було включено до складу Чорноморського флоту Російської імперії.

Примітки

Карти
 bgmaps.com
 emaps.bg
 Google

Посилання

 Сайт громади Нікопол
 Статистика населення

Міста Плевенської області
Міста над Дунаєм


text:
Lyrical Sympathy – debiutancki minialbum zespołu Versailles wydany 31 października 2007 roku.

Lista utworów

Przypisy

Linki zewnętrzne
 Okładka

Minialbumy wydane w roku 2007
Albumy Versailles


text:
Hafciarz Juan López de Robredo (hiszp. El bordador Juan López de Robredo) – obraz olejny hiszpańskiego malarza Francisca Goi, znajduje się w prywatnej kolekcji.

Okoliczności powstania
Obraz był wcześniej błędnie uważany za portret Matíasa Gaspariniego, neapolitańczyka zatrudnionego przy dekoracji Pałacu Królewskiego w Madrycie, lub jego syna Antonia. Dopiero w 1974 María Luisa Barreno Sevillano zidentyfikowała postać jako Juana Lópeza de Robredo, pochodzącego z rodziny artystów od pokoleń zajmujących się haftem. Po śmierci ojca w 1788, López de Robredo zajął jego stanowisko nadwornego hafciarza króla Karola IV. Zajmował się projektowaniem i tworzeniem wyszukanych haftów, które zdobiły stroje dworzan. Projektował stroje dla całej rodziny królewskiej. Wykonywał także zasłony, baldachimy i haftowane obrazy, wśród których wyróżniają się te zamówione przez królową Marię Ludwikę przechowywane w hiszpańskich rezydencjach królewskich.

Wykonawcy zawodów takich jak hafciarz czy złotnik byli zaliczani do rzemieślników, co niekorzystnie wpływało na ich status społeczny. López de Robredo otrzymał szlachectwo, ale dworzanie nie używali należnego mu tytułu "don". Zdarzało się także, że nie zapraszano hafciarzy do przygotowywania i przedstawiania wzorów. Z tych powodów kilkakrotnie skarżył się królowi. Aby podkreślić swój status społeczny, wystąpił o pozwolenie na używanie uniformu, podobnego do tego, który nosili nadworni malarze, rzeźbiarze i szlifierze diamentów. Zaproponował  również szczególny wzór haftu dla stroju swojego gremium. Otrzymał zgodę w lipcu 1798; prawdopodobnie z tej okazji zamówił portret u Francisca Goi. Wybór znanego portrecisty i jednego z faworytów hiszpańskiego dworu świadczy o ambicji Lópeza de Robredo. Goya mógł dobrze rozumieć aspiracje hafciarza, gdyż jego własna droga do kariery na dworze i pozycji w madryckim społeczeństwie nie była łatwa. Obraz powstał w 1798, roku zatwierdzenia uniformu, lub w 1799.

Opis obrazu
Goya przedstawił hafciarza w półpostaci, siedzącego w fotelu. Jest przesadnie wyprostowany, wydaje się pewny siebie i dumny z wykonywanego zawodu. Na sobie ma uniform nadwornego hafciarza, o którego powstanie zabiegał, a w ręce trzyma znamienny wzór haftu z motywem roślinnym zaprojektowany dla jego gremium. Stroju dopełnia biała koszula z wysokim kołnierzykiem. Uwagę przykuwają liczne złote hafty na niebieskawym uniformie i czerwonej kamizelce. Padające światło rozjaśnia przede wszystkim twarz modela, podkreślając jego charakter. Rozświetlona twarz kontrastuje z dominującymi ciemnymi tonami. Widoczna jest dysproporcja pomiędzy stosunkowo małą głową a korpulentnym torsem.

Istnieje replika tego obrazu (kolekcja Aldama), którą José Gudiol uznał za autorską.

Proweniencja
Od czasu powstania obraz miał wielu właścicieli. W 1947 został nabyty poza Hiszpanią przez Juana Gómeza Acebo y Moret, markiza de Zurgena. W 1955 jako darowizna przeszedł do nowego właściciela. W 1996 należał do kolekcji księżnej de Santo Buono. W 2011 Hiszpania zezwoliła na sprzedaż obrazu poza krajem; został wystawiony w domu aukcyjnym Christie's w Londynie, ale nie znalazł kupca.

Przypisy

Portrety autorstwa Francisca Goi
Portrety postaci historycznych
Obrazy Francisca Goi w kolekcjach prywatnych


text:
Latifa Elouadrhiri is a Moroccan experimental physicist and researcher at Thomas Jefferson National Accelerator Facility studying elementary particle physics and nuclear physics.
She has worked significantly with the CLAS collaboration in Jefferson Lab's Hall B, performing 3D imaging of nucleons.
Additionally, she is the spokesperson of the Deeply Virtual Compton Scattering (DVCS) experiment, studying Generalized Parton Distributions
.

Elouadrhiri is a fellow of the American Physical Society, and has served as a member of the Department of Energy (DOE) Nuclear Science Advisory Committee (NSAC) and the DOE Nuclear Physics (NP) Committee of Visitors (COV).

Education
Elouadrhiri obtained a physics B.Sc. from Mohammed V University in 1984, continuing to complete a M.Sc. in Theoretical Physics in 1987 entitled Poincare and Lorentz group (Group Theory). She continued to complete a Diplôme des Etudes Approfondies at the University of Blaise Pascal, Clermont-Ferrand in particle physics in 1987 entitled Development of Drift Chamber tracking Program. Following this, she completed her PhD in 1991 in physics, also at the University of Blaise Pascal, Clermont-Ferrand in experimental hadronic physics with electromagnetic probes, producing a thesis entitled Measurement of the Nucleon Axial Form Factor from Low Energy Pion Electroproduction (Saclay nuclear physics experiment)

Career
In 1994 Elouadrhiri chose to come to Jefferson Laboratory for a joint appointment with CNU, joining the lab as a staff scientist in 2001 as one of the first female staff scientists in the physics division.
Here, she led the measurement of the first observation of electron beam asymmetries in polarized, exclusive Deeply Virtual Compton Scattering.
From 2006 to 2015, Elouadrhiri was the Project Manager for the Hall B 12 GeV Upgrade, including all detectors, magnets and infrastructure for the CLAS12 system.

Other
In 2015, Elouadrhiri was interviewed for an article in the Chicago Tribune about the impacts of women in science and engineering.

In 2018, she was personally recognized by the US Embassy in Rabat for her contributions to nuclear physics on both the official embassy Twitter  and Facebook pages.

Honors and awards
2010 Inducted a Fellow of the American Physical Society

References

External links
Latifah Elouadrhiri's GWU Bio Page
A Nature interview with Elouadrhiri
a YouTube video of a news segment focusing on Elouadrhiri
Article featuring photograph of Elouadrhiri

Living people
21st-century American physicists
Experimental physicists
20th-century American physicists
Fellows of the American Physical Society
Moroccan women physicists
American women physicists
20th-century American women scientists
21st-century American women scientists
Moroccan physicists
Mohammed V University alumni
Year of birth missing (living people)


text:
Germania
Leutenbach – comune del Baden-Württemberg
Leutenbach – comune della Baviera


text:
«Па́мяти гитари́ста. Па́мяти поэ́та» — четвёртая пластинка (миньон) Давида Тухманова, выпущенная фирмой «Мелодия» в 1978 году.

История
В 1978 году Тухманов подготовил миньон — «Памяти гитариста. Памяти поэта» (имелись ввиду Джими Хендрикс и Семён Кирсанов соответственно) — с двумя песнями, своего рода продолжение диска «По волне моей памяти», только на этот раз на стихи современных поэтов Роберта Рождественского и Андрея Вознесенского.
Ритм-секция была та же, что и на предыдущем диске, а вокал записал Александр Евдокимов.

Оригинальным для того времени был внешний вид конверта пластинки: чисто белый с названием, небольшим рисунком в центре и мелкой подписью «Тухманов» в нижнем правом углу.

Список композиций
Сторона 1
1. Памяти гитариста

Сторона 2
2. Памяти поэта

Примечания

Ссылки
 Давид Тухманов — Памяти Гитариста, Памяти Поэта  // popsa.info

 Давид Тухманов (Памяти гитариста, Памяти поэта) /вебархив/

Релизы Всесоюзной студии грамзаписи «Мелодия»
Альбомы Давида Тухманова
Альбомы на русском языке
Мини-альбомы 1978 года


text:
Chowd-Aimag () ist ein Aimag (Provinz) der Mongolei, und liegt im Westen des Landes. Die Hauptstadt trägt ebenfalls den Namen Chowd.

Verkehr
Der Flughafen der Stadt Chowd (ZMKD/HVD) verfügt über zwei Landebahnen (eine befestigt), und wird mit regelmäßigen Flügen von und nach Ulaanbaatar bedient.

Bevölkerung
Der Chowd-Aimag wird von einer großen Anzahl verschiedener Ethnien mit sich jeweils voneinander unterscheidenden Traditionen, Liedgut, Tracht, Sprachen oder Dialekten besiedelt. So sind neben oiratischen Ethnien (Dsachtschin, Torguud, Altai-Urianchai, Ööld, Mjangad, Dörwöd) auch West-Chalcha und Kasachen zu finden. Alle diese Ethnien haben ihre eigenen Siedlungsgebiete und heiraten nur selten in eine andere ein. Außerhalb der Stadt Chowd, in der alle in der Tabelle genannten Völker siedeln, verteilen diese sich wie folgt.

Administrative Gliederung

Das Aimag-Verwaltungszentrum Chowd liegt geographisch im Bujant-Sum, wird aber selber eigenständig verwaltet. Das Verwaltungszentrum des benachbarten Chowd-Sum heißt auch Chowd, was bei Ortsunkundigen leicht zu Verwechslungen führt. Die übrigen Sum-Zentren tragen ebenfalls den Namen des jeweiligen Sum.

Literatur
 Remote Blue Khovd (Cholyn Zencher Chowd), Photo album, On the occasion of 240 years anniversary of Khovd city. Chowd, 2002.
 Hermann Consten: Weideplätze der Mongolen. Im Reiche der Chalcha. 2 Bände, Reimer, Berlin, 1919/1920.
 M Amgalan: The cultural monuments of Western Mongolia. Monsudar, 2000.
 C. Goldstein & C.M. Beall: Die Nomaden der Mongolei DA Verlag, Nürnberg, 1994.

Einzelnachweise

Weblinks

Mongolischer Aimag


text:
Gregory Alexander Renfroe (nacido el 23 de mayo de 1986 en  Savannah, Georgia) es un jugador de baloncesto estadounidense con nacionalidad bosnia. Mide 1,91 m y ocupa la posición de Base. Es internacional absoluto con Bosnia-Herzegovina. Actualmente pertenece a la plantilla del Covirán Granada de la Liga Endesa.

College
Estuvo en el Hume-Fogg High School en Nashville, Tennessee, antes de irse en 2004 a la Universidad de Trevecca Nazarene, donde estuvo hasta 2006, jugando en la NAIA. Luego fue transferido a los Belmont Bruins, donde estuvo de 2007 a 2009 (la 2006-2007 la pasó en blanco por las reglas de la NCAA). En 67 partidos con los Bruins tuvo un promedió de 12.5 puntos, 5.6 rebotes, 4.3 asistencias y 1.7 robos de balón. Fue campeón de la Atlantic Sun Conference en 2008 (era el tercer título consecutivo del equipo) y elegido Jugador del Año de la Atlantic Sun Conference en 2009. En torneo final de la NCAA de 2008, estuvieron a punto de dar la sorpresa en primera ronda y eliminar al gran favorito, los Duke Blue Devils. Perdieron por un punto y Renfroe fue el máximo anotador de los Bruins con 15 puntos.

Carrera profesional
Tras no ser elegido en el Draft de la NBA de 2009, decidió probar suerte en Europa y firmar por el VEF Riga de la Latvijas Basketbola līga, equipo donde destacaría, convirtiéndose en el mejor pasador de la temporada (5,7 asistencias por partido), 2º máximo recuperador (2,1 rec/part) y 3º en rebotes (6,1 rebotes/part). Además, participó en el partido del All Star de la liga letona. Con VEF Riga fue elegido MVP de la Liga Báltica. Quedó subcampeón de liga y jugó Eurochallenge.

En siguiente temporada, la 2010-2011, firmó por el KK Zagreb de la A1 Liga croata, siendo el 1º en recuperaciones de la liga (2,4 rec/part), además de convertirse en campeón de la liga croata y de la Copa de Croacia.

En 2011 pasa a la Legadue, la segunda división italiana, para luchar por el ascenso con el New Basket Brindisi. Logran el ascenso, siendo campeón del play off de ascenso y campeón de la Copa LegaDue. Además consigue ser el 4º mejor asistente de la liga (3,6 asist/part).

En septiembre de 2012 da un paso más en su carrera, fichando por el Blancos de Rueda Valladolid de la ACB para ser el encargado de dirigir el juego del equipo vallisoletano.

En febrero de 2013 abandona el Blancos de Rueda Valladolid por los problemas de impagos del club y se hace oficial su fichaje por el Brose Baskets de la liga alemana hasta final de temporada. Con el Brose Baskets fue campeón de la Basketball Bundesliga.

Para la temporada 2013-2014 fichó por el BC Enisey Krasnoyarsk ruso, pero en mayo de 2014 deja el equipo y vuelve a la ACB, fichando hasta final de temporada por el Laboral Kutxa.

En la temporada 2014-2015 fichó por el ALBA Berlin con un contrato de 4 meses, que le renovaron en enero hasta final de temporada. Realizó una excelente campaña promediando 10.7 puntos, 4.8 rebotes y 4.9 asistencias en liga, mientras que en la Euroliga en 24 partidos jugados, promedió 9.8 puntos, 4.5 rebotes y 5.3 asistencias, con un 45% en triples. Fue elegido en el quinteto ideal de la Bundesliga.

Tras su gran temporada, en junio de 2015 firmó un contrato por dos años con el Bayern Múnich.

En noviembre de 2016 fichó por el FC Barcelona hasta final de temporada. En su debut en la liga española consiguió 7 puntos y dio 5 asistencias ante el Herbalife Gran Canaria.

El día 8 de junio de 2017 el FC Barcelona anuncia la no renovación de Renfroe para la temporada siguiente.

En julio de 2017 el Galatasaray anuncia el fichaje de Renfroe por una temporada.

Tras una temporada en Turquía, en julio de 2018 ficha por el BAXI Manresa por una temporada.
En diciembre de 2018 se desvincula del Manresa, cuando el equipo ocupaba el puesto quinto de la clasificación, para fichar por KK Partizan.

En julio de 2020, regresa a España para jugar en las filas del San Pablo Burgos de la Liga Endesa.

El 24 de agosto de 2022, firma por el Covirán Granada de la Liga Endesa.

Selección nacional
En el verano de 2015 recibió el pasaporte bosnio, pudiendo representar así a Bosnia en el Eurobasket 2015.

Estadísticas

Euroliga

Referencias

Enlaces externos
Ficha del jugador en ACB.com
Ficha del jugador en la Web del Bayern
Ficha en Eurobasket.com
Ficha en la BBL
Ficha en Euroleague.net
Ficha en Basketball.RealGM
Ficha en la LegaDue
Ficha en Sports Reference

Baloncestistas de Georgia (Estados Unidos)
Baloncestistas de la Liga ACB
Baloncestistas de la selección de Bosnia y Herzegovina
Baloncestistas del Club Baloncesto Valladolid
Baloncestistas de los Belmont Bruins
Baloncestistas del VEF Riga
Baloncestistas del KK Zagreb
Baloncestistas del New Basket Brindisi
Baloncestistas del Brose Baskets
Baloncestistas del Enisey Krasnoyarsk
Baloncestistas del Saski-Baskonia
Baloncestistas del ALBA Berlín
Baloncestistas del Bayern Munich
Baloncestistas del Fútbol Club Barcelona
Baloncestistas del Galatasaray
Baloncestistas de los Leones de Ponce
Baloncestistas del Bàsquet Manresa
Baloncestistas del Partizan de Belgrado
Baloncestistas del Club Baloncesto Miraflores
Baloncestistas del Fundación Club Baloncesto Granada


text:
In chess, a half-open file (or semi-open file) is a  with pawns of only one color.  The half-open file can provide a line of attack for a player's rook or queen. A half-open file is generally exploited by the player with no pawns on it.

Many openings, such as the Sicilian Defense, aim to complicate the position. In the main line Sicilian, 1.e4 c5 2.Nf3 d6 (or 2...e6, or 2...Nc6) 3.d4 cxd4 4.Nxd4, White obtains a half-open d-file, but Black can pressure White along the half-open c-file.

In positions where White has no pawns on a file but Black has one pawn or more on that file, the position is considered to be half-opened for White. In cases where Black has no pawns on a file but White has one or more pawns on that file, the position is considered to be half-opened for Black.

A pawn break occurs when a pawn captures or advances in a way that opens or half-opens one or more files. The demolition of the pawn structure is a common theme in positions with half-open files, since doubled pawns or isolated pawns may create half-open files.

Example

The game Loek van Wely–Judit Polgár, Hoogeveen, 1997 demonstrates the power of half-open files in attacks. Despite having one fewer pawn than White, Black's possession of two powerful half-open files (her rook on the f-file and queen on the g-file) gives her a winning advantage (diagram).

Black played

30... Rxf2+

and White resigned, anticipating 31.Rxf2 Qxg3+ 32.Kf1 Qxf2.

See also
 Open file

References

Bibliography

Chess terminology
Chess strategy


text:
The Pekin Formation is a Late Triassic (Carnian) geological formation in North Carolina. The Pekin Formation is specific to the Sanford Sub-Basin of the Deep River Basin of North Carolina, although it may be equivalent to the Stockton Formation of Pennsylvania, New Jersey, and New York. The Pekin Formation was deposited in a rift basin along the Atlantic margin of North America during the breakup of the supercontinent Pangaea during the Late Triassic. The most common rocks in the Pekin Formation are red to brown sandstones, representing a terrestrial fluvial (riverine) and floodplain environment in a hot, humid climate. It has yielded both abundant plant and animal fossils, including some of the oldest potential dinosaur footprints in the world and the large predatory crocodylomorph Carnufex carolinensis.

Description and history
On the surface, the Pekin Formation is exposed only as a long, narrow strip along the western edge of the Sanford Sub-basin. It is both the oldest and stratigraphically lowest formation in the sub-basin. As such, it unconformably overlies the much older eroded and metamorphosed Proterozoic to Cambrian aged metasediments and metavolcanic rocks of the Piedmont. The upper boundary grades into the overlying Cumnock Formation, distinguished by its fine-grained grey lacustrine sediments. The Pekin Formation was deposited in a half-graben that formed as part of a series of rift basins that make up the Newark Supergroup during the breakup of the supercontinent Pangaea and subsequent opening of the Atlantic Ocean.

As originally defined by Marius R. Campbell and Kent W. Kimball in 1923, the Pekin Formation spanned the entirety of the lower Deep River Basin, encompassing the lowest sedimentary units of the neighbouring Durham and the Wadesboro sub-basins. In fact, the Pekin Formation was named after the village of Pekin located in the Wadesboro Sub-basin, as this was where Campbell and Kimball (1923) considered it to be best exposed. However, although the three sub-basins share a broadly similar three-part stratigraphy, geologists have not been able to accurately correlate those of the Sanford Sub-basin with the other sub-basins due to variations in stratigraphy, lithology and biostratigraphy. Furthermore, the Pekin has a very similar lithology to the Sandford Formation, and are only distinguishable by the presence of the Cumnock Formation between them. As such, the Pekin, Cumnock and Sanford formations have been restricted to just the Sanford Sub-basin where they can be recognised.

In 2016, Robert E. Weems, Lawrence H. Tanner, and Spencer G. Lucas proposed that the Pekin Formation should be subsumed into the Stockton Formation. Rather than dividing the Newark Supergroup into numerous distinct formations localised in single basins, they proposed a system where the disparate formations of local basins were merged into fewer regional-scale formations, based upon overall similar lithologies, biostratigraphy and chronology. Under this scheme, the Pekin Formation is equivalent to and is synonymous with the Stockton Formation. The Pekin Formation could then be considered an informal name for the Stockton Formation exposed in the Sanford Sub-basin.

Geology
The base of the formation is composed of a roughly  thick layer of grey conglomerate, historically referred to as "millstone grit". This unit has been interpreted as alluvial fan deposits made up of material derived from the Piedmont to the west flowing down in a southeasterly direction. The remainder of the Pekin Formation is made up of red to brown and purple sandstones, siltstones and mudstones, along with deposits of conglomerate and shale that altogether support a fluvial and floodplain deposition environment. Unlike the lowest layers, sedimentation for the rest of the Pekin Formation had switched to a source in the highlands to the southeast, with rivers and streams in the upper Pekin flowing towards the north and northwest. The overall climate is interpreted as being warm and humid with highly seasonal rainfall.

Clays from the Pekin Formation have been used extensively for the production of pottery, bricks and tiles, namely the Boren and Pomona pits. These two quarries have historically been the site of fossil discoveries, preserving both plants and animals, as well as trace fossils, although these quarries are now disused and some have filled with water. However, excavations by palaeontologists have been continued in a new brick quarry (Merry Oaks Quarry) by the North Carolina Museum of Natural Sciences (NCMNS) at a site labelled NCPALEO 1902. These excavations have uncovered various new vertebrate fossil discoveries, including the relatively complete remains of new Triassic archosaurs.

The age of the Pekin Formation has been estimated based on biostratigraphy and magnetostratigraphy to the Late Carnian (or Tuvalian), supported by correlations with faunas in western North America.

Paleobiota

A variety of plant and vertebrate fossils have been recovered from the Pekin Formation, the including partial skeletons of large vertebrates. The Boren pits preserves abundant plant megafossils, most commonly cycads and bennettitales, as well as horsetails, various ferns and conifers. Some of the most notable finds include an intact specimen of the early palm-like cycad Leptocycas gracilis, as well as a new species of the bennettitale Williamsonia, W. carolinensis, that preserves rare reproductive organs and suggests that it and the leaf Eoginkgoites belong to the same plant.

Invertebrate fossils from the Boren pits include conchostracans (clam shrimps) and clams, as well as numerous Scoyenia burrow trace fossils likely made by a crayfish-like decapod. Vertebrate remains are more common in the Pomona pit, which has preserved the fragmentary remains of archosaurs, phytosaurs, and synapsids, as well as fish bones and scales. Fossil footprints and trackways of tetrapods have also been recorded from the Pomona pit (with a single print from the Boren pit), including bipedal three-toed footprints that may have been made by early dinosaurs.

Only vertebrate fossils are known from the upper Pekin NCPALEO 1902 locality, and include a variety of archosaurs and synapsids typical of Late Triassic North America. The vertebrate fauna of the Pekin Formation has been used to correlate it with strata in western North America, such as the Chinle Formation, with some genera (e.g. Placerias, Coahomasuchus) being shared between eastern and western North America.

Archosauromorphs

Other archosauromorphs

Phytosaurs

Pseudosuchians

Synapsids

See also
 List of dinosaur-bearing rock formations

References

Carnian Stage
Geologic formations of North Carolina
Triassic geology of North Carolina


text:
Les grottes de la Balme se situent dans le département de l'Isère, non loin des berges du Rhône, sur le territoire de la commune de La Balme-les-Grottes.

Le nom officiel de « grottes de la Balme » est, en fait, un pléonasme, car le terme « balme », ou « baume », désigne une cavité naturelle typique des régions alpines et préalpines (barma en francoprovençal, baume en provençal).

Ouverte dans une falaise dominant le Rhône, cette cavité au porche spectaculaire a été occupée au cours de la préhistoire. Elle abrite aussi deux bâtiments religieux superposés. Elle appartient à la commune qui l'a transformée en site touristique, et ce, depuis deux siècles. Cette grotte est répertoriée dans l'ancienne liste des sept merveilles du Dauphiné et participe aux journées européennes du patrimoine.

Géographie

Situation
Située à l'extrême nord du département de l'Isère, au pied du plateau de l'Isle Crémieu, la commune de la Balme-les-Grottes est située à  au nord-est de Lyon et à  au nord de Grenoble.

Les grottes se positionnent sous lespace naturel sensible'' (ENS) dit des « coteaux de Saint-Roch », situé au sommet des falaises qui bordent la commune.

 Accès
Le village et sa cavité sont accessibles depuis l'autoroute A42, depuis Lyon en direction Genève, sortie N°7 Pérouges-Meximieux-Lagnieu (direction Lagnieu), puis par la route départementale RD65. L'entrée des grottes est à proximité du centre du bourg.

 Description

 La voûte et les deux chapelles
L'entrée de la cavité se présente sous la forme d'un porche de  de haut et  de large. Sur le côté, le visiteur peut découvrir une construction sous la forme de deux chapelles superposées qui datent respectivement du  et du . La première des deux chapelles (dite haute) est dédiée à la Vierge Marie et la seconde (dite basse) est dédiée à saint Jean-Baptiste. Le clocheton de cet ensemble religieux culmine presque au niveau de la voûte. Un escalier intérieur relie les deux chapelles qui sont voûtées en berceau avec un chœur dit en « cul-de-four ». Les élévations latérales de la chapelle Notre-Dame sont décorées par des arcatures aveugles en plein cintre et l'ensemble repose sur des piliers. Le site est classé à l'inventaire des monuments historiques

 L'intérieur de la grotte
Au-delà de cette voûte longue de , le visiteur peut accéder à une salle surmontée de la Grande Coupole, point de départ de nombreuses galeries. Il y a notamment la galerie dite du Moine, celle de François Ier et celle du Lac.

Les grottes par elles-mêmes présentent de nombreux petits bassins dénommés « gours », un lac souterrain, des labyrinthes de nature géologique et de nombreuses concrétions ; les visites classiques du site permettent de les observer. Le site abrite également une faune très riche, comme des chouettes hulottes, des hirondelles des rochers et 23 espèces de chauves-souris.

 Histoire
 La Préhistoire
À la fin de l'âge du bronze, des hommes ont laissé d'importants vestiges dont de nombreuses tombes avec urnes cinéraires et offrandes animales découvertes dans des anfractuosités et sous des blocs rocheux dans de nombreux secteurs de la grotte. Certains de ces objets sont visibles à la Maison du patrimoine de Hières-sur-Amby.'''

La Renaissance

Le roi François  est venu dans ces grottes en 1516 avec sa mère, Louise de Savoie, après la bataille de Marignan, pour prier dans la chapelle. Il aurait conduit la première expédition de découverte du lac souterrain. Une fresque représentant ce roi de France, réalisée en 1882 par l'artiste Théodore Levigne, est visible à la sortie de la grotte. Un des deux labyrinthes de la grotte porte aussi le nom de ce souverain.

Le célèbre contrebandier français, Louis Mandrin, décédé en 1755, est également évoqué et son nom a été attribué à un des deux labyrinthes sans qu'on puisse savoir si l'homme a réellement fréquenté les lieux. En 1780, la grotte est explorée par le Marquis de la Poype.

L'Époque contemporaine
Ces grottes sont ouvertes au public depuis 1807. Vers 1855, Étienne Rey élabore une première topographie dont le plan est publié dans un ouvrage spécialisé en 1899.

Le , dix personnes, dont un guide, trouvent la mort dans un accident de barque survenu sur le lac sans que l'enquête effectuée ensuite puisse déterminer les circonstances exactes du drame. Depuis cette époque une concrétion située dans le secteur porte le nom de « voile de la mariée » en référence à l'une des victimes.

De 1951 à 1984, depuis l'entrée du lac des grottes, près de 3200 mètres de réseau ont été découverts dont 1360 mètres de siphon. Dans l'hiver 2000, Frédéric Poggia et Laurent Tarazona retournent à l'extrême amont du réseau et s'arrêtent sur un sixième siphon. Les mêmes plongeurs y reviennent à Pâques 2001, dépassent le siphon 6 et découvrent un septième siphon impénétrable.

Tourisme
Les grottes sont ouvertes au public à de nombreuses périodes de l'année avec ou sans guide. Les visites sont payantes et un parking gratuit se situe à proximité.

Les grottes ont reçu un total de 67 422 visiteurs en 2019, soit une hausse de la fréquentation de ce site de 3,4 % par rapport à 2018.

Voir aussi

Bibliographie
.
 .
 .

Articles connexes
 Cavité souterraine
 Édouard-Alfred Martel
 Grotte et Spéléologie en France
 Liste des cavités naturelles les plus longues de l'Isère

Liens externes
 site des grottes de La Balme

Notes et références

Grotte en Isère


text:
Le xian de Longyou (龙游县 ; pinyin : Lóngyóu Xiàn) est un district administratif de la province du Zhejiang en Chine. Il est placé sous la juridiction administrative de la ville-préfecture de Quzhou.

Démographie
La population du district était de  en 1999.

Notes et références

Voir aussi

Lien externe
  Site gouvernemental

Longyou


text: Kulmbach é uma cidade francônia no estado da Baviera, Alemanha. Localiza-se na região administrativa da Alta Francónia e é capital do distrito homônimo.


text:
Die Tilde unten (), auch untergesetzte Tilde genannt, ist ein Diakritikon des Internationalen Phonetischen Alphabets (IPA). Es zeigt an, dass der durch das darüberstehende Lautzeichen dargestellte Laut glottalisiert ausgesprochen wird.

Das Zeichen hat die IPA-Nummer 406 und die Unicode Standard-Nummer U+0330 COMBINING TILDE BELOW.

Beispiele:
(), ()

Siehe auch
 Tilde #Als diakritisches Zeichen – zu ähnlichen Diakritika
 Liste der IPA-Zeichen

Weblinks
 Unicode Character 'Combining tilde below' (U+0330)

Phonetik
Diakritisches Zeichen


text:
Hello World: The Motown Solo Collection is a 71-track triple disc box set commemorating Michael Jackson's early years with Motown Records. The album features Jackson's four solo LPs from Motown (dating from 1971 to 1975), plus songs that were released after he left the label.

Release dates
On June 12, 2009, Universal Music Group reissue label Hip-O Select announced on its Twitter page that the 3-CD set was available for pre-ordering, with an announced shipping date of July 3, the same date the set would be released to retail stores.

Track listing

Disc 1

Tracks 1–10 from the album Got to Be There
Tracks 11–20 from the album Ben
Track 18 contains a studio countdown not released on the original album.
Tracks 21 and 23 originally released on Anthology: The Best of Michael Jackson

Disc 2

Tracks 1–10 from the album Music & Me
The track order of 7–9 is different from the original release.
Tracks 11–20 from the album Forever, Michael
Track 23 originally released on Anthology: The Best of Michael Jackson

Disc 3

Tracks 1–12 from the compilation Looking Back to Yesterday
Track 15 released in remixed form on The Original Soul of Michael Jackson
Tracks 16–24 from the compilation Farewell My Summer Love

References

External links
Hello World: The Motown Solo Collection on Hip-O Select

Michael Jackson compilation albums
Compilation albums published posthumously
2009 compilation albums
Hip-O Records compilation albums
Motown compilation albums


text:
Il tenesmo vescicale è la sensazione di pressione e fastidio in regione uretrale o sovrapubica, che si associa al bisogno di avere necessità di urinare e svuotare in modo più completo la vescica.
Si tratta di uno stimolo di intensità variabile: nei casi più semplici il paziente può avvertire semplicemente il bisogno di recarsi più spesso in bagno per urinare; nei casi più avanzati oltre alla precedente sensazione compare anche fastidio o vero e proprio dolore sovrapubico e sensazione di non riuscire più a trattenere l'urina. Spesso il tenesmo vescicale si presenta subito dopo la minzione: il paziente riferisce di essere riuscito ad emettere solo poche gocce di urina e può rivolgersi al medico riferendo frasi come: "non sono riuscito a svuotare completamente la vescica", "nella vescica deve essere rimasta una certa quantità d'urina da eliminare", "nonostante abbia urinato sento ancora la necessità di riprovare a urinare".

Cause
Le cause di tenesmo vescicale possono essere molteplici. Tra quelle che più comunemente comportano questa sensazione abbiamo la cistite cioè un'infiammazione della vescica urinaria, spesso conseguenza di un'infezione delle vie urinarie di tipo ascendente; l'uretrite un'infiammazione, in genere su base infettiva dell'uretra, nella maggior parte dei casi secondaria a traumi o a un'infezione sessualmente trasmessa; le infezioni e le malattie sessualmente trasmissibili (ad esempio gonorrea o l'infezione da Chlamydia trachomatis) che sono normalmente contratte attraverso i rapporti sessuali.
Il tenesmo vescicale è un problema frequente anche nei soggetti con disturbi e disfunzioni della prostata.

Con frequenza minore il disturbo può anche essere secondario ad altri problemi del tratto urinario come ad esempio la litiasi vescicale, sia che i calcoli derivino dal rene e discendano lungo le vie escretrici fino alla vescica, sia che si formino primitivamente a questo livello: il tenesmo in linea di massima si manifesta maggiormente in caso di localizzazione del calcolo in corrispondenza della giunzione uretero-vescicale; una neoplasia maligna vescicale; una stenosi dell'uretra; corpi estranei che si vengono a localizzare nell'uretra o nella vescica.

Il disturbo si associa anche a malattie che non coinvolgono primitivamente la vescica o le vie escretrici, e fra queste le lesioni e i traumi addominali, i traumi della colonna vertebrale, gli interventi chirurgici su colon o retto, la costipazione intestinale, i tumori rettali.
Nei soggetti di sesso maschile il disturbo si associa spesso a condizioni quali l'ipertrofia prostatica benigna, la prostatite e il cancro della prostata, mentre nelle donne può far seguito a gravidanza, endometriosi e vaginite.

Segni e sintomi associati
Il tenesmo vescicale è un sintomo di una malattia e non una malattia a sé stante. Pertanto in molti casi può accompagnarsi ad altri segni e sintomi di malattia, fra cui:
 Disuria: minzione difficoltosa
 Stranguria: minzione dolorosa
 Ematuria: presenza di sangue nelle urine
 Emissione di urine torbide o di odore sgradevole
 Pollachiuria: aumento della frequenza delle minzioni
 Ritenzione urinaria: presenza di residuo urinario in vescica, in conseguenza di un'incompleto svuotamento
 Incontinenza urinaria
 Prurito genitale
 Secrezioni uretrali

Trattamento
Il trattamento non farmacologico del disturbo consiste in una assunzione adeguata di liquidi, nella regolarizzazione delle abitudini di minzione (ad esempio mingere tendenzialmente alla stessa ora), e nell'evitare di assumere sostanze come caffeina e alcool.
Il trattamento farmacologico comprende invece il ricorso a sostanze ad azione antispastica (ossibutinina 2,5-5 mg ogni 6-8 ore; tolterodina 2 mg ogni 12 ore), antidepressivi triciclici (amitriptilina o imipramina 25-50 mg durante la notte), anticolinergici (scopolamina-N-butilbromuro 60-120 mg nelle 24 ore).

Note

Voci correlate
 Tenesmo rettale
 Pollachiuria
 Minzione imperiosa

Altri progetti

Sintomi


text:
Caratteristiche tecniche
Giocò prima ala e successivamente come interno.

Carriera
Ex pugile, peso mosca vincitore di quattro incontri sui quattro che disputò, iniziò la sua carriera calcistica nei campionati minori marchigiani giocando con la Portocivitanovese.

Venne notato da Paolo Mazza, allenatore della SPAL; arrivò a Ferrara nel 1948, insieme a Fulvio Nesti e Otello Badiali, per giocare con i biancazzurri al posto di Egisto Pandolfini che si era trasferito alla Fiorentina.

Nel 1949 fece coppia con De Vito che, come Nesti, arrivava da Scafati, e con l'altro neo acquisto Trevisani. Ciccarelli mise a segno 17 reti e la SPAL sfiorò la promozione.

Dopo 74 partite in biancoazzurro Ciccarelli e De Vito, si trasferirono alla  in Serie A ed esordì il 10 settembre 1950 a Como.

A Trieste giocò due stagioni per poi passare, nel 1952 alla Pro Patria sempre nella massima serie.
Nel 1953 passò al Napoli e vi restò per quattro stagioni.

Quando era un calciatore del Napoli, l'11 dicembre 1953, giocò la prima delle due gare da lui disputate con la Nazionale B.

Il suo presidente Achille Lauro pensava di poter creare una squadra da scudetto con l'inserimento di Vinicio e di Jeppson, giunto a Napoli un anno prima di lui insieme a Bugatti.

Nel 1957 tornò in Serie B con il Cagliari, insieme a lui arrivarono in Sardegna altri ex spallini: Di Giacomo e Novelli.

A Cagliari trovò Bugatti e Morin, altri ex giocatori dalla SPAL.

Tornò a calcare i campi di IV Serie con la Portacivitanovese nel 1958 prima del definitivo ritiro.

Giocò 187 gare in Serie A mettendo a segno 21 reti e 97 in Serie B segnando 19 gol.

Note

Collegamenti esterni


text:
Roseatollen (engelska Rose Atoll, polynesiska Nu'u O Manu) är en atoll i Polynesien i södra Stilla havet och tillhör Amerikanska Samoa.

Geografi
Roseatollen ligger cirka 248 kilometer öster om huvudön Tutuila.

Atollen har en areal om ca 7 km² med en diameter på ca 2 km och en landmassan på ca 0.214 km² främst fördelad på de två småöarna

 Roseön (Rose Island), i den östra delen, ca 5,2 ha

 Sandön (Sand Island), i den norra delen, ca 0,8 ha

De högsta höjderna är på cirka 3,5 m ö.h. på Roseön och på ca 1,5 m ö.h. på Sandön (1).

Den obebodda atollen kan endast nås med fartyg. Öarna utgör en betydande häckningsplats för en rad sjöfåglar och den gröna havssköldpaddan. Förvaltningsmässigt utgör området ett eget distrikt inom Amerikanska Samoa.

Historia
Roseatollen har troligen alltid varit obebodd.

Atollen upptäcktes den 13 juni 1722 av nederländske upptäcktsresanden Jakob Roggeveen som då namngav den "Vuyle Eylandt" ("Fågelön").

Den 21 oktober 1819 återupptäckte franske Louis de Freycinet atollen och gav den sitt nuvarande namn.

1824 utforskade Otto von Kotzebue atollen lite och namngav den då "Kordinkov" efter sin förste löjtnant (2).

1973 instiftades naturreservatet "Rose Atoll National Wildlife Refuge" som omfattar hela atollen och förvaltas av U.S Fish and Wildlife Service, ett departement inom det amerikanska inrikesdepartementet U.S. Department of the Interior.

Externa länkar
 om Roseatollen
 US Fish and Wildlife Service om Roseatollen

Öar i Roseatollen


text:
Persone
 Gabriel Briard – pittore francese
 Silvio Briard – ex calciatore italiano

Altro
 Briard – altra denominazione del Cane da pastore di Brie


text:
Murtörl är ett bergspass i Österrike.   Det ligger i distriktet Politischer Bezirk Sankt Johann im Pongau och förbundslandet Salzburg, i den centrala delen av landet,  km sydväst om huvudstaden Wien. Murtörl ligger  meter över havet.

Terrängen runt Murtörl är bergig. Den högsta punkten i närheten är  meter över havet,  km norr om Murtörl. Närmaste större samhälle är Bad Gastein,  km väster om Murtörl.

Trakten runt Murtörl består i huvudsak av gräsmarker. Runt Murtörl är det ganska glesbefolkat, med  invånare per kvadratkilometer.

Kommentarer

Källor

Bergspass i Land Salzburg


text:
François Noudelmann ist ein französischer zeitgenössischer Philosoph, Universitätsprofessor und Radiomoderator.

Leben

François Noudelmann ist Professor an der Universität von Paris, der Johns Hopkins University in Baltimore und der New York University. Zwischen 2001 und 2004 war er Direktor des Collège international de philosophie in Paris.

Zwischen 2002 und 2010 moderierte François Noudelmann die wöchentliche Radioshow Les Vendredis de la philosophie and Macadam philo. Von 2008 bis 2009 koordinierte er das Blog-Projekt 24 heures philo für die französische Zeitung Libération.  Seit September 2010 moderiert er Je l'entends comme je l'aime, eine sonntagabendliche Radioshow auf France Culture.

2021 nahm Noudelmann am Prix Goncourt teil, bei dem seine Lebenspartnerin Camille Laurens als Jurorin fungierte.

Werke

Bücher
 Huis clos et Les mouches de Jean-Paul Sartre, Éditions Gallimard, 1993, rééd. 2006. ISBN 2-07-038661-9
 La Culture et l'homme, avec G. Barrère et MP Lachaud, Dunod, 1994. ISBN 978-2-10-002023-2
 Sartre: L'incarnation imaginaire, L'Harmattan, 1996. ISBN 978-2-7384-4010-5
 Image et absence: Essai sur le regard, L'Harmattan, 1998. ISBN 978-2-7384-6623-5
 Beckett ou La scène du pire, Honoré Champion, 1998. ISBN 978-2-7453-2141-1
 Avant-gardes et modernité, Hachette, 2000. ISBN 978-2-01-145286-3
 Pour en finir avec la généalogie, Léo Scheer, 2004. ISBN 978-2-915280-58-6
 Jean-Paul Sartre, Adpf publications, 2005. ISBN 978-2-914935-36-4
 Samuel Beckett, with B. Clément, Adpf publications, 2006. ISBN 978-2-914935-64-7
 Hors de moi, Léo Scheer, 2006. ISBN 2-7561-0020-X
 Le Toucher des philosophes. Sartre, Nietzsche et Barthes au piano, Éditions Gallimard, 2008 (grand prix des Muses 2009). ISBN 2-07-012195-X

Andere Publikationen
 La nature, de l'identité à la liberté, S.T.H., 1991.
 Le corps a découvert, S.T.H., 1992.
 Suite, série, séquence, with D. Moncond'huy, 1998.
 Ponge: matière, matériau, matérialisme, with N. Barberger and H. Scepi, La Licorne, 2000.
 Scène et image, with D. Moncond'huy, La Licorne, 2000.
 Roland Barthes après Roland Barthes, with F. Gaillard, P.U.F., 2002.
 L'étranger dans la mondialité, P.U.F., 2002.
 Le matériau, voir et entendre, with A. Soulez, P.U.F., 2002.
 Politiques de la communauté, with G. Bras, P.U.F., 2003.
 Les 20 ans du Collège international de philosophie, with A. Soulez, Rue Descartes, P.U.F., 2004.
 Politique et filiation, with R. Harvey and E-A Kaplan, Kimé, 2004.
 Dictionnaire Sartre, with G. Philippe, Honoré Champion, 2004.
 Filiation and its discontents, with R. Harvey and E-A Kaplan, SUNY-SB papers, 2009.

Einzelnachweise

Philosoph (21. Jahrhundert)
Hochschullehrer (Universität Paris VIII Vincennes-Saint Denis)
Hochschullehrer (Johns Hopkins University)
Hochschullehrer (New York University)
Hörfunkmoderator
Franzose
Geboren im 20. Jahrhundert
Mann


text:
Die  Tsuki no Kata (jap.  bzw. , dt. "Fauststoß-Kata, Fauststoß-Form") ist eine japanische Kata, die unter anderem im Kyokushin Kaikan trainiert wird. Einige Schulen interpretieren sie auch als "Glücks-Kata", da Tsuki in einer anderen Schreibung () auch "Glück" bedeuten kann.

Beschreibung
Schwerpunkt der Kata sind die Tsuki-Techniken Oizuki und Gyakuzuki in den verschiedenen Ständen Kiba Dachi, Sanchin Dachi und auch Zenkutsu Dachi.

Diese Kata soll darauf hindeuten, dass Wohlstand und Glück nicht von alleine kommen. Die Tsuki-Techniken, die in dieser Kata geübt werden, sollen jeweils als Barriere gesehen werden, die durch die Ausführung niedergerissen werden.

Diese Kata wird zum 6. und 5. Kyū verlangt.

Siehe auch
 Karate-Ausdrücke

Einzelnachweise

Weblinks
 Tsuki no Kata
 YouTube-Video der Tsuki no Kata
Kata (Karate)


text:
Изборите за Европейски парламент се провеждат в Румъния на 7 юни 2009 година и са част от изборите в целия Европейски съюз. На тях са избрани 33 представители на страната в Европейския парламент, с двама по-малко, отколкото на предходните избори през 2007 година.

Резултати

Резултати по окръзи

В столицата Букурещ PDL получава 28,28 % от гласовете, след тях е PSD с 27,87 %. В четири от шестте сектора на града води PDL, в другите два PSD:

Външни препратки
 Централна избирателна комисия

Румъния
Европейски
Румъния в ЕС
2009 година в Румъния


text:
«Delirium» (делірій у перекладі з лат. — марення)  — другий фільм українського кінорежисера, та художника Ігоря Подольчака. Кінострічку знято за мотивами повісті «Індуктор» Дмитра Бєлянського. У створенні фільму брали участь три кінокомпанії MF Films (Україна), Podolchak Films (Україна), Paulus vom Lemberg (Чехія). Роботу над фільмом закінчено 2012 року.

Світова прем'єра стрічки відбулася в конкурсній програмі «Тиждень режисерів» на міжнародному кінофестивалі «Фанташпорту — 2013», Порту, Португалія. На Багдадському Міжнародному кінофестивалі (2013) фільм був нагороджений «Першим Призом».

Синопсис
Можливо, досить зустріти похоронну процесію, щоб випасти з дійсності у марення. Марення, де час, втративши свій невпинний рух, петляє серед образів небуття — віддзеркалень Смерті в смертях минулих і майбутніх, жахливих і бажаних… Гість — молодий психіатр — запрошений пожити в родині в зв'язку з підозрюваним божевіллям Батька, одержимого хворобливо-суїцидальним потягом до мотузків, вузлів і задухи. Але цілком можливо, що все навпаки, і саме його — Гостя — психічне здоров'я вимагає медичного втручання.

Актори та персонажі

 Володимир Хим'як (Гість / Психіатр) — аматор, перша роль у кіно.
 Петро Рибка (Батько / Професор) — аматор, перша роль у кіно.
 Леся Войневич (Мати) ( 1947, Львів) — акторка, у 1973—2002 роках працювала у Першому українському театрі для дітей та юнацтва, м. Львів.
 Ольга Бакус (Служниця) ( 1969, Львів) — акторка, працює у Національному академічному драматичному театрі ім. Марії Заньковецької, м. Львів.
 Ольга Горбач (Донька) — акторка, працює Львівському академічному театрі імені Леся Курбаса, м. Львів
 Іван Костенко (Син / Чоловік Доньки) — аматор, перша роль у кіно.
 Василь Костенко (Священик) — аматор, перша роль у кіно.

Виробництво

Робота над сценарієм почалась весною 2008 року і була завершена напередодні зйомок. Режисерська розробка та підготовчий період були фінансово підтримані Фондом імені Губерта Балса (Нідерланди). У пошуках локацій для зйомок творча група здійснила тривалу експедицію по Прикаппаттю та Закарпаттю України. Перший етап зйомок проходив з 1 серпня по 15 вересня 2008 року у передмісті Львова — Брюховичах та Городку, другий етап проходив у Києві в кінці 2009 — на початку 2010 рр. Загалом знімальний період тривав 35 змін. Зйомки проводились на цифрову камеру Red One. Майже весь фільм, крім першої та останньої сцени, зняти за допомогою оптики Tilt & Shift, яка дала можливість створити специфічну картинку з нерівномірним розподіленням фокусу по площині кадру та різноманітними геометричними спотвореннями змісту кадру. У сцені, що знімалась в городоцькому костелі використовувався кран «Гармошка»  та гідростабілізована панорамна головка «Flight Head»  української компанії Фільмотехнік.

Монтаж, кольорокорекція, ефекти та тонування проводились на обладнанні Macintosh та при використанні програмного забезпечення Apple Final Cut Pro, Color Final Cut Studio, ефекти робились в Adobe After Effects. Фільм був повністю тонований, звук зі знімального майданчика практично не використовувався. Озвучування трьох персонажів — Батька, Гостя, Сина, здійснив київський актор Віталій Лінецький.

Звукорежисуру фільму виконав відомий український музикант та телеведучий Мирослав Кувалдін. Остаточна редакція звуку була зроблена Ігорем Подольчаком та Ігорем Дюричем 2011 року.

Музика
Музику для фільму написав Олександр Щетинський. Початково режисер і композитор планували уподібнити музику до традиційного жанру Dies irae (лат.: День гніву), що є частиною католицької меси. Були написані шість закінчених інструментальних частин, названих відповідно до розділів латинського тексту меси: Dies Irae, Quantus tremor, Mors stupebit, Ingemisco, Tuba mirum, Lacrimosa. Композитор обмежився засобами симфонічного оркестру і не використовував ані тексту, ані вокалу. Музика не містила прямої ілюстративності і, зокрема, завдяки аванґардним стильовим прийомам парадоксально поєднувалася із назвами, апелюючи до принципів сюрреалізму, що цілком відповідало естетиці фільму і намірам режисера. Однак в процесі роботи автори вирішили використати лише дві музичні частини — Mors stupebit на початку фільму (на екрані — лише назва DELIRIUM) і Dies irae в кінці (титри).

Під час розгортання дії фільму музика взагалі не звучить. Єдиний виняток — молитва-речитація священика, де використано текст Dies irae (в озвученні цього епізоду взяв участь сам композитор). Завдяки цьому початковий і кінцевий музичні фраґменти набули додаткового драматургічного значення: введення до «проблематики» фільму (ефект налаштування на відповідну естетичну «хвилю») і смислове узагальнення. Натомість молитва Священика цю проблематику конкретизує.

Інтепретації

Як і у першому своєму фільмі «Las Meninas», «Delirium» апелює до заплутаних сімейних саг, якими рясніють літературні твори Вітольда Гомбровича, Мілорада Павича та Бруно Шульца. На відміну від саг Лукіно Вісконті («Загибель богів») або Інгмара Бергмана («Фанні та Олександр»), Подольчак уникає наративу — все відбувається по-за просторово-часовим континіумом з фокусом на психічних станах. Його персонажі умовні, що підкреслюється наіменуваннями-архетипами: Батько, Мати, Донька…

Розвиваючи теми, задані у «Las Meninas», Подольчак в «Delirium» дещо видозмінює «сімейну» структуру — вводить в герметичний «генеалогічний» кошмар «іншого» персонажа — людину зі строни. Але цей «чужак» (головний герой — Психіатр, своєрідний нащадок оповідача з «Падіння дому Ашерів» Едгара По), проявляє себе зовсім не як чужорідне тіло. Його вторгнення не викликає жодних змін у «сімейному організмі». Навпаки, сім'я поглинає «іншого», перетворюючи його у повноправного учасника дивної гри, з якої немає виходу.

З точки зору кінематографічних жанрів, радше піджанрів, «Delirium» можна віднести до так званих «історій про будинки, з яких немає виходу» або «історій про будинки з привидами». З фільмів першої категорії найближчими є «Сингапурский слінг» и «До зустрічі в пеклі, моя люба» Нікоса Ніколаідіса. З фільмів другої категорії можна, для порівняння, згадати «Будинок з привидами» Роберта Уайза та «Інші» Алехандро Аменабара. Але на відміну від стрічок Уфйза та Аменабара, у фільмі Подольчака глядач зштовхується з поняттям «помилкового саспенсу», коли режисер ніби створює атмосферу тривожного очікування, але ці передчуття чогось жахливого скоро руйнуються від неадекватної реакції на них персонажів. Саспенс, у виданні Подольчака, саморуйнується — немає точки зору «ззовні», немає координат «нормальності», за якими глядач здатен протиставити себе екранній невідомості — він сам стає цією невідомістю. Таким чином Подольчак провокує у глядача почуття гострої клаустрофобії — з його дому-світу немає виходу. Глядач, як і персонажі, не знає чи існує ще щось за межами того місце, де він перебуває в цей момент, а оскільки «цей момент» має властивість закільцьовуватись, то втеча «звідси» стає просто неможливою.

Релізи, фестивалі та відгуки

Вперше уривки з фільму були представлені на 45-му Міжнародному кінофестивалі в Карлових Варах у програмі «Фільми у виробництві». Нові повнометражні стрічки з центральної та східної Європи" у 2010 році. Участь у цій програмі була зумовлена пошуком додаткових джерел фінансування для завершення фільму.

За версією Афіша@Mail.Ru фільм Delirium став п'ятим у рейтингу «Топ-10 українських фільмів 2012 року».

Прем'єри фільму:
 Світова прем'єра — 4 березня 2013 року. Номінація на нагороду Найкращий режисер у конкурсній програмі «Тиждень режисерів» на міжнародному кінофестивалі «Фанташпорту — 2013», Порту.
 Латиноамериканська прем'єра — 23 березня 2013 року. «Міжнародна панорама» на Уругвайському міжнародному кінофестивалі в Монтевідео.
 Російська прем'єра — 13 червня 2013 року. Номінація на Гран Прі на Міжнародному кінофестивалі ім. А. Тарковського.

 Українська прем'єра — 19 липня 2013 року. Номінація на Українську національну кінопремію. Одеський міжнародний кінофестиваль.

 Азійська прем'єра — 7 жовтня 2013 року. Багдадський міжнародний кінофестиваль. На цьому фестивалі фільм був нагороджений Першим Призом.

Література та джерела

 International Film Guide  2010: the definitive annual review of world cinema, edited by Haydn Smith. 46th Edition. London & New York: Wallflower Press, 2010, p.298 ISBN 978-1-906660-38-3
 Nogueira, C. Fantasporto 2013 — dia 4 , O Cinéfilo Invertebrado  05.03.2013, Переглянуто 22 березня, 2013
 "В Португалии состоится мировая премьера украинского фильма «Delirium» , 20хвилин, 20лютого, 2013. Переглянуто 7 березня, 2013
 «Игорь Подольчак: "Я хотел сделать фильм-бред"» , www.okino.ua. Переглянуто 18 липня, 2012
 Белянский, Д. Игорь Подольчак и фильм «DELIRIUM» / Ihor Podolchak and «Delirium» movie  на YouTube
 Белянский, Д. Игорь Подольчак. Зеркало для Я, Art Ukraine, 5(24) вересень-жовтень. Переглянуто 18 липня, 2012
 Институт Горшенина. Мировая премьера украинского фильма DELIRIUM.  LB.ua , 27 лютого 2013. Переглянуто 7 березня, 2013
 Олтаржевська, Л. У мене зараз інші пензлики.  Україна молода , № 030 за 26.02.2013. Переглянуто 7 березня, 2013
 Підгороа-Ґвяздовский, Я. Художник і режисер Ігор Подольчак: «Свій новий фільм знімаю лише за власні гроші»  «Дзеркало тижня» , № 37 (765) 3 — 9 жовтня 2009. Переглянуто 18 липня, 2012
 Підгора-Ґвяздовський, Я. Фільтр для марень , Український тиждень. 1 жовтня, 2010, Переглянуто 18 липня, 2012
 Підгора-Ґвяздовський, Я. Таблетка деліріуму , Що . 1-2, январь-февраль, 2012, стор. 22-31, Переглянуто 18 липня, 2012
 Філатов, А. «Своїм фільмом "Delirium" хочу роздратувати глядача» — режисер Ігор Подольчак.  Gazeta.ua , 22.02.2013. Переглянуто 7 березня, 2013
 Що дивитися: нові українські фільми/DELIRIUM  // Inspired — 17 жовтня 2014.

Посилання
 Фільм  на сайті Internet Movie Database
 Найпопулярніші фільми «Neo Noir» 2013 року  на сайті Internet Movie Database
 Найпопулярніші україномовні фільми  на сайті Internet Movie Database
 Press Kit на сайті Інтернет-архів
 Сценарій та документація на сайті Інтернет-архів

Примітки

Українські фільми 2013
Авторське кіно України
Незалежні фільми України
Фільми українською мовою
Фільми Ігоря Подольчака
Фільми-драми України
Фільми, зняті у Львові
Фільми, зняті у Києві
Фільми з нелінійним наративом


text:
Station Roosbeek is een voormalig spoorwegstation langs spoorlijn 36 (Brussel-Luik) in Roosbeek, een deelgemeente van de gemeente Boutersem.

Aantal instappende reizigers
De grafiek en tabel geven het gemiddeld aantal instappende reizigers weer op een week-, zater- en zondag.

Roosbeek
Boutersem


text:
Abschlag steht für:

 Abschlag (Fußball), eine Spielfortsetzung durch den Torwart
 Abschlag (Archäologie), Steinartefakt
 Abschlag (Numismatik), Probestück bei der Prägung von Münzen und Medaillen
 Kurzform für eine Teilzahlung, siehe Abschlagszahlung
 Abgeld, ein Gebührenabzug, der die Kreditsumme mindert, siehe Disagio
 Bestandteil einer Golfbahn, siehe Golfplatz #Abschlag
 erster Schlag beim Golf, siehe Golfschlag #Abschlag
 Abschlag (Gemeinde Bad Großpertholz), Ortschaft und Katastralgemeinde der Marktgemeinde Bad Großpertholz, Bezirk Gmünd, Niederösterreich
 Abschlag beim Spielen von Saiteninstrumenten, siehe Gitarre#Techniken der Anschlagshand
 Abschlag (Wasserbau), Ableitung eines Wasserlaufs aus einem anderen Gewässer, siehe Abschlagsbauwerk und Wehr

Siehe auch:
 Abschlach!


text:
Le Quatuor Brodsky est un quatuor à cordes britannique créé en 1972. Seuls Ian Belton et Jacqueline Thomas font encore partie des membres fondateurs.

Outre le fait qu'il interprète de la musique classique et en particulier le répertoire pour quatuor à cordes de Haydn, Beethoven, Schubert, Bartók et Chostakovitch, il collabore avec des personnalités du rock et de la musique pop telles que Björk, Elvis Costello et Paul McCartney. Il enregistre ainsi les « cordes » sur l'album Family Tree collection de Björk.

À une certaine époque, le Quatuor jouait habituellement debout. Le violoncelle de Jacqueline Thomas était équipé d'une pointe extra-longue et elle utilisait un petit tabouret sous son pied gauche afin que l'instrument puisse reposer contre son genou plié. En mai 1998, le Quatuor Brodsky reçoit un prix de la Société de l'Orchestre philharmonique royal pour sa contribution exceptionnelle au monde de la musique.

Parallèlement à ses performances et au travail d'enregistrement, le Quatuor Brodsky est régulièrement invité à la Royal Scottish Academy of Music and Drama, où il encadre de jeunes ensembles de musique de chambre qui fréquentent l'académie. Pendant de nombreuses années, il a enseigné et s'est produit à l'.

Le Quatuor Brodsky n'est pas le premier quatuor à porter ce nom. Le violoniste Adolph Brodsky (1851 - 1929), dédicataire et créateur du Concerto de Tchaïkovski, a dirigé deux quatuors différents sous ce même nom (1870 - 1890 et 1895 - 1927). En 1918, Edward Elgar dédicace son quatuor à cordes en mi mineur op. 83 au .

Membres
Daniel Rowland, violon, sur un Lorenzo Storioni de 1793
Ian Belton, violon, sur un Giovanni Paolo Maggini de 1615
Paul Cassidy, alto, sur un anonyme de 1720
Jacqueline Thomas, violoncelle, sur un Thomas Perry de 1785

Créations
L'ensemble a créé de nombreuses œuvres :

 1983 : Clarinette and Strings Quartet de Morton Feldman
 1984 : Quatuor à cordes de Martin Butler
 1984 : Quatuor à cordes  de David Matthews
 1992 : The Juliette Letters d'Elvis Costello
 1993 : Lamet for String Quartet de Peter Sculthorpe
 1994 : Little Suite for String Quartet de Peter Sculthorpe
 1996 : Island Dreaming pour voix et quatuor à cordes, de Peter Sculthorpe
 1999 : Quatuor à cordes  « La Malinconia » d'Elena Firsova
 2000 : Metro Nativitas de Javier Alvarez
 2000 : Quatuor à cordes  de Peter Smirnov
 2000 : At the Grave of Beethoven de Karen Tanaka
 2002 : Quintette pour piano et cordes, op. 69, d'Alexander Goehr
 2004 : Quintette avec clarinette de Peter Maxwell Davies

Notes et références

Liens externes

 Site officiel du quatuor Brodsky

Brodsky
Ensemble britannique de musique classique
Formation de musique classique fondée dans les années 1970


text:
Piecowisko – w archeologii mniej lub bardziej rozległy obszar będący reliktem warsztatów produkcyjnych związanych z wytopem metali (dymarek). Piecowisko ma najczęściej postać zarejestrowanego na powierzchni stanowiska żużla.

Piecowiska podzielić można na dwa typy: mniejsze, składające się z pozostałości po kilku lub kilkunastu piecach działających na potrzeby lokalnych społeczności i większe (setki, a nawet tysiące dymarek), obliczone na produkcję masową, stanowiące relikty wyspecjalizowanych zespołów metalurgicznych. Piecowiska stanowią podstawę badań i rekonstrukcji dawnych zespołów piecowych.

Przypisy

Metalurgia
Źródła archeologiczne


text:
Liścianek sektornik (Zygiella x-notata) – gatunek pająka z rodziny krzyżakowatych (Araneidae).

Występowanie
Od Europy do Turcji i Kaukazu, w tym w Polsce. Został introdukowany w Ameryce Północnej i Południowej, Chinach, Japonii, na Réunion i Sumatrze.

W Europie na południu zasiedla zarośla, na północ od Alp jest gatunkiem synantropijnym, prawie zawsze występuje w pobliżu człowieka – na ramach okien, murach, płotach, ścianach budynków, pod rynnami.

Morfologia
Głowotułów żółto-brązowy, na odwłoku wzór w kolorach czarnym, szarym i żółtym, przypominający liść. Odwłok często ze srebrnym połyskiem, pochodzącym podobnie jak u ryb od guaniny.

Samice mają 7–11,5 mm długości, samce 4–8 mm.

Samce w porównaniu do samic mają mniejszy odwłok i dłuższe nogi.

Tryb życia
Liścianek sektornik buduje koliste sieci łowne. Podobnie jak inne gatunki z rodzaju Zygiella zostawia pusty sektor w górnej części pajęczyny. Tuż za nim pośrodku znajduje się lina sygnałowa, której koniec trzyma czekający w ukryciu pająk. Lina jest umieszczona pod kątem 40° lub większym w stosunku do płaszczyzny sieci. Zdarza się, że jesienią po złożeniu jaj samica wypełnia część pustego sektora..

Przypisy

Krzyżakowate
Zwierzęta jadowite
Pająki Azji
Pająki Europy
Pająki Ameryki Północnej
Pająki Ameryki Południowej
Gatunki i podgatunki zwierząt nazwane w 1757 roku


text:
Lažnivec! (izvirno v angleščini Liar!) je kratka znanstvenofantastična zgodba ruskega pisatelja Isaaca Asimova. Prvič je bila objavljena v maju 1941 v reviji Astounding Science Fiction.  Vključena je v zbirke Jaz, robot (1950), Popolni robot (1982) in Vizija robotike (1990).

Vsebina

To je zgodba o ljudeh, ki se morajo odločati med pomembnimi, vendar izključujočimi se odločitvami.

Za robota RB 34 (ljubkovalno Herbie) ugotovijo, da bere misli. V največji tajnosti začnejo vodilni delavci podjetja U. S. Robots and Mechanical Men Comp. Raziskovati, kako je prišlo do tega odstopanja od standardne izvedbe robotov.

Med pogovori s posameznimi osebami Herbie svoje izjave prilagodi njihovim željam. Seveda so te želje posameznikov vsaj delno v nasprotju z željami drugih. V tako »prilagajanje« resnice Herbija sili prvi zakon robotike, saj bi drugače povzročil razočaranje in s tem škodil posameznikom - v prvem zakonu robotike namreč ni omenjeno, da se nanaša samo na fizično škodo.

Ko ugotovijo, kaj se dogaja, psihologinja za robote dr. Susan Calvinova ponavlja Herbiju vedno znova dve izključujočizahtevi:
 Ker veš, kako je prišlo do odstopanja, moraš to povedati direktorju in vodji razvoja, ker si zelo želita, da bi imela ta podatek.
 Te rešitve problema jima ne smeš povedati, ker nikakor ne želita, da bi rešitev našel robot.

Herbie ne vidi resnice zato znori in postane popolnoma neuporaben.

Dela Isaaca Asimova
Dela leta 1941


text:
Saratoga Springs és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del July 1, 2006 tenia una població de 28.499 habitants.

Demografia
Segons el cens del 2000, Saratoga Springs tenia 26.186 habitants, 10.784 habitatges, i 5.985 famílies. La densitat de població era de 355,6 habitants per km².

Dels 10.784 habitatges en un 25,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,1% hi vivien parelles casades, en un 9,6% dones solteres, i en un 44,5% no eren unitats familiars. En el 35% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.

Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,4% tenia menys de 18 anys, un 15,5% entre 18 i 24, un 27,5% entre 25 i 44, un 23,4% de 45 a 60 i un 14,3% 65 anys o més.

L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,1 homes.

La renda mediana per habitatge era de 45.130 $ i la renda mediana per família de 59.281 $. Els homes tenien una renda mediana de 39.573 $ mentre que les dones 29.439 $. La renda per capita de la població era de 26.250 $. Entorn del 5,5% de les famílies i el 8,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

Poblacions més properes
El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

Referències

Comtat de Saratoga
Ciutats de l'estat de Nova York


text:
Les Fœtus d'acier este un roman science-fiction  de Serge Brussolo. A apărut prima oară în octombrie 1984 la editura Fleuve noir. În 2004 a fost refăcut ca La Mélancolie des sirènes par trente mètres de fond și publicat de  éditions du Masque. Este primul roman din seria Les soldats de goudron, fiind urmat de Ambulance cannibale non identifiée (1985) și Le rire du lance-flammes (1985).

Povestea

O femeie scafandru, Lize, face parte din brigada de poliție fluvială însărcinată cu investigarea catastrofei metroului scufundat. Ce s-a întâmplat cu adevărat în acea zi în care plafonul tunelului a cedat, lăsând râul să se năpustească în rețeaua subterană pentru a îneca kilometri de galerii, trenuri... și mii de călători?
Au trecut mai mulți ani de la această dramă, dar enigma nu a fost dezlegată. Există supraviețuitori, prizonieri în buzunare de aer. Supraviețuitori care știu adevărul ... dar nimeni nu pare dornic să-l scoată la suprafață.

Soluția misterului este acolo, undeva în labirintul tunelurilor inundate. Lize, care și-a pierdut sora mai mică în dezastru, are ca misiunea să dezlege acest mister. Dar un scafandru este foarte vulnerabil sub apă...

Traduceri în limba română
 N/A

Referințe și note

Vezi și
 1984 în științifico-fantastic

Legături externe

Romane științifico-fantastice
Romane de Serge Brussolo
Cărți din 1984
1984 în științifico-fantastic


text:
Manuel Izquierdo, né en  à Santa Coloma de Gramenet et mort à une date inconnue, est un coureur cycliste espagnol. Il est professionnel dans les années 1930 et 1940.

Biographie

En 1936, Manuel Izquierdo se classe septième du Tour de Catalogne, tout en ayant terminé deuxième d'une étape à Valls. Il porte alors les couleurs de l'AC Montjuïc. La même année, il participe à son premier Tour d'Espagne.

Lors de la saison 1941, il remporte la Subida a la Cuesta de Santo Domingo à Pampelune. Il finit par ailleurs dixième du Tour d'Espagne, dans une édition majoritairement disputée par des coureurs locaux.

Palmarès
 1936
  de Jaca-Barcelona
 1940
  du Circuito de la Ribera de Jalón
 1941
 Subida a la Cuesta de Santo Domingo
  du Tour d'Espagne

Résultats sur les grands tours

Tour d'Espagne
2 participations
 1936 : abandon ()
 1941 :

Notes et références

Liens externes

Coureur cycliste espagnol
Coureur cycliste catalan
Naissance en 1910
Naissance à Santa Coloma de Gramenet


text:
Neumühlen-Dietrichsdorf ist ein Stadtteil der Landeshauptstadt Kiel auf dem Ostufer der Kieler Förde und hat etwa 12.000 Einwohner. Das Gemeinschaftskraftwerk Kiel-Ost, die Fachhochschule Kiel und der Ostuferhafen (ein Fracht- und Fährhafen der Stadt) liegen auf dem Gebiet dieses Stadtteils. Zum Stadtteil gehört außerdem die Siedlung Oppendorf.

Geschichte
Bevor Neumühlen-Dietrichsdorf 1924 mit 7800 Einwohnern nach Kiel eingemeindet wurde, war Dietrichsdorf ein landwirtschaftlich geprägter Ort, während die Bewohner Neumühlens von den zahlreichen Mühlen entlang der Schwentine lebten. Vereinigt wurden die beiden Orte 1907 zur Gemeinde Neumühlen-Dietrichsdorf.

Während um 1871 nur etwa 700 Einwohner gezählt wurden, änderte sich dies 1876 mit der Ansiedlung der "Kieler Schiffswerft" von Georg Howaldt, Keimzelle der Howaldtswerke. Direkt vor den Werfttoren wurde für die Werftarbeiter der Ortsteil Neu-Dietrichsdorf angelegt, so dass der Stadtteil um 1900 bereits knapp 3000 Einwohner hatte.

Einwohnerentwicklung
Neumühlen

1803: 211 Einwohner

um 1900: etwa 900 Einwohner

Dietrichsdorf

1855: 234 Einwohner

um 1900: etwa 4300 Einwohner

Ansiedlung von Firmen

Neben HDW (heute thyssenkrupp Marine System GmbH & German Naval Yards) haben sich zeitweise noch andere Firmen im Stadtteil angesiedelt. 1905 gründete sich dort die Firma Anschütz & Co., deren Gründer den Kreiselkompass erfunden hat. In dem ehemaligen Firmengebäude befindet sich heute die Schmerzklinik Kiel.

1947 errichtete Rudolf Hell in dem Stadtteil seinen Betrieb, die Kommunikations- und Reproduktionstechnik herstellte. In den Gebäuden ist heute ein Teil der Fachhochschule untergebracht.

Der Rollstuhlhersteller Ortopedia hatte sein Hauptwerk in Dietrichsdorf, bevor die MEYRA Wilhelm Meyer GmbH & CO. KG die Gesellschaft übernahm und die Produktion verlagerte. Die ehemaligen Gebäude gehören dem Ostuferhafen, der diese abreißen möchte.

Nachbar-Stadtteile und Verkehr
Neumühlen-Dietrichsdorf liegt am nordöstlichen Stadtrand von Kiel. Südlich liegt der Stadtteil Wellingdorf, die Schwentine bildet die gemeinsame Grenze. Im Westen und Norden grenzen Schönkirchen bzw. Mönkeberg (beide Amt Schrevenborn) an den Stadtteil. Es führen zwei Brücken über die Schwentine in die Kieler Innenstadt, daneben streift die B 502 (Richtung Schönberg) und eine Straße nach Mönkeberg (alte B 502) den Stadtteil. An der Bahnstrecke Kiel Süd–Schönberger Strand liegt der Bahnhof Oppendorf, von dem seit 2017 wieder stündlich Regionalbahnen zum Kieler Hauptbahnhof fahren. Im Rahmen des Stadtbahn-Projektes sind zwei Stadtbahnlinien nach Neumühlen geplant, deren Endpunkte an der Fachhochschule und an der Masurenallee liegen.

Kultur und Freizeit

 Mediendom der FH Kiel
 Industriemuseum Howaldtsche Metallgiesserei
 Ofenmuseum (der Kaminbaufirma Fahrenkrug)
 Computermuseum der Fachhochschule Kiel
 Stadtteilbücherei für die Landeshauptstadt Kiel, betrieben von Ehrenamtlichen eines Fördervereins
 Dietrichsdorfer Strand (seit 2007 wieder begehbar)
 Stadtteilfest "Dietrichsdorfer Band" am ersten Sonntag der Kieler Woche

Schulen
In Neumühlen-Dietrichsdorf gibt es vier allgemeinbildende Schulen:
 Toni-Jensen-Grundschule
 Toni-Jensen-Gemeinschaftsschule
 Adolf-Reichwein-Grundschule
 Andreas-Gayk-Förderschule

Die Fachhochschule Kiel hat als Hochschule ihren Campus im Stadtteil.

Kirchen

Am Ivensring wurde am 1. März 1959 die evangelische Paul-Gerhardt-Kirche eingeweiht.

Es gab einmal die katholische Pfarrkirche Christ-König an der Schönkirchener Straße, die 2008 entweiht und im Juni 2009 abgerissen wurde.

Siehe auch
 Liste der Kulturdenkmale in Kiel-Neumühlen-Dietrichsdorf
 Wasserturm Kiel-Neumühlen-Dietrichsdorf

Weblinks

 Neumühlen-Dietrichsdorf. kiel.de
 Stadtteilporträit. kieler-ostufer.de
 Kieler Stadtteil Neumühlen-Dietrichsdorf. Stadtwiki Kiel.

Einzelnachweise

Stadtteil von Kiel
Ehemalige Gemeinde (Kiel)
Gemeindegründung 1907
Gemeindeauflösung 1924


text:
Семья Джо Байдена — американская семья ирландского, английского и французского происхождения, члены которой получили известность в области права, образования, общественной деятельности и политики.

Родители, братья и сестра
Джозеф Робинетт Байден-младший родился 20 ноября 1942 года в больнице Святой Марии в Скрантоне (штат Пенсильвания), у Кэтрин Юджинии «Джин» Байден (урожденная Финнеган) и Джозефа Робинетта Байден-старшего. Он самый старший из детей в этой католической семье, после него идут его сестра [Мэри] Валери Байден Оуэнс и два брата, Фрэнсис Уильям «Фрэнк» Байден и Джеймс Брайан «Джим» Байден. Джин имела ирландское происхождение, корни которого по-разному приписываются графству Лаут и графству Лондондерри.

Предки по отцу
Родители Джозефа-старшего, Мэри Элизабет (урожденная Робинетт) и Джозеф Х. Байден, нефтяной бизнесмен из Балтимора, штат Мэриленд, имели английское, французское и ирландское происхождение.

Родословную Байденов можно отследить благодаря Уильяму Байдену (ок. 1790 1840) — прапрапрапрадеду Джо Байдена по отцовской линии, родившимся в английском Суссексе, который иммигрировал в США.

Предки по матери
Ирландские специалисты по генеалогии представили Джо историю его ирландской материнской линии во время его визита туда в 2016 году. Его прадед по материнской линии Эдвард Фрэнсис Блевитт, ребёнок ирландских эмигрантов, прибывших из Баллины, графство Мейо, был членом Сената штата Пенсильвания.

Семейное древо

46-й Президент США Джо Байден был дважды женат, в браках родилось четверо детей.
 Нейлия Хантер, позже Нейлия Хантер Байден, вышла замуж за Джо Байдена в 1966 году. В декабре 1972 года, когда Джо Байден был избранным сенатором, Нейлия и их дочь Наоми погибли в автокатастрофе; два сына были ранены.
 Бо Байден (Джозеф Р. Байден III) (1969—2015), генеральный прокурор штата Делавэр. Двое детей: Натали и Хантер. Умер от рака мозга в мае 2015 года.
 Хантер Байден (Роберт Хантер Байден), бывший бизнесмен и сын Джо Байдена. У него есть три дочери от его первой жены Кэтлин: Наоми, Финнеган и Мейзи. Хантер — биологический и законный отец четвёртого ребёнка, идентифицированного в судебных документах как NJR, с Лунден Робертс. У него есть пятый ребёнок от его второй жены Мелиссы Коэн Байден.
 Наоми Кристина Байден (1971—1972) по прозвищу «Эми»; погибла в той же аварии, что и её мать Нейлия.
 Доктор Джилл Байден, бывшая вторая леди США; педагог; и вторая жена Джо Байдена, вышедшая за него замуж 17 июня 1977 года.
 Эшли Блейзер Байден (род. 1981).

Внуки

 От старшего сына Бо: Натали и Хантер.
 От младшего сына Хантера: три дочери и два сына.

Примечания

Байден
Семья Джо Байдена


text:
The Sarawak Sovereignty Movement or SSM is an apolitical  which was officially launched in Kuching, Sarawak on 13 April 2013.

Sarawak Sovereignty Movement spokesman Dato Morshidi Abdul Rahman said that the people had "had enough of the lop-sided development between the peninsula and Sarawak", and that something needed to be done about it. He explained, "We are a civil movement and apolitical. We are not militants or extremists. Sarawak is one of the partners that form Malaysia. The others are Malaya and Sabah. We just want equality of all Sarawakians regardless of their races."

The movement believes that the terms and conditions for the formation of Malaysia gave Sarawak, North Borneo, Malaya, and Singapore the status of equal partners in the newly formed Malaysia, in 1963.

Activities
The Sarawak Sovereignty Movement and Borneo Heritage Foundation have co-operated in a series of Sarawak and Sabah Merdeka celebrations. The organisation was also present and involved with various carnivals and events intended to celebrate Malaysia Day in 2013.

See also
 Malaysia Agreement
 Malaysia Act 1963
 North Borneo Federation
 18-point agreement
 20-point agreement
 Kuching Declaration

References

Political movements in Sarawak
2013 establishments in Sarawak
Events in Sarawak