text:
Kostel svatého Františka Xaverského v Bělé u Děčína je pozdně barokní sakrální stavbou v Děčíně X. Je farním kostelem římskokatolické farnosti Bělá u Děčína. Stojí na místě původní kapličky. Byl postaven v letech 1787-1788 od pozdně barokním severočeským stavitelem Janem Václavem Koschem, z finančních prostředků náboženského fondu. Po roce 1946, kdy byl vysídlen poslední německý farář Ernst John, duchovní správa kostela připadla pod farnost Děčín-Pomokly. V letech 1960-1961 došlo k znovuzastřešení kostela a opravě věže. Náklady na opravu v hodnotě 100 tisíc Kčs hradil stát. V následujícím období loď kostela sloužila jako depozitář vybavení jiných kostelů, např. kostela sv. Václava v Rozbělesích. Poté nastal úpadek. Střecha začala prosakovat a byla poškozena klenba lodi. Barevné okenní tabulky byly rozbity. K výrazné obnově kostela došlo až po roce 2000. Je chráněn jako kulturní památka České republiky.

Architektura

Kostel je jednolodní, obdélný. Má užší, trojboce uzavřený presbytář a nízkou sakristii po jižní straně. Na západní straně nad průčelím kostela je hranolová věž. Hlavní průčelí je tříosé s mělkým středním rizalitem a lizénami. Portál průčelí je obdélný a v jeho nástavci je latinský nápis a chronogram 1787. Nad polokruhovou vzdutou římsou je v průčelí oválné okno. Boční osy kostela jsou s lizénovým rámcem, nikou a obdélnými okny.  Na štítu se nacházejí sochy Panny Marie, sv. Floriána a sv. Václava. V bočních fasádách lodi i presbytáře jsou pouze segmentově zakončená okna a v ose severní stěny je segmentově zakončený portál.

Presbytář má plochou klenbu s fabionem a pilastry s klasicistním dekorem. Loď kostela má zaoblená nároží a je kryta plochou rákosovou klenbou s lunetami. Na stěnách kostela jsou dvojice pilastrů a obíhající římsa. Kruchta spočívá na dvou pilířích a je vyložená do chrámové lodi.

Vybavení
Interiér je většinou barokní a pochází převážně z 18. století. Hlavní oltář je pseudobarokní. Byl na něm obraz Krista utišujícího bouři na jezeře od E. Brendela z roku 1930, dnes je zde obraz křtícího sv. Františka Xaverského z roku 2006. Kazatelna je raně barokní s novějšími obrazy evangelistů a Krista – Dobrého pastýře.

Varhany
V historii byla v bělském kostela řada varhanních nástrojů. Původně zde byl malý pozitiv z Litoměřic, který byl později prodán do Saska. Poté byl do kostela v Bělé nainstalován 3. července 1792 Antonínem Rutschem pozitiv z kaple Panny Marie Pomocné z Kostomlat pod Milešovkou. Tento nástroj roku 1793 nástroj zdobil a mramoroval děčínský truhlář Cajetan Windrich.

Těleso pozitivu, vestavěného do zábradlí kruchty, pochází z dílny varhanáře Ch. Standfusse. Vestavěný hrací stůl měl původně dvě klaviatury a pozitiv byl součástí šestnáctirejstříkových varhan, které postavil v roce 1735 v kostele sv. Vavřince v Kostomlatech mistr Ch. Standfuss. Vzdušnice měla 6 rejstříků.

V květnu 1864 byl nástroj přestavěn F. Müllerem, který přepracoval principál dvoustopý na čtyřstopý, dodal novou kopulu a flétnu a přistavěl pedál se dvěma rejstříky. Zhotovil také dvě nové klaviatury a v roce 1884 varhany ještě opravil. K roku 1882 je zaznamenána menší oprava, která se uvádí, že varhany mají dva manuály.

Dne 13. prosince 1904 byly varhany rozebrány jako již starý nástroj a 16. prosince byl postaven nový nástroj o sedmi rejstřících. Ten pocházel z továrny pražského varhanáře Schiffnera. Jeho prospektové píšťaly byly rekvírovány roku 1918 pražským varhanářem Josefem Urbanem. Když došlo v období komunistické totality k postupné devastaci kostela, byly Schiffnerovy varhany odvezeny na Slovensko. Zachovala se pouze skříň barokního Standfussova pozitivu bez píšťal v zábradlí kruchty.

Dne 16. srpna 1993 byly na kůr bělského kostela převezeny a uskladněny rozebrané varhany z kostela sv. Prokopa v Javorech. Do tamního kostela po léta zatékalo, narušený dřevěný strop hrozil zřícením a úplným zničením varhan na kůru. Přesto již byly varhany poničené a poškozené, hlavně nejhlubší pedálové píšťaly a zatékáním rozpadlé mosazné dráty na abstraktech. Tyto jednomanuálové mechanické varhany se zásuvkovou vzdušnicí z roku 1885 jsou dílem Jindřicha Schiffnera z České Lípy. Mají pět rejstříků manuálových a jeden pedálový.

Historie po roce 2000

Oprava a aktivity v období 2000-2010
V roce 2000 byla zahájena renovace věže a krovu kostela. Oprava věže byla ukončena koncem roku 2001. Věž byla nově obedněna, pokryta břidlicí a měděným plechem. V roce 2004 byla dokončena první fáze obnovy kostela – byly vyměněny shnilé trámy krovu, krov byl chemicky ošetřen a v dalších letech dostal kostel novou krytinu. Fasáda i výmalba kostela jsou sice dosud poničené, ale do kostela přestalo zatékat.

V roce 2006 učitelka na děčínském gymnáziu Táňa Altová namalovala a věnovala kostelu nový oltářní obraz. V témže roce zde vystupovaly pěvecké sbory z Pirny a z Děčína, dále ženský pěvecký sbor z České Kamenice a skupiny Altamira z Prahy a Drumsala z Děčína.

Od roku 2007 firma Natura zdarma čistí okapy kostela. Proběhl literární pořad věnovaný barokním kázáním (R. Vašinka, M. Sládek).
V roce 2008 byl kostel po dlouhých desetiletích opět připojen na elektrickou síť. Firma pana Pištěka provedla novou elektroinstalaci. Práce zaplatil farní úřad v Podmoklech za přispění sbírek ze mší svatých v Bělé. Vysekání elektriky darem provedla firma Jan Musil – MeDoZa. Konaly se zpěvy ve stylu komunity Taizé. Proběhl koncert dětského flétnového sboru Hyperion spolu s ženským pěveckým sborem z České Kamenice a Jílovským komorním pěveckým sborem.
V roce 2009 Dušan Cintula z Bělé darem zrestauroval sochu Panny Marie. Sponzorsky byl opraven i prasklý klenák v kostelní lodi.

Opravy v období po roce 2010
Od roku 2010 se zde koná Noc kostelů. V roce 2010 byla opatřena sakristie novými okapy a svody. V roce 2011 zasponzoroval V. Grešík rozpadající se zábradlí a schodiště do sakristie. Práce provedl kameník a kovář Jan Pokorný. Dne 17. dubna 2010 se v kostele konala první svatba od roku 1946. V sobotu 19. května 2012 vietnamská komunita ze severních Čech slavila zpívanou mši svatou. Mši celebroval vietnamský kněz Franziskus. V roce 2013 zhotovil truhlář Petr Zámiš darem nové členité okno do sakristie. V období 2013-2014 proběhla rekonstrukce padajícího stropu, kdy musely být vyměněny zetlelé ramenáty, přibity nové latě a provedena omítka. Restaurátorem byl Daniel Kyler. V roce 2014 na věži kostela bylo instalováno automatické odbíjení času, sponzorované V. Grešíkem. Dílo provedla firma Boroko z Brodku u Přerova.
Duchovní správci kostela jsou uvedeni na stránce: Římskokatolická farnost Bělá u Děčína.

Okolí kostela

Poblíž kostela stojí pozdně barokní přízemní fara (čp. 74/1). Je obdélná, s obytnou mansardovou střechou. Členěná je obdélnými okny a portálem s uchy. Postavena byla v roce 1789. Fara je od roku 1997 obývána správcem bělského kostela K. Steinem.

Odkazy

Reference

Související články
 Římskokatolická farnost Bělá u Děčína

Externí odkazy

 Pořad bohoslužeb ve farním kostele sv. Františka Xaverského, Bělá u Děčína (katalog biskupství litoměřického)
 Bohoslužby ve farním kostele sv. Františka Xaverského, Bělá u Děčína na webu církev.cz/bohoslužby
 Program NOCI KOSTELŮ, kostel sv. Františka Xaverského
 Římskokatolická farnost Děčín-Podmokly

Františka Xaverského Bělá u Děčína
Františka Xaverského Bělá u Děčína
Bělá u Děčína
Františka Xaverského Bělá u Děčína
Kulturní památky v Děčíně
Ohrožené kulturní památky v Ústeckém kraji
Postaveno v Česku 1788


text:
"Reunion" is a song by French electronic music artist M83. The track was released in the United Kingdom on 5 February 2012 as the second single from the group's sixth studio album, Hurry Up, We're Dreaming. The track was remixed by Polly Scattergood.

Music video
The music video for "Reunion" has garnered a high number of individual views through online venues such as YouTube since its release. The video is a companion piece to the music video created for the previous single, "Midnight City", continuing the story of a group of children with various psychic abilities as they are pursued by their shadowy handlers in an attempt to recover them. The story is concluded with the video for the single "Wait".

The video starts with the telekinetic children on the top of an old warehouse where they tested their abilities in the music video for "Midnight City", after combining all of their powers to make the sun set. The youngest child starts glowing, and when the light coming from her gets bright enough, she dies. The scene cuts away to a room where the handlers are studying monitors, trying to track the rogue children. One psychic child who stayed behind is also in the room, sitting in a wheelchair behind the handlers and tethered to a machine with cables. Her eyes glow red-orange, with a hateful glare on her face, and it appears she was responsible for the glowing murder of the youngest rogue child, by using her power from afar. This enabled the government handlers to determine their location, like a beacon.

Back on the warehouse rooftop, one of the older female children comes to embrace the fallen child, but at the same time, agents of the handlers have closed in on their location and are driving towards them in an SUV. One of the boys, the leader, tries to get the older girl to leave the body of the dead girl behind, which she eventually, reluctantly does. The escaped children run down the street from the fast approaching agents, but reach a dead end.

The lead boy stops running, and turns to confront the SUV, his eyes beginning to glow silver-blue. The driver gets out and slowly approaches; at this point, the scene is inter-cut with images of the evil psychic girl, her eyes glowing red-orange and concentrating, and it is clear that she is controlling the adult driver, channelling her power through him like a conduit. He raises his arms, and the SUV begins to lift into the air and float, before launching forward towards the cornered children. The lead escaped boy uses his power to stop the SUV, pushing it back and holding it in the air, straining with his all power. The girl back in the lab also strains to retain the upper hand in the battle of wills. The other escaped children raise their hands to help the boy, as do other children who run on screen from the connecting streets (it is not clear where they came from, but they are presumed psychics as well).

Eventually, the rogue children's power is too great for the evil girl, and the SUV is flung back into the agents, presumably killing them. Back in the monitoring station, the girl slumps in her chair, defeated, but also suddenly alert. As the handlers continue staring into the monitors, she pulls the cables off of herself, gets out of her wheelchair, and walks away.

The escaped children, with their new friends, take refuge in an abandoned cathedral. Each of them stands in a circle near the altar, hands outstretched. They begin to glow softly, slowly getting brighter until it's dazzling, and seemingly under their own power, unlike what happened to the young girl. The scene then cuts away abruptly to a shot of the Earth, from space. A large, glowing ball of white light rises out of the atmosphere and starts drifting into space, carrying the children away.

The location filmed at the start of the video is in Los Angeles.

The final fate of the children and the Earth is explored in the final video of the trilogy, "Wait" in which the civilisation is nearly destroyed in a cataclysm .

As with the previous music video, "Midnight City", the artists cited Akira as a major source of inspiration for the storyline. Both the 1988 animated film and the two music videos explore the idea of psychic children being abused and pursued by government agents.

Charts

Release history

References

External links

2011 songs
2012 singles
M83 (band) songs
Mute Records singles
Songs written by Morgan Kibby

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Stal niestopowa (daw. stal węglowa) – typ stali, w których zawartość określonych pierwiastków jest mniejsza od pewnych wartości granicznych. Graniczne stężenia masowe pierwiastków wyrażone są w procentach i zgodnie z obowiązującą normą PN-EN 10020:2003 są następujące:

Występowanie odmiennych struktur stali, spowodowane jest różną zawartością węgla. Wpływa to na ich własności mechaniczne oraz warunkuje sposób obróbki, dlatego też stal niestopowa stosowana jest powszechnie przy wytwarzaniu konstrukcji oraz części urządzeń mechanicznych, wszędzie tam, gdzie jej charakterystyki są wystarczające do zastosowań.

Podział stali niestopowych
 stale jakościowe – stosowane bez dodatkowej obróbki
 stale specjalne – często poddawane dodatkowej obróbce cieplnej lub obróbce chemicznej.

W zależności od zawartości węgla dzielą się na:
 stale niskowęglowe – o zawartości węgla do około 0,3%
 stale średniowęglowe – o zawartości od 0,3 do 0,6%
 stale wysokowęglowe – o zawartości powyżej 0,6%

W zależności od zawartości zanieczyszczeń P i S dzielą się na:
 stale zwykłej jakości – P + S = 0,10%
 stale wyższej jakości – P + S = 0,07%
 stale najwyższej jakości – P + S = 0,03%

W zależności od stopnia odtlenienia stale dzielą się na:
 stale uspokojone – najczęściej wyższej i najwyższej jakości; odmianą tej stali jest stal uspokojona niestarzejąca się
 stale półuspokojone
 stale nieuspokojone

W zależności od zastosowania stale dzielą się na:
 stale konstrukcyjne
 stale narzędziowe
 stale o szczególnych właściwościach fizycznych i chemicznych

W zależności od składu chemicznego dzielą się na:
 stal przeróbczą (nisko-, wysokofosforowa)
 odlewniczą (np. Pig-P1, Pig-P3, Pig-P6)
 inne niestopowe

Zobacz też

 stal niskostopowa
 stal stopowa

Przypisy

Niestopowa


text:
1939 was the 46th cricket season in England since the introduction of the County Championship in 1890. It was the one and only season in which English cricket adopted the eight-ball over. 1939 was the last season before the Second World War and it was not until 1946 that first-class cricket could resume in England on a normal basis. The West Indies were on tour and England won the Test series 1–0. The West Indian team departed early, with several matches cancelled, because of the growing international crisis.

Honours
 County Championship – Yorkshire
 Minor Counties Championship – Surrey II
 Wisden Cricketers of the Year – Learie Constantine, Bill Edrich, Walter Keeton, Fred Price, Brian Sellers

Test series

England played three Tests against West Indies, whose team included George Headley and Learie Constantine. The latter was recognised by Wisden in its 1940 edition as one of its "Five Cricketers of the Year" for 1939.

England won the first Test by 8 wickets and the other two were drawn:
 First Test at Lord's – England won by 8 wickets
 Second Test at Old Trafford – match drawn
 Third Test at The Oval – match drawn

The third Test was completed on Tuesday, 22 August, the day before the signing of the Molotov–Ribbentrop Pact which itself gave rise to passage of the Emergency Powers (Defence) Act 1939 by the UK Parliament on the 24th. Realising the gravity of the international crisis, the West Indian tourists cancelled their four remaining fixtures and sailed for home. The first of those was due to be played against Sussex at the County Ground, Hove, starting on Saturday, 26 August; the later three would have been against Kent, an England XI and H. D. G. Leveson-Gower's XI.

County Championship

The 1939 County Championship was determined on an average points basis because the county teams did not all play the same number of matches, the range varying from 24 to 32. Yorkshire won the title for the third successive season, playing 30 matches with 20 wins and 2 defeats to produce a points average of 9.286. Middlesex were the runners-up with 8.182 from 26 matches with 13 wins and 3 defeats.

Yorkshire were captained by Brian Sellers, whose efforts earned him a place in Wisden'''s "Five Cricketers of the Year". The team had five batsmen who all scored more than 1,000 championship runs: Len Hutton (2,167), Wilf Barber (1,388), Herbert Sutcliffe (1,230), Maurice Leyland (1,191) and Arthur Mitchell (1,087). The bowling depended on Hedley Verity (165 wickets), Ellis Robinson (102), Bill Bowes (96) and Frank Smailes (49). The wicket-keeper was Arthur Wood who completed 39 catches and 27 stumpings. Other players included Cyril Turner and future England captain Norman Yardley.

Runners-up Middlesex were well served by Test batsmen Bill Edrich (1,948 runs), Denis Compton (1,853) and Jack Robertson (1,562). Wicket-keeper Fred Price had an outstanding season with 53 catches and 20 stumpings. Middlesex relied heavily on its two main bowlers Jim Sims (142 wickets) and Jim Smith (84). Edrich and Price were recognised by Wisden as two of its "Five Cricketers of the Year".

Gloucestershire finished third under England captain Wally Hammond who scored 2,121 championship runs. Other good performers for Gloucestershire were batsmen Charlie Barnett, Jack Crapp and George Emmett; seam bowler Colin Scott and the outstanding spin bowler Tom Goddard who took 181 championship wickets.

Noted batsmen at other counties were John Langridge (Sussex) with 2,106 championship runs; Les Ames (Kent), Joe Hardstaff junior (Nottinghamshire), Arthur Fagg (Kent), Eddie Paynter (Lancashire), Harold Gimblett (Somerset) and Laurie Fishlock (Surrey) who all made more than 1,700 runs. Walter Keeton of Nottinghamshire was recognised by Wisden as one of its "Five Cricketers of the Year" after he scored 312* against Middlesex, which was the highest individual score of the 1939 season and remains the highest ever made for Nottinghamshire.

Noted bowlers elsewhere were Reg Perks (Worcestershire) and Doug Wright (Kent), the only others to take more than 130 championship wickets.

Leading batsmen – all first-class matches
George Headley had the highest average of batsmen who played in more than a handful of matches. He scored 1,745 runs at an average of 72.60 runs per completed innings with a highest score of 234*. The highest runscorer was Len Hutton with 2,883 at 62.67 with a highest score of 280*. Other leading batsmen were Wally Hammond, Denis Compton, Bill Edrich, Joe Hardstaff junior and John Langridge who all scored more than 2,000 runs.

Leading bowlers – all first-class matches
Hedley Verity had the best average of regular bowlers with 191 wickets at 13.13 runs per wicket with best figures of 9/62. It turned out to be Verity's final season as he was killed in action during the war. In his last appearance on 1 September, he took 7 for 9 as Yorkshire "skittled" Sussex for only 33. The most wickets were taken by Tom Goddard with 200 at 14.86 with best figures of 9/38. Other leading bowlers were Reg Perks, Jim Sims, Bill Copson and Doug Wright who all took more than 140 wickets.

Debutants
Among the first-class debutants in 1939 were future England players Alec Bedser, Godfrey Evans, Cliff Gladwin and Willie Watson. Those whose first-class careers ended in 1939 include Ken Farnes and Hedley Verity who were both killed in action during the war.

Immediate impact of the war
The season was almost over when war was declared on Sunday, 3 September and only ten first-class matches were cancelled. Four were due to begin on Saturday, 2 September but all were delayed due to the emergency and then cancelled after the declaration of war. Two earlier games involving the West Indian tourists had already been cancelled. Four remaining games, including Gentlemen v Players, were due to begin on different days during the following week and all were cancelled.

The final matches played before the war were six County Championship games that began on Wednesday, 30 August and were completed on or before Friday, 1 September, the day the Wehrmacht invaded Poland. Three of these games were completed with a result on the second day. Two more were ended as draws by agreement on the Friday morning after news of the invasion was reported.

The last match to be completed was Sussex v Yorkshire at Hove. From an overnight position of 330–3 in the first innings, chasing a Sussex score of 387, Yorkshire continued on the Friday morning and totalled 392 all out. Sussex collapsed in their second innings and were all out for only 33, whereupon Yorkshire made 30–1 to win by nine wickets. That ended the 1939 season and also marked the end of first-class cricket in England until the first of the Victory Tests began on 19 May 1945.

The few remaining county matches were cancelled immediately and Derek Birley commented that there was "none of the unfortunate disposition to linger over it as in 1914". Cricket in 1939 accepted the inevitable, summarised in the September 1939 issue of The Cricketer by Sir Home Gordon who found a suitable metaphor: "England has now begun the grim Test match against Germany".

The Third Test was the last match played at The Oval in 1939. Soon after war was declared, the ground was requisitioned and modified for use as a prisoner-of-war camp, but no prisoners were ever held there. Lord's was prepared for a similar fate but the authorities decided against it and Lord's was able to stage many games throughout the war to raise money for charity.

H. S. Altham wrote in 1940 about a visit to Lord's in December 1939 as "a sobering experience; there were sandbags everywhere and the Long Room was stripped bare with its treasures safely stored below ground". Having painted a bleak picture thus far, Altham ended on a note of defiance: "but the turf was a wondrous green, Old Father Time on the Grand Stand roof was gazing serenely at the nearest (barrage) balloon and one felt that somehow it would take more than totalitarian war to put an end to cricket".

In the 1940 edition of Wisden Cricketers' Almanack'', author R. C. Robertson-Glasgow reviewed the 1939 season and remarked that it was "like peeping through the wrong end of a telescope at a very small but happy world".

References

Bibliography

External links

1939 in English cricket
English cricket seasons in the 20th century


text:
Скіпетр Великого Наряду, Мономахів скіпетр — одна з колишніх царських регалій, що зберігається у зібранні Збройової палати Московського кремля. Це найдавніший скіпетр з усіх, що належали монархам Росії. Він є парним до держави, разом з якою входив до парадного царського вбрання — «Великого», або Першого Наряду. Звідти походить його назва.

Історія
Вперше скіпетряк атрибут влади монарха з'явився в Московії в 1584 при вінчанні на царство останнього з роду Рюриковичів — Федіра Івановича. З тих часів і до 1917 скіпетр був одним із символів самодержавства.

Разом зі спорідненою державою він входив до «Великих Нарядів» царів Бориса Годунова, Михайла Федоровича, Олексія Михайловича, Федіра III Олексійовича та Івана V Олексійовича. Після смерті останнього він вже ніколи не використовувався за прямим призначенням.

За легендою, що виникла у першій половині XVIII ст., скіпетр разом із державою, Шапкою Мономаха та іншими реліквіями були даровані Візантією в XI ст. Володимиру Мономаху. Звідти його поширена дореволюційна назва — «Мономахів».

Опис
Скіпетр, як і парна до нього держава, виготовлений у Західній Європі наприкінці XVI — на початку XVII ст. Він виготовлений із золота. Руків'я поділяється на три секції, вкриті емальованими візерунками, серед яких є рельєфні зображення голів янголів, квітів, плодів. Навершя виготовлене у вигляді трьох орлів, що тримають маленьку корону.

За описом 1642:

Він прикрашений 1 великим смарагдом у наверші маленької корони, 20 діамантами та кількома іншими коштовними камінцями.

Див. також
 Скіпетр
 Держава Великого Наряду
 Корона Великого Наряду
 Регалії російських монархів

Література
 Древности Российского государства, изданные по высочайшему повелению государя императора Николая I: в 6 отд. и доп. к отд. III. — Репринтное издание 1849–1853 гг. — СПб.: Альфарет, 2006. — 2-е Отделение, С. 51.
 Московская оружейная палата. По высочайшему изволению второе, вновь составленное издание. Типография Бахметева. М. 1860. — С. 57 — 58.

Регалії російських монархів
Ювелірні прикраси
Збройова палата


text:
Karwar is een dorp in het district Uttara Kannada van de Indiase staat Karnataka.

Demografie
Volgens de Indiase volkstelling van 2001 wonen er 62.960 mensen in Karwar, waarvan 52% mannelijk en 48% vrouwelijk is. De plaats heeft een alfabetiseringsgraad van 80%.

Plaats in Uttara Kannada


text:
Dalekie Ramię Trzech Kiloparseków – jedno z mniejszych i słabo widocznych ramion spiralnych Drogi Mlecznej.

Dalekie Ramię Trzech Kiloparseków zostało odkryte dopiero w 2008 przez Toma Dame'a i Patricka Thaddeusa z Harvard-Smithsonian Center for Astrophysics. W przeciwieństwie do innych ramion naszej Galaktyki nie zostało ono odkryte obserwacyjnie, lecz poprzez analizę danych astrometrycznych. Znajduje się ono w odległości około 10 000 lat świetlnych od jądra Drogi Mlecznej, po przeciwnej stronie niż Słońce.

Wraz z Bliskim Ramieniem Trzech Kiloparseków, ramię to wyróżnia skompresowany gaz międzygwiezdny przepływający wzdłuż obu stron centralnej poprzeczki naszej Galaktyki. Obecność obu wewnętrznych ramion spiralnych Drogi Mlecznej została zarejestrowana przez Toma Dame'a i Patricka Thaddeusa w danych radiowych ukazujących emisję cząsteczek tlenku węgla w płaszczyźnie Galaktyki.

Przypisy

Bibliografia

Ramiona Drogi Mlecznej
Obiekty astronomiczne odkryte w 2008


text:
Farwell är en by (village) i Clare County i Michigan. Enligt 2020 års folkräkning hade Farwell 880 invånare.

Källor

Orter i Michigan
Clare County


text:
La rue Richard-Gardebled est une voie du centre historique de Rosny-sous-Bois dans le département de Seine-Saint-Denis.

Situation et accès

Cette voie de communication commence son tracé à la place Van-der-Heyden et se dirige dans un premier temps vers le sud.  Arrivée à la rue des Berthauds, elle bifurque vers l'ouest et se termine place de l'Église-Sainte-Geneviève.

Elle est accessible par la gare de Rosny-sous-Bois.

Origine du nom

Cette rue a été nommée le 21 novembre 1913 en hommage à Eugène Hubert Richard et son épouse Geneviève Adèle Gardebled, bienfaiteurs de la commune. Le square Richard-Gardebled, dans les environs, porte aussi leur nom.

Lui et son épouse, sans héritiers, léguèrent leurs biens à la commune: Maison, terrain et un capital de 200 000 francs.

Historique

La rue Richard-Gardebled s'appelait autrefois chemin de Montreuil à Villemomble, puis rue de Villemomble et recouvrait la route départementale 19.

Bâtiments remarquables et lieux de mémoire
 Église Sainte-Geneviève, où se trouvaient une chapelle et un cimetière à l'époque mérovingienne.
 Ancien cimetière de Rosny-Sous-Bois, ouvert dans les années 1820.
 Le médecin militaire René-Nicolas Dufriche Desgenettes légua en 1837 un local - l'ancienne boulangerie Audirac - situé dans cette rue, afin d'y établir la première gendarmerie de la ville. C'est en août 1840 que Jean Bonnet-Cibie, maire de la ville, rappela ce vœeu au Conseil Municipal qui y installa un corps de garde. Il y resta jusqu'à ce qu'en 1850 une nouvelle gendarmerie prit place au 23, rue Saint-Denis, et qui restera à cette adresse jusqu'en 1870.

Notes et références

Richard-Gardebled


text:
Thomas Newson, de son vrai nom Thomas Verkuijlen, est un DJ néerlandais né le  à Bois-le-Duc.

Son titre Flute, sorti en 2013 en collaboration avec New World Sound l'a fait connaître à l'international, et fut classé dans de nombreux charts nationaux. Le titre fut visionné plus de 130 millions de fois sur YouTube.

Discographie

Singles
 2013 : Flute (avec New World Sound) [DOORN (Spinnin)]
 2013 : Pallaroid [Revealed Recordings]
 2014 : Kalavela (avec John Dish) [Musical Freedom]
 2014 : Don't Hold Us (feat. Angelika Vee) [Zouk Recordings (Armada)]
 2014 : Jaguar (avec Marco V) [Spinnin Records]
 2014 : Blackwolf (avec Magnificence) [Spinnin Records]
 2014 : Ravefield [Revealed Recordings]
 2014 : Blizzard (avec Magnificence) [Protocol Recordings]
 2014 : Taurus (avec Futuristic Polar Bears) [Revealed Recordings]
 2014 : Bells At Midnight (feat. Melanie Fontana) [In Charge (Be Yourself Music)]
 2014 : Elephant (avec Jaz Von D) [Revealed Recordings]
 2015 : Wave Your Hands (avec Bassjackers) [Smash The House]
 2015 : Black (avec MAKJ) [Protocol Recordings]
 2015 : Timecode (avec Joey Dale) [Revealed Recordings]
 2015 : Summer Vibes [Armada Music]
 2015 : Vandals (avec Sandro Silva) [Smash The House]
 2015 : Together (avec Marco V feat. Rumors) [Armada Music]
 2015 : Shakedown [Revealed]
 2015 : Tumbleweed (avec Marco V) [Flamingo]
 2016 : Home Is Where The Heart Is (avec Asonn) [Revealed Recordings]
 2016 : 8fifty (avec Hardwell) [Revealed Recordings]
 2016 : Back Again (avec Manse) [Revealed Recordings]

Remixes
 2014 : Mystery Skulls - Ghost (Thomas Newson Remix) [Warner Bros]
 2014 : Armin van Buuren & Lauren Evans - Alone(Thomas Newson Remix) [Armind (Armada)]
 2014 : Hardwell & Joey Dale - Arcadia (feat. Luciana) (Thomas Newson Remix) [Revealed Recordings]
 2014 : Mako - Our Story (Thomas Newson Remix) [Ultra]
 2014 : Marco V - Nashoba (Thomas Newson Remix) [Flamingo Recordings]
 2016 : Galantis - Louder, Harder, Better (Thomas Newson Remix) [Big Beat Records]

Notes et références

Liens externes

  Thomas Newson sur Beatport

Naissance à Bois-le-Duc
Disc jockey néerlandais
Musicien néerlandais de musique électronique
Artiste de Revealed Recordings
Nom de scène


text:
La saison 2013-2014 du Championnat de Tanzanie de football est la cinquantième édition de la Ligi Kuu Bara, le championnat de première division en Tanzanie. Les quatorze meilleures équipes du pays sont regroupées au sein d'une poule unique où ils s'affrontent deux fois au cours de la saison, à domicile et à l'extérieur. En fin de saison, les trois derniers du classement sont relégués et remplacés par les trois meilleurs clubs de deuxième division.

C'est le club d'Azam FC qui est sacré cette saison après avoir terminé invaincu en tête du classement final, avec six points d'avance sur le tenant du titre, Young Africans FC et treize sur l'un des promus, Mbeya City FC. Il s'agit du tout premier titre de champion de Tanzanie de l'histoire du club.

Qualifications continentales
Le champion de Tanzanie se qualifie pour la Ligue des champions de la CAF 2015 tandis que son dauphin obtient son billet pour la Coupe de la confédération 2015. Ces deux équipes disputent également la Coupe Kagame inter-club 2015. Quant au troisième, il participe à l'édition inaugurale de la Coupe CECAFA des vainqueurs de coupe, puisque la Coupe de Tanzanie n'est plus disputée depuis 2002.

Les clubs participants

Compétition
Le barème utilisé pour établir le classement est le suivant :
 Victoire : 3 points
 Match nul : 1 point
 Défaite : 0 point

Classement

|width=50%|

|}

Bilan de la saison

Voir aussi

Références

Liens internes
 Championnat de Tanzanie de football

Liens externes
  Classements complets de la saison sur RSSSF

2013
Tanzanie
2013 en Tanzanie
2014 en Tanzanie


text:
Melitta ezoana är en biart som beskrevs av Keizo Yasumatsu och Hirashima 1956. Melitta ezoana ingår i släktet blomsterbin, och familjen sommarbin. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Blomsterbin
ezoana


text:
Staten Island Pavilion is a 3,000-seat multi-purpose arena in Staten Island, New York.  It hosts various local concerts and sporting events for the area and was the home arena for the Staten Island Xtreme of the National Indoor Football League in 2004.

Indoor arenas in New York City
Sports venues in Staten Island


text:
Lista albańskich filmów

Rys historyczny
W oficjalnej historii filmu albańskiego za pionierów kinematografii uchodzą bracia Manaki (Milton i Janaki), realizujący w 1908 filmy na ziemiach albańskich. W 1912 Austriak Josef Stauber wynajął w Szkodrze dom, w którym 1 września 1912 odbył się pierwszy na ziemiach albańskich pokaz filmowy. Podobne projekcje organizował w 1912 Kolë Idromeno. Kino Staubera działało do wiosny 1914, nosiło nazwę Theater-Elektrik (Elektrische Teater) i każdego dnia organizowało 2–3 projekcje. Widzami na projekcjach byli zarówno mieszkańcy miasta, jak też marynarze z obcych okrętów stacjonujących w Szkodrze (w tym czasie miasto pozostawało pod kontrolą sił międzynarodowych). Podobne kina uruchamiały w czasie I wojny światowej wojska stacjonujące na terenie Albanii – austro-węgierskie, włoskie i francuskie. W Szkodrze działało kino "Lovcen", zaś w Tiranie – "Feldkino".

W latach 1912–1914 podjęto też kilka prób kręcenia filmów dokumentalnych na terenie Albanii. Realizowali je Włosi (Aquilla) i Austriacy (Sascha Film Fabrik). W 1920 uruchomiono kinoteatr Përparimi we Wlorze, a następnie kina stałe w Tiranie, Szkodrze i w Beracie. Większe zainteresowanie Albanią przyniósł okres międzywojenny, zwłaszcza okres rządów króla Zoga I. Uroczystości oficjalne filmowała amerykańska wytwórnia Fox Movietone News. Pod koniec lat 30. XX w. działało na terenie Albanii 18 kin –- najpopularniejszymi było "Cinema moderne" w Korczy i "Nacional" w Tiranie. Filmy zagraniczne docierały do Albanii poprzez firmę dystrybucyjną "Shqiptaro film" – tygodniowo w kinach albańskich prezentowano 9 filmów fabularnych. W czasie okupacji włoskiej (1939–1943) jedyną firmą zajmującą się produkcją filmów dokumentalnych i dystrybucją włoskich filmów fabularnych była Tomorri Film.

Realizacja filmów fabularnych stała się możliwa dopiero od 10 lipca 1952 r., kiedy powstało Studio Filmowe Nowa Albania (Kinostudio Shqipëria e Re). Rok później, we współpracy z radzieckim Mosfilmem zrealizowano pierwszy film fabularny "Skanderbeg". Z czasem w Nowej Albanii Albańczycy realizowali filmy samodzielnie, a ich liczba stopniowo rosła – w 1984 zrealizowano 18 filmów fabularnych. Dominowały filmy typowe dla kultury socrealizmu, z wyraźnym przesłaniem ideologicznym, a także filmy odwołujące się do doświadczeń II wojny światowej. Ważnym nurtem albańskiej kinematografii były w tym okresie filmy, skierowane do widowni dziecięcej i młodzieżowej. W 1982 działało na terenie Albanii ponad 100 sal kinowych.

W 1991 r. nastąpił trwały kryzys kina albańskiego. Nowa Albania przyjęła nazwę Albafilm Studio, a następnie została podzielona na kilka odrębnych studiów. Nieliczne filmy powstawały głównie w koprodukcji z partnerami z Francji, Niemiec czy Szwajcarii. Największym sukcesem kina albańskiego była "Nagroda Młodych", którą na festiwalu w Cannes otrzymał film Gjergja Xhuvaniego Hasła.

Okres 1953–1960
 1953: Skënderbeu
 1957: Fëmijet e saj
 1958: Tana
 1959: Furtuna

Okres 1961–1970
 1961: Debatik
 1963: Detyrë e posaçme
 1964: Toka jonë
 1965: Vitet e para
 1966: Komisari i dritës
 1966: Oshëtime në bregdet
 1967: Duel i heshtur
 1967: Ngadhjenim mbi vdekjen
 1968: Estrada në ekran
 1968: Horizonte të hapura
 1968: Prita
 1969: Njësiti gueril
 1969: Përse bie kjo daulle
 1969: Plagë të vjetra
 1970: Guximtarët
 1970: Gjurma
 1970: I teti në bronz
 1970: Lugina e pushkatarëve
 1972: Mesim për Lindën
 1970: Montatorja

Okres 1971–1980
 1971: A, b, c, zh
 1971: Kur zbardhi një ditë
 1971: Malet me blerim mbuluar
 1971: Mëngjeze lufte
 1972: Kapedani
 1972: Kryengritje në pallat
 1972: Ndërgjegja
 1972: Odisea e tifozave
 1973: Yjet e netëve të gjata
 1973: Brazdat
 1973: Krevati i perandorit
 1973: Mimoza llastica
 1973: Operacioni "Zjarri"
 1974: Cuca e maleve
 1974: Duke kërkuar 5-oreshin
 1974: Qyteti më i ri në botë
 1974: Rrugë të bardha
 1974: Shpërthimi
 1974: Shtigje lufte
 1975: Beni ecën vetë
 1975: Çifti i lumtur
 1975: Kur hiqen maskat
 1975: Lumë drite
 1975: Ne fillim të verës
 1975: Zani partizani
 1975: Rrugicat që kërkonin diell
 1975: Udhëtim në pranverë
 1976: Dimri i fundit
 1976: Fijet qe priten
 1976: Gjenerali i ushtrisë së vdekur
 1976: Ilegalët
 1976: Korrieret
 1976: Lulekuqet mbi mure
 1976: Përballimi
 1976: Pylli i lirisë
 1976: Tinguj lufte
 1976: Tokë e përgjakur
 1976: Thirrja
 1976: Zonja nga qyteti
 1977: Ata ishin katër
 1977: Cirku në fshat
 1977: Flamur në dallge
 1977: Gunat mbi tela
 1977: Monumenti
 1977: Njeriu me top
 1977: Një udhëtim i vështire
 1977: Streha e re
 1977: Shembja e idhujve
 1977: Tomka dhe shokët e tij
 1977: Zemrat që nuk plaken
 1978: Dollia e dasmës sime
 1978: E fshehta e nje nate
 1978: Gjeneral gramafoni
 1978: Gjushi partizan
 1978: Koncert në vitin '36
 1978: Kur hidheshin themelet
 1978: Në pyjet me borë ka jetë
 1978: Nga mesi i errësirës
 1978: Nusja dhe shtetrrethimi
 1978: Pas gjurmëve
 1978: Pranverë në Gjirokastër
 1978: Udha e shkronjave
 1978: Vajzat me kordele të kuqe
 1978: Yjet mbi Drin
 1979: Ballë për ballë
 1979: Balonat
 1979: Ditet qe sollen pranveren
 1979: Dorina
 1979: Emblema e dikurshme
 1979: Këshilltarët
 1979: Liri a vdekje
 1979: Me hapin e shokëve
 1979: Mësonjëtorja
 1979: Mysafiri
 1979: Ne vinim nga lufta
 1979: Në shtëpinë tonë
 1979: Nje nate nentori
 1979: Përtej mureve të gurta
 1979: Radiostacioni
 1979: Shtërngata ne mal
 1980: Dëshmorët e monumentëve
 1980: Gëzhoja e vjetër
 1980: Goditja
 1980: Intendenti
 1980: Karnavalet
 1980: Mengjeze te reja
 1980: Në ç'do stinë
 1980: Nusja
 1980: Një general kapet rob
 1980: Një ndodhi në port
 1980: Plumba Perandorit
 1980: Shoqja nga fshati
 1980: Partizani i vogël Velo
 1980: Pas vdekjes
 1980: Skëterrë '43
 1980: Vëllezër dhe shokë

Okres 1981–1990
 1981: Dita e parë e emërimit
 1981: Gjurmë në kaltërsi
 1981: Kërcënimi
 1981: Kur po xhirohej një film
 1981: Në kufi të dy legjendave
 1981: Në prag të lirisë
 1981: Një natë pa dritë
 1981: Plaku dhe hasmi
 1981: Qortimet e vjeshtës
 1981: Si gjithë te tjerët
 1981: Shoku ynë Tili
 1981: Shtepia jone e përbasket
 1981: Thesari
 1982: Besa e kuqe
 1982: Era e ngrohtë e thellësive
 1982: Flaka e maleve
 1982: Në ditet e pushimeve
 1982: Nëntori i dytë
 1982: Njeriu i mirë
 1982: Një vonesë e vogël
 1982: Rruga e lirisë
 1982: Shokët
 1983: Apasionata
 1983: Dora e ngrohtë
 1983: Dritat e qytezës
 1983: Fraktura
 1983: Fundi i një hakmarrjeje
 1983: Gracka
 1983: Kohë e largët
 1983: Një emër midis njerëzve
 1983: Zambaket e bardhë
 1984: Duaje emrin tend
 1984: Enderr per një karrige
 1984: Fejesa e Blertës
 1984: Fushë e blertë, fushë e kuqe
 1984: Gjurmë në dëborë
 1984: Koha nuk pret
 1984: Kush vdes ne kembë
 1984: Lundrimi i parë
 1984: Militanti
 1984: Nata e pare e lirise
 1984: Nxënësit e klasës sime
 1984: I paharruari
 1984: Shirat e vjeshtës
 1984: Taulanti kërkon një motër
 1984: Vendimi
 1985: Asgjë nuk harrohet
 1985: Dasma e shtyrë
 1985: Enveri ynë
 1985: Gurët e shtepisë sime
 1985: Hije që mbetën pas
 1985: Melodi e pandërprerë
 1985: Mondi dhe Diana
 1985: Në prag të jetës
 1985: Pranverë e hidhur
 1985: Të mos heshtësh
 1985: Te paftuarit
 1985: Tre njerëz me guna
 1985: vjeshtë e nxehtë e 41-së
 1986: Bardhësi
 1986: Dasëm e çuditshme
 1986: Dy herë mat
 1986: Dhe vjen një ditë
 1986: Fillim i vështirë
 1986: Fjalë pa fund
 1986: Gabimi
 1986: Guri i besës
 1986: Kronika e atyre vitëve
 1986: Kur hapen dyert e jetës
 1986: Kur ndahesh nga shokët
 1986: Një jetë më shumë
 1986: Rrethimi i vogël
 1986: Të shoh në sy
 1986: Tre ditë nga një jetë
 1987: Binarët
 1987: Botë e padukshme
 1987: Eja!
 1987: Familja ime
 1987: Këmishët me dyllë
 1987: Në emër të lirise
 1987: Nje viti i gjatë
 1987: Përsëri pranverë
 1987: Përrallë nga e kaluara
 1987: Rrethi i kujtesës
 1987: Tela per violinë
 1987: Telefoni i një mëngjesi
 1987: Vrasje në gjueti
 1987: Zevendesi i grave
 1988: Babai i studentit
 1988: Bregu i ashpër
 1988: Flutura në kabinën time
 1988: Hetimi vazhdon
 1988: Pesha e kohës
 1988: Misioni përtej detit
 1988: Pranvera s'erdhi vetëm
 1988: Rikonstruksioni
 1988: Sinjali i dashurise
 1988: Stola në park
 1988: Shkëlqim i përkohshëm
 1988: Shpresa
 1988: Tre vetë kapërcejnë malin
 1988: Treni niset në shtatë pa pesë
 1989: Edhe kështu, edhe ashtu
 1989: Historiani dhe kameleonët
 1989: Kthimi i ushtrise se vdekur
 1989: Kush është vrasësi
 1989: Lumi që nuk shteron
 1989: Muri i gjalle
 1989: Njerëz në rrymë
 1989: Pas takimit e fundit
 1990: Balada e Kurbinit
 1990: Fletë të bardha
 1990: Kronike e një nate
 1990: Ngjyrat e moshës
 1990: Një vajzë e një djalë
 1990: Shpella e piratëvet
 1990: Vetmi

Okres 1991–2000
 1991: Enigma
 1991: Prinder te vegjel
 1991: Vdekja e kalit
 1992: Gjuetia e fundit
 1992: Pas fasadës
 1992: Vdekja e burrit
 1993: E diela e fundit
 1993: Qind për qind
 1993: Zëmra e nënës
 1994: Dashuria e fundit
 1994: Nekrologji
 1994: Një dite nga një jete
 1994: Pak fresket sonte
 1994: Përdhunuesit
 1994: Të burgosurit e galerise
 1994: Vazhdojme me Beethovenin
 1995: Fund i marrëzise
 1995: Oreksi i madh
 1995: Pllumbi prej plasteline
 1996: Gjithe fajet i ka paraja
 1996: Kolonel Bunker
 1996: Tigujt e harresës
 1997: Bolero
 1997: Dashuri me krizma
 1998: Dasma e Sakos
 1998: Nata
 1999: Funeral business
 1999: Borxhliu
 2000: Porta Eva
 2000: Një baba tepër

Okres 2001–2010
 2001: Parullat
 2001: Tirana, viti O
 2003: Yllka
 2003: Lule të kuqe, lule të zeza
 2003: Nje dite e mrekullueshme
 2004: I dashur armik
 2004: Ishte koha për dashuri
 2004: Nata pa hene
 2005: Letra fatale
 2005: Luleborë
 2005: Syri magjik
 2006: Anatema
 2006: Gjoleka, djali i Abazit
 2007: Busulla
 2007: Mao Ce Dun
 2007: Time of the Comet
 2008: Sekretet
 2008: Shenjtorja
 2008: Te gjithe qajne
 2008: Watch!
 2009: Gjallë!
 2009: Shqiptari
 2009: Kronikë provinciale
 2009: Lindje, perendim, lindje
 2009: Ne dhe Lenini
 2009: Para nga qielli
 2010: Maya

Okres 2011–2020
 2011: Amnistia
 2011: Ballkan pazar
 2011: Out of touch
 2012: Pharmakon
 2012: Agon
 2013: Amsterdam Express
 2013: Ada
 2013: Femrat
 2014: Amaneti
 2014: Bota
 2014: Seven Lucky Gods
 2015: Drejt Fundit
 2016: Sex, Përrallë dhe Celular
 2017: Engjejt jane larg
 2017: Dita zë fill
 2018: Delegacja
 2019: Falco
 2019: Portreti i Pambaruar
 2019: Otwarte drzwi
 2020: I Love Tropoja
 2020: I Nat Ma Fal

Seriale filmowe
 1978: I treti
 1981: Agimet e stinës së madhe
 2002: Njerëz dhe fate
 2010: Komuna e Parisit
 2012: Në kerkim te kujt

Przypisy

Bibliografia
 T. Czekalski, Kultura albańska w latach 1996–1998, Przegląd Albański 3:1998–2000.
 T. Dienes, Albania. Przewodnik turystyczny, Łódź 2005.
 A. Hoxha, Historia e Kinemase ne Shqiperi. Vellimi i pare (1897–1944), Tirana 2007. .
 P. Prifti, Socialist Albania. Domestic and Foreign Developments, Cambridge 1978.
 F. Slatina, Portrete artistesh, Tirana 1999.
 Filmoteka Narodowa Albanii

Listy filmów


text:
Амри Вандель (род. 1954) — израильский эсперантист, профессор астрофизики в Еврейском университете в Иерусалиме и приглашенный профессор Калифорнийского университета. Автор работы, в которой рассчитано минимальное расстояние от Земли до места, где могла бы теоретически существовать развитая или примитивная инопланетная цивилизация.

С 1990 по 1996 год Вандель является президентом эсперант-лиги в Израиле; он повторно занял этот пост в 2009 году и остаётся на нём до настоящего времени. Кроме того, с 1989 года он работал в качестве члена комитета Всемирной эсперанто-ассоциации (Universala Esperanto-Asocio, UEA): в период между 1995 и 1998 годами он являлся членом правления UEA, а затем ещё дважды избирался на этот пост.

Биография
Амри Вандель является специалистом в области черных дыр и астробиологии; он также состоит членом Международного астрономического союза. Вандель получил докторскую степень по астрофизике в Стоуни-Брук (штат Нью-Йорк), после чего он был лектором в университете Принстона, а затем — в Стэнфордском университете. Сегодня он занимает пост профессора астрофизики в Еврейском университете в Иерусалиме и является приглашенным профессором в Калифорнийском университет.

В декабре 2014 года астрофизик Вандель, уже работавший тогда в Еврейском университете в Иерусалиме, рассчитал минимальное расстояние от Земли до места, где могла бы теоретически существовать инопланетная цивилизация. По его мнению, развитая инопланетная цивилизация находится от планеты Земля на расстоянии порядка нескольких тысяч световых лет, а планета, на которой может существовать примитивная жизнь удалена на дистанцию всего около десяти световых лет. К данным выводам Амри Вандель пришел, модифицировав уравнение Дрейка — равенство, позволяющее теоретически рассчитать число внеземных цивилизаций используя, в частности, информацию о количестве звезд и планет в их системах, а также — вероятности возникновения примитивной и разумной жизни. По мнению учёного, поиск разумной жизни сегодня ограничен большим временем распространения сигнала между иной цивилизацией, если он существует, и Землей. Он также предложил и практические шаги к обнаружению иных миров: в частности, мониторинг в рамках программы SETI (Search for Extraterrestrial Intelligence).

Сообщество эсперанто
Амри Вандель начал принимать активное участие в молодежной эсперант-лиге Израиля ещё в 1970-е годы. В 1977 году он был членом совета Всемирной молодёжной организации эсперантистов (Tutmonda Esperantista Junulara Organizo, TEJO), а затем — с 1981 по 1983 год — состоял президент данной лиги и её почётным президентом. С 1990 по 1996 год Вандель является президентом эсперант-лиги в Израиле; он повторно занял этот пост в 2009 году и остаётся на нём до настоящего времени. Кроме того, с 1989 года он работал в качестве члена комитета Всемирной эсперанто-ассоциации (Universala Esperanto-Asocio, UEA): в период между 1995 и 1998 годами он являлся членом правления UEA, а затем, уже в XXI веке, ещё дважды избирался на этот пост (в период 2004—2007 и 2010—2013 годов).

С 2007 года Вандель состоял секретарём Международного конгрессного университета (Internacia Kongresa Universitato, IKU) — ряда специализированных лекций, которые ежегодно проходят во время Всемирного конгресса эсперантистов (Universala Kongreso de Esperanto, UK). Амри является основателем и директором Международного зимнего университета (Internacia Vintra Universitato, IVU) — серии специализированных лекций, посвящённых эсперанто и ежегодно представляемых в ходе Международного предрождественского фестиваля в Германии.

Амри Вандель также работал и в национальных организациях, связанных с эсперанто: он был активным организатором и президентом местного организационного комитета Конгресса в Тель-Авиве в 2000 году, а также — активно выступал с 2008 года в качестве редактора журнала «Израильский эсперантист» (Israela Esperantisto, ), основном печатном органе Эсперант-лиги в Израиле, регулярно печатающемся с 1959 года.

Кроме того, Амри Вандель с 1992 года является членом Академии эсперанто, а с 2016 — президентом Международной академии наук Сан-Марино, международной научно-образовательной организации со штаб-квартирой в словацком городе Комарно, в состав рабочих языков которой, помимо немецкого, английского, французского и итальянского, входит и эсперанто.

В 2007 году в «Парке Мира», расположенном в польском Мальборке, Вандель посадил кедр в честь своего отца, который родился в соседнем городе Скурч — на церемонии присутствовала мэры городов Мальборк и Скурч.

Работы
Работы Амри Ванделя весьма разнообразны: они включают в себя как детские книги, зачастую переведённые «с» и «на» иврит, и сборники песен, так и базовые учебники по астрономии и астробиология. Кроме того, Вандель является и автором видеокурсов по астрономии и астрофизике Университета эсперанто.

Примечания

Литература

Эсперантисты Израиля
Профессора Еврейского университета в Иерусалиме
Преподаватели Стэнфордского университета


text:
Alfred Chapin ist der Name folgender Personen:

* Alfred Chapin (Tennisspieler) († 1961), US-amerikanischer Tennisspieler
 Alfred C. Chapin (1848–1936), US-amerikanischer Politiker


text:
V četrtek ob šestih je ljubezenski roman slovenske akademske slikarke in restavratorke Lucije Stepančič. Knjiga je njen romaneskni prvenec, ki je izšla pri Študentski založbi leta 2011. Pripovedovalka je prva oseba, Katarina, ki pripoveduje v prihodnjem času - govori iz perspektive, ki je nemogoča. Pisateljico so zanimale stvari, ki so tik pod pragom zavedanja in prav to daje napetost in ekspresivnost vsemu dogajanju v knjigi.

Naslov knjige
Naslov romana V četrtek ob šestih nekako simbolizira oziroma gre za obsesijo, ker sta se takrat dobivala Katarina in njen bivši fant. Ko pa se je ta zveza končala je ona s tem nadaljevala tako, da je vsak četrtek ob šestih poklicala k njemu domov in govorila z njegovo ženo, toliko da je preverila, da njega ni doma.

Vsebina
Glavna junakinja šokira že s prvo povedjo in napove nekakšen konec; "Danes bom srečala Davorja, ki me bo okužil z aidsom, ampak seveda nimam pojma o tem." Katarina prihaja iz podeželske družine in je ena od oseb z dvojnim dnom, ki nima neke lastne identitete, čeprav jo krčevito išče, je ne najde. Junakinja nekako sestavlja svoje življenje, ki ga ne obvladuje. Zgodba je postavljena v leto 1998 in se dogaja v slovenskem glavnem mestu Ljubljana.

Katarina, falirana in predvsem nesrečno zaljubljena študentka ekonomije, se malo iz zdolgočasenosti, malo iz maščevanja bivšemu ljubimcu, malo pa iz strahu pred tem, da bi bila sama, spusti v razmerje z Davorjem, ki je, ne da bi za to vedel, HIV pozitiven. Davor je zdolgočasen sodelavec njenega bivšega ljubimca Majerja, po življenjskem poklicu pa lepotec in hipni podiralec vsega ženskega, ki se prvič zaljubi in z Katarino začne takoj deliti vse, ne samo dobro, temveč tudi slabo, kar je v njunem primeru virus HIV. Majer se vrne v Katarinino življenje, ta ugotovi, da je njena ljubezen do njega medtem že zdavnaj izpuhtela, pa ga vseeno, ne da bi vedela, okuži. Ker se k Majerju medtem vrne bivša žena, Majer okuži še njo. Katarina zapusti oba ljubimca, ko spozna, da je noseča in okužena, pa si prereže žile.

V četrtek ob šestih razvija tip pripovedi, ki od daleč spominja na tip modernističnih romanov toka zavesti. V njej se razkriva subjektivizirana slika nekega sveta, njena čustvena tonaliteta pa je negativna: jeza in ironija. Bistvo zgodbe ni v tem, da pripoveduje mrtva oseba, ampak, da Katarina pripoveduje to kar pravzaprav ne ve. Ona bi lahko bila tudi živa, ampak pokopana je že s tem, da cele vrste stvari, ki bi jih morala vedeti, ne ve, in se niti ne zaveda stvari, ki bi se jih lahko. Roman je zelo berljiv. Pripovedovalka je s svojo vsevednostjo v resnici zelo zanimiva in nič dolgočasna, čeprav se zdi, da vse pove že na začetku. Knjigo pozitivno zaznamujeta predvsem velika doza samoironije in kritičnega pogleda na svet. Dejansko se ta pripoved vali, stopnjuje iz poglavja v poglavje, ki so sicer zelo kratka. Napetost se stopnjuje kot kepa oziroma nekakšna tempirana bomba, ki bo konec pognala v zrak. Vprašanje je le kako in kaj do tega pripelje.

Zbirka
Knjiga je izšla v knjižni zbirki Baletrina.

Ocene in nagrade
Knjiga ni prejela nobenih nagrad. Največji uspeh je doživela leta 2011, saj se je uvrstila na lestvico med prvih deset izbranih knjig za Kresnikovo nagrado.

Zunanje povezave
 Predstavitev knjige
 Za Kresnika nominiranih pet romanov Študentske založbe

Viri
O avtorici
Recenzija knjige na spletni strani revije Bukla
Članek: Slikarka, restavratorka, kritičarka, romanopiska, ... dobitnica kresnika?
 Stepančič, L. (2011). V četrtek ob šestih. Ljubljana: Študentska založba - COBISS povezava

Glej tudi
 Virus HIV
 Wikipedija:WikiProjekt Bibliotekarji o romanih
 Portal:Literatura

Dela Lucije Stepančič
Slovenski ljubezenski romani
Knjige leta 2011


text:
Le nom Sainte-Rose-de-Lima, dérivé de celui de Rose de Lima, mystique péruvienne canonisée en 1671, peut désigner:

Sainte-Rose-de-Lima, quartier de la ville de Matoury en Guyane française;
Sainte-Rose-de-Lima, paroisse et ancienne municipalité de paroisse faisant maintenant partie de la ville de Laval au Québec (Canada).

Voir aussi


text:
Jacques Rivière (en religion: Père Bernard), né le  à Bergerac et mort le  à Toulouse, est un prêtre catholique français de l'ordre des Frères mineurs capucins. Défenseur des droits des immigrés portugais dont il était l'aumônier, notamment à Périgueux, il fit connaître l'action d'Aristides de Sousa Mendes en France et dans le monde.

La première « Médaille Sousa Mendes  anniversaire » lui a été remise le 17 juin 2004.

Notes et références

Voir aussi

Liens externes
 Site réalisé par le père Bernard
 Obsèques de frère Bernard Rivière sur le site des frères capucins de la province de France

Naissance en juillet 1917
Naissance à Bergerac (Dordogne)
Décès en décembre 2013
Capucin français
Prêtre catholique français du XXe siècle
Décès à Toulouse
Décès à 96 ans


text:
Cork North-East was a parliamentary constituency represented in Dáil Éireann, the lower house of the Irish parliament or Oireachtas from 1961 to 1981. The constituency elected 5 deputies (Teachtaí Dála, commonly known as TDs) to the Dáil until 1969, and then 4 thereafter. The method of election was proportional representation by means of the single transferable vote (PR-STV).

History
The constituency was created under the Electoral (Amendment) Act 1961, for the 1961 general election to Dáil Éireann. The constituency returned 5 deputies from 1961 to 1969. Under the Electoral (Amendment) Act 1969 this was reduced to 4 seats from 1969 onwards.

It was abolished under the Electoral (Amendment) Act 1980, when it was partially replaced by the new constituencies of Cork East and Cork North-West.

Boundaries
The district electoral divisions of the former Rural District of Fermoy; former rural district of Kanturk; former rural district of Mallow; former rural district of Midleton; former rural district of Mitchelstown No. 1; former rural district of Youghal; and the urban districts of Cobh, Fermoy, Mallow, Midleton and Youghal.

TDs

Elections

1979 by-election
Following the death of Fianna Fáil TD Seán Brosnan, a by-election was held on 7 November 1979. The seat was won by the Fine Gael candidate Myra Barry.

1977 general election

1974 by-election
Following the death of Fianna Fáil TD Liam Ahern, a by-election was held on 13 November 1974. The seat was won by the Fianna Fáil candidate Seán Brosnan.

1973 general election

1969 general election

1965 general election

1961 general election

See also
Dáil constituencies
Politics of the Republic of Ireland
Historic Dáil constituencies
Elections in the Republic of Ireland

References

External links
Oireachtas Members Database

Dáil constituencies in the Republic of Ireland (historic)
Historic constituencies in County Cork
1961 establishments in Ireland
1981 disestablishments in Ireland
Constituencies established in 1961
Constituencies disestablished in 1981


text:
Le parc national d'Amboseli se situe au nord du Kilimanjaro ( de hauteur).

Il est un des plus grands et des plus connus parcs nationaux du Kenya, et le deuxième plus visité du pays après le parc du Masaï Mara. De ses huttes (où l'on peut loger) on aperçoit le Kilimandjaro.

Il a été classé réserve de biosphère de l'UNESCO depuis 1980.

Histoire
D'abord réserve animalière dans les années 1940, il fallut attendre 1974 pour qu'Amboseli devienne un parc national. En effet un long conflit opposa pendant des décennies le gouvernement aux Masaïs installés depuis toujours dans la région. D'abord expulsés, ces derniers finirent par trouver un compromis avec l'Etat, qui leur accorda des terres, ce qui permit la création du parc.

Géographie
Le parc tient sa célébrité des vues sur la savane avec le Kilimandjaro en toile de fond : il s'agit sans doute de la carte postale la plus connue du Kenya. D'ailleurs l'écrivain Ernest Hemingway s'en inspira pour écrire son roman Les Neiges du Kilimandjaro. Le parc se compose du lac Amboseli, qui couvre plus du quart du parc, mais qui est à sec la plupart du temps (hors saison des pluies). Au milieu d'une végétation assez pauvre d'arbustes et d'acacias, des espaces verdoyants apparaissent à plusieurs endroits, autour de mares. À ces endroits la flore est plus riche : palmiers nains, papyrus, roseaux et ajoncs.

Faune
Sur une surface relativement réduite (moins de ), elle est plutôt riche : buffles, gnous, zèbres, gazelles, antilopes, hippopotames, phacochères, ainsi qu'un millier d'éléphants. Les carnivores présents sont les lions (une vingtaine seulement), guépards et hyènes.

Vues du parc

Notes et références

Voir aussi
http://www.futura-sciences.com/fr/news/t/zoologie/d/le-braconnage-des-elephants-sevit-a-nouveau-au-kenya_18401/

Parc national au Kenya
Parc national créé en 1974
Réserve de biosphère au Kenya


text:
Questa voce raccoglie le informazioni riguardanti l'Associazione Calcio Entella Bacezza nelle competizioni ufficiali della stagione 1987-1988.

Divise e sponsor

Rosa

Risultati

Campionato

Girone di andata

Girone di ritorno

Bibliografia

1987-1988


text:
The RAF Centre of Aviation Medicine (RAF CAM) is a medical organisation run by the Royal Air Force and based at RAF Henlow in Bedfordshire. It is the main organisation conducting aviation medicine research in the UK.

History

Formation
The centre was formed on 1 December 1998 as a result of the merger of the School of Aviation Medicine based at Farnborough in Hampshire and the Aviation Medicine Training Centre based at RAF North Luffenham in Rutland.

The centre's predecessor was the RAF Institute of Aviation Medicine (RAF IAM), which closed in 1994.

Expansion
The RAF Medical Board and RAF Institute of Health moved from RAF Halton in Buckinghamshire to the centre on 1 June 2000, becoming the Occupation and Environmental Medicine Wing.

It was formerly part of RAF Personnel and Training Command, becoming part of RAF Air Command in 2007.

In April 2022, the centre retired its two BAE Systems Hawk T1 which were based at MOD Boscombe Down in Wiltshire. The aircraft were used for trials by the centre's Aviation Medicine Flight. The flight moved to RAF Waddington to continue its work using Hawks operated by the Red Arrows.

Future
Due to anticipated closure of RAF Henlow, It is planned to relocate the centre to a new purpose-built facility at RAF Cranwell by 2026.

Function
The RAF Centre of Aviation Medicine is the lead authority in the British Armed Forces for aviation medicine and provides:

 advice, support and services to the Ministry of Defence, British Army, Royal Navy and Royal Air Force, Military Aviation Authority, Air Accidents Investigation Branch, Defence Accident Investigation Branch, academia and commercial organisations
 support in the development of aircraft and other systems, including urgent operational requirements
 the RAF Medical Board and clinical assessment of military aircrew and air traffic controllers
 chemical, biological, radiological and nuclear (CBRN) training for aircrew
 aviation medicine training to the British armed forces and aircrew and medical personnel from other nations
 aviation medicine & aeromedical policy
 occupational health and environmental health support

Flying research
The centre researches the medical effects of flying, such as hypoxia and the effects of G-force. Flying fast-jet aircraft puts the cardiovascular physiology of the human body under extreme physical stress. Without intervention, exposure to high G force would cause a pilot to lose consciousness through lack of blood to the brain, otherwise known as G-induced loss of consciousness or G-LOC. Eurofighter Typhoon pilots regularly experience 9G. Other dangers include rapid uncontrolled decompression from failure of cabin pressurisation, and the centre has four hypobaric chambers.

Airlines that do not have their own aviation medicine research establishments (e.g. British Airways) have contracted out work to the RAF's Centre.

Academic support
King's College London School of Medicine and Dentistry at Guy's Hospital has run a MSc programme in aviation medicine, which involves the RAF's Centre, specifically the practical experience of G-forces, decompression, whole-body vibration, and vestibular (balance sensory system) and visual disorientation.

Training courses
The centre provides training for aircrew from the RAF and other organisations (via International Defence Training or Horizon Training) in subjects such as using night vision goggles and dealing with hypoxia.

It provides training for the on-board Critical Care Air Support Team (CCAST, similar to the Critical Care Air Transport Team of the USAF)

Facilities
The new RAF High G Training and Test Facility at RAF College Cranwell was opened on 4 February 2019 and is used to provide high-G training.

See also
 Diving Diseases Research Centre, in Plymouth
 Luftwaffe Institute of Aviation Medicine
 USAF School of Aerospace Medicine (USAFSAM) at Wright-Patterson Air Force Base, Ohio
 Netherlands Aeromedical Institute at Soesterberg Air Base
 Aerospace Medical Association

References

External links
 Online catalogue
 Aviation photography showing the two Hawk aircraft
 Medical training support website
 Bear Grylls learns about hypoxia during parachute training in 2005

News items
 BBC's Inside Out visits the hypobaric chamber to test the effects of hypoxia
 Price Edward tours the centre in October 2006
 BBC Breakfast RAF pilots get new G-force training centre

Aviation medicine organizations
Aviation research institutes
Health in Bedfordshire
Organisations based in Bedfordshire
Organizations established in 1998
Royal Air Force Medical Services
Medical associations based in the United Kingdom
Medical research institutes in the United Kingdom
Military medical training establishments
Military research establishments of the United Kingdom
Science and technology in Bedfordshire
Training establishments of the Royal Air Force
Aviation organisations based in the United Kingdom
Military medical research organizations of the United Kingdom
Henlow


text:
Cha est un nom de famille coréen, notamment porté par :
 Cha Bum-geun (1953-), footballeur sud-coréen ;
 Cha Du-ri (1980-), footballeur sud-coréen ;
 Cha Kum-chol (1987-), haltérophile nord-coréen ;
 Cha Young-chul (1959-), tireur sportif sud-coréen.

Cha est pseudonyme, notamment porté par :
 Cha (1982-), dessinatrice de BD française.

CHA est un sigle qui peut signifier :
 Coordination Handicap Autonomie ;
 Centre hospitalier d'Auxerre.

CHA est une abréviation qui peut signifier :
 Chunta Aragonesista, un parti politique espagnol ;
 Chameleon, Chameleontis, le nom latin et son génitif de la constellation du Caméléon.

CHA ou cha est un code qui peut signifier :
 cha, le chamorro, selon les normes ISO 639 des codes de langue ;
 CHA, Tchad, selon la liste des codes pays du CIO ;
 CHA, Lovell Field, Chattanooga, Tennessee, États-Unis, selon la liste des codes AITA des aéroports.

Voir aussi

 Cha 110913-773444, un objet céleste de l'hémisphère sud situé dans la constellation du Caméléon

Homonymie
Code


text:
Ruby Mildred Ayres (Londres  - Weybridge ) est un écrivain et scénariste britannique, décédée d'une pneumonie.

Elle a surtout publié des romans pour jeunes filles.

Bibliographie partielle des publications françaises
 L'Attente passionnée
 L'homme est le maître, Collection Stella N°404
 Le Cœur de tante Prim, 1948
 Croisière d'oubli, 1949
 Un double amour, 1954
 Traverses d'amour, 1954

Liens externes

Auteur britannique de littérature d'enfance et de jeunesse
Romancière britannique
Écrivain britannique du XXe siècle
Naissance en janvier 1881
Naissance à Watford
Décès en novembre 1955
Décès à 74 ans
Décès à Weybridge
Mort d'une pneumonie


text:
The Return of Peter Grimm is een Amerikaanse dramafilm uit 1926 onder regie van Victor Schertzinger. Destijds werd de film in Nederland uitgebracht onder de titel De terugkeer van Peter Grimm.

Verhaal

Peter Grimm is het hoofd van een roemrucht tulpenkwekersgeslacht. Zijn dierbaarste wens is dat zijn beschermelinge Kate in de echt treedt met zijn erfgenaam Frederick. Hoewel haar hart aan een ander toebehoort, belooft ze met hem te trouwen. Na het dood van Peter komt de ware aard van Frederick naar boven. Hij is van plan om de kwekerij te verkopen. De geest van Peter keert terug om zijn fouten recht te zetten.

Rolverdeling

|-
|||Peter Grimm
|-
|||Frederick Grimm
|-
|||Catherine
|-
|||James Hartman
|-
|||Dominee Bartholomey
|-
|||Mevrouw Bartholomey
|}

Externe link

Film uit 1926
Dramafilm
Amerikaanse film
Film van Victor Schertzinger


text:
Los pozos de Lendía son unos hoyos situados en el concejo alavés de Apodaca, en el término municipal de Cigoitia.

Descripción
Formados en calizas cretáceas, son uno de los nacederos del río Zalla o Lendía. En el tomo de la Geografía general del País Vasco-Navarro dedicado a Álava y coordinado por Vicente Vera y López, se describen en palabras de Luis Heintz Loll:

Referencias

Bibliografía

Accidentes geográficos del País Vasco


text:
Der Mercedes-Benz SLS AMG (interne Bezeichnung C 197, SLS AMG Roadster R 197) ist ein Gran-Turismo-Coupé mit Flügeltüren. Der Sportwagen von Mercedes-Benz wurde im September 2009 auf der IAA erstmals präsentiert und kam am 27. März 2010 in den Handel. Die Roadster-Variante SLS AMG Roadster wurde auf der IAA im Herbst 2011 offiziell vorgestellt und gelangte am 19. November 2011 in den Handel. Die Bezeichnung SLS ist die Kurzform für "Super Leicht Sport".

Das Fahrzeug ist der erste Mercedes-Benz mit Flügeltüren seit dem 300 SLR (Uhlenhaut-Coupé) bzw. dem 300 SL, der von 1954 bis 1957 gebaut wurde und den Ruf des Unternehmens entscheidend prägte.

Es handelt sich um das erste von AMG eigenständig entwickelte Fahrzeug. Jeder Motor wird von einem einzelnen Facharbeiter im AMG-Werk in Affalterbach von Hand zusammengebaut; dies wird durch eine Plakette mit gravierter Unterschrift dokumentiert. Montiert wird der Wagen im Mercedes-Benz-Werk Sindelfingen. In der Formel 1 wurde der SLS AMG als Safety Car eingesetzt.

Bis Ende 2011 wurden weltweit über 5000 Fahrzeuge verkauft.

Mit dem im November 2013 vorgestellten GT Final Edition lief die Produktion des Mercedes SLS AMG im Juni 2014 aus.

Der GT3 wurde bis 2016 produziert.

Karosserie und Innenraum
Der Karosserierohbau ist ein Gitterrahmen aus Aluminium und hat eine Masse von 241 Kilogramm. Die Außenhaut des Fahrzeugs besteht ebenfalls aus Aluminium. Die beiden Flügeltüren wiegen jeweils 18 kg und haben an den Türscharnieren kleine Sprengsätze. Diese ermöglichen das Absprengen der Türen nach einem Unfall, wenn das Fahrzeug auf dem Dach zum Liegen kommt. Den Rettungskräften wird so die Rettung Verletzter aus dem Innenraum erheblich erleichtert. Die Gewichtsverteilung zwischen Vorder- und Hinterachse steht im sportwagentypischen Verhältnis von 47 zu 53 Prozent. Als Entwicklungspartner bekam der österreichische Autozulieferer Magna Steyr den Auftrag, die Karosserie zu produzieren und liefert sie ebenso wie Flügeltüren und Klappen fertig lackiert (mit Ausnahme einiger Sonderfarben) an AMG.

Die Karosserie des Roadsters wurde im Schwellerbereich, am Windschutzscheibenrahmen und am Mitteltunnel verstärkt, um den Wegfall des Daches (und der Flügeltüren) zu kompensieren. Das Verdeck ist aus dreilagigem Stoff in Schwarz, Beige oder Rot erhältlich und öffnet sich binnen 11 Sekunden, und zwar auch während der Fahrt bis 50 km/h.

Die Innenraumgestaltung des SLS AMG soll laut Hersteller Elemente aus der Gestaltung eines Flugzeug-Cockpits aufnehmen: zentral angeordnete Instrumente in Piloten-Optik, eine zum Fahrer geneigte Mittelkonsole als zentrale Bedieneinheit mit flugzeugtypischen Bedienelementen (der Schaltknüppel ähnelt dem Schubhebel eines Jets) und vier an Strahltriebwerke erinnernde Lüftungselemente.

Motor und Getriebe

Der Motor mit der AMG-internen Bezeichnung M 159 ist ein hinter der Vorderachse als Frontmittelmotor eingebauter V8-Saugmotor mit Trockensumpfschmierung und 6208 cm3 Hubraum. Durch die Trockensumpfschmierung wird eine besonders tiefe Einbaulage des Motors erreicht. Als Besonderheit gibt es einen neu entwickelten Ansaugtrakt. Die Motorhöchstleistung beträgt 420 kW (571 PS) bei einer Drehzahl von 6800 Umdrehungen pro Minute. Der Motor entwickelt ein maximales Drehmoment von 650 Newtonmetern und wiegt 206 Kilogramm.

In Transaxle-Bauweise findet sich das direkt an der Hinterachse montierte Siebengang-Doppelkupplungsgetriebe des Herstellers Getrag. Das Getriebe mit der Bezeichnung 7DCL750 wurde neben dem SLS auch im Ferrari 458 eingebaut. Motor und Getriebe sind über eine sogenannte Torque Tube – ein einteiliges Rohr, in dem die 1640 mm lange, nur 4 kg schwere Transaxle-Welle aus CfK rotiert – starr miteinander verbunden. Ein mechanisches Sperrdifferential ist serienmäßig. Für die Getriebeabstimmung stehen vier verschiedene Fahrprogramme von "komfortabel" bis "sportlich" zur Verfügung. Eine sogenannte Race-Start-Funktion ermöglicht Starts mit optimalem Schlupf an der Hinterachse.

Technische Daten

Allgemeine Daten
 Preis: ab 186.830,00 (Coupé), ab 195.160 € (Roadster)
 Radstand: 2680 mm
 Maße L × B × H: 4638 × 1939 × 1262 mm (Coupé)
 Leergewicht: 1620 kg (Coupé), 1660 kg (Roadster)
 Tankinhalt 85 l (davon ca. 14 l Reserve)
 Kofferraumvolumen: 176 Liter (Coupé), 173 Liter (Roadster)
 Flügeltüren mit 70° Öffnungswinkel, 1491 mm Türhöhe
 Heckspoiler (fährt ab 120 km/h aus)
 Höchstgeschwindigkeit: 250–320 km/h (motorabhängig)
 Leistungsgewicht: 2,84 kg/PS
 Beschleunigung, 0–100 km/h: 3,6–3,8 s (motorabhängig)
 Beschleunigung, 0–200 km/h: 12,0 s
 Verbrauch: 13,2 Liter Super Plus pro 100 km (kombiniert, nach Richtlinie 80/1268/EWG)
 Abgasnorm: Euro 5
 CO2-Ausstoß: 308 g/km.

Motor
 M 159 E 63, flüssigkeitsgekühlter V8-Viertakt-Ottomotor, 90° Zylinderbankwinkel, Kurbelgehäuse und Zylinderköpfe aus Aluminium
 geschmiedete und feingewuchtete Kurbelwelle aus Stahl
 Schmierung: Trockensumpfschmierung
 DOHC, elektrohydraulisch verstellbare Nockenwellen, Tassenstößel, vier Ventile je Zylinder, hydraulischer Ventilspielausgleich
 elektronische Benzineinspritzung, Motorsteuerung Bosch ME 9.7
 zwei 74 mm-Drosselklappen
 Magnesium-Saugrohr
 Schmiedekolben
 zweiflutige Abgasanlage mit Fächerkrümmern
 Hubraum: 6208 cm3
 Bohrung × Hub: 102,2 × 94,6 mm
 Leistung: 420 kW (571 PS) bei 6800 min−1
 Literleistung: 67,6 kW (92,0 PS)
 Drehmoment: 650 Nm bei 4750 min−1
 Spezifisches Drehmoment: 104,7 Nm/1000 cm3
 Maximaldrehzahl: 7200 min−1
 Gewicht: 206 kg

Kraftübertragung
 AMG Speedshift DCT (Getrag 7DCL750), Siebengang-Doppelkupplungsgetriebe in Transaxle-Bauweise mit integriertem Sperrdifferenzial
 Vier Schaltprogramme inklusive Race Start-Funktion
 Hinterradantrieb
 E-Select, die elektronische Schaltung steuert das Getriebe über das Drive-by-Wire-Prinzip an, d. h. ohne mechanische Kraftübertragung der Bedienelemente zu den entsprechenden Stellelementen.

Räder

 Felge: geschmiedete Leichtmetallfelgen in den Dimensionen 9,50 × 19 Zoll (vorn) und 11 × 20 Zoll (hinten)
 Reifen: 265/35 R 19 (vorn), 295/30 R 20 (hinten)

Fahrwerk/Lenkung/Bremsen
 Aluminium-Spaceframe aus Gussbauteilen und 146 Strangpressprofilen
 Zahnstangenlenkung mit konstanter Übersetzung, Lenkungsdämpfer
 Bremsen: schwimmend gelagerte, innenbelüftete und gelochte Grauguss-Scheibenbremsen, vorn 390 mm, hinten 360 mm Durchmesser, 6-Kolben-Aluminium-Festsättel vorn, 4-Kolben-Festsättel hinten, optional schwimmend gelagerte Keramik-Verbund-Bremsscheiben, vorn 402 mm, hinten 360 mm Durchmesser, 6-Kolben-Aluminium-Festsättel vorn, 4-Kolben-Festsättel hinten
 Aluminium-Doppelquerlenker-Vorderachse mit einstellbaren, horizontal Schraubenfeder-Gasdruckdämpfer-Einheiten (Versionen mit Verbrennungsmotor)
Aluminium-Raumlenker-Vorderachse, liegende Federbeine, Pushrods (Coupé Electric Drive)
 Aluminium-Doppelquerlenker und Schraubenfeder-Gasdruckdämpfer-Einheiten hinten

Elektronik und Assistenzsysteme
 4 Getriebe-Fahrprogramme
 Launch Control (Race-Start-Funktion)
 abschaltbares ESP (3 Modi: ESP-ON, Sport-Handling-Mode und ESP-OFF)
 ABS
 Bremsassistent

Übersicht

 * Die Motorbezeichnung ist wie folgt verschlüsselt:
M = Motor, OM = Oelmotor, Baureihe = 3 stellig, E = Saugrohreinspritzung, KE = Kanaleinspritzung, DE = Direkteinspritzung, ML = Kompressor, L = Ladeluftkühlung, A = Abgasturbolader, red. = reduzierte(r) Leistung/Hubraum, LS = Leistungssteigerung

Zulassungszahlen
In der Bundesrepublik wurden zwischen 2009 und 2018 insgesamt 2.993 SLS AMG neu zugelassen. Vier davon waren elektrisch angetrieben.

Modellvarianten

SLS AMG GT
Der SLS AMG GT ist eine geringfügig überarbeitete Ausführung des SLS AMG. Die Leistung des Motors wurde gegenüber dem normalen SLS um 15 kW gesteigert und beträgt damit 435 kW (591 PS). Zusätzlich zur Leistungssteigerung wurden das Speedshift-Automatikgetriebe und das AMG Ride Control Performance-Fahrwerk verbessert. Die einzigen optischen Änderungen sind abgedunkelte Scheinwerfer und Rückleuchten so wie ein GT-Emblem am Heck. Das Interieur wurde mit Alcantara-Streifen auf den Sitzen, roten Nähten und schwarzen Hochglanz-Zierteilen ausgestattet. Aufpreis für den SLS AMG GT: circa 20.000 €.

SLS AMG GT3

Der SLS AMG GT3 ist die Rennsportvariante nach GT3-Reglement der FIA. Dieses ist das einzige homologierte Modell des SLS.

SLS AMG GT3 45th Anniversary
Dieses Sondermodell auf Basis des SLS AMG GT3 wurde zur Feier des 45-jährigen Bestehens des Mercedes-Benz-Haustuners AMG vorgestellt. Die auf lediglich fünf Exemplare limitierte, zweisitzige Sonderversion kostet mit 446.250 € knappe 50.000 € mehr als der normale SLS AMG GT3. Der 45th Anniversary ist ausschließlich in der Farbe designo magno graphit erhältlich.

SLS AMG E-Cell und Electric Drive

2010 stellte Mercedes-Benz mit dem SLS AMG E-Cell den Prototyp eines Elektrosportwagens auf Basis des SLS AMG vor, welcher später unter der Bezeichnung SLS AMG Electric Drive in Serie ging. Auffällig an diesem Fahrzeug sind die grelle, neongelbe Lackierung und die geringfügigen Änderungen an der Karosserie.

In der Serienversion Electric Drive erzeugen vier Elektromotoren zusammen eine Leistung von 552 kW (751 PS) sowie ein Drehmoment von 1000 Nm. Damit ist eine Beschleunigung von 0–100 km/h in 3,9 Sekunden möglich. Die Höchstgeschwindigkeit liegt bei abgeregelten 250 km/h. Die Markteinführung war im Jahr 2013. Insgesamt wurden nur neun Fahrzeuge an Kunden ausgeliefert.

Wegen des elektrischen Allradantriebs wurde die Vorderachse neu konstruiert und ist nun als Raumlenkerachse mit liegenden Federbeinen und Schubstangen ausgeführt.

SLS AMG Black Series

Technisch und optisch aufgewertete Sonderausführung mit 464 kW (631 PS). Offizieller Verkaufsstart war der Juni 2013.

SLS AMG GT Final Edition

Technisch ist der SLS AMG GT Final Edition mit dem 6,2 Liter V8 mit 435 kW (591 PS) und 650 Nm Drehmoment ausgestattet und wurde als Coupé und Roadster im März 2014 angeboten. Er beschleunigt von 0–100 km/h in 3,7 s und erreicht eine Höchstgeschwindigkeit von 320 km/h. Optisch erhielt die Final Edition eine Carbonmotorhaube, eine schwarze Frontspoilerlippe, optionale Außenspiegel in Carboncover und standardmäßig rot lackierte Bremssättel. Anders als beim SLS AMG GT trug die Final Edition am Heck einen feststehenden schwarzen Flügel, wie auch der Black Series. Der Innenraum wurde mit einem Rautendesign auf den Sitzen, an den Türverkleidungen mit silbernen Nähten sowie mit silbernen Sicherheitsgurten aufgewertet. Der Preis für das Coupé begann bei 225.505 Euro und für den Roadster bei 233.835 Euro. Die Herstellung war auf 350 Stück begrenzt. Premiere feierte die Final Edition am 22. November 2013 auf der LA Auto Show und der Tokyo Motor Show.

Film
In dem US-amerikanischen Action- und Science-Fiction-Film Transformers 3 verwandelt sich die Figur Soundwave (der Kommunikationsexperte der Decepticons) in einen leibhaftigen Mercedes-Benz SLS AMG.

Weblinks

 Video:

Einzelnachweise

Anmerkungen

Coupé
Roadster
Elektroautomodell


text:
Kosovo nahm an den Olympischen Spielen erstmals 2016 teil.

Medaillenbilanz
Bislang konnten drei Sportlerinnen aus dem Kosovo jeweils eine olympische Gold-Medaille erringen.

Medaillengewinner
 Majlinda Kelmendi – Judo
Rio de Janeiro 2016: Gold, Halbleichtgewicht –52 kg, Damen

 Distria Krasniqi – Judo
Tokio 2020: Gold, Superleichtgewicht -48 kg, Damen

 Nora Gjakova – Judo
Tokio 2020: Gold, Leichtgewicht -57 kg, Damen

Weblinks
 Kosovo bei olympedia.org

Kosovo
!Medaillengewinner
Olympische Medaillengewinner Kosovo


text:
Stephen Langton (počeštěně Štěpán Langton), (narozen mezi lety 1150–1160, zemřel 9. července 1228) byl profesor na univerzitě v Paříži, arcibiskup v Canterbury, kardinál a primas Anglie v letech 1207 až 1228. Přičítá se mu, že jako první (krátce před rokem 1203) rozdělil text Bible na kapitoly. Měl také vliv na vydání Magny charty.

Život

Štěpán Langton studoval teologii v Canterbury a Paříži. Zde získal profesorský titul a stal se kancléřem pařížské univerzity. V roce 1206 ho papež Inocenc III. jmenoval kardinálem. Jako první rozdělil text Bible na kapitoly. Je rovněž autorem svatodušní sekvence Veni Sancte Spiritus (Přijď, ó Duchu přesvatý). Jeho jmenování arcibiskupem vedlo ke sporu mezi papežem Inocencem III. a anglickým králem Janem Bezzemkem. Ten novému arcibiskupovi zabraňoval ve vstupu do země, od čehož ho neodradil ani papežem vyhlášený interdikt (1208) a exkomunikace (1209). Langton se do své arcidiecéze dostal až roku 1213. Roku 1215 byl však papežem zbaven své hodnosti na Čtvrtém lateránském koncilu. Důvodem bylo jeho spojení s odbojnými anglickými barony (král Jan se mezitím s papežem usmířil). Nástupce Inocence III., papež Honorius III., mu ji však navrátil.

Odkazy

Reference

Literatura
 Ottův slovník naučný, díl XV., heslo Langton Štěpán

Externí odkazy

 Stephen Langton na Catholic hiearchy (anglicky)

Angličtí kardinálové
Pohřbení v katedrále v Canterbury
Narození ve 12. století
Úmrtí 9. července
Úmrtí v roce 1228
Muži
Katoličtí biskupové z Canterbury


text:
Alison T. Limerick (born 1959, Stepney) is a British singer who scored success in the 1990s with the club anthem "Where Love Lives", which was her solo debut and a No. 3 hit on the U.S. Hot Dance Club Play in 1991.

Biography
Limerick attended the London School of Contemporary Dance and switched to a music career, first as a backing vocalist, in the 1980s. She sang on Grand Union Orchestra's 1986 world jazz album The Song of Many Tongues, written by Tony Haynes. In 1989 she made a brief appearance as an African sorceress in Bob Rafelson's film, Mountains of the Moon. She has also contributed to This Mortal Coil, singing on two of its albums: Filigree & Shadow (1986) and Blood (1991). Another 4AD related contribution found her singing on the Pieter Nooten & Michael Brook album Sleeps with the Fishes (1987) on the song "Equal Ways." She appeared on Peter Murphy's album Holy Smoke and released her own first album in 1992.

Limerick is best known for her 1990s club anthems, her most successful and best known track being "Where Love Lives," her only US release, which was originally a club success in 1991, and a UK Singles Chart No. 9 hit when remixed in 1996. Her 1992 hit "Make It On My Own" reached No. 16 in the UK chart. These tracks were included on the album And Still I Rise, which was also released in 1992. Three further albums were released throughout the 1990s; With a Twist, Club Classics, and Spirit Rising. The single "Put Your Faith in Me" came out in 1997. "Where Love Lives" has made three separate appearances in the US Hot Dance Club Play chart in 1991 (#3), 1996 (#4) and 2003 (#16). None of her albums were released in the US. Limerick was the featured vocalist on the 1995 James Taylor Quartet album In the Hand of the Inevitable, on the album's three solo vocal tracks. The tracks included the single "Love Will Keep Us Together" and the album remains the Acid Jazz label's biggest selling album.

Limerick has worked with many famous artists and songwriters such as George Michael, Courtney Pine and Lamont Dozier. In 1993 she sang backing vocals on M People's song "Melody of Life" from the album Elegant Slumming. She appears in the British movie Collusion as the jazz singer and she is also notable as one of the (uncredited) singers heard performing the closing title song on each episode of Blackadder the Third.

She continues to record and perform live with Brooklyn Funk Essentials, for PAs, and with her own band. She can be heard singing soul and jazz, in various venues across Europe, and found being the Dance Diva in house music venues around the world performing her all-time classics like "Where Love Lives" and "Make It On My Own".

Discography

Albums
 And Still I Rise (1992) UK No. 53
 With a Twist (1994)
 Club Classics (1996)
 Spirit Rising (1998)

Singles

As featured artist
 "My Father", "Alone", and "Drugs" with This Mortal Coil from Filigree & Shadow (1986)
 "Andialu", "Nature's Way", and "Alone" with This Mortal Coil from Blood (1991)
 "Magic's Back (Theme from The Ghosts of Oxford Street)" with Malcolm McLaren (1991) UK No. 42
 "Love Will Keep Us Together" with James Taylor Quartet (1995) UK No. 63
 "Lead You to Heaven" with And If (2006)
 "In the Blood" with X-Press 2 (2012)
 "Bye Bye" with Lenny Fontana (2018)

References

External links

Blueprint Management
Dance Crazy Management
Alison Limerick at Vh1.com

20th-century Black British women singers
British house musicians
Living people
Arista Records artists
Singers from London
English women in electronic music
1959 births


text:
Ez a szócikk a Galaxis útikalauz stopposoknak című regényben szereplő helyszíneket sorolja föl.

Alfa Centauri

Az Alfa Centauri a Földtől alig 5 fényévnyire eső rendszer. A Föld helyére építendő hiper-űrsztráda tervei itt voltak 50 éven át megtekinthetőek, mielőtt a vogon flotta elpusztította volna a bolygót.

Betelgeuse

A Betelgeuze egy a Földtől 400-600 fényév távolságban lévő vörös óriás. A Betelgeuse V Ford Prefect és Zaphod Beeblebrox szülőbolygója. A Betelgeuse VI Ford apjának szülőbolygója, amely elpusztult a 03758. Galaktikus-Sziderikus évben történt Nagy Lezúduló Hrung Katasztrófa következtében, Ford apja volt az egyetlen túlélő.

Golgafrincham

A golgafrinchamiek bolygóját a pusztulás fenyegette, ezért az egész lakosságot három hatalmas űrhajóval hibernált állapotban átszállították Golgafrinchamről a Földre. Az A hajóban a vezetők, tudósok, a C hajóba a fizikai munkások kerültek, a B hajóba pedig mindenki más (fodrászok, telefonmosók, könyvelők, producerek, tanácsadók, stb). Mivel azonban a B hajó utasai mind más információval rendelkeztek arról, hogy pontosan mi fenyegette bolygójukat (a Napba zuhan, lelegeli egy óriás kecske), és indulásuk óta semmit sem hallottak a másik két hajó felől, úticéljuk is kezdett gyanússá válni. Az Útikalauz bejegyzése szerint "különc poéták egyikének kései leszármazottja volt az, aki kitalálta a fenyegető romlásról szóló dajkameséket, amelyek lehetővé tették a golgafrinchamieknek, hogy népességük haszontalan egyharmadától megszabaduljanak. A maradék kétharmad szilárdan kitartott eredeti lakhelyén, és sikerekben gazdag, örömteli életet élt addig, amíg az egész civilizációt ki nem irtotta egy virulens kór, amelyet egy piszkos telefonkagyló indított útjára."

Kakrafoon

Kakrafoon egy száraz, vörös világ, ennek a napjába készült belerohanni Pörkölt Desiato űrhajóján Arthur, Zaphod, Ford és Trillian és Marvin.

Krikket

A Krikket bolygón valamikor régen elkészült az első krikketi űrhajó. A bolygó urait nagyon megdöbbentette az a felfedezés, hogy nincsenek egyedül a Galaxisban, és pusztítani kezdték a más létformákat. A Bolygóközi Tanács Kron-stop időzárat vont a Krikket köré. Az élet, a világmindenség, meg minden című regényben a krikketiek ismét megpróbálják elpusztítani az univerzum népességét, de Arthuréknak sikerül megakadályozni.

Magrathea

Abban az időben, amikor a galaxisban (szinte) mindenki egyformán gazdag volt, a leggazdagabbak szórakozása volt az, hogy saját bolygókat gyártattak maguknak a saját elképzeléseik szerint. Az egyedi bolygótervezést és -gyártást a Magrathea bolygón végezték. Eme tevékenysége során a Magrathea mérhetetlenül gazdaggá vált, míg a galaxis összes többi része szegénységbe fordult. Ekkor a bolygókészítést leállították, a Magrathea eltűnt, és ötmillió éven át már csak a legendákból ismerték. A Galaxis útikalauz stopposoknak című regényben erre a bolygóra száll le az Arany Szív űrhajóban Arthur, Ford, Zaphod, Trillian és Marvin. Itt Szlartibartfaszttól megtudják, hogy a Föld az egérformájú szuperintelligens lények kérésére szintén itt készült, egyfajta kísérletként, hogy megtudják a kérdést, amire a válasz a 42.

A Teljesút, vagyis a vendéglő a világ végén

A Teljesút megalkotói egy hatalmas időbuborékot előrevetítettek a világegyetem végének idejére, így egy vacsora közben többször is megnézhető a világegyetem pusztulása egy erőtérkupola védelméből. Pénzt sem kell ehhez vinni, elég ha az ember saját idejében bankba tesz egy centet, és a világegyetem pusztulása idejére összegyűlik annyi, ami fedezi a vacsora költségeit.

Ursa Minor Béta

"Az Ursa Minor Béta a legszörnyűbb helyek egyike az ismert Univerzumban. Mérhetetlenül gazdag, napos. Gyanús körülmények folytán felszínrajza csak szubtrópusi tengerpartból áll és szintén gyanús időrelasztáció következtében csaknem folyton szombat délután van, kicsivel a parti bárok zárása előtt... az Ursa Minor Béta uralkodó életformái idejük zömét arra fordítják, hogy úszómedencék körül futkosva próbáljanak a lelki megvilágosodás állapotába jutni. Az Ursa Minor Bétán mindössze egyetlen város van, és az is csak azért érdemli ki ezt a rangot, mert arrafelé némileg sűrűbben vannak az úszómedencék, mint egyebütt." A hely továbbá arról nevezetes, hogy itt található egy U alakú építmény is, ami a Galaxis Útikalauz stopposoknak című könyv kiadójának irodaépülete.

Megjegyzések

Hivatkozások

Helyszin


text:
Short Story is een project van beeldhouwer Jerome Symons en bestaat uit een abri op het transferium Wittenberg bij Garderen op de Veluwe.

Het is door Jerome Symons op een bijzondere manier vormgegeven in opdracht van de provincie Gelderland. Het geheel is gebouwd door de kunstenaar Fons Snelder en van de nodige elektronica voorzien door Willem Ouwerkerk. In het bushokje kunnen reizigers naar 20 korte verhalen luisteren. Er zijn zes krukjes aanwezig die geheel in stijl zijn vormgegeven. Het project duurt tien jaar, van 2007 tot 2017. Elk jaar zullen er twintig nieuwe verhalen in de abri worden geïnstalleerd. De verhalen worden speciaal daarvoor geschreven of samengesteld. Jerome Symons voert de redactie. De eerste jaargang werd samengesteld door Jos Schoots. Hij maakte bewerkingen van twintig oude reisverhalen uit de wereldliteratuur.

Het transferium ligt op een tamelijk desolate plek, aan de kruising van twee doorgaande wegen, de N344 en de N310; de dorpen Stroe en Garderen liggen op ongeveer twee kilometer afstand. Alleen de kazerne Wittenberg en het restaurant Zondag liggen er in de buurt. De provincie Gelderland, dienst Wegen Verkeer en Vervoer, heeft aan 4 kunstenaars een schetsopdracht gegeven voor een kunstwerk dat deze plek zou opvrolijken. Het ontwerp van Jerome Symons is uitgekozen. Een ander ontwerp, dat van Peter Zegveld, is op een andere plek in de omgeving uitgevoerd.

Het ontwerp is geïnspireerd op de American Diners die in het midden van niets langs de autosnelwegen in de Verenigde Staten te vinden zijn. Er is een speciaal ontworpen jukebox waarop de luisteraar met drie drukknoppen een keuze maken uit de vijf minuten durende verhalen. Er zijn lijnennetkaarten en vertrekstaten van de buslijnen aanwezig en kunstposters die geregeld worden vernieuwd.

Het bushokje is op vrijdag 29 juni 2007 onthuld en in werking gesteld.

De volgende buslijnen stoppen op dit transferium:

 102 (Apeldoorn - Amersfoort)
 103 (Apeldoorn - Barneveld)
 104 (Harderwijk - Barneveld)
 107 (Ede - Putten)
 650 (Wekerom - Apeldoorn)
 651 (Ede - Apeldoorn)
 657 (Barneveld - Apeldoorn)
 676 (Elspeet - Amersfoort)

De reisverhalen van de eerste jaargang die vanaf de opening te beluisteren zijn:
 Met de stoomtrein door België naar Victor Hugo
 Een doorgewinterde reiziger naar Mark Twain
 Alice en de witte ridder naar Lewis Carroll
 Skylla en Charybdis naar Homerus
 Een afscheidslied naar Louisa Jebb
 Hotelleven naar Kurt Tucholsky
 Terug naar de maan naar Jules Verne
 Gargantua op weg naar Parijs naar François Rabelais
 Gastvrijheid naar Laurence Sterne
 Magalhães' reis om de wereld naar Antonio Pigafetta
 De tijdmachine naar H.G. Wells
 Gulliver en de insecten naar Jonathan Swift
 Louis Couperus en de Fujiyama naar Louis Couperus
 De dans van de Nubiërs van Marcellus Emants
 De schipbreuk van Robinson Crusoë naar Daniel Defoe
 De elektricien naar Carry van Bruggen
 De reis van Sint Brandaan naar een anonieme middeleeuwse schrijver
 Baron Von Münchhausen op zee naar R.E. Raspe
 Het verboden rijk naar J. Slauerhoff
 Het afscheid naar Elisabeth Maria Post

De tweede jaargang bestaat uit een feuilleton getiteld 'Nooit Meer Alleen', geschreven door Beverley Summers en verteld door Jos Schoots. Het gaat hier om een romantische liefdesgeschiedenis in 20 afleveringen.

Externe link
 Martin Bril bezoekt Wittenberg

Openbaar vervoer in Nederland
Bouwwerk in Barneveld
Veluwe


text:
NGC 523 je galaksija u zviježđu Andromeda.

Izvori

Vanjske poveznice

0523
NGC 0523


text:
Thomas Theodore Jefferson (* 8. Juni 1962 in Cleveland, Ohio) ist ein ehemaliger US-amerikanischer Leichtathlet und Olympiateilnehmer.

Jefferson gewann bei den Olympischen Spielen 1984 in Los Angeles in persönlicher Bestzeit von 20,26 s die Bronzemedaille im 200-Meter-Lauf hinter den beiden anderen US-Amerikanern Carl Lewis (Gold) und Kirk Baptiste (Silber).

Bei einer Körpergröße von 1,83 m betrug sein Wettkampfgewicht 75 kg.

Literatur
 Ekkehard zur Megede: The Modern Olympic Century 1896–1996 Track and Field Athletics. Berlin 1999, publiziert über Deutsche Gesellschaft für Leichtathletik-Dokumentation e.V.

Weblinks

200-Meter-Läufer (Vereinigte Staaten)
Olympiateilnehmer (Vereinigte Staaten)
Teilnehmer der Olympischen Sommerspiele 1984
US-Amerikaner
Geboren 1962
Mann


text:
John F. Krafcik (born September 18, 1961) was the CEO of Waymo from 2015 to 2021. Krafcik was the former president of True Car Inc. and president and CEO of Hyundai Motor America. He was named CEO of Google's self-driving car project in September 2015. Krafcik remained CEO after Google separated its self-driving car project and transitioned it into a new company called Waymo, housed under Google's parent company Alphabet Inc.

Early life and education
Krafcik grew up in Southington, Connecticut. He studied mechanical engineering at Stanford University, where he graduated in 1983. He received his master's degree in management from Massachusetts Institute of Technology in 1988, where he studied under James P. Womack.

Career
Krafcik worked in traditional automotive manufacturing for several decades before moving to Google's self-driving car project in 2015. His first job was at New United Motor Manufacturing, Inc., a joint venture between General Motors and Toyota, as a quality and manufacturing engineer from 1984 to 1986. He worked in the International Motor Vehicle Program at MIT as a lean production researcher and consultant from 1986 to 1990. During this time, Krafcik traveled and studied 90 manufacturing plants in 20 countries, comparing their productivity and quality. His studies formed the data behind Womack's book, The Machine That Changed the World. The book was a study on "lean production", a term Krafcik coined. In 1990, Krafcik moved to Ford Motor Company where he held several positions, including chief engineer for the Ford Expedition and Lincoln Navigator in the late 1990s and early 2000s and the chief engineer for truck chassis engineering.

Krafcik started at Hyundai Motor America as vice president for product development and strategic planning in 2004. Within a few years he was promoted to become the president and CEO of Hyundai Motor America until the end of 2013. During Krafcik's tenure, Hyundai reported record sales and increased U.S. market share. Following the financial crisis of 2007–2008, Krafcik oversaw a group at Hyundai to create an "Assurance Program". The program allowed Americans to return their new cars if they lost their jobs within a year.

Krafcik moved to become president of True Car, Inc. in 2014 and served as a director of the company's board.

Google hired Krafcik to head its self-driving cars unit in September 2015, as the company struggled to build relationships in the Motor City.

In 2018, Krafcik was awarded Smithsonian Magazines American Ingenuity Award for Technology alongside Dmitri Dolgov.

Waymo

In December 2016, more than a year after Krafcik joined Google, the company's self-driving car project was spun off as its own company, Waymo, a subsidiary of Google parent Alphabet, and Krafcik became its CEO. In 2017 and 2018, under Krafcik, Waymo struck partnerships with Lyft, Fiat Chrysler, and Jaguar Land Rover. Krafcik initiated talks with Fiat Chrysler CEO Sergio Marchionne. Two months later, the two announced a deal to integrate Waymo hardware into Fiat Chrysler minivans. Krafcik also made a deal with Avis Budget Group to maintain its growing fleet.

As CEO, Krafcik leads Waymo's efforts to commercialize the company's autonomous technology. These include ride sharing, trucking, urban last-mile solutions and passenger cars. Krafcik also pursued licensing Waymo's technology to vehicle manufacturers and has deployed the largest fleet of self-driving cars. Krafcik has told auto makers that Waymo's goal is to make better drivers, not cars.

In April 2021, Krafcik resigned as Waymo CEO to "kick-off new adventures".

References

External links
 John Krafcik on Twitter

1961 births
Alphabet Inc. people
Google employees
Waymo employees
Living people
Stanford University alumni