text:
Az egri 14C jelzésű autóbusz Berva és az Autóbusz-állomás között közlekedett. Csak hétvégén délután járt, a felnémeti ófalut odafelé és visszafelé is körbejárta az óramutató járásával ellentétes irányban. A viszonylatot a Volánbusz üzemeltette.

Története

2022. január 1-jén a város buszhálózata jelentősen átalakult, ennek keretében a 14C viszonylat megszűnt.

Megállóhelyei
Az átszállási kapcsolatok között az azonos útvonalon közlekedő 14-es és 14A jelzésű busz nincsen feltüntetve. A 14A a felnémeti ófalui kör érintése nélkül közlekedett.

!Perc (↓)
!Megállóhely
!Perc (↑)
!Átszállási kapcsolatok a járat megszűnésekor
|-
|0||Autóbusz-állomásvégállomás||23
|align=left|
|-
|2||Dobó Gimnázium||21
|align=left|
|-
|3||Tűzoltó tér||19
|align=left|
|-
|4||Ráckapu tér||∫
|align=left|
|-
|5||Garzon ház||17
|align=left|
|-
|6||Kővágó tér||16
|align=left|
|-
|7||Shell kút||15
|align=left|
|-
|8||Nagylapos||14
|align=left|
|-
|9||Egri út||13
|align=left|
|-
|10||Felnémet, autóbusz-váróterem||12
|align=left|
|-
|11||Alvégi utca||∫
|align=left|
|-
|12||Kovácsi Jakab út||∫
|align=left|
|-
|13||Felvégi út||∫
|align=left|
|-
|14||Pásztorvölgy lakótelep||∫
|align=left|
|-
|15||Felnémet, Béke út||∫
|align=left|
|-
|16||József Attila utca||11
|
|-
|∫||Pásztorvölgy lakótelep||10
|align=left|
|-
|∫||Felnémet, Béke út||9
|align=left|
|-
|∫||Felvégi út||8
|align=left|
|-
|∫||Kovácsi Jakab út||7
|align=left|
|-
|∫||Alvégi utca||6
|align=left|
|-
|17||Fűrésztelep||4
|align=left|
|-
|18||Sánc út||3
|align=left|
|-
|19||Bervai út||2
|align=left|
|-
|20||Kőbánya bejárati út||1
|align=left|
|-
|21||Bervavégállomás||0
|align=left|
|}

Jegyzetek

Források

Eger megszűnt autóbuszvonalai
Felnémet


text:
Lista dei personaggi del manga e dell'anime di Tokyo Mew Mew - Amiche vincenti, nonché dei videogiochi correlati.

Personaggi principali
 /
Doppiata da: Saki Nakajima (1º anime) / Yūki Tenma (2º anime) (ed. giapponese), Debora Magnaghi (ed. italiana)
Protagonista della serie, una ragazza di 13 anni dolce, gentile e volenterosa, ma anche imbranata, curiosa e lunatica, che a volte sogna a occhi aperti. Certe volte si dimostra scontrosa, ma è altruista e molto coraggiosa. È testarda e parla spesso da sola. È innamorata di Mark, con il quale nel corso della storia sviluppa una relazione sempre più profonda. Grazie alla sua vivacità e alla sua tenacia stringe facilmente amicizia. A volte la sua spontaneità è tale che fa fatica a controllare l'impulsività. Si trasforma in Mew Berry, di colore rosa, il cui DNA si è fuso con quello del gatto selvatico di Iriomote. È il primo membro effettivo del Progetto Mew per la salvaguardia della Terra, nonché leader del gruppo. Con l'acquisizione dei poteri, riesce a capire il linguaggio dei gatti e inoltre con un solo bacio si trasforma in una gattina nera, e soltanto con un altro può riprendere forma umana. Dopo la lotta finale contro gli alieni, si sacrificherà per salvare Mark dandogli la sua vita ed i suoi poteri tramite un bacio; il ragazzo, ribaciandola, la resusciterà. Nel sequel À la mode perde tutti i suoi poteri e va insieme a Mark in Inghilterra, ma torna alla fine e aiuta le altre nella lotta contro i Saint Rose Crusaders. È nata il 15 marzo ed è figlia di Sakura e Shintaro Momomiya. "Ichigo" in giapponese significa "fragola", mentre "Momomiya" è scritto con i kanji del colore rosa e di tempio.
: frase utilizzata da Strawberry per trasformarsi.
: prima arma, è un cuore fucsia con un fiocco.
: primo attacco, utilizzato con lo Strawberry Bell.
: secondo attacco, utilizzato con lo Strawberry Bell.
: seconda arma, usata con l'Aqua Mew, è un grande scettro fucsia con un cuore sopra.
: terzo attacco, utilizzato con la Mew Aqua Rod.
: quarto attacco, utilizzato solo nel manga insieme a Love Berry.
Ribbon Trinity Sonata: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Mina e Lory.
Ribbon Trinity March: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Mina e Paddy.
Ribbon Trinity Symphony: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Mina e Pam.
Ribbon Trinity Prelude: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Mina e Apple.
Ribbon Trinity Concerto: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Lory e Paddy.
Ribbon Trinity Serenade: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Lory e Pam.
Ribbon Trinity Nocturne: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Lory e Apple.
Ribbon Trinity Rondo: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Paddy e Pam.
Ribbon Trinity Rhapsody: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Paddy e Apple.
Ribbon Trinity Requiem: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Pam e Apple.
Ribbon Strawberry Excellent: attacco utilizzato nel gioco per PS combinando i poteri di Mina, Lory, Paddy e Pam.
Ribbon Strawberry Check Healing: attacco utilizzato nel gioco per PS combinando i poteri di Mina, Lory, Paddy e Pam.
Ribbon Imperial Prayer: attacco utilizzato nel gioco per PS combinando i poteri delle sei Mew Mew.
: attacco di gruppo utilizzato solo nel manga Tokyo Mew Mew 2020 Re-Turn insieme all'Aqua Mew.

 /
Doppiata da: Yumi Kakazu (1º anime) / Mirai Hinata (2º anime) (ed. giapponese), Emanuela Pacotto (ed. italiana)
Ragazza di 13 anni elegante e cresciuta in una famiglia agiata, apparentemente antipatica e cinica, in realtà sensibile e dotata di una grande forza ed integrità interiore. Per questo suo stile di vita, assume atteggiamenti raffinati e snob ed il suo umorismo è fatto di battute sarcastiche e commenti pungenti. Ha un fratello maggiore, Sergio (Seiji), e un cane di razza Pomerania di nome Miki. Si trasforma in Mew Mina, di colore blu, il cui DNA si è fuso con quello del lorichetto blu. È il secondo membro ad unirsi al Progetto Mew per la salvaguardia della Terra. Con l'acquisizione dei poteri, riesce a capire il linguaggio degli uccelli. Al Caffè Mew Mew non lavora quasi mai, limitandosi invece a dare ordini a Strawberry e a sorseggiare tè in determinati orari. Ha una grandissima ammirazione per Pam e pratica danza classica. È nata il 3 ottobre. "Mint" significa "menta", mentre "Aizawa" è scritto con i kanji del colore indaco e di acquitrino.
: frase utilizzata da Mina per trasformarsi.
: arma, è una balestra azzurra in grado di colpire il nemico da una lunga distanza.
: attacco, utilizzato con il MinTone Arrow.
Ribbon Trinity Sonata: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Lory.
Ribbon Trinity March: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Paddy.
Ribbon Trinity Symphony: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Pam.
Ribbon Trinity Prelude: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Apple.
Ribbon Imperial Prayer: attacco utilizzato nel gioco per PS combinando i poteri delle sei Mew Mew.
: secondo attacco singolo, utilizzato in Tokyo Mew Mew 2020 Re-Turn.
: attacco di gruppo utilizzato in Tokyo Mew Mew 2020 Re-Turn insieme all'Aqua Mew.

 /
Doppiata da: Kumi Sakuma (1º anime) / Ryōko Jūni (2º anime) (ed. giapponese), Elisabetta Spinelli (ed. italiana)
Ragazza di 14 anni studiosa e insicura, fin troppo gentile e sensibile, che inizialmente ha poca fiducia in se stessa e la sua arrendevolezza la portano a lasciarsi facilmente sopraffare dalle sue compagne di classe, ma pian piano riesce a migliorare dopo aver stretto amicizia con Strawberry e le altre. Porta gli occhiali. Si trasforma in Mew Lory, di colore verde, il cui DNA si è fuso con quello della neofocena. È il terzo membro ad unirsi al Progetto Mew per la salvaguardia della Terra. Nonostante l'acquisizione dei poteri di un animale marino, non sa nuotare, ma supera quest'ostacolo grazie all'Aqua Mew. Al Caffè Mew Mew ce la mette sempre tutta, ma è molto goffa, per cui finisce sempre per rovesciare o rompere qualcosa. Quando pensa di aver sbagliato non esita a chiedere scusa. La sua migliore qualità è credere profondamente nella bontà di ogni persona, comprese le sue ex amiche, però quando combatte sa essere molto aggressiva e tenace tanto da saper muovere enormi quantità d'acqua. Verso la fine della serie sviluppa un interesse per Ryan. È nata il 29 aprile ed è figlia di Eizaburo e Yomogi Midorikawa; ha un fratello minore di nome Uri. "Lettuce" significa "lattuga", mentre "Midorikawa" si scrive con i kanji del colore verde e di fiume.
: frase utilizzata da Lory per trasformarsi.
: arma, è una coppia di nacchere verdi.
: attacco, utilizzato con le Lettuce Castanets.
Ribbon Trinity Sonata: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Mina.
Ribbon Trinity Concerto: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Paddy.
Ribbon Trinity Serenade: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Pam.
Ribbon Trinity Nocturne: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Apple.
Ribbon Imperial Prayer: attacco utilizzato nel gioco per PS combinando i poteri delle sei Mew Mew.
: secondo attacco singolo, utilizzato in Tokyo Mew Mew 2020 Re-Turn.
: attacco di gruppo utilizzato in Tokyo Mew Mew 2020 Re-Turn insieme all'Aqua Mew.

 /
Doppiata da: Hisayo Mochizuki (1º anime) / Rian Toda (2º anime) (ed. giapponese), Tosawi Piovani (ed. italiana)
Ragazzina di 10 anni di origini cinesi, molto vivace e iperattiva, che sprizza energia da tutti i pori da non riuscire a stare mai ferma. Nonostante sia sempre allegra, ha sofferto moltissimo per la morte di sua madre avvenuta due anni prima e, dato che suo padre è sempre in Cina ad allenarsi nelle arti marziali, è costretta a badare da sola ai suoi quattro fratellini Chincha, Hanacha, Ruucha e Honcha ed alla sua sorellina Heicha. Si trasforma in Mew Paddy, di colore giallo, il cui DNA si è fuso con quello della scimmia leonina. È il quarto membro ad unirsi al Progetto Mew per la salvaguardia della Terra, nonché il più giovane. Per arrotondare le spese familiari, oltre alle mance dei clienti al Caffè Mew Mew, utilizza le sue doti atletiche e da equilibrista per organizzare spettacoli di magia e abilità nei parchi della città. Data l'età, è piuttosto infantile, anche se il fatto di doversi occupare da sola della famiglia l'ha resa più matura. Verso la fine della serie si prende una cotta per Tart, che cerca di nascondere, mentre lui la respinge in tutti i modi per celare anche lui la sua cotta per lei. È nata il 7 agosto. "Pudding/Purin" vuol dire "budino" o "campana che cammina", mentre "Wong" in cinese significa "giallo".
: frase utilizzata da Paddy per trasformarsi.
: arma, è un tamburello con una campanella nel mezzo.
: attacco, utilizzato con il Pudding Ring. Imprigiona i Chimeri in un enorme budino giallo.
Ribbon Trinity March: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Mina.
Ribbon Trinity Concerto: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Lory.
Ribbon Trinity Rondo: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Pam.
Ribbon Trinity Rhapsody: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Apple.
Ribbon Imperial Prayer: attacco utilizzato nel gioco per PS combinando i poteri delle sei Mew Mew.
: secondo attacco singolo, utilizzato in Tokyo Mew Mew 2020 Re-Turn.
: attacco di gruppo utilizzato in Tokyo Mew Mew 2020 Re-Turn insieme all'Aqua Mew.

 /
Doppiata da: Junko Noda (1º anime) / Momoka Ishii (2º anime) (ed. giapponese), Patrizia Scianca (ed. italiana)
Ragazza di 16 anni indipendente, fredda e distaccata, nonostante la giovane età ha già raggiunto una certa notorietà come modella, ballerina e attrice, lavoro nel quale pare indossare costantemente una maschera mostrandosi invece sempre gentile e sorridente. Le piace stare da sola e mettere alla prova la sua indipendenza. Si trasforma in Mew Pam, di colore viola, il cui DNA si è fuso con quello del lupo grigio. È il quinto e ultimo membro ad unirsi al Progetto Mew per la salvaguardia della Terra, pur essendo già attiva come guerriera in solitaria. È proprio la sua freddezza a fare di lei una combattente molto forte, che non si lascia condizionare dai sensi di colpa. Sembra che questo suo lato spigoloso sia dovuto a un passato molto doloroso di cui si conoscono pochi dettagli: dai pochi flashback presenti nell'anime si può dedurre che sia nata in America da padre giapponese e madre americana e che durante l'infanzia veniva lasciata sempre da sola; pare che a causa della perdita di una persona a lei molto cara, morta in circostanze misteriose, abbia abbandonato la sua famiglia per trasferirsi in Giappone. Dimostra comunque di possedere un lato dolce, pur svelandolo molto di rado e, essendo la più grande della squadra, tende a dare dei saggi consigli alle compagne. È nata il 6 settembre. "Zakuro" in giapponese significa "melograno", mentre "Fujiwara" è scritto con i kanji di "glicine" e di "campo".
: frase utilizzata da Pam per trasformarsi.
: arma, è una frusta retrattile costituita da un manico a forma di croce che, al momento dell'attacco, fa fuoriuscire una sorta di corda energetica luminosa.
: attacco, utilizzato con la Zakuross Whip.
Ribbon Trinity Symphony: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Mina.
Ribbon Trinity Serenade: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Lory.
Ribbon Trinity Rondo: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Paddy.
Ribbon Trinity Requiem: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Apple.
Ribbon Imperial Prayer: attacco utilizzato nel gioco per PS combinando i poteri delle sei Mew Mew.
: secondo attacco singolo, utilizzato in Tokyo Mew Mew 2020 Re-Turn.
: attacco di gruppo utilizzato in Tokyo Mew Mew 2020 Re-Turn insieme all'Aqua Mew.

 /
Doppiata da: Taeko Kawata (ed. giapponese videogioco)

Ragazzina di 10 anni dolce e introversa, compare nel secondo videogioco per PS e nelle storie brevi Le Mini Mew Mew. Vive in una riserva naturale con il fratello maggiore Mashio, e sua madre è morta quando lei era piccola. Non ha amici, a parte il suo pinguino domestico Yuki; è molto timida, ma una volta conosciute le altre Mew Mew, si apre e diventa loro amica. Ammira molto suo fratello e Strawberry, cerca sempre di fare del suo meglio e adora passeggiare di notte. Si trasforma in Mew Apple, di colore rosso, grazie a un pendente che contiene dell'Acqua Mew, regalatole da sua madre; non ha infatti il DNA fuso con quello di un animale, ma rappresenta il pinguino imperatore. Viene considerata la sesta Mew Mew. Con l'acquisizione dei poteri, riesce a parlare con tutti gli animali. "Ringo" in giapponese significa "mela", mentre "Akai" indica il colore rosso.
: arma, è una coppia di bacchette con una mela in cima.
: attacco, ha poteri di guarigione. Mew Apple non può però attaccare se, mentre combatte assieme a lei non ci sono le altre Mew Mew a cui ridonare le energie.
Ribbon Trinity Prelude: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Mina.
Ribbon Trinity Nocturne: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Lory.
Ribbon Trinity Rhapsody: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Paddy.
Ribbon Trinity Requiem: attacco utilizzato nel gioco per PS in combinazione con Strawberry e Pam.
Ribbon Imperial Prayer: attacco utilizzato nel gioco per PS combinando i poteri delle sei Mew Mew.

 /
Protagonista del sequel Tokyo Mew Mew - À la mode, nel gruppo sostituisce temporaneamente Strawberry che sta studiando all'estero. Ha origini francesi e sua madre è morta quando era piccola. È l'unica ad avere il DNA fuso con due animali, il che la rende molto forte. Si trasforma in Love Berry, di colore bianco, il cui DNA è fuso con quello del gatto selvatico delle Ande e del coniglio nero di Amami. Viene considerata la settima Mew Mew. Come Strawberry, ha un robottino, Ucha, che si trasforma nella sua arma. Durante la serie, si accorge di essere innamorata del suo amico d'infanzia Tasuku; insieme utilizzano il calore del loro amore per liberare i cittadini dall'ipnosi dei Saint Rose Crusaders e cambiare il cuore dei nemici. È nata il 5 gennaio. "Berry" significa "bacca", mentre "Shirayuki" è scritto con i kanji di "neve" e "bianco".
: frase utilizzata da Berry per trasformarsi.
: arma, è una bacchetta rossa con in cima una fragola e dei coniglietti.
: attacco, utilizzato con la LoveBerry Rod.
: secondo attacco, utilizzato insieme a Strawberry.
: terzo attacco, utilizzato in Tokyo Mew Mew 2020 Re-Turn.
: attacco di gruppo utilizzato in Tokyo Mew Mew 2020 Re-Turn insieme all'Aqua Mew.

Doppiato da: Kōichi Tōchika (1º anime) / Junko Minagawa (da bambino, 1º anime) / Yūichi Nakamura (2º anime) (ed. giapponese), Davide Garbolino (ed. italiana)
Ragazzo intelligente ma scontroso, insieme a Kyle ha ideato il cosiddetto "Progetto Mew". I suoi genitori scienziati sono morti per mano degli alieni e da allora lotta per il bene del pianeta Terra. Pochi mesi prima dell'incontro con i futuri membri della squadra Mew Mew, sperimentò su di sé il processo di manipolazione genetica sul quale lui e Kyle avevano quasi completato gli studi; tuttavia, non possedendo un DNA adatto, acquisì soltanto l'abilità di trasformarsi in un gatto, . Quando Strawberry viene a conoscenza del suo passato, capisce che il suo atteggiamento insensibile è solo di facciata e che in realtà è altruista, e giura di fare il possibile per aiutarlo contro gli alieni. È il creatore di R2000, un robottino che Strawberry chiama Mash; successivamente crea R2003 per Love Berry, che chiama Ucha. È innamorato di Strawberry ma, sapendo che lei prova dei forti sentimenti per Mark, non si dichiarerà mai.

Doppiato da: Hikaru Midorikawa (1º anime) / Yusuke Shirai (2º anime) (ed. giapponese), Lorenzo Scattorin (ed. italiana)
Ragazzo gentile e affascinante, aiuta Ryan a realizzare il Progetto Mew per la salvaguardia della Terra dalla minaccia aliena. Più estroverso e sensibile di Ryan, gestisce il Caffè Mew Mew insieme a lui come copertura per controllare invece, dalla sala computer del locale, le condizioni atmosferiche per eventuali attacchi degli alieni. In passato, ha avuto una relazione con una ragazza di nome Rei, che tuttavia fu costretto a lasciare per dedicarsi esclusivamente al Progetto Mew quando Ryan restò orfano.

 /
Doppiato da: Megumi Ogata (1º anime) / Yūma Uchida (2º anime) (ed. giapponese), Patrizio Prata / Davide Garbolino (Cavaliere Blu; ep. 17-36) (ed. italiana)
Ragazzo molto dolce, responsabile e con un grande rispetto verso il pianeta e gli animali in via d'estinzione. Pratica kendō ed è molto popolare tra le ragazze a scuola. Ha trascorso l'infanzia in un orfanotrofio e dopo venne adottato. Strawberry è innamorata di lui, ma anche lui lo è di lei e, dopo avere avuto la certezza che la ragazza è una delle Mew Mew, si dichiara finendo per fidanzarcisi. In realtà è il misterioso Cavaliere Blu, guerriero che accorre sempre in aiuto di Mew Berry: verso la fine della serie, viene rivelato che Mark è il primo stadio di maturazione di Profondo Blu, capo degli alieni, mentre il Cavaliere Blu rappresenta la fase successiva. In À la mode, tuttavia, non possiede più il potere di trasformarsi nel cavaliere.

Compare nel sequel Tokyo Mew Mew - À la mode. È un amico d'infanzia di Berry e suo vicino di casa, dopo la morte della madre della ragazza ha cominciato ad abbracciarla tutte le mattine. Accetta con tranquillità la nuova identità dell'amica come Mew Mew. Con il proseguire della storia, cerca di nascondere i suoi sentimenti, ma alla fine riesce ad ammettere di amare Berry. Viene ipnotizzato dal Duca, che lo fa rivoltare contro le Mew Mew, ma l'amore di Berry riesce a guarirlo e insieme sconfiggono i Saint Rose Crusaders. Si unisce poi al team del Caffè Mew Mew come cameriere sui roller.

Nemici

Alieni
Gli alieni sono i nemici delle Mew Mew, contro il quale combattono per tutta la prima serie. Sono in collera con gli esseri umani poiché erano loro ad abitare la Terra molto tempo prima della razza umana, ma dovettero lasciarla a causa di una catastrofe. Dovettero quindi trasferirsi in un pianeta ostile e freddo, sperando, un giorno, di ritornare sulla Terra, che nel frattempo fu abitata e inquinata dagli umani. Dopo la loro sconfitta, in À la mode, sulla Terra rimangono dei Chimeri che le Mew Mew si apprestano a eliminare.

Doppiato da: Megumi Ogata (ed. giapponese), Loredana Nicosia / Alessandro Rigotti (ep. 46-52) (ed. italiana)
È il principale antagonista della serie, colui che dà gli ordini a Quiche, Pie e Tart. Appare come corpo reale solamente negli ultimi episodi, mentre nei primi se ne sente solo la voce. In seguito, grazie all'Aqua Mew, il suo corpo acquista consistenza. È il più potente e crudele tra gli alieni. Si tratta, in realtà, della pura essenza degli stessi che, prima di abbandonare il pianeta Terra lasciarono un essere della loro razza, idealmente perfetto, nel DNA umano allo stato embrionale. Questo essere si sarebbe evoluto in milioni di anni, fino ad acquistare coscienza nel corpo adeguato e aiutare il suo popolo a riprendersi il pianeta quando fosse tornato a reclamarlo: tale corpo è quello di Mark. Il suo potere è direttamente collegato a quello dell'Aqua Mew, al punto che egli stesso la ritiene una parte di sé, e con essa è in grado di radere al suolo intere città con un sol colpo di spada e, al massimo delle sue facoltà, di estinguere l'intera razza umana. Tuttavia, nonostante lo scopo primario della sua esistenza sia aiutare la sua stessa razza, a lui non importa e vuole semplicemente dominare la Terra ed estinguere gli esseri umani, poiché, essendo talmente potente da sembrare un dio, li vede come schiavi che non si fa scrupolo a sacrificare.

Doppiato da: Daisuke Sakaguchi (1º anime) / Nobuhiko Okamoto (2º anime) (ed. giapponese), Luca Bottale (ed. italiana)
Il primo avversario alieno delle Mew Mew. Compare poco dopo che Strawberry ha acquisito i poteri da Mew Mew e la bacia già al loro primo incontro. Si presenta come un ragazzo crudele, infido e prepotente, sebbene sia già innamorato di lei, nonostante sappia di non essere ricambiato. La maggior parte delle volte che la incontra le propone di collaborare, giocare e vivere con lui. Alla fine si batte contro Profondo Blu per salvare la vita a Strawberry e viene ucciso, ma resuscita grazie al potere dell'Aqua Mew, che Mark ruba a Profondo Blu e che lascia ricadere sulla superficie terrestre per porre rimedio ai danni del suo alter ego.

Doppiato da: Nobutoshi Canna (1º anime) / Yuichiro Umehara (2º anime) (ed. giapponese), Diego Sabre (ed. italiana)
È il fratello maggiore di Tart, la mente geniale del gruppo che crea nuove specie di Chimeri. Sopraggiunge con Tart qualche tempo dopo la comparsa di Quiche. Molto freddo e analitico durante gli attacchi, raramente mostra le proprie emozioni, anche quando schernisce le Mew Mew. È fedele a Profondo Blu, ma alla fine, dopo averne visto la crudeltà e la smania di potere, oltre alla devastazione che ha portato, ritrovandosi pure costretto ad uccidere il suo stesso fratello, sacrifica la sua vita per aiutare le Mew Mew, in particolare Lory, di cui si è innamorato. Alla fine, anch'esso viene resuscitato.

Doppiato da: Kiyomi Asai (1º anime) / Daiki Yamashita (2º anime) (ed. giapponese), Patrizia Mottola / Francesca Bielli (ep. 47-52) (ed. italiana)
È il fratello minore di Pie e ultimo membro del trio di alieni. Infantile e sgarbato, fa di tutto per apparire cattivo, anche se in realtà è il meno malvagio dei tre. Infatti salva la vita a Paddy, per la quale ha una cotta, che non ha mai ammesso chiaramente al contrario di Quiche con Strawberry. È l'unico del trio che esprime apertamente il proprio divertimento, in contrapposizione allo sguardo imperscrutabile di Pie e al sorriso diabolico di Quiche. Ha un'antipatia per Strawberry, che chiama "vecchia befana"; di rimando lei lo chiama "nanetto". Nel penultimo episodio, anche lui muore ma verrà riportato in vita grazie all'Aqua Mew.

Sono esseri parassiti dalla forma simile a una medusa che, venuti a contatto con animali, trasformano questi in mostri. Vengono utilizzati dagli alieni per attaccare la Terra e le Mew Mew. Nell'anime vengono fusi anche con piante, spiriti umani, fossili e frammenti di Aqua Mew.

Nuovi Alieni

Doppiato da: Ryōtarō Okiayu (ed. giapponese videogioco)
È un alieno che compare nel secondo videogioco per PS. Ordina a Quiche di rapire Apple per distrarre le Mew Mew dal suo piano: trasformare tutti gli animali in via d'estinzione della riserva naturale in Chimeri. Ha l'abilità del teletrasporto. È intelligente ed elegante, oltre che estremamente fedele a Profondo Blu.

Saint Rose Crusaders
I  sono i nemici della seconda serie À la mode. Il gruppo consiste di quattro adolescenti e del loro capo, il Duca. In un flashback viene rivelato che Royal Highness, Happy Child, Blue Bayou e Sweet Juliet sono nati con poteri speciali che causarono l'allontanamento dei loro genitori e delle persone a loro vicine. Furono iscritti ad un collegio, dove si incontrarono e tramarono un complotto per far esplodere la scuola, ma furono fermati dal Duca. Il loro obiettivo è riformare il mondo creando un'utopia basata sull'intelligenza, la filantropia e l'eleganza.

È il leader dei Saint Rose Crusaders, veste in modo simile ai membri del Ku Klux Klan, che un tempo fu comandato da David Duke.

È il primo Crusaders a combattere contro le Mew Mew. Si finge un docente di nome . È vanitoso e iracondo; ha poteri di telecinesi, ipnosi e ha sete di sangue.

Ha il potere di teletrasportarsi, fluttuare in aria, attaccare con gli ultrasuoni e inserire pensieri nella mente delle persone. In un flashback quando i Crusaders incontrarono per la prima volta il Duca, Happy Child cercò di suicidarsi saltando giù da un tetto, ma venne salvato proprio da il Duca. Il suo nome era Utamaro.

Ha un'eccezionale forza psichica.

Lavora come attrice drammatica e, secondo Blue Bayou, è il genio del gruppo.

Altri personaggi

Doppiato da: NodaJun. (1º anime) / Kaori Ishihara (2º anime) (ed. giapponese), Jolanda Granato (ed. italiana)
È un piccolo robot creato da Ryan per individuare la presenza dei Chimeri, che mangia una volta purificati. Il suo vero nome è R2000, ma Strawberry lo rinomina Mash. Sconfitti gli alieni, Mash decide di restare con Strawberry e andare con lei e Mark a Londra. Nel manga può fondersi con l'Aqua Mew trovata dalle Mew Mew e trasformarsi nella Mew Aqua Rod, uno scettro con cui attaccare. Nell'anime è un maschio, mentre nel manga è una femmina.

È il secondo robottino creato da Ryan. Il suo vero nome è R2003, ma Berry lo rinomina Ucha. Il suo aspetto ricorda una fragola con delle orecchie da coniglio e può trasformarsi nell'arma di Love Berry.

 &
Doppiate da: Tomoko Kaneda (1º anime) / Aina Suzuki (2º anime) e Akiko Nakagawa (1º anime) / Iori Saeki (2º anime) (ed. giapponese), Francesca Bielli e Rosa Leo Servidio (ed. italiana)
Sono le migliori amiche di Strawberry all'infuori delle Mew Mew. Nell'episodio 23 le due ragazze prendono una cotta, rispettivamente, per Kyle e Ryan: a Mimi piace il primo poiché l'ha aiutata a pagare del tè, mentre a Megan piace il secondo perché l'ha salvata da una banda di teppisti. Seguendo il suggerimento di Strawberry, iniziano a portare dei regali ai ragazzi, che però non sembrano apprezzarli, causando alle due molto dispiacere. Quiche approfitta del loro stato d'animo per trasformarle in dei chimeri, ma Mew Berry riesce a salvarle. Successivamente, Ryan e Kyle rivelano che in realtà i loro regali sono piaciuti ma non ricambiano i loro sentimenti, e Mimi e Megan decidono di fondare un fanclub a loro dedicato. Hanno un carattere molto simile: sono ottimiste e leali verso Strawberry, facendo il tifo per lei e Mark, e dandole consigli su come conquistarlo. Entrambe non sanno della doppia identità dell'amica.

 &
Doppiati da: Takako Honda e Katsuyuki Konishi (ed. giapponese), Anna Bonel e Marcello Cortese (ed. italiana)
Sono i genitori di Strawberry. Sakura fa la casalinga, mentre Shintaro è un impiegato. Sono molto innamorati.

Doppiata da: Junko Hori (ed. giapponese), Tullia Piredda (ed. italiana)
È la tata/domestica che si occupa di Mina e suo fratello, a cui tiene molto. È felice quando Strawberry e le altre amiche fanno visita a Mina.

Doppiato da: Sōichirō Hoshi (1º anime) / Akira Ishida (2º anime) (ed. giapponese), Luca Sandri (ed. italiana)
È il fratello maggiore di Mina. Studia pianoforte.

,  &
Doppiati da: Michiko Neya, Nobuo Tobita e ? (ed. giapponese), Patrizia Salmoiraghi, Paolo Sesana e Jolanda Granato (ed. italiana)
Sono rispettivamente la madre, il padre e il fratellino di Lory. Eizaburo è un docente universitario.

Doppiati da: Akiko Nakagawa, Asuka Tanii, Rika Komatsu, Kiyomi Asai e Tomoko Kaneda (ed. giapponese), Jenny De Cesarei, Jolanda Granato, Stella Bevilacqua, Laura Brambilla e Sabrina Bonfitto (ed. italiana)
Sono rispettivamente i quattro fratellini e l'unica sorellina di Paddy. Da quando la madre è morta e il padre si trova in Cina, Paddy essendo la maggiore si occupa di loro.

Doppiato da: Megumi Ogata (ed. giapponese videogioco)
È il fratello di Ringo e, come lei, appare nel secondo videogioco per PS. È interessato alla salvaguardia dell'ambiente ai fini di proteggere la fauna selvatica.

Note

Tokyo Mew Mew - Amiche vincenti

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Marios Grapsas –en griego, Μάριος Γράψας– (Marusi, 30 de mayo de 1998) es un deportista griego que compite en gimnasia en la modalidad de trampolín. Ganó una medalla de bronce en el Campeonato Europeo de Gimnasia en Trampolín de 2022, en la prueba sincronizada.

Palmarés internacional

Referencias

Gimnastas de trampolín de Grecia


text:
Клер Форлани () је енглеска глумица, рођена 17. децембра 1971. године у Лондону (Енглеска).

Биографија
Рођена у Твикенаму (Лондон, Енглеска), од оца Пијера Форланија (Италијан) и мајке Барбаре (Енглескиња). Са једанаест година уписује -{Arts Educational School}- у Лондону, где је учила глуму и плес. Касније је играла на позоришту у представама -{The Nutcracker}- и -{Orpheus in the Underworld}-.

Са својим родитељима се преселила у Сан Франциско (САД), 1993. године, да би касније била унајмљена у ТВ мини-серији -{J.F.K.: Reckless Youth}- и у филму Полицијска академија: Мисија Москва. После тога су уследиле улоге у познатим филмовима као што су: Стена са Николасом Кејџом и Упознајте Џоа Блека са Бредом Питом и Ентонијем Хопкинсон у главним улогама. Касније је уследила романтична комедија Момци и девојке са Фредијем Принцом Џуниором, а играла је и са Џекијем Ченом у филму Медаљон.

Приватни живот
Била је у вези са глумцима: Бенисијем дел Тором, Џоном Кјузаком, Бен Стилером и Бред Питом. Тренутно је заручена за Дагарија Скота.

Филмографија

|-
| 2006. || || -{Hallam Foe}- || Верити Фо ||
|-
| 2006. || || -{Nightmares & Dreamscapes}- || Дорис Фриман ||
|-
| 2005. || || -{The Shadow Dancer}- || Изабела Париш ||
|-
| 2005. || || -{Green Street}- || Шанон Данам ||
|-
| 2004. || || -{Bobby Jones: A Stroke of Genius}- || Мери Малон Џоунс ||
|-
| 2003. || || -{The Medallion}- || Никол Џејмс ||
|-
| 2001. || || -{Antitrust}- || Алис Полсон ||
|-
| 2000. || Момци и девојке || -{Boys and Girls}- || Џенифер Бероуз ||
|-
| 1999. || || -{Mystery Men}- || Моника ||
|-
| 1998. || Упознајте Џо Блека || -{Meet Joe Black}- || Сузан Париш ||
|-
| 1996. || || -{Basquiat}- || Џина Кардинале ||
|-
| 1996. || Стена || -{The Rock}- || Џејд Ангело ||
|-
| 1995. || || -{Mallrats}- || Бранди Свенинг ||
|-
| 1994. || Полицијска академија: Мисија Москва || -{Police Academy: Mission to Moscow}- || Катрина ||
|}

Познати глумци са којима је сарађивала
 Бен Афлек (-{Mallrats}-)
 Николас Кејџ (Стена)
 Шон Конери (Стена)
 Ед Харис (Стена)
 Бред Пит (Упознајте Џоа Блека)
 Ентони Хопкинс (Упознајте Џоа Блека)
 Џеки Чен (-{The Medallion}-)

Спољашње везе

Рођени 1972.
Енглеске глумице
Биографије живих особа


text:
Республіка Техас () — держава в Північній Америці, що існувала в 1836 — 1845 роки. Республіка Техас утворилася в результаті війни за незалежність північно-східного регіону Мексики. У 1845 році республіка була анексована США, де отримала права штату.

Техаська революція

На початку XIX століття схід Техасу взялися освоювати переселенці з США: 3 січня 1823 року на річці Бразос Стівен Остін утворив колонію з 300 американських сімей (нині відому як «Старі три сотні»). У 1821 році «Нова Іспанія», до складу якої входив Техас, домоглася незалежності від Іспанії, і таким чином Техас став частиною Мексики.

До середині 1830-х років диктатура президента Антоніо Санта-Анни та беззаконня в Мексиці призвели до того, що держава опинилася на межі розпаду — території Техасу та Юкатану висловили — згідно з конституційним правом — бажання відділитися. Іншими причинами були невдоволення техасців конституцією 1835 року і скасуванням рабства в Мексиці.

 2 жовтня 1835 року сталося протистояння техасців із загоном мексиканської кавалерії поблизу міста Гонсалес, що призвело до початку військових дій.
 10 жовтня 1835 року капітулював мексиканський гарнізон в Голіаді.
 24 жовтня 1835 року техасці почали облогу мексиканського гарнізону в Бехарі.
 28 жовтня 1835 року під час битви при Консепсьйон 90 техасців відбили атаки 450 мексиканців.
 4 листопада 1835 року капітулював мексиканський гарнізон в Ліпантітлані, мексиканський гарнізон в Бехарі залишився без зв'язку з узбережжям.
 10 грудня 1835 року капітулював мексиканський гарнізон в Бехарі.
 2 березня 1836 року, в Вашингтон-на-Бразосі, на зборах представників англомовних поселенців була підписана декларація про незалежність від Мексики. У відповідь Санта-Анна послав в Техас мексиканські війська.
 23 лютого 1836 — 6 березня 1836 року під час облоги та штурму форту Аламо, в Сан-Антоніо-де-Бехар, був повністю знищений невеликий техаський гарнізон.
 27 березня 1836 року за наказом Лопеса де Санта-Анни мексиканці стратили в Голіаді Джеймса Фенніна та близько 400 полонених техасців, хто здався при Рефухіо та Колетто.
 21 квітня 1836 року техаська армія під керівництвом Сема Х'юстона розбила одну з трьох колон мексиканської армії в битві у Сан-Хасінто. Президент Санта-Анна був узятий в полон. В обмін на своє життя він прийняв вимоги техасців.
 14 травня 1836 року офіційні представники Техасу та генерал Санта-Анна підписали договір про незалежність в місті Веласко. Однак уряд Мексики не ратифікувала цей договір, залишаючи питання про незалежність Техасу від Мексики відкритим (при цьому західна частина сучасного Техасу продовжувала мати неясний юридичний статус).

Техас після здобуття незалежності
Наприкінці 1836 була прийнята конституція (підтверджує право рабовласництва), і Техас був проголошений республікою. Першим президентом республіки Техас став Сем Хьюстон. Після неодноразового переміщення столиці центром влади був вибраний в 1837 році місто Х'юстон.

Республіка Техас отримала міжнародне визнання. При цьому тривали рейди мексиканців на Техас. 5 березня 1842 року загін мексиканців чисельністю понад 500 осіб, ведений Рафаелем Васкесом, вторгся в Техас вперше після революції; дійшовши до Сан-Антоніо, він відступив назад до Ріо-Гранде; 11 вересня 1842 року Півторатисячна армія Мексики, ведена Адріаном Уоллом, захопила частину Сан-Антоніо, але пізніше відступила, захопивши полонених.

Зіткнення тривали протягом майже 10 років та залежали від того, зміцнювалися позиції мексиканського уряду або послаблювалися. США офіційно в цю боротьбу не втручалися, хоча тисячі волонтерів в США вербувалися для допомоги техасцям. 21 червня 1845 року техаський конгрес одностайно відкинув ідею угоди з Мексикою і висловився за приєднання до США. 4 липня це рішення схвалив конвент представників населення Техасу в Остіні, що складався майже суто з уродженців США. На користь анексії було здобуто більшість голосів у процесі всенародного референдуму 13 жовтня. Збройні конфлікти між Мексикою та Техаською республікою дозволили припинити не стільки анексія США (за договором від 29 грудня 1845 року Техас став 28-м штатом), скільки перемога США в Американо-мексиканській війні 1846—1848, повністю придушити опір і територіальні претензії Мексики. Коли Техас відокремився від Мексики, у значної частини техасців спочатку переважало намір рано чи пізно об'єднати Техас з США (хоча серед техасців також існувала й інша ідея — розвитку Техасу в велику державу з територією до Тихого океану).

Техас є першою та досі єдиною міжнародно визнаною незалежною державою, безпосередньо прийнятою до складу США як рівноправний член союзу. Так, штат Вермонт, проголосивши себе Республікою Вермонт у 1777 році та вступив в США в 1791 році, володів де-факто автономією, але не мав міжнародного визнання; Республіку Каліфорнія та Королівство Гаваї після анексії цих територій включено до складу США як штати лише через деякий час.

Президенти та віце-президенти

Примітки

Посилання
 Історія Техасу на сайті штату Техас

Історія Техасу


text:
Creagh's horseshoe bat (Rhinolophus creaghi) is a species of bat in the family Rhinolophidae. It is found in Indonesia and Malaysia.

References

Rhinolophidae
Mammals described in 1896
Taxonomy articles created by Polbot
Taxa named by Oldfield Thomas
Bats of Southeast Asia


text:
Provvidenti község (comune) Olaszország Molise régiójában, Campobasso megyében.

Fekvése
A megye központi részén fekszik. Határai: Casacalenda, Morrone del Sannio és Ripabottoni.

Története
Első írásos említése a 13. századból származik. A következő századokban nemesi birtok volt. A 19. század elején, amikor a Nápolyi Királyságban felszámolták a feudalizmust, előbb Morrone del Sannio, majd 1820-ban önálló község lett.

Népessége
A népesség számának alakulása:

Főbb látnivalói
Santa Maria Assunta-templom
Madonna della Libera-templom

Jegyzetek

Források

Comuni-Italiani
Italy World Club

Campobasso megye települései


text:
Serixia robusta är en skalbaggsart som beskrevs av Stefan von Breuning 1950. Serixia robusta ingår i släktet Serixia och familjen långhorningar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Långhorningar
robusta


text:
«No me voy a morir» es una canción y el segundo sencillo de la banda de pop electrónica mexicana Belanova desprendido de su cuarto álbum de estudio Sueño Electro I.

Información general
La canción fue anunciada como sencillo, el 8 de diciembre de 2010, cuando Universal México, la subió a su perfil de Youtube. Debutó en la radio ese mismo mes y lanzado en formato digital el 11 de enero de 2011. Esta canción marca el inicio en que el grupo usa Orquesta en su trabajo.

Video
El video fue subido el 11 de enero por el canal de VEVO de Belanova. El cual muestra colores al estilo de la banda, paisajes, cambios de look sorprendentes, y la actuación de Denisse con movimientos llamativos. Según fanes es el mejor video hasta ahora de la banda mexicana.

El video fue dirigido por Simon Brand en el parque nacional El Chico de Hidalgo, México.

"No Me Voy A Morir"(Video) es la precuela de "Nada de Mas".

Temática: Observamos a la banda aparecer mágicamente entre los árboles y arbustos, ellos empiezan la búsqueda de ciertos elementos escondidos en reliquias, estos mismos son llevados a un lago en el cual vemos como se dispara un rayo láser, que a origen a una sustancia púrpura, la cual la llevan hasta una cueva, en la cual se encuentra el quirófano espacial que dará comienzo a "Nada de Mas".(Las Escenas anteriores transcurren de Día)

Hay otras escenas en las que vemos a la banda tocar en medio de magníficos paisajes, aquí el vestuario es espectacular, vemos a Denisse con un vestido metálico de color naranja y hombreras gigantes en forma de círculo, a Richie y Edgar portan muchos accesorios e instrumentos muy llamativos.(Las Escenas anteriores transcurren de Atardecer-Noche).

Referencias

Enlaces externos
 Universal México

Canciones de 2010
Sencillos de 2010
Sencillos de Belanova


text:
ABBA Live at Wembley Arena ist ein Musikalbum von Liveaufnahmen der schwedischen Popband ABBA, veröffentlicht am 29. September 2014 als CD-/LP-Set und als Download bei Polar Music.

Das Album wurde von Ludvig Andersson produziert und beinhaltet das komplette Konzert in der Londoner Wembley Arena (heute: The SSE Arena, Wembley) vom 10. November 1979, das letzte der sechs Konzerte in der Arena.

Viele ABBA-Hits der ersten acht Jahre sind auf dem Album zu finden. Außerdem wurde das zuvor nie veröffentlichte I'm Still Alive, geschrieben und gesungen von Agnetha Fältskog, Text von Björn Ulvaeus, ebenfalls auf dem Album veröffentlicht.

Überblick
ABBA spielt in der Wembley Arena vom 5. November 1979 bis zum 10. November 1979, im Rahmen ihrer Nordamerika- und Europa-Tour von 1979, 6 Konzerte. Die Tour trägt den Titel: ABBA: The Tour.

Viele Songs der Wembley-Konzerte wurden für ein TV-Special namens ABBA in Concert gefilmt, das 1980 ausgestrahlt wurde. Der Song "The Way Old Friends Do", als Zugabe bei den Konzerten gespielt, wurde später Teil des Albums Super Trouper, wo es den Schluss bildet. Songs der Wembley-Konzerte sind ebenfalls auf dem 1986 erschienenen Album ABBA Live zu finden, wurden allerdings im Studio von dem Produzenten Michael B. Tretow neu gemischt. Die BBC ließ eine eigene Version des Konzerts produzieren und zeigte den Ein-Stunden-Mitschnitt zu Weihnachten 1979. Dieses Special ist als Bootleg als ABBA – Live In London im Umlauf.

In einem Interview im Dezember 2013, gab der ABBA-Songwriter und Pianist Benny Andersson bekannt, dass das Album genau so wie es war 2014, als Teil des 40-jährigen Jubiläums der Band veröffentlicht werde.

Andersson erwähnte, dass sein Sohn Ludvig Stunden von Aufnahmen sichtete, um das richtige Material zu finden. Es war Ludvig, der entschied, dass das Konzert vom 10. November 1979 als Album erscheinen werde. Diese Entscheidung wurden von allen ABBA-Mitgliedern abgesegnet.

Am 9. Juni 2014 wurde auf der offiziellen Facebook-Seite von ABBA und auf dem Instagram-Benutzerkonto bekanntgegeben, dass das Album am 29. September 2014 veröffentlicht werde. Am 10. Juni 2014 wurde die Songliste veröffentlicht.

Das Album beinhaltet nicht den Song Not Bad At All, gespielt auf Tour von Background-Sängern und des schwedischen Popsängers Tomas Ledin.

Songliste
Alle Songs sind von Benny Andersson & Björn Ulvaeus komponiert und geschrieben worden, Ausnahmen sind angegeben.

Disc 1
 Gammal fäbodpsalm (trad., arr. O. Lindberg/B. Andersson)
 Voulez-Vous
 If It Wasn't for the Nights
 As Good as New
 Knowing Me, Knowing You (geschrieben von B. Andersson, S. Anderson, B. Ulvaeus)
 Rock Me
 Chiquitita
 Money, Money, Money
 I Have a Dream
 Gimme! Gimme! Gimme! (A Man After Midnight)
 SOS (geschrieben von B. Andersson, S. Anderson, B. Ulvaeus)
 Fernando (geschrieben von B. Andersson, S. Anderson, B. Ulvaeus)

Disc 2
  The Name of the Game (geschrieben von B. Andersson, S. Anderson, B. Ulvaeus)
 Eagle
 Thank You for the Music
 Why Did It Have to Be Me
 Intermezzo No. 1
 I'm Still Alive (geschrieben von A. Fältskog, B. Ulvaeus)
 Summer Night City
 Take a Chance on Me
 Does Your Mother Know
 Hole In Your Soul
 The Way Old Friends Do
 Dancing Queen (geschrieben von B. Andersson, S. Anderson, B. Ulvaeus)
 Waterloo (geschrieben von B. Andersson, S. Anderson, B. Ulvaeus)

Chartplatzierungen

Einzelnachweise

Weblinks
 ABBA LIVE AT WEMBLEY - Nachrichten auf der offiziellen ABBA-Seite

Album (Pop)
ABBA-Album
Album 2014
Livealbum
Wembley Arena


text:
Ontoros Antanom, also known as Antanum or Antanom (1885-1915) was a Murut warrior from North Borneo who led a rebellion against the North Borneo Chartered Company (NBCC). Claiming to have supernatural powers, he united several Murut chiefs from Keningau, Tenom, Pensiangan and Rundum in opposing the policies of the NBCC in North Borneo and launched the Rundum Rebellion in 1915. The rebellion was immediately suppressed by the company, and the conflict led to a heavy death toll amongst the Murut.

Rundum Rebellion

Under the administration of North Borneo Chartered Company (NBCC), municipal administration was governed by the Village Ordinance of 1891. This ordinance fundamentally changed the status of the chiefs, the traditional indigenous tribal leaders in the region. Following its implementation, the NBCC only accepted those chiefs who had appointed them as community leaders. Other chieftains, who had played an important role for generations, were either shut down or branded as criminals or troublemakers. Disrespect for these traditional leaders contributed to the decision of Antanum to rebel against the company.

Claiming to have supernatural powers, he united several Murut chiefs from Keningau, Tenom, Pensiangan and Rundum in opposing the policies of the NBCC in North Borneo and launched the Rundum Rebellion in 1915. Hundreds of Murut rebels successfully attacked the Company administration building, and Antanum ordered the construction of underground tunnels to aid his fellow rebels during the rebellion.

In response, the Company sent 400 soldiers equipped with firearms to counterattack in April 1915. Though the Muruts were only using their primitive weapons such as blowguns, swords and spears, the Company soldiers failed to defeat them. Subsequently, they decided to lay a trap for Antanum; inviting him to a peace conference at Rundum. When he and his followers were on their way to the conference, they were surrounded by hundred of Company soldiers and arrested. Antanum was eventually executed, bringing an end to his resistance.

References

Murut people
People from Sabah
British North Borneo
1885 births
1915 deaths
Malaysian rebels
Malaysian warriors
Grand Commanders of the Order of Kinabalu


text:
Borzymów  is a village in the administrative district of Gmina Oleśnica, within Staszów County, Świętokrzyskie Voivodeship, in south-central Poland. It lies approximately  east of Oleśnica,  south of Staszów, and  south-east of the regional capital Kielce.

The village has a population of  314.

Demography
According to the 2002 Poland census, there were 325 people residing in Borzymów village, of whom 48.3% were male and 51.7% were female. In the village, the population was spread out, with 21.5% under the age of 18, 32% from 18 to 44, 18.8% from 45 to 64, and 27.4% who were 65 years of age or older.
 Figure 1. Population pyramid of village in 2002 – by age group and sex

References

Villages in Staszów County


text:
Scopula subalbulata är en fjärilsart som beskrevs av Sterneck 1927. Scopula subalbulata ingår i släktet Scopula och familjen mätare. Inga underarter finns listade.

Källor

Mätare
subalbulata


text:
Leiarius är ett släkte av fiskar. Leiarius ingår i familjen Pimelodidae.

Kladogram enligt Catalogue of Life:

Källor

Externa länkar

Malartade fiskar
Leiarius


text:
The Rolls-Royce WR-21 is a  gas turbine marine engine, designed with a view to powering the latest naval surface combatants of the partner nations.

History
Developed with government funding input from the United Kingdom, France and the United States, the WR-21 was designed and manufactured by an international consortium led by Northrop Grumman as prime contractor. The turbine itself was designed primarily by Rolls-Royce with significant marine engineering and test facility input from DCN, with Northrop Grumman responsible for the intercooler, the recuperator and system integration.

WR-21 development draws heavily on the technology of the successful Rolls-Royce RB211 and Trent families of gas turbines.

The original design and development of the WR-21 was carried out by Westinghouse Electric Corporation (later Northrop Grumman Marine Systems) under a US Navy contract placed in December 1991. Later the Royal Navy and the French Navy became interested in the WR-21, leading to Rolls-Royce and DCN involvement.

The WR-21 is the propulsion system of Royal Navy Type 45 destroyers.

Design
The WR-21 is the first aeroderivative gas turbine to incorporate gas compressor intercooler and exhaust heat recovery system technologies that deliver low specific fuel consumption across the engine's operating range. It offers a reduction in fuel burn of 30% across the typical ship operating profile.

The intercooler cools air entering the high-pressure compressor, reducing the amount of energy required to compress the air.
The recuperator preheats the combustion air by recovering waste heat from the exhaust, improving cycle efficiency and reducing fuel consumption.

Specifications

 Rated power: 25.2 MW
 Specific fuel consumption: approximately
 Main module wet weight:
 Twin-spool gas generator and free-rotating power turbine
 Low-pressure (LP) spool with six-stage compressor and single-stage turbine at 6,200 rpm
 High-pressure (HP) spool with six-stage compressor and single-stage turbine at 8,100 rpm
 Five-stage free power turbine 3,600 rpm (60 Hz)
 Intercooler between LP and HP compressors
 Nine radial combustors
 Exhaust heat recuperator to combustor inlet air

Operational issues
In 2009 it was discovered that the Northrop Grumman intercooler as fitted in the WR-21, on Type 45 destroyers, had a major design flaw, failing to operate in water temperatures beyond 30C. The intercooler of the first Type 45 destroyer, , failed in the mid-Atlantic in 2010 and had to be repaired in Canada, with further repairs for intercooler failure in 2012 in Bahrain. The Type 45's pioneering integrated electric propulsion (IEP) system uses two WR-21s and two Wartsila 2-MW diesel generators to power everything on board, including weapons systems in addition to propulsion and other functions, leaving the ships vulnerable to "total electric failure". The Ministry of Defence said: "The Type 45 was designed for world-wide operations, from sub-Arctic to extreme tropical environments, and continues to operate effectively in the Gulf and the South Atlantic all year round."

The WR-21 engines will have to be supplemented by one or two additional diesel generators, fitted by cutting open the hull in dry dock.

Former First Sea Lord Admiral Philip Jones clarified that "WR-21 gas turbines were designed in extreme hot weather conditions to what we call "gracefully degrade" in their performance, until you get to the point where it goes beyond the temperature at which they would operate... we found that the resilience of the diesel generators and the WR-21 in the ship at the moment was not degrading gracefully; it was degrading catastrophically, so that is what we have had to address." The Admiral still argued that despite the problems, the Royal Navy has been able to deploy Type 45 destroyers in nine-month cycles to the Gulf region where temperatures are high with little fault. The Royal Navy has also been able to maintain at least two Type 45s at operational readiness.

References

External links
 Rolls-Royce WR-21 Marine gas turbine page (archived 2013-11-08)

Aero-derivative engines
Gas turbines
Marine engines


text:
Menneskets udvikling er den forandringsproces eller evolution, der har ført til fremkomsten af nutidens menneske. Mennesket og chimpansen havde en fælles forfader for cirka 5-7 millioner år siden. Udviklingen fra denne fælles forfader omfatter blandt andet neandertalere og andre nu uddøde arter som Homo erectus, kaldet abemennesker eller homininer. De er alle karakteriseret ved den oprette gang i modsætning de afrikanske menneskeabers "knogang".

Menneskets uddøde forfædre er fundet som fossiler rundt omkring i verden, mest almindeligt i Afrika. Man har desuden fundet stenredskaber, der er 2-3 millioner år gamle. Mennesket tilhører slægten Homo, der udskiltes fra andre abemennesker for ca. 2,5 mio. år siden. De ældste fossiler efter anatomisk moderne mennesker er 200-300.000 år gamle.

Fossiler

Europa
I 1856 fandt minearbejdere i en kalkstensgrotte i Tyskland (i et område ved floden Düssel kaldet Neanderthal) en række knogler, der lignede menneskeknogler, men de var meget kraftige og kraniet havde store øjenbrynsbuer. En lokal lærer og fossilsamler Carl Fuhlrott mente at de kunne stamme fra et urmenneske fra en meget tidlig periode (måske istiden), men de blev generelt regnet af samtiden for at være resterne af et nutidigt menneske. F.eks. mente en af den tids helt store navne, anatomi-professor Rudolf Virchow, at de stammede fra et nutidsmenneske, der som barn havde lidt af engelsk syge, pådraget sig flere kraniebrud og endelig som ældre havde fået gigt, der førte til misdannelser. Der blev først sat spørgsmålstegn ved Virchows forklaring, da man i 1886 fandt to andre skeletter nær byen Namur i Belgien. Dette fortidsmenneske blev kendt som neandertaleren. I 1900-tallet mente nogle palæantropologer, at neandertaleren var stamform til det moderne menneske, men nyere DNA-undersøgelser har vist at dette ikke er tilfældet.

I 1866 fandt man for første gang fossiler efter det moderne menneske i forhistorisk tid i Europa, Cro-Magnon-mennesket i det sydvestlige Frankrig. Det har levet på samme tid som neandertaleren.

Asien
Den første der målrettet begyndte at lede efter fossiler var hollænderen Eugène Dubois i det daværende Hollandsk Ostindien i 1880'erne. Han var inspireret af den kendte tyske biolog Ernst Haeckel, der mente at mennesket nedstammede fra gibbonen i Sydøstasien. Ernst Haeckel var på sin side inspireret af englænderen Charles Darwins udgivelse af Arternes Oprindelse i 1859. På baggrund af Darwins teorier mente Ernst Haeckel, at der måtte have eksisteret en overgangsform (missing link) mellem en menneskeabe og et menneske. Eugène Dubois søgte først på Sumatra fra 1887-1890 og da dette ikke gav resultat derefter på Java fra 1890. Her fandt han i 1891 den øverste del af et kranium og senere også en lårbensknogle. Det havde både abe- og mennesketræk. Dubois navngav fundet Pithecanthropus erectus. Pithecanthropus er en sammentrækning af pithecus = abe og anthropus = menneske, og var allerede foreslået af Haeckel som navn på overgangsformen. Navnet blev senere ændret til Homo erectus. Spørgsmålet om missing link er i øvrigt ikke længere aktuelt, fordi man senere i 1900-tallet fandt fossiler i Afrika, der i tid ligger tæt på menneskelinjens udspaltning fra menneskeaberne.

Den svenske arkæolog, palæontolog og geolog Gunnar Andersson søgte også i Asien efter fossiler. Han kom i 1918 til Zhoukoudian 40 km sydvest for Peking i Kina, men først i 1923 fandt han de første to tænder som var tydeligt menneskelige. Fundene fik også andre til at grave i området og tre år senere fandt den kinesiske arkæolog W.C. Pei et velbevaret kranium, som lignede det, der var fundet på Java af Eugène Dubois næsten 30 år tidligere. Det blev kendt som Pekingmennesket. Alt tydede altså på dette tidspunkt på, at Haeckel havde ret i at menneskets vugge skulle findes i Asien.

Afrika

I 1920'erne blev der fundet et kranium i det sydlige Afrika (ved byen Taung i Sydafrikas Nordvestprovins). Professor i anatomi Raymond Dart beskrev fundet videnskabeligt i 1925 og har senere fået navnet Australopithecus africanus. Den havde flere lighedstræk med mennesket end de andre nulevende menneskeaber. Den var opretgående med større hjerne end chimpanse og gorilla, og ganens form var som menneskets. Hjernen var mindre end hos de asiatiske Homo erectus-fund, hvilket kunne forklares med, at Australopithecus var en endnu tidligere overgangsform. Dette fund pegede derfor på Afrika som menneskets vugge. Palæontologer har diskuteret hvilke af de forskelle, der kendetegner menneskelinjen i forhold til menneskeaberne, der kom først og hvilken rolle de enkelte ændringer havde spillet. Den fremherskende teori var, at menneskelinjen fra starten var kendetegnet af både opret gang og en stor hjerne. Men Australopithecus-fundet pegede på først opret gang og senere en stor hjerne.

I 1930 indledte Louis Leakey sammen med sin kone Mary Leakey udgravninger i det daværende Britisk Østafrika (Kenya, Uganda og Tanganyika, nu Tanzania) i søgen efter menneskets forfædre. Inden 2. verdenskrig havde Olduvai-slugten vist sig at rumme fossiler af Homo erectus-former som de asiatiske. I 1959 finder Mary Leakey et kranium af Australopithecus boisei, som kan tidsfæstes med nye metoder baseret på radioaktivt henfald til en alder af ca. 1,75 millioner år. Senere samme år finder Louis Leakey en tand, der tyder på, at der også findes en mere menneskelignende art af mindst samme alder. Videre udgravninger i 1960 og de følgende år giver rester af en stribe individer af denne nye type, som i 1964 fører til opstilling af en ny art Homo habilis, hvilket betyder at starten på menneskeslægten Homo ligger ca. 2 millioner år tilbage i tiden og at stedet for mennesket vugge ligger i Østafrika.

I de følgende årtier myldrer fund af australopitheciner op af jorden fra Etiopien i nord til Tanzania i syd. De giver et billede af Østafrika som hjemsted for de første opretgående homininer og for de ældste medlemmer af Homo-slægten.

Genetiske data

Siden 1980'erne er det blevet muligt at foretage genetiske undersøgelser af nulevende mennesker og derigennem belyse slægtskab og afstamning.

Man undersøgte i 1987 såkaldt mitokondrie-DNA (mtDNA) fra 147 kvinder fra hele verden. Det viste sig, at de kvinder hvis mtDNA havde den største variation stammede fra Afrika, mens kvinder fra Australien og Ny Guinea havde den mindste variation. Man konkluderede herudaf at mennesket er opstået i Afrika, idet variationen i de afrikanske kvinders mtDNA skyldes at deres mtDNA har haft længst tid til at ændre sig (ved mutationer). De europæiske og asiatiske kvinder havde en variation der lå herimellem. Det kunne også konkluderes, at de forskelle der fandtes sandsynligvis skyldtes ændringer inden for de seneste 140.000-290.000 år. Senere undersøgelser – herunder af kerne-DNA – har bekræftet dette billede.

DNA-undersøgelserne underbygger teorien om, at det moderne menneske Homo sapiens er opstået i Afrika og har spredt sig til resten af verden via det eurasiske kontinent for senere at ankomme til Australien.

Oversigt

Her følger en oversigt over menneskets karakteristiske træk og deres placering i udviklingsprocessen, fra primaterne skiller sig ud fra de øvrige pattedyr for 50 millioner år siden til det moderne menneske opstår.

Primater
Primaterne tilpasser sig et liv i træerne med
 Fremadrettede øjne med tredimensionalt farvesyn.
 Lemmer med gribefunktion (modstillet tommel)
 Føder ofte kun 1 unge ad gangen (to brystvorter)
 Relativ stor hjerne med stærk udvikling af sensoriske og motoriske områder samt områder for koordination.

Menneskeaber
Menneskeaberne specialiserer sig fra de øvrige primater med
 Større hjerner, hvor synsbarken er stærkt udviklet, mens området for lugtesansen er reduceret
 Kindtænder beregnet til føde bestående af frugt (ikke længere insekter)
 Størrelsesforskel mellem kønnene

Abemennesker
I spredt skovbevoksning udvikler australopithecinerne sig fra de øvrige menneskeaber med opret gang. Dette skete for 5-7 millioner år siden ved at de to udviklingslinier, der har ført frem til henholdsvis mennesket og dets nærmeste nulevende slægtning chimpansen, skiltes. Der har dog været mange andre estimater for hvornår denne adskillelse skete, f.eks. viste en dansk undersøgelse i 2006 at det skete for 4,1 mio. år siden. Adskillelsen fandt formentlig sted i kølvandet på en stor kløftdannelse ned gennem Afrika, der betød en adskillelse af de dalevende menneskeaber henholdsvis øst og vest for den store kløft. Det østlige område blev hævet, hvilket betød at de modtog mindre nedbør end tidligere, hvilket så igen medførte at den sammenhængende regnskov langsomt opløstes i mindre og mindre skovbevoksninger adskilt af savanne. På dette tidspunkt fandtes skovlevende menneskeaber både øst og vest for den nye kløft. Nulevende chimpanser og gorillaer menes derfor at være efterkommere af dem, der levede vest for kløften. For dem, der levede øst for, var ændringen i klima en trussel mod deres hidtidige levevis baseret på klatring i skovens træer efter frugt. Formentlig som en tilpasning til at opretholde deres traditionelle føde i de nye omgivelser udvikledes nye arter af menneskeaber med større evne til at gå på bagbenene og dermed tilbagelægge afstandene mellem træbevoksningerne med mindre energiforbrug og samtidig større overblik over eventuelle rovdyr på savannen.

Fund af de første abemennesker, australopithecinerne, viser, at deres hjernestørrelse ikke adskilte sig fra de nulevende chimpanser og ikke voksede synderligt i størrelse i de følgende 2 millioner år.

Slægten Homo
Det er formentlig igen ændrede klimaforhold – en afkøling, der sætter ind for ca. 2,5 mio. år siden – der presser australopithecinerne til at supplere den sædvanlige kost med nye fødeemner, efterhånden som den traditionelle føde bliver sjældnere. Det fører til en ny udviklingslinje i form af slægten Homo, hvor tænderne bliver mindre og hjernen større.

De ældste fundne fossiler, som kan henføres til slægten Homo er ca. 2,4 mio. år gamle. Det drejer sig om arterne Homo habilis og Homo rudolfensis, begge fra Østafrika. Sammen med disse er fundet de ældste, primitive stenredskaber, tilhørende den såkaldte oldowan-kultur. Stenredskaberne er fremstillet ved afhugning af flækker fra mindre afrundede sten. Flækkerne har kunnet bruges til at skære med, mens den tilhuggede kerne har kunnet bruges til at banke og hakke med. Det vil sige at man f.eks. har kunnet fremgrave og knuse rodfrugter eller har kunnet skære ådsler eller nedlagt bytte i småstykker. Også marv og hjernemasse, der er meget næringsrigt, har man kunnet nå ved at knuse knoglerne. Redskaberne har således kunnet udgøre en erstatning for et stort tandsæt – som hos de tidlige abemennesker – og samtidig har brugen af redskaber kunnet igangsætte en udvikling af en større hjerne, fordi der blev bedre plads i kraniet i takt med at tænderne blev mindre, og fordi en mere fedt- og proteinrig kost muliggjorde et øget energiforbrug fra en større hjerne. Man mener også at der med slægten Homo er tegn på en begyndende arbejdsdeling inden for medlemmerne af en gruppe, og at de er begyndt at deles om føden, en slags første skridt mod en samfundsdannelse. Dette er et brud på den i naturen udbredte regel, at individer – selv når de samarbejder om at fange et bytte – alene er optaget af at skaffe føde til sig selv og sit afkom. Denne nye samarbejdsform har også kunnet stimulere en udvikling af hjernen, bl.a. udviklingen af kommunikation mellem gruppens medlemmer om føde- og arbejdsdelingen.

Homo habilis

Sporene fra Homo habilis dækker næsten 1 million år, frem til for ca. 1,5 mio. år siden. Men inden da – for ca. 1,8 mio. år siden – er en ny og endnu mere succesrig art, Homo erectus, udviklet fra dem. Igen er Østafrika stedet, men i modsætning til forgængeren lykkes det Homo erectus i løbet af den næste million år at sprede sig ud over Afrikas grænser og bl.a. tilpasse sig livet i kølige tempererede zoner i Eurasien. Succesen er baseret på en række nye udviklingstræk: systematisk jagtadfærd, bosættelser af en vis permanent karakter, en mere systematisk fremstilling af specialredskaber i sten, den første brug af ild og de første sikre tegn på en forlænget barndom. Slidmærker i tandemaljen viser endvidere, at Homo erectus helt er overgået fra overvejende "frugtædende" til "altædende". Og den forskel i størrelse mellem kønnene, der har hos forgængerne reduceres markant, mens hjernestørrelsen tager endnu et spring fremad. Men kropsstørrelsen vokser også og Homo erectus er med hensyn til fysik både forgængeren og det moderne menneske klart overlegen.

Homo habilis/rudolfensis udvikler sig altså tilpasset et liv, hvor føde i form af frugt kombineres med grovere fødeemner og ådsler. Formentlig fremskaffes føden gennem arbejdsdeling og transporteres til en fælles spiseplads. Større dyr kan parteres og jordknolde og andre grove fødeemner graves op og knuses ved brug af redskaber. Dette muliggør et relativt spinkelt tandsæt og et bredt uspecialiseret fødevalg (altædende).

Homo erectus
Homo erectus/ergaster lægger en række nye træk til den begyndende kulturdannelse, som gør en spredning til tempererede zoner og endnu bredere fødevalg mulig, bl.a. brug af ild (køkken-teknologi). Fysisk er kroppen blevet større, også hjernen, men hjernen er ikke forholdsmæssigt meget større end hos forgængerne, den såkaldte encephalisationskvotient ændres ikke (se tabel nedenfor). Andre træk peger dog mod en bedre tilpasning til en stor hjerne:
 Størrelsesforskel mellem kønnene er blevet markant mindre
 Forlænget barndom
Homo erectus er ikke blot en succes i kraft af sin store geografiske udbredelse. Også tidsmæssigt overlever arten i mere end 1,5 mio. år.

Homo sapiens
De ældste fossiler, der henføres til arten Homo sapiens er op imod 500.000 år gamle. Der er dog fossiler som menes at være op mod 800.000 år gamle, der af nogle menes at tilhøre arten. En af de store udfordringer i forbindelse med en større hjerne er den ændrede form af bækkenet på grund af den oprette gang. Barnets hoved skal kunne passere bækkenåbningen. En af særtrækkene ved mennesket er derfor en forlængelse af barndommen, hvilket muliggør at barnet kan fødes med en mindre udviklet hjerne, fordi hjerneudviklingen i stedet foregår efter fødslen. Samtidig gør det den periode barnet er afhængig af voksnes omsorg længere, og dermed forældrerollen betydeligere. Men dette gør også muligheden for overførsel af erfaringer fra generation til generation større – en af grundpillerne i dannelsen af kultur.

Hjernestørrelsen stiger altså, mens kroppen i øvrigt bliver spinklere. De første mange tusinde år findes mange ligheder, der peger tilbage til Homo erectus både i kropsbygning og med hensyn til levevis.

Der sker et skifte for omkring 40.000 år, idet kulturel udvikling begynder at dominere i forhold til genetisk udvikling,
hvorefter det går stærkt med udvikling og spredning af nye redskabskulturer, der afløser hinanden med få tusind års mellemrum. Kunstneriske udtryk som hulemalerier, figurer og udsmykkede redskaber bliver almindelige fra dette tidspunkt.

Andre træk ved mennesket – placering i udviklingshistorien

Behåring og svedkirtler

Hos mennesket er behåringen næsten forsvundet, mens selv de nærmeste slægtninge – menneskeaberne – har bevaret deres. Samtidig er der en tendens til at antallet af svedkirtler stiger jo nærmere beslægtede til mennesket abearter er.
Hos mennesket er det stort set hele hudens overflade, der indeholder de såkaldte ekkrine kirtler, der afgiver klar saltholdig væske i modsætning til de apokrine kirtler, der findes i armhuler og skridtet, der også udskiller æggehvidestoffer (og er knyttet til hårsækkene).

En teori, vandabehypotesen, gør disse forhold til omdrejningspunkter for at hævde, at mennesket på sin udviklingsvej har været igennem en periode tilpasset liv i vandmiljø – og vel at mærke inden for de seneste få millioner år efter udspaltningen fra de øvrige menneskeaber. Teorien er ikke bredt accepteret.

Menstruation og menopause

Hos mennesket og menneskeaberne gennemløber hunnerne en særlig cyklus, hvor et æg frigøres fra en af æggestokkene og enten befrugtes og derefter sætter sig fast i livmoderens slimhinde eller udstødes af livmoderen sammen med slimhinden fulgt af blødning, kaldet menstruation. Hos mennesket stopper kvinden med at menstruere fra og med en vis alder – den såkaldte menopause. Dette gælder muligvis også hos gorillaen.

Varigheden af den enkelte cyklus varierer fra art til art, fra individ til individ og indenfor samme individ, men den normale varighed ses i følgende tabel:

En særligt træk ved mennesket er at der ikke forekommer en brunsttid. En teori gør dette til en afgørende faktor for opståen af menneskelig kultur (Knight m.fl. 1991 & 1995). Teorien går ud på, at manglen på brunst hos menstruerende kvinder har været med til at sikre mændenes interesse for at holde sammen med kvinderne konstant, hvilket har hjulpet til at kvinderne har kunnet gennemtvinge at "forsørgerbyrden" har kunnet deles mellem kønnene og dannelsen af samfund med fødedeling ved at presse manden til kød for sex. Samtidig har menstruationens betydning dannet basis for, at kvinder har udviklet symboler knyttet til den røde farve som første trin i symboldannelse og kulturudvikling. Teorien er ikke bredt accepteret.

Hjernens størrelse

Se også
 Denisova-mennesket
 Flores-mennesket
 Menneskehedens vugge

Noter

Referencer

Litteratur

  Online Google Books.
  Online Google Books
  Online Google Books
 Kjærgaard, Peter C. (2020). Menneskets evolutionshistorie. In H. Høgh-Olesen, & T. Dalsgaard (Eds.), Evolution og Adfærdspsykologi (pp. 17-41). Plurafutura Publishing.

Evolutionsteori


text:
Peter Blaikner (* 28. Januar 1954 in Zell am See) ist ein in Salzburg lebender österreichischer Kabarettist, Autor, Liedermacher und Übersetzer. Bekannt wurde er u. a. durch seine Geschichten aus dem Innergebirg; mit Innergebirg sind die drei Salzburger Gaue Pinzgau, Pongau und Lungau gemeint im Unterschied zu den Gauen Tennengau und Flachgau, die zum Außergebirg gehören. In über 100 Vignetten erzählt er autobiographische Anekdoten und damit assoziierte Ereignisse.

Leben
Peter Blaikner wurde in einer Handwerkerfamilie geboren. Sein Vater war Tischler und seine Mutter war Säcklerin, die aus Hirschleder bestickte Trachtenlederhosen produzierte. Er hat später einmal von sich gesagt, "ich sehe mich als Handwerker, dessen Material die Wörter sind". Kindheit und Jugend verbrachte er in Zell am See, wobei Bergsteigen, Ski- und Schlittschuhfahren zu den Selbstverständlichkeiten eines Innergebirglers zählten. Als Autodidakt lernte er Gitarre spielen, allerdings ohne die Noten zu kennen. Bei der Produktion seiner ersten Musicals musste er mit Hilfe eines Computers seine Lieder in die Notenschrift überführen und war überrascht, als ein Klavierspieler die Noten so wiedergeben konnte, wie er die Musikstücke im Kopf hatte. In Zell am See besuchte er ab Schulanfang 1964 das Gymnasium, wobei er mit etlichen Lehrern auf dem Kriegsfuß stand. Im Fach Deutsch wurden seine Aufsätze regelmäßig mit "nicht genügend" bewertet; nur durch sein Wissen über Literaturgeschichte konnte er gerade noch eine positive Bewertung in dem Fach erhalten. Auch aufgrund seines Verhaltens stand er immer wieder kurz vor dem Hinauswurf. In seinem Maturazeugnis hatte er in allen Fächern eine Vier und im Fach Französisch musste er die Prüfung wiederholen, was ihm dann mit ausreichendem Erfolg gelang. Nach der Schule musste er zum Grundwehrdienst einrücken und setzte dort seine rebellische Tätigkeit fort; eine Beförderung zum Gefreiten hat er nicht erreicht.

1973 begann er an der Universität Salzburg Germanistik und Romanistik (Französisch, Spanisch) zu studieren. Probleme machten ihm wegen seines Pinzgauer Dialekts mündliche Vorträge oder mündliche Prüfungen. Schließlich entschloss er sich, das Hochdeutsche wie eine Fremdsprache zu lernen. Bereits während seines Studiums kam es zu Aufenthalten in Frankreich, wodurch seine Begeisterung für Sprache und Leute wuchs. Nach der erfolgreichen Beendigung des Studiums war er zwei Jahre Lektor an der Universität von Poitiers in Frankreich. Zurückgekehrt nach Österreich arbeitete als Lehrer für Französisch und Deutsch am Bundesrealgymnasium Salzburg. Wegen seiner künstlerischen Tätigkeit ließ er sich beurlauben und lebt seitdem als freier Künstler und Autor in Salzburg.

Peter Blaikner ist Vater von zwei Söhnen.

Künstlerisches Werk
Sein künstlerischer Weg begann mit Übersetzungen und Interpretationen der Chansons von Georges Brassens.

Peter Blaikner wollte schon als Kind kein Fleisch essen, hingegen liebte er Käse über alles. Käse soll auch ein Grund dafür gewesen sein, dass er Frankreich als Reiseland für sich entdeckt hat. Über Umwegen war diese Vorliebe auch 1990 Anlass für das Schreiben des Kindermusikals "Ritter Kamenbert", das für ihn ein "Cheesesical" wurde und am 28. November 1991 auf der Elisabethbühne in Salzburg uraufgeführt wurde. In der Spielzeit 1995/96 landete das Musical auf Platz 19 der meist gespielten Bühnenwerke im deutschsprachigen Raum; auf Platz 18 lag Goethes Faust I und auf Platz 20 Bertolt Brechts Dreigroschenoper. Auch seine anderen Kindermusicals (u. a. "Das Hausgeisterhaus", "Alex, die Piratenratte", "Till Eulenspiegel", "König Badeschwamm") sind über die Grenzen Österreichs hinaus bekannt geworden und erreichten bisher weit über eine Million Theaterbesucher im deutschsprachigen Raum.

Peter Blaikner schreibt und spielt auch Kabarettprogramme sowie Programme mit eigenen Liedern. In seinen Komödien und Musiktheaterstücken spielt er oft selbst mit, viele davon (u. a. "Goethe & Schiller – best of", "Abends in der Firma", "Busenfreundinnen", "Singles im Nebel", "Virginia Hill") wurden am Kleinen Theater in Salzburg uraufgeführt.

Werke
 Bücher
 Virginia Hill. Das mondäne Leben einer Gangster-Braut. Gmeiner-Verlag, Meßkirch 2022, ISBN 978-3-8392-7273-2.
 World Wide Innergebirg. Globale Pinzgauer Geschichten. Edition Eizenbergerhof, Salzburg, 2020, ISBN 978-3-901243-46-2.
 Fern vom Innergebirg. Weitere Pinzgauer Geschichten. Edition Eizenbergerhof, Salzburg 2014, ISBN 978-3-901243-40-0.
 Out of Innergebirg. Neue Pinzgauer Geschichten. Edition Eizenbergerhof, Salzburg 2010, ISBN 978-3-901243-33-2.
 aus meinen wörtern: gedichte und lieder. Edition Tandem, Salzburg 2007, ISBN 978-3-902606-01-3.
 (gem. mit Martin Leyrer und Silvia Pixner): Superohr und der blaue Diamant. Edition Tandem, Salzburg 2007, ISBN 978-3-902606-00-6.
 Verteidigung des Sommers. 1462 – Salzburger Bauernaufstand. Edition Eizenbergerhof, Salzburg 2006, ISBN 978-3-901243-28-8.
 Aus dem Innergebirg. Pinzgauer Geschichten. Edition Eizenbergerhof, Salzburg 2000, ISBN 978-3-901243-19-6.
 Weil ich für mein Leben gern lebe. Gedichte und Lieder. Rhön-Verlag, Hünfeld 1996, ISBN 978-3-931796-25-9.
 Der König von Xomfi: Eine Computergeschichte. J. Steinbrener, Schärding 1995, ISBN 978-3-85296-010-4.

 Theaterstücke
 (gem. mit Konstantin Wecker): König Badeschwamm (Taschenbuch mit CD). Edition Tandem, Salzburg 2010, ISBN 978-3-902606-82-2.
 Meine Kinderstücke, von Kamenbert bis Pommes Fritz. Edition Eizenbergerhof, Salzburg 2005, ISBN 978-3-901243-25-7.
 Das Hausgeisterhaus. Musikalisches Kinderstück. Edition Prolit, Salzburg 1994, ISBN 978-3-901243-03-5.
 Iphigenie in Rauris. Volksstück mit Gesang. Edition Prolit, Salzburg 1992, ISBN 978-3-901243-01-1.
 Ritter Kamenbert. Musikalisches Kinderstück. Edition Prolit, Salzburg 1992, ISBN 978-3-901243-00-4.
 Ritter Kamenbert. Edition Tandem, Salzburg 2009, ISBN 978-3-902606-34-1.

 Übersetzungen / Nachdichtungen
 Khayyam (Auswahl von Gedichten von Omar Khayyam nachgedichtet, zu Liedtexten zusammengefügt und vertont). Edition Tandem, Salzburg 2021, ISBN 978-3-904068-43-7.

 Herausgeberschaften
 Der Brillenbaum. Besondere Geschichten. Edition Tandem, Salzburg 2010.
 Ferdinand Sauter Gedichte. Edition Eizenbergerhof, Salzburg 1995, ISBN 978-3-901243-09-7.

 CDs
 Vorsicht Gorilla! Peter Blaikner singt Georges Brassens.
 Ich bitte nicht um deine Hand: Peter Blaikner singt Georges Brassens. (Audio-CD und Hörbuch). Edition Tandem, Salzburg 2011, ISBN 978-3-902606-83-9.
 nix bessers ois wos guats. (Audio-CD und Hörbuch). Edition Tandem, Salzburg 2009, ISBN 978-3-902606-80-8.
 (gem. mit Cosi M. Goehlert): Das Hausgeisterhaus. (Lieder und Texte aus dem Kindermusical). Extraplatte, Wien 1998, ISBN 978-3-221-11902-7.

Kabarettprogramme
 Wos woas denn i (gem. mit Reinhold Kletzander und Benjamin Blaikner).
 Plauschangriff (Kultkabarett mit Fritz Messner, Manfred Baumann und Peter Blaikner).
 Flotter Dreier (Kultkabarett mit Fritz Messner, Manfred Baumann und Peter Blaikner).
 Wos sogga? (Kabarett Hits mit Peter Blaikner).
 Best of Kultkabarett (mit Fritz Messner, Manfred Baumann und Peter Blaikner).
 Echte Helden wie wir (mit Fritz Messner, Manfred Baumann und Peter Blaikner).
 Freunderl sucht Wirtschaft (mit Fritz Messner, Manfred Baumann und Peter Blaikner).
 Meier sucht Verein (mit Fritz Messner, Manfred Baumann und Peter Blaikner).
 Bauer sucht Herbst (mit Fritz Messner, Manfred Baumann und Peter Blaikner).
 Waidmann sucht Heil (mit Fritz Messner, Manfred Baumann und Peter Blaikner).

DVDs
 Mitterbachkirchen (Komödie von Peter Blaikner, Aufzeichnung aus dem kleinen theater Salzburg 2020).
 Ritter Kamenbert (Kindermusical von Peter Blaikner & Cosi M. Goehlert & Ernst Wolfsgruber, Aufzeichnung aus dem Schauspielhaus Salzburg 2020).
 Virginia Hill (Musiktheater von Peter Blaikner & Konstantin Wecker, Aufzeichnung aus dem kleinen theater Salzburg 2018).
 Das Hausgeisterhaus (Kindermusical von Peter Blaikner & Cosi M. Goehlert, Aufzeichnung aus dem Schauspielhaus Salzburg 2015).
 Der brave Soldat Schwejk (Komödie von Peter Blaikner nach Jaroslav Hašek, Aufzeichnung aus dem kleinen theater Salzburg 2014).
 König Badeschwamm (Tiefseemusical für Kinder von Peter Blaikner und Konstantin Wecker, Aufzeichnung aus dem Salzburger Landestheater 2010).

Ehrungen
Sein Roman "Verteidigung des Sommers", die Geschichte des ersten Bauernaufstandes im Land Salzburg (1462), wurde mit dem Rauriser Förderpreis für Literatur ausgezeichnet.

Weblinks

 Biografie Peter Blaikner, abgerufen am 17. Februar 2023.
 Peter Blaikner auf Gmeiner Verlag, abgerufen am 20. Februar 2023.
 Peter Blaikner und die Mafia-Braut auf ORF Salzburg, abgerufen am 20. Februar 2023.
 Ein Pakt auf Leben und Tod: Peter Blaikners Chanson "Schütze du mich vor dem Wasser …" auf Deutsche Lieder. Bamberger Anthologie, abgerufen am 20. Februar 2023.

Einzelnachweise

Autor
Kabarettist
Übersetzer aus dem Französischen
Übersetzer ins Deutsche
Liedermacher
Künstler (Salzburg)
Österreicher
Geboren 1954
Mann


text:
Zemplínsky Branč (bis 1948 slowakisch "Baranč"; ungarisch Barancs) ist eine Gemeinde im Osten der Slowakei mit  Einwohnern (Stand ), die zum Okres Trebišov, einem Kreis des Košický kraj, gehört. Sie ist Teil der traditionellen Landschaft Zemplín.

Geographie
Die Gemeinde befindet sich im Ostslowakischen Tiefland und nördlich des Kleingebirges Zemplínske vrchy, am Bach Chlmec im Einzugsgebiet der Ondava. Das Ortszentrum liegt auf einer Höhe von  und ist 10 Kilometer von Trebišov entfernt.

Nachbargemeinden sind Kožuchov im Nordwesten und Norden, Novosad im Osten und Süden, Hrčeľ im Südwesten sowie Veľaty und Zemplínska Nová Ves (Ortsteil Zemplínsky Klečenov) im Westen.

Geschichte
Zemplínsky Branč wurde zum ersten Mal 1273 als Baranch schriftlich erwähnt, weitere historische Bezeichnungen sind unter anderen Baranch (1357) und Barancža (1773). Das Dorf war Besitz mehrerer landadliger Gutsherren, im 19. Jahrhundert der Familien Barkóczy, Klobusiczky sowie anderer.

1715 gab es drei verlassene und zwei bewohnte Haushalte. 1787 hatte die Ortschaft 56 Häuser und 453 Einwohner, 1828 zählte man 61 Häuser und 451 Einwohner, die als Landwirte tätig waren. Die Einwohner nahmen am Ostslowakischen Bauernaufstand von 1831 teil. Von 1880 bis 1890 wanderten viele Einwohner aus.

Bis 1918/1919 gehörte der im Komitat Semplin liegende Ort zum Königreich Ungarn und kam danach zur Tschechoslowakei beziehungsweise heutigen Slowakei.

Bevölkerung
Nach der Volkszählung 2011 wohnten in Zemplínsky Branč 477 Einwohner, davon 353 Slowaken und 21 Roma. 103 Einwohner machten keine Angabe zur Ethnie.

310 Einwohner bekannten sich zur römisch-katholischen Kirche, 25 Einwohner zur griechisch-katholischen Kirche, sieben Einwohner zu den Zeugen Jehovas, fünf Einwohner zur reformierten Kirche, zwei Einwohner zur orthodoxen Kirche und ein Einwohner zur Evangelischen Kirche A. B. 19 Einwohner waren konfessionslos und bei 108 Einwohnern wurde die Konfession nicht ermittelt.

Bauwerke und Denkmäler
 römisch-katholische Peter-und-Paul-Kirche im Spätbarockstil aus dem Jahr 1756 unter Verwendung von Teilen einer älteren gotischen Kirche

Verkehr
Durch Zemplínsky Branč führt die Cesta II. triedy 552 ("Straße 2. Ordnung"), die sich hier mit der Cesta III. triedy 3677 ("Straße 3. Ordnung") nach Kožuchov und weiter Trebišov kreuzt. Westlich des Ortes besteht Anschluss an die Cesta I. triedy 79 ("Straße 1. Ordnung") Der nächste Bahnanschluss ist in Stanča an der Bahnstrecke Michaľany–Łupków.

Weblinks
 Eintrag auf e-obce.sk (slowakisch)

Einzelnachweise

Ort in der Slowakei
Okres Trebišov
Ersterwähnung 1273


text:
Mark Lewis-Francis (né le  à Darlaston, Midlands de l'Ouest) est un athlète britannique, évoluant sur le sprint.

Carrière
Il détient la meilleure marque junior de tous les temps sur 100 m avec un temps de 9 s 97 réalisé en 2001. Néanmoins, à cause des conditions de vent douteuses ce temps n'est pas homologué par l'IAAF comme le record du monde junior (dont la possession revient à Darrel Brown avec 10 s 01). Ce temps demeure encore son record personnel, il n'a pas vraiment confirmé chez les seniors, son principal succès étant sa victoire en relais 4 × 100 m avec ses compatriotes Jason Gardener, Darren Campbell et Marlon Devonish aux Jeux olympiques d'Athènes. Ils y battirent le relais américain composé de Shawn Crawford, Justin Gatlin, Coby Miller et Maurice Greene d'un centième de seconde (38 s 07 contre 38 s 08). Sur le plan individuel, Lewis-Francis fut demi-finaliste du 100 m lors de ces jeux.

Lewis-Francis a été contrôlé positif au cannabis après les Championnats d'Europe en salle 2005 de Madrid le , et perdit ainsi sa médaille d'argent sur 60 mètres acquise lors de la compétition au profit de Ronald Pognon, arrivé troisième. Il est par ailleurs déchu de son titre continental du relais 4 × 100 m acquis lors des Championnats d'Europe de 2002 en raison du dopage de Dwain Chambers.

Aux championnats d'Europe d'athlétisme 2006 à Göteborg, il se classe  du 100 m, et remporte la médaille d'or du 4 × 100 m avec Dwain Chambers, Darren Campbell, et Marlon Devonish en 38 s 91.

À son palmarès il faut ajouter un titre de vice-champion d'europe en salle en 2002 sur 60 mètres en 6 s 55 derrière son compatriote Jason Gardener.

Le , lors des Championnats d'Europe d'athlétisme 2010 à Barcelone, il remporte la médaille d'argent de l'épreuve du 100 m avec un temps de 10 s 18. Le troisième, le français Martial Mbandjock termine également en 10 s 18 tout comme les quatrième Francis Obikwelu et cinquième Dwain Chambers. Quatre sprinteurs sont ainsi départagés au millième.

Palmarès

Notes et références

Liens externes

Sprinteur britannique
Coureur de 100 mètres
Relayeur (athlétisme)
Champion olympique d'athlétisme
Champion olympique britannique
Champion d'Europe d'athlétisme
Champion du monde junior d'athlétisme
Athlète (homme) aux Jeux olympiques d'été de 2004
Naissance en septembre 1982
Naissance dans les Midlands de l'Ouest


text:
Malmqvist är ett svenskt efternamn, som kan skrivas på olika sätt. Den 31 december 2013 var följande antal personer bosatta i Sverige med stavningsvarianterna
 Malmqvist 3 260
 Malmquist 761
 Malmkvist 695
Tillsammans blir detta 4 716 personer.

Personer med efternamnet Malmqvist eller med varianter av detta namn
 Alexander Malmqvist (1796–1854), konstnär
 Axel Malmquist (1895–1980), borgmästare och krönikespelsförfattare
 Bengt H. Malmqvist (1928–2008), fotograf
 Bengt Malmqvist (1928–2008), konstnär
 Berit Malmqvist (född 1933), skådespelare
 Bertil Malmqvist (1926–2006), filmfotograf, regissör och manusförfattare
 Camilla Malmquist Harket (född 1963), skådespelare och sångerska
 Carl Julius Malmqvist (1819–1859), dansk tonsättare
 Conny Malmqvist (född 1957), kompositör
 Dan Gisen Malmquist (född 1954), klarinettist och kompositör
 David Malmquist (1904–1990), mineralog, geolog och fysiker
 Elsa Malmquist (1886–1977), konstnär och tecknare
 Eva Malmquist (1905–1985), författare och skådespelare
 Eve Malmquist (1915–2011), professor i pedagogik, tennisspelare och ledare
 Gunnar Malmquist (1893–1982), astronom
 Gustaf Malmquist (1865–1926), skulptör
 Gustaf Malmqvist (1883–1969), plåtslagarmästare och politiker, folkpartist
 Göran Malmqvist (1924–2019), sinolog och översättare, medlem av Svenska Akademien
 Henrik Malmquist  (född 1962), polischef
 Johan Malmquist (född 1961), företagsledare
 Johan Malmqvist (född 1983), bandyspelare
 Johannes Malmquist (1882–1952), matematiker
 Jonas Malmquist (musiker) (född 1981)
 Jonas Petter Malmquist (1806–1889), klockare och filantrop
 Josefin Malmqvist (född 1987), politiker och kommunalråd, moderat
 Kaja Malmquist (1873–1960), målare och etsare
 Lil Malmkvist (född 1938), schlagersångerska
 Linus Malmqvist (född 1981), fotbollsspelare
 Merih Malmqvist Nilsson (född 1953), civilingenjör och ämbetsman
 Ova Malmquist (1913–1994), konstnär, skulptör och slöjdlärare
 Ove Malmqvist (född 1944), friidrottare, långdistanslöpare
 Peter Malmqvist (född 1957), civilekonom, finansanalytiker och journalist
 Robert Malmqvist (1879–1953), bokhandlare
 Robin Malmkvist (född 1987), fotbollsspelare
 Sandro Malmquist (1901–1992), regissör, teaterdekoratör och teaterchef
 Siw Malmkvist (född 1936), schlagersångerska och skådespelare
 Sten Malmquist (1917–2004), statistiker, professor
 Sune Malmquist (född 1932), arkitekt
 Thomas Malmquist (1945–2012), sportjournalist
 Tom Malmquist (född 1978), poet
 Tomas Malmqvist (född 1968), travtränare och travkusk

Släkter

Malmquist från Skåne I (Sandro Malmquists släkt)
Anders Malmquist (1813–1887), snickarmästare, Stockholm, född i Trelleborg
Gustaf Malmquist (1865–1926), skulptör, en tid gift med Kaja Malmquist (1873–1960), målare och etsare
Sandro Malmquist (1901–1992), regissör, teaterdekoratör och teaterchef, en tid gift med Eva Malmquist (1905–1985), författare och skådespelare

Malmkvist från Skåne II (Siw Malmkvists släkt)
Anders Malmqvist (1843–1902), murarmästare, född i Smedstorp, Skåne
Hilda Malmqvist (1877–1919), gift Johansson
Albert Malmkvist (1901–1979), fosfatarbetare
Sven Malmkvist (1930–2011)
Morgan Alling (född 1968), skådespelare
Siw Malmkvist (född 1936), sångerska, gift med Lasse Mårtenson, sedan sambo med Fredrik Ohlsson, skådespelare
Lil Malmkvist (född 1938), sångerska

Malmquist från Skåne III
Emil Malmquist (1860–1903), järnvägskassör, Ystad, född i Kristianstad
Gunnar Malmquist (1893–1982), astronom
Sten Malmquist (1917–2004), statistiker, professor
Per Malmquist (född 1954), civilekonom, gift med Monica Renstig, civilekonom

Malmquist från Uppland
Karl Petter August Malmqvist (1839–1913), arbetare, född i Össeby-Garns socken, Uppland
Amanda Maria Malmqvist (1871–1929), städerska
Simon Valdemar Malmqvist (1911–2001), gjutare
Thomas Malmquist (1945–2012), sportjournalist
Tom Malmquist (född 1978), poet

Källor

Malmkvist, Siw G M, artist, Sthlm i Vem är hon / s 311 (1988).

Noter

Svenska efternamn


text:
The 45 Rules of Divorce (, Qawa'ed Al Talaq Al 45) è una serie televisiva statunitense trasmessa dal 21 novembre 2021 su MBC 4, adattamento dell'originale versione arabo del format statunitense Girlfriends' Guide to Divorce, in onda sull'emittente Bravo e basata sulla serie di libri Girlfriends' Guides di Vicki Iovine..

Trama
Farida è una quarantenne che scrive libri sulla vita delle persone. Di fronte a un divorzio, però, lei nasconde la sua situazione e cerca di iniziare una nuova vita a Il Cairo con la consulenza degli altri amici divorziati.

Episodi

Produzione
La serie è stata ordinata il 19 febbraio 2021 ed ha debuttato il 20 novembre dello stesso anno.

Il 4 febbraio 2022 è stata rinnovata per una seconda stagione.

Il 13 aprile 2021, MBC4 & Shahid VIP rinnova la serie per altre tre stagioni: la terza, la quarta e la quinta. Il 7 agosto 2016, viene annunciato che la quinta stagione sarebbe stata l'ultima.

Note

Collegamenti esterni

Serie televisive della S Productions
Serie televisive della Universal Television
Serie televisive della MBC4


text:
Novenky () is a rural locality (a khutor) in Akhtubinskoye Rural Settlement, Sredneakhtubinsky District, Volgograd Oblast, Russia. The population was 283 as of 2010. There are 18 streets.

Geography
Novenky is located 9 km west of Srednyaya Akhtuba (the district's administrative centre) by road. Rybachy is the nearest rural locality.

References

Rural localities in Sredneakhtubinsky District


text:
Thomas Spur () is a prominent spur extending eastward from Rawson Plateau between Moffett and Tate Glaciers, in the Queen Maud Mountains. Mapped by United States Geological Survey (USGS) from surveys and U.S. Navy air photos, 1960–64. Named by Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) for Harry F. Thomas, meteorologist, South Pole Station winter party, 1960.

Ridges of the Ross Dependency
Amundsen Coast


text:
Scleranthus polycarpos är en nejlikväxtart som beskrevs av Carl von Linné. Scleranthus polycarpos ingår i släktet knavlar, och familjen nejlikväxter. Utöver nominatformen finns också underarten S. p. zapalowiczii.

Källor

Knavlar
polycarpos


text:
Кубок Угорщини з футболу 2012–2013 — 73-й розіграш кубкового футбольного турніру в Угорщині. Титул вшосте здобув Дебрецен.

Календар

1/16 фіналу

|colspan="3" style="background-color:#97DEFF"|28 жовтня 2012

|-
|colspan="3" style="background-color:#97DEFF"|30 жовтня 2012

|-
|colspan="3" style="background-color:#97DEFF"|31 жовтня 2012

|-
|colspan="3" style="background-color:#97DEFF"|7 листопада 2012

|}

1/8 фіналу

|-
|colspan="5" style="background-color:#97DEFF"|20/27 листопада 2012

|-
|colspan="5" style="background-color:#97DEFF"|21/27 листопада 2012

|-
|colspan="5" style="background-color:#97DEFF"|21/28 листопада 2012

|-
|colspan="5" style="background-color:#97DEFF"|2/9 лютого 2013

|}

1/4 фіналу

|-
|colspan="5" style="background-color:#97DEFF"|3/6 лютого 2013

|-
|colspan="5" style="background-color:#97DEFF"|23/27 лютого 2013

|}

1/2 фіналу

|-
|colspan="5" style="background-color:#97DEFF"|16 квітня/8 травня 2013

|}

Фінал

Посилання
 Кубок Угорщини на soccerway

2012—2013
Угорщина
Угорщина
2012 в угорському спорті
2013 в угорському спорті


text:
Die Kaliva Range (englisch; ) ist ein größtenteils vereistes, in südost-nordwestlicher Ausrichtung 24,7 km langes, 10 km breites und bis zu  hohes Gebirge in den nordwestlichen Ausläufern des Detroit-Plateaus an der Grenze zwischen Danco- und Davis-Küste des Grahamlands auf der Antarktischen Halbinsel. Es ragt teilweise auf der Tschawdar-Halbinsel auf und ist über das Sinitovo Gap nach Südosten mit dem Perkos Dome verbunden. Der Breguet-Gletscher liegt südlich, der Gregory-Gletscher südwestlich. Nach Norden schließen sich die Tumba-Eiskappe, der Samodiwa- und der Pirin-Gletscher an, nach Nordosten der Wright-Piedmont-Gletscher.

Britische Wissenschaftler kartierten es 1978. Die bulgarische Kommission für Antarktische Geographische Namen benannte es 2014 nach der antiken Festung Kaliwa im Südosten Bulgariens.

Weblinks
 Kaliva Range im Composite Gazetteer of Antarctica (englisch)

Danco-Küste
Davis-Küste
Detroit-Plateau


text:
Tacparia atropunctata is a species of geometrid moth in the family Geometridae. It is found in North America.

The MONA or Hodges number for Tacparia atropunctata is 6806.

References

Further reading

Lithinini
Articles created by Qbugbot
Moths described in 1874


text:
Doug (Douglas) Bodger (* 18. června 1966, Chemainus, Kanada) je bývalý kanadský hokejový obránce.

Draftován byl v roce 1984 týmem Pittsburgh Penguins v prvním kole. V NHL odehrál za Pittsburgh Penguins, Buffalo Sabres, San Jose Sharks, New Jersey Devils, Los Angeles Kings a Vancouver Canucks celkem 1071 zápasů v základní části a 47 v play-off. V základní části vstřelil 106 gólů a zaznamenal 422 asistencí, v play-off 6 gólů a 18 asistencí.

Kanadu třikrát reprezentoval na mistrovství světa (1987, 1996, 1999).

Externí odkazy

Kanadští lední hokejisté
Kanadští hokejoví obránci
Hráči Pittsburgh Penguins
Hráči Buffalo Sabres
Hráči San Jose Sharks
Hráči New Jersey Devils
Hráči Los Angeles Kings
Hráči Vancouver Canucks
Hokejisté Western Hockey League
Hokejisté Kamloops Blazers
Narození v roce 1966
Žijící lidé
Muži
Narození 18. června
Hráči draftovaní Pittsburghem Penguins


text:
(5087) Emel'yanov est un astéroïde de la ceinture principale.

Description
(5087) Emel'yanov est un astéroïde de la ceinture principale. Il fut découvert le  à Naoutchnyï par Nikolaï Tchernykh. Il présente une orbite caractérisée par un demi-grand axe de 2,74 UA, une excentricité de 0,01 et une inclinaison de 4,9° par rapport à l'écliptique.

Compléments

Articles connexes
 Liste des planètes mineures (5001-6000)
 Ceinture d'astéroïdes

Références

Famille de Lydie
Planète mineure découverte en 1978
Astéroïde de la ceinture principale
Objet céleste découvert par Nikolaï Tchernykh
Objet céleste découvert à l'observatoire d'astrophysique de Crimée


text:
C/2012 S1 (ISON) byla blízko letící kometa ke Slunci objevená 21. září 2012 Vitalijem Něvským (Виталий Невский, Vitebsk, Bělorusko) a Artjomem Novičonokem (Артём Новичонок, Kondopoga, Rusko) za pomoci 0,4m reflektoru patřícího k Mezinárodní vědecké optické síti (ISON) poblíž Kislovodsku v Rusku a automatizovaného programu k hledání asteroidů CoLiTec. Obrazy z teleskopu byly porovnány se staršími fotografiemi od Mount Lemmon Survey z 28. prosince 2011 a od Pan-STARRS z 28. ledna 2012 k vypočtení přesné oběžné dráhy. Další pozorování byla provedena 22. září týmem z Remanzacco Observatory v Itálii pomocí sítě iTelescope. Objev byl oznámen v Minor Planet Center 24. září. NASA za použití sondy SWIFT získala data, která naznačují, že C/2012 S1 má jádro velké asi 5 km (3,1 míle) v průměru.

Oběžná dráha

Podle předběžných měření kometa C/2012 S1 přijde do perihelia 28. listopadu 2013 při vzdálenosti 0,012 AU (1 800 000 km) od středu Slunce (tedy přibližně 1 100 000 km nad povrchem Slunce). Její oběžná dráha je velmi blízká k parabole, což naznačuje, že by mohlo jít o novou kometu pocházející přímo z Oortova oblaku. V největším přiblížení bude kometa přibližně 0,0724 AU (10 830 000 km) od Marsu 1. října 2013 a projde ve vzdálenosti přibližně 0,429 AU (64 200 000 km) okolo Země 26. prosince 2013.

Některé z orbitálních parametrů jsou podobné k Velké kometě z roku 1680, což by mohlo znamenat, že se tyto dvě komety oddělily od toho samého tělesa. Země projde oběžnou drahou C/2012 S1 14. až 15. ledna 2014, což by mohlo vyústit v meteorický roj.

Bylo vypočítáno, že v periheliu kometa dosáhne teploty 2700 °C, což je dost na roztavení olova nebo železa. Také by se měla dostat pod Rocheovu mez, což by mohlo znamenat její narušení gravitací Slunce.

Viditelnost
V době objevení měla kometa zdánlivou magnitudu 18,8 - daleko temnější než aby ji bylo možné spatřit okem, ale dostatečně jasná aby ji bylo možné vyfotografovat pomocí velkých amatérských teleskopů. Během srpna 2013 by měla být dostatečně jasná, aby byla viditelná přes malé teleskopy a dalekohledy. Je předpoklad, že v pozdním říjnu nebo počátkem listopadu by mohla být viditelná pouhým okem a to až do poloviny ledna 2014.

V říjnu bude kometa procházet souhvězdím Lva poblíž jeho nejjasnější hvězdy Regula a dále okolo Marsu. Tyto jasné objekty zjednoduší lokalizaci komety. V listopadu, když bude kometa jasnější, projde okolo další jasné hvězdy, Spicy v souhvězdí Panny a další planety - Saturnu. Během toho kometa dosáhne perihelia 28. listopadu, přičemž by mohla dosáhnout obrovské jasnosti a to i záporné magnitudy. Krátce může být i jasnější než Měsíc v úplňku.

Je předpokládáno, že pokud jde o běžnou kometu, její jasnost bude stále narůstat, jak se bude blížit ke Slunci a po opuštění perihelia se zase začne ztemňovat až úplně zmizí.

Zánik
Koncem listopadu se poblíž Slunce kometa rozpadla, což vyvolalo zprávy o jejím zániku. Na začátku prosince se objevil oblak prachu pokračující na dráze komety.. Jádro komety zaniklo jen 3,5 hodiny před dosažením perihelia

Odkazy

Reference

Externí odkazy

 Data o kometě na webu MPC
 Video o kometě na YouTube od kanálu ScienceAtNASA
 Orbitální pozice komety na webu JPL

Komety


text:
Ларжантье́р () — кантон во Франции, находится в регионе Рона — Альпы, департамент Ардеш. Входит в состав округа Ларжантьер.

Код INSEE кантона — 0811. Всего в кантон Ларжантьер входит 14 коммун, из них главной коммуной является Ларжантьер.

Коммуны кантона

Население

Население кантона на 2006 год составляло 7 573 человека.

См. также
 Список округов Франции

Ссылки
 Население коммун департамента Ардеш на сайте INSEE
 Расположение кантона Ларжантьер на карте Франции

Кантоны департамента Ардеш


text:
Ptesimogastroides vanderenti är en stekelart som först beskrevs av Marsh 2002.  Ptesimogastroides vanderenti ingår i släktet Ptesimogastroides och familjen bracksteklar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Bracksteklar
vanderenti


text:
The Fort of Merksem (, ) was a  military fortification in Merksem, Belgium. It was built in the year 1876 as part of the defensive ring around the city of Antwerp. In October 1914, during the final stages of the Siege of Antwerp, the fort was slighted by the Belgians in their withdrawal before the advancing German forces. Until 1972 the fort was a military area and in 1977 the fort became public.

References

Citation

Biography

Merksem


text:
Núria Folch i Pi (Barcelona, 29 d'octubre de 1916 - Barcelona, 23 de març de 2010) fou una editora catalana, esposa de l'escriptor i editor Joan Sales, germana del metge Albert Folch i Pi, de l'enginyer Frederic Folch i Pi, i de l'investigador Jordi Folch i Pi i filla de Rafael Folch i Capdevila i de Maria Pi Ferrer. Realment es deia Maria, però tothom la va conèixer per Núria des que Àngel Guimerà, amic de la família, digué quan era petita que tenia tot l'aspecte de dir-se Núria.

Va estudiar filosofia i lletres. Fou la primera dona que s'afilià al Bloc Obrer i Camperol, provinent del Partit Comunista Català, on hi conegué l'escriptor i editor català Joan Sales, amb qui es casà més tard. Després de la guerra civil espanyola col·laborà a Quaderns de l'exili i treballà per al Club Editor, des del qual edità l'obra del seu marit. Del 1939 al 1948 estigué exiliada, primer a Santo Domingo i després a Mèxic. A la tornada fou professora d'institut de batxillerat a Badalona i milità a Unió Democràtica de Catalunya. També s'encarregà de la cura de l'obra de Mercè Rodoreda La mort i la primavera. El 1997 va rebre la Creu de Sant Jordi.

Referències

Enllaços externs
 Entrevista a Núria Folch, vídua de Joan Sales, de la revista Paper de Vidre núm 44,, en català.

Creus de Sant Jordi 1997
Militants barcelonins d'UDC
Exiliats del franquisme a la República Dominicana
Exiliats del franquisme a Mèxic
Morts a Barcelona
Editors barcelonins contemporanis
Exiliats del franquisme barcelonins
Alumnes barcelonins de la Universitat de Barcelona


text:
Una zoqueta es una pieza de madera tallada de forma que quepan cuatro dedos en su interior, protegiéndolos así de posibles cortes. El pulgar, mientras tanto, queda libre, para coger las mieses durante la siega.

Las zoquetas solían ser piezas de madera huecas, a fin de proteger los dedos en su interior, reduciendo así el peligro de cortarse con la hoz. Muchas de ellas llevaban además un cordel enganchado en dos orificios en el extremo más cercano a la muñeca, con el objetivo de atarla al brazo del segador e impedir que se le cayese durante su uso.

Referencias

Herramientas agrícolas