text:
The Internet in South Africa, one of the most technologically resourced countries on the African continent, is expanding. The Internet country code top-level domain (ccTLD) .za is managed and regulated by the .za Domain Name Authority (.ZADNA) and was granted to South Africa by the Internet Corporation for Assigned Names and Numbers (ICANN) in 1990. Over 60% of Internet traffic generated on the African continent originates from South Africa. As of 2020, 41.5 million people (70.00% of the total population) were Internet users.

History

The first South African IP address was granted to Rhodes University in 1988. On 12 November 1991, the first IP connection was made between Rhodes' computing centre and the home of Randy Bush in Portland, Oregon. By November 1991, South African universities were connected through UNINET to the Internet. Commercial Internet access for businesses and private use began in June 1992 with the registration of the first .co.za subdomain. The African National Congress, South Africa's governing political party, launched its website, , in 1997, making it one of the first African political organizations to establish an Internet presence; around the same time, the Freedom Front Plus () registered .

Statistics

The Internet user base in South Africa increased from 2.4 million (5.35%) in 2000, to 5 million (8.43%) in 2008, to 12.3 million (41%) in 2012, and 29.3 million in 2016. This represented 54.00% of the South African population in 2016. This is the highest penetration for all African countries second to Morocco (58.27%), is well above the figure of 19.9% for Africa as a whole, and is comparable with the figure of 39.0% for developing countries worldwide.

The total number of wireless broadband subscribers overtook that of fixed line broadband subscribers in South Africa during 2007. In 2012, there were 1.1 million fixed line broadband subscribers and 12.7 million wireless broadband subscribers.

South Africa's total international bandwidth reached the 10 Gbit/s mark during 2008, and its continued increase is being driven primarily by the uptake of broadband and lowering of tariffs.  Three new submarine cable projects have brought more capacity to South Africa from 2009—the SEACOM cable entered service in June 2009, the EASSy cable in July 2010, and the WACS cable in May 2012. Additional international cable systems have been proposed or are under construction (for details see active and proposed cable systems below).

Broadband

Dial up Internet

Dial-up subscribers are migrating to broadband, and then escalating to higher-bandwidth packages as they become available.
However, broadband technologies are not universally available and many customers still connect to the Internet using a dial-up modem or an ISDN T/A connection.

There was also BelTel - a (mostly business) service available via subscription. It could be used via Minitel terminals, and gave access to banking services, Telkom directory services, and local chat groups.

ADSL
The First true ADSL solution for Consumers was branded "Turbo Access". Turbo Access was a Tender awarded to Africa Data Holdings. Solutioins ranged from a Basic Rate Liine (2 x 64-kbit/s B channels and one 16-kbit/s D channel). Most home users had a 64kbit/s Internet connection, utilising the second B Channel for telephony. Larger businesses took advantage of Primary Rate ISDN (The T1 line consists of 23 bearer (B) channels and one data (D) channel for control purposes) for common needs like switchbaords and Fax solutions. The ISDN Terminal Adapters were all supplied by Eicon Networks Corporation which was bought by Dialogic Corp. This was the very first introduction of "Broadband" into South Africa, and a platform for growth. Utilising ISDN, WAN Africa Data Holdings (later dissolved into the Converge Grioup) inroduced (at the time), many revolutionary solutions like fax, Unified Messaging (email, fax,voicemail), Remote Access Service (RAS), and Voice over IP.

In late 2009, Telkom began trialling 8 and 12 Mbit/s ADSL offerings. In August 2010, Telkom officially introduced ADSL at 10 Mbit/s. More than 20,000 4Mbit/s subscribers were upgraded free of charge. As of October 2018, fixed line DSL speeds on offer range between 2 Mbit/s to 40 Mbit/s.

ADSL Pricing
ADSL prices in South Africa have been decreasing steadily since the service was introduced, mainly as a result of competition from mobile network operators, but also due to the landing of the SEACOM cable. Previously the sole undersea cable to land in South Africa was the Telkom-operated SAT-3. Telkom's own ADSL subscriber base climbed from 58,532 in February 2005 to around 548,015 in July 2009. ADSL broadband prices began to drop significantly when Afrihost entered the market at R29 ($) per gigabyte in August 2009, forcing other ISPs to lower their prices. Since then, thanks to more ISPs entering the market, the price for data has decreased – in February 2014, Webafrica started offering ADSL from R1.50 ($) per GB. However, relative to developed markets, ADSL prices in South Africa still remain among the highest in the world which has prompted consumer groups such as Hellkom and MyADSL to charge that Telkom's ADSL prices are excessive. In terms of speed, a report by Akamai, The State of the Internet for 2010, showed that South Africa was one of 86 countries which had an average connection speed below 1 Mbit/s, which is below the global average broadband threshold of 2 Mbit/s.

Fibre to the home (FTTH)
Currently, deployed fibre technology is predominantly by GPON is Openserve, Vumatel, Frogfoot networks and Octotel. There is no central coordinating authority; as a result, many high-income areas are over-served by multiple providers

There are also about a dozen other small providers rolling out mostly to gated estates and neighbourhoods. These networks are open access wholesale last mile networks meaning that you have to purchase a package from an internet service provider (ISP) such as Vox, Webafrica, Axxess, or Telkom (Openserve). Speeds range from 10/10 Mbit/s to 1000/1000 Mbit/s. A 100/50 Mbit/s plan will cost R799 to R999 (US$ to $) depending on providers available in area and size of data package. A unlimited full Gigabit plan will cost around R1700 ($) so prices are still reasonable compared to other countries with FTTH.

Fibre Pricing
There are over 15 fibre networks in South Africa and the pricing is not standardised across all networks for the same packages in terms of speed and data allowance. With increased competition between the fibre networks and ISPs, the cost of fibre has decreased substantially, with some deals currently as low as R19 for the first month of signing up.

The three biggest fibre networks in South Africa have the following average pricing for 50Mbit/s Uncapped according to the popular fibre and LTE price comparison website FibreTiger.co.za

Wireless

There is a distinction between wireless broadband and mobile broadband, the local GSM operators (and their surrogates) provide GSM (up to LTE) broadband.

A number of companies offer broadband alternatives. Iburst offer their namesake, while cellular network company Cell C offer GPRS and EDGE and more recently a 21.1 Mbit/s service. MTN and Vodacom also offer 3G with up to 21.1 Mbit/s HSDPA+. Telkom offers a 7.2/2.4 Mbit/s HSDPA/HSUPA service in Gauteng. Most of these offerings are more expensive than ADSL for mid-to-high usage, but can be cost effective if low usage is required. MTN triggered a price war in late February 2007, offering 2 GB for each 1 GB bought, with Iburst giving a small "data bonus" to their contract customers and Sentech also reducing their prices. Vodacom responded with dramatic price cuts of their own on 1 April 2007, after which Cell C reduced prices on their larger offerings to undercut both MTN and Vodacom.

Internet hotspots are ubiquitous in hotels, coffee shops, and the like. This enables users—often tourists or people on the move—to easily go online without having to enter into a fixed contract with an ISP. Many hotspots offer usage free of charge, though frequently only after registration and/or for a limited amount of time or data.

Voice over Internet Protocol (VoIP)
Until 1 February 2005, the usage of VoIP outside of company networks was illegal under South African communications law, ostensibly to protect jobs. The deregulation of VoIP was announced by former Minister of Communications Ivy Matsepe-Casaburri in September 2004.

1G
1G used to be offered by Vodacom, MTN, Cell C and Telkom. Since then all 1G cell towers in South Africa have been repurposed as 2G, 3G, 4G or 5G infrastructure or decommissioned.

2G
South Africa offers GSM 900 and GSM 1800 with almost 99.9% coverage. So far Vodacom has shown interest in turning off their 2G network, but it is still operating today

3G
South Africa offers UMTS 900 and UMTS 2100 with 99.7% of the population having coverage.

4G/LTE
South Africa offers LTE 1800, LTE 2100 and LTE 2300, from MTN, Vodacom, Cell C, Telkom and Rain.

LTE Coverage by carrier 2020

5G
So far, Vodacom and MTN both have launched 5G 3500 in Johannesburg and Cape Town. with MTN having the widest and most 5G coverage in the country.

Providers

Cellular Providers

MTN
MTN Group Limited, formerly M-Cell, is a South African   telecommunications company, based in Johannesburg. As of 2020, MTN recorded over 31 million subscribers in South Africa MTN is Active in over 20 countries, most in Africa.

MTN South Africa provides 2G, 3G, 4G, LTE and 5G networks in South Africa. They also offer FTTH services and were the first provider in Africa to launch 5G. Currently they have the widest 5G coverage on the continent.

Vodacom
Vodacom Group Limited (operating as Vodacom) is a South African mobile communications company, providing service to over 55 million customers. Founded in South Africa, Vodacom has grown its operations to include networks in 32 other African countries.

Vodacom South Africa provides 2G,3G, 4G, and UMTS networks in South Africa. They also offers HSPA+ (21.1 Mbit/s), HSUPA (42 Mbit/s, 2100 MHz), Wi-Fi, WiMAX, and LTE services.

Vodacom was the first cellular provider to introduce LTE in South Africa and on 7 April 2017, Vodacom's 4G+ network in Brooklyn Mall, Pretoria achieved 240 Mbit/s in a speed test.

In late 2020 Vodacom also became the second network operator in Africa to publicly launch a live 5G network, initially available in Johannesburg, Pretoria and Cape Town.

Cell C
Cell C Limited (stylised as Cell ©) is a telecommunications mobile operator in South Africa. They offer 2G,3G,4G and LTE services After recently going bankrupt, Cell C has decided to merge all their customers with both MTN and Vodacom.

Telkom Mobile
Telkom Limited is a South African telecommunications provider, operating in more than 38 countries across Africa. Telkom is majority-privatised with it being 39% state-owned. Telkom mobile, previously 8.ta offers 2G,3G, 4G and LTE services

Rain
Rain (Pty) Ltd is a telecommunications provider in South Africa, providing data only services to consumers in South Africa. They offer 4G and LTE mobile services as well as 5G mobile services

Other
Other minor providers include FNB Connect, Virgin Mobile, me&you mobile, Cashless CF and MRP Mobile. They all offer 2G,3G, 4G and LTE services through the use of other telecommunication companies infrastructure.

Fiber Infrastructure Providers

OpenServe
OpenServe is a licensed telecommunications service providers through an open-access network. They are majority owned by state owned Telkom.  They provide broadband services to over 3 million households and having laid over 147,000 kilometres of fibre optic cables in South Africa.

Vumatel
Vumatel is an Open Access Fibre Provider, that specialize in building Fibre networks. They are majority owned by Remgro and provide Fibre to the Home(FTTH) services in South Africa.

Frogfoot
Frogfoot is an Open Access Fiber Provider, that specializes in building fiber networks. They currently provide fiber to over 102,000 homes in South Africa.

Octotel
Octotel is an Open Access Fibre Provider, that specialises in building Fibre Optic Networks. They provide fibre connectivity to over 100,000 homes and businesses across South Africa, with a strong presence in Cape Town.

MetroFibre
MetroFibre is a carrier class Ethernet (CE 3.0) infrastructure company, that today provides highly managed fibre optic broadband connectivity in South Africa. Their Customers include Internet Service Providers (ISPs), resellers, residential and business properties.

Others
There are many other Open Access Fiber Provider, with major others including Link Africa, SADV and Evotel. They also provide FTTH infrastructure to people in South Africa.

Internet Service Providers

There are over 150 registered ISPs in South Africa Registered with ISPA

Fiber Optic Cable Systems

Background
Fiber Optic cables land at multiple points in South Africa.

Mtunzini

 SEACOM/Tata TGN-Eurasia
 2Africa
 Africa1
 Eastern Africa Submarine System (EASSy)
 PEACE
 SAex2
 SAFE
 SAex

Umbogintwini

 Meltingpot Indianoceanic Submarine System (METISS)

East London

 IOx

Port Elizabeth

 2Africa

Cape Town

 2Africa
 SAex2
 PEACE

Melkbosstrand

 SAFE
 SAT-2
 Equiano
 BRICS Cable
 SAT-3/WASC

Duynefontein

 Africa Coast to Europe (ACE)

Yzerfontein

 West African Cable System (WACS)
 SAex

Active Cables Systems
South Atlantic 3/West Africa Submarine Cable/South Africa Far East (SAT-3/WASC/SAFE): SAT-3/WASC, a 14,350 km-long 340 Gbit/s cable system, became operational in 2001, providing the first links to Europe for West African and South African Internet users, taking up service from SAT-2 which was reaching maximum capacity. The SAFE cable system, a 13,500 km-long 440 Gbit/s system, was commissioned in 2002 and links South Africa to the Asian continent, with landing points at India and Malaysia.
 SEACOM: The SEACOM submarine cable landing at Mombasa, entered commercial service in June 2009. The cable runs from South Africa to Egypt via Mozambique, Madagascar, Tanzania, Kenya, Djibouti and Saudi Arabia, connecting eastwards through to India and westwards through the Mediterranean. It initially operated at 640 Gbit/s in 2009, was upgraded to 2.6 Tbit/s in 2012, with further upgrades during 2013.
 East African Submarine Cable System (EASSy): The EASSy cable system entered service during July 2010. The 4.72 Tbit/s system runs from South Africa (Mtunzini) to Egypt via Mombasa (Kenya) and other African Great Lakes countries. The cable runs as far north as Djibouti and Port Sudan in Northeast Africa, with onward connectivity to Europe provided by the Europe India Gateway (EIG) cable. In March 2007, a 23-member consortium behind EASSy signed a supply contract with Alcatel-Lucent which led to the construction of the cable.
 West African Cable System (WACS): The WACS is a 14,000 km-long cable that provides 5.12 Tbit/s of bandwidth between South Africa, 11 other West African countries, Portugal, and the United Kingdom. In April 2009, the WACS consortium signed a construction and maintenance agreement in April 2009 and the cable became operational in May 2012.

Proposed Cable Systems
The following systems have been proposed or are under construction, but are not yet operational in South Africa:

Main One: The Main One cable system, a 14,000 km-long system with a capacity of 1.92 Tbit/s, is being delivered in two phases. The first phase linked Ghana and Nigeria to Portugal and became operational in July 2010. Phase two of the project will provide additional Internet capacity to South Africa and other countries on the west African coast.
ACE (Africa Coast to Europe): The ACE cable system is a 17,000 km-long submarine cable capable of supporting an overall potential capacity of 5.12Tbit/s using wavelength division multiplexing (WDM) technology. When complete it will connect 23 countries either directly for coastal countries or indirectly through terrestrial links for landlocked countries, such as Mali and Niger. The first phase of the system was put into service on 15 December 2012. ACE is expected to reach South Africa in 2013.
SAex (South Atlantic Express): The SAex cable is a proposed submarine communications cable which would link South Africa and Angola to Brazil with onward connectivity to the United States that will connect to the existing GlobeNet cable system. The project was announced in 2011 following a BRICS summit and a memorandum of understanding signed by its members. The project, if realized, will enable the shortest route possible to the Americas reducing latency and bandwidth costs. Currently, America bound South Africa Internet traffic routes through Europe, incurring the said latency and bandwidth costs. If constructed, the cable will have the largest design capacity (12.8 Tbit/s) of any other cable servicing the African continent.
BRICS Cable: A proposed 34,000 km-long, 12.8 Tbit/s capacity, fibre optic cable system that would link Russia, China, India, South Africa, Brazil (the BRICS economies), and the United States as well as interconnecting regional and other continental cable systems in Asia, Africa, and South America for improved global coverage. Target date for completion is mid to late 2015.
WASACE: WASACE Cable is a proposed 29,000 km-long, 40 to 60 Tbit/s capacity, fibre optic cable system. When complete it would link four continents (South Africa to Nigeria via Angola, Nigeria to Brazil, Brazil to the United States, and the United States to Spain) and be interconnected to the SEACOM cable system. Network development will be staged with the Africa and Americas portions of the system targeted to be available in the first quarter of 2014 and with the Europe portion to follow.

Decommissioned Cable Systems

Background

Legislation and licensing

The South African government passed the Electronic Communications Act in 2006 and is dramatically restructuring the sector towards a converged framework, converting vertically-integrated licenses previously granted to public switched telephone network (PSTN), mobile, underserved area licenses (USAL), PTN and value-added network service (VANS) operators into new Electronic Communications Network Services (ECNS), Electronic Communications Services (ECS), or broadcasting licenses.  In January 2009, the ICASA granted ECS and ECNS licenses to over 500 VANS operators.

The South African market is in the process of being dramatically restructured, moving away from old-style, vertically integrated segments under the 1996 Telecommunications Act and 2001 Telecommunications Amendment Act towards horizontal service layers, and the new-style licensing regime is being converted to accommodate this.  This process involves the conversion of pre-existing licenses into new "individual" or "class" ECNS, ECS, or broadcasting licenses.  Licenses are also required for radio frequency spectrum, except for very low power devices.

ICASA granted ECNS licenses during December 2007 to seven new USAL operators.  The new licensees include PlatiTel, Ilembe Communications, Metsweding Telex, Dinaka Telecoms, Mitjodi Telecoms, and Nyakatho Telecoms.

The South African market is split into two main tiers: top-tier Internet access providers; and downstream retail ISPs.  ISPs are licensed as VANS providers, although under the Electronic Communications Act of 2006, these licenses were converted in January 2009 to individual or class electronic communication service (ECS) licenses.  All domestic ISPs gain international connectivity through one of the Internet access providers: SAIX (Telkom), Neotel, Verizon Business, Internet Solutions (IS), MTN Network Solutions, DataPro, and Posix Systems.

Following the deregulation of the VANS industry in South Africa, a number of leading operators have diversified from being a top-tier ISP to becoming a converged communications service provider offering a range of voice and data services, particularly VoIP, through the conversion of VANS licenses into ECS licenses.

With delays to local loop unbundling (LLU), which would give ISPs access to exchanges, operators are deploying a range of broadband wireless networks.  While the mobile operators are deploying HSDPA, W-CDMA and EDGE networks and entering the broadband space, operators are also deploying WiMAX, iBurst, and CDMA systems.  Telkom, Sentech, Neotel, WBS and the under-serviced areas licensees (USALs) have currently been given commercial WiMAX licenses.  Telkom launched full commercial WiMAX services in June 2007, first at 14 sites in Pretoria, Cape Town and Durban, and a further 57 sites rolled out over 2007/8.  Another 10 operators, including M-Web and Vodacom, were granted temporary test licenses and are awaiting spectrum to be allocated by ICASA. In May 2008, WBS partnered with Vodacom and Intel Corporation to roll out an 802.16e WiMAX network.

SANReN
The South African National Research and Education Network (SANReN) provides dedicated bandwidth capacity to more than a 100 university campuses, research institutes, museums and scientific organisations in South Africa. This is the foundation for collaborative research with academics and scientists on the African continent and across continents. The SANReN enables the participation of South African scientists and postgraduate students in global research, such as the high energy physics ATLAS experiment hosted at CERN in Geneva, and will enable global access to the Square Kilometre Array radio astronomy project co-hosted in South Africa and Australia.

Internet censorship

Internet censorship in South Africa is not individually classified by the OpenNet Initiative (ONI), but South Africa is included in ONI's regional overview for sub-Saharan Africa.

Digital media freedom is generally respected in South Africa. Political content is not censored, and neither bloggers nor content creators are targeted for their online activities. In 2013, Freedom House rated South Africa's "Internet Freedom Status" as "Free".

In September 2012, the Constitutional Court upheld a ruling that prescreening publications (including Internet content) as required by the 2009 amendments to the Films and Publications Act of 1996 was an unconstitutional limitation on freedom of expression.

In 2006, the government of South Africa began prohibiting sites hosted in the country from displaying X18 (explicitly sexual) and XXX content (including child pornography and depictions of violent sexual acts); site owners who refuse to comply are punishable under the Film and Publications Act.

Under the Electronic Communications and Transactions Act of 2002 (ECTA), ISPs are required to respond to and implement take-down notices regarding illegal content such as child pornography, defamatory material, and copyright violations. Members of the Internet Service Providers Association are not liable for third-party content they do not create or select, however, they can lose this protection from liability if they do not respond to take-down requests. ISPs often err on the side of caution by taking down content to avoid litigation since there is no incentive for providers to defend the rights of the original content creator, even if they believe the take-down notice was requested in bad faith. There is no existing appeal mechanism for content creators or providers.

South Africa participates in regional efforts to combat cybercrime. The East African Community (consisting of Kenya, Tanzania, and Uganda) and the Southern African Development Community (SADC; consisting of Malawi, Mozambique, South Africa, Zambia, and Zimbabwe) have both enacted plans to standardise cybercrime laws throughout their regions.

See also

Internet in Africa
Digital Divide in South Africa
Internet censorship in South Africa
Telecommunications in South Africa
National broadband plans from around the world
List of international submarine communications cables

References

External links
The New Wave: Who connects to the Internet in South Africa, how they connect and what they do when they connect,  a 2012 report by Indra de Lanerolle, design by Garage East, University of Witwatersrand.
 "South Africa country report", Freedom on the Net, Freedom House, 2013.
 South African Internet laws.
 Internet Service Providers' Association, a voluntary South African Internet industry body not for gain.
 Namespace ZA, an organisation formed to represent the South African Internet community on issues pertaining to the .ZA domain.

Telecommunications in South Africa
Mobile phone companies of South Africa


text:
Adrian Bowyer, MBE (* 1952 in London) ist ein britischer Ingenieur und Mathematiker. Er war Hochschullehrer an der University of Bath.

Leben
Bowyer wurde 1952 in London als ältestes von drei Kindern geboren. Er besuchte die Woodroffe School in Lyme Regis und das Imperial College London.

1977 trat er dem Mathematics Department at the University of Bath bei. Kurz danach erhielt er den Doktorgrad vom Imperial College London für seine Arbeit über die spannungsinduzierte Vibration. Während er im Mathematics Department arbeitete, erfand er zusammen mit David Watson den nach ihnen benannten Bowyer-Watson-Algorithmus.

Dann verbrachte er 20 Jahre als Lehrbeauftragter, später als Hochschuldozent im Mechanical Engineering Department an der University of Bath. 2012 verabschiedete er sich von seinem akademischen Leben, arbeitete aber weiterhin als Betriebsleiter der RepRap Professional Ltd. Er erfand außerdem das RepRap Project – einen sich selbst replizierenden quelloffenen FDM 3D-Drucker. The Guardian schrieb dazu, "[RepRap] has been called the invention that will bring down global capitalism, start a second industrial revolution and save the environment...".

Im Januar 2016 gab das Unternehmen RepRapPro Ltd., bei dem Adrian Bowyer Geschäftsführer ist, auf seiner Website bekannt, dass die Produktion und der Verkauf von 3D-Druckern eingestellt wird. Als Gründe nannte Bowyer die wachsende Konkurrenz an Herstellern für 3D-Drucker im Niedrigpreissegment.

Er ist verheiratet und hat eine volljährige Tochter.

Weblinks
 adrianbowyer.net
 RepRapLtd.com
 Wealth Without Money, Adrian Bowyer at Medialab-Prado

Einzelnachweise

Ingenieur
Erfinder
Hochschullehrer (University of Bath)
Wikipedia:Artikel mit Video
Member des Order of the British Empire
Brite
Geboren 1952
Mann

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Графство Бове ( ) - невелике ранньосередньовічне французьке графство в провінції Бовезі.

У період правління Меровінгів, містом Бове управляли defensor civitatis (призначені королем - посади, які, найімовірніше, займали єпископи Бове) Графство Бовезі складалося з колишніх pagus Belvacensis, які розміщувалися на південь від графства Ам'єн з річкою Епт як західного кордону, і pagus Vindoilensis на сході з центром в поселенні Вандьой.

Перша згадка про створений Каролінгами графства Бовезі міститься в капітулярії імператора Людовика I, датованому 823 роком, проте вперше ім'я першого відомого з історичних джерел графа Бовезі, Бернара, згадано в хартії короля Людовика IV, датованій 936 роком. Існує припущення, що він був родичем каролінгских графів Вермандуа, які управляють графством до цього часу, проте документальних підтверджень цьому немає.

На початку XI століття графством володів Ед II, граф Блуа, хоча достовірно невідомо, коли і як він його отримав. За однією з версій, графство Бовезі було приданим його бабусі Ліутгарді, яка була донькоюграфа Вермандуа Герберта II, і була одружена з графом Блуа Тібо I. У 1015 році Ед II пожертвував частину графства єпископу Бове Роже. Син Еда II, граф Блуа Тібо III, остаточно втратив графство Бовезі після 1037 року . Після цього єпископи Бове були визнані графами Бовезі і прямими васалами короля Франції.

Графи Бовезі

 X століття - 949 : Бернар (пом. 949 ), можливо, син Піпіна II Вермандуа, сина Піпіна I Пероннского ;
 949 - 975 : Тібо I Пройда (бл. 910 - 975 ), зять Герберта II, графа Вермандуа і, можливо, родич попереднього;
 975 - 995 : Ед I ( 945 / 950 - 995 ), син попереднього;
 995 - 1004 : Тібо II ( 979 / 981 - 1004 ), син попереднього;
 1004 - 1037 : Ед II Шампанец ( 982 / 983 - 1037 ), брат попереднього;
 1015 - 1024 : Роже (пом. 1024 ), також єпископ Бове ;
 1037 -після 1037 : Тібо III ( 1010 - 1089 ), син Еда II.

Згодом графами Бовезі були єпископи Бове, які входили в число шести початкових церковних п'єрів Франції.

Див. також

 Список єпископів Бове
Пери Франції
Графства Франції
Списки правителів Франції


text:
Psychoda eburna är en tvåvingeart som först beskrevs av Wilhelm Ludwig Rapp 1945. Psychoda eburna ingår i släktet Psychoda och familjen fjärilsmyggor.

Artens utbredningsområde är Panama. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Fjärilsmyggor
eburna


text:
John Robbins (* 1808 in Bustleton, Pennsylvania; † 27. April 1880 in Philadelphia, Pennsylvania) war ein US-amerikanischer Politiker. Zwischen 1849 und 1855 sowie nochmals von 1875 bis 1877 vertrat er den Bundesstaat Pennsylvania im US-Repräsentantenhaus.

Werdegang
John Robbins besuchte die öffentlichen Schulen seiner Heimat und studierte danach an der Gunmere Academy in Burlington (New Jersey). Seit 1836 arbeitete er in Philadelphia in der Stahlindustrie. Gleichzeitig schlug er als Mitglied der Demokratischen Partei eine politische Laufbahn ein. Er wurde Mitglied und zeitweise Präsident im Bezirksrat des heute nicht mehr bestehenden District of Kensington nahe Philadelphia.

Bei den Kongresswahlen des Jahres 1848 wurde Robbins im vierten Wahlbezirk von Pennsylvania in das US-Repräsentantenhaus in Washington, D.C. gewählt, wo er am 4. März 1849 die Nachfolge von Charles Jared Ingersoll antrat. Nach zwei Wiederwahlen konnte er bis zum 3. März 1855 drei Legislaturperioden im Kongress absolvieren. Seit 1853 vertrat er dort als Nachfolger von Henry Dunning Moore den dritten Distrikt seines Staates. Im Jahr 1854 verzichtete er auf eine weitere Kandidatur. Seine Zeit als Kongressabgeordneter war von den Spannungen im Vorfeld des Bürgerkrieges und der Frage der Sklaverei bestimmt.

1862 bewarb sich Robbins erfolglos um das Amt des Bürgermeisters seiner Heimatstadt Philadelphia. Ansonsten engagierte er sich wieder in der Stahlindustrie; außerdem bekleidete er einige lokale Ämter. Bei den Kongresswahlen des Jahres 1874 wurde Robbins noch einmal als Demokrat in den Kongress gewählt, wo er zwischen dem 4. März 1875 und dem 3. März 1877 als Nachfolger von Alfred C. Harmer den fünften Wahlbezirk seines Staates vertrat. Im Jahr 1876 kandidierte er nicht mehr. Über viele Jahre hinweg gehörte Robbins dem Bildungsausschuss von Philadelphia an. Zeitweise fungierte er als dessen Präsident. Er war auch Präsident der Kensington National Bank. John Robbins starb am 27. April 1880 in Philadelphia, wo er auch beigesetzt wurde.

Weblinks

Mitglied des Repräsentantenhauses der Vereinigten Staaten für Pennsylvania
Mitglied der Demokratischen Partei (Vereinigte Staaten)
US-Amerikaner
Geboren 1808
Gestorben 1880
Mann


text:
Peter Watts (ur. 25 stycznia 1958 w Calgary) – kanadyjski, anglojęzyczny pisarz SF i biolog morski, zajmujący się ssakami. Jego felietony publikowane są w polskim miesięczniku "Nowa Fantastyka".

Książki
Bohaterką jego pierwszej powieści: Rozgwiazda jest przystosowana do życia w głębinach oceanu, zmodyfikowana fizycznie pracownica podwodnej elektrowni. Kontynuacją jest Wir oraz trzeci tom trylogii: Behemot, w USA wydany jako dwa osobne tomy: Behemoth: β-Max oraz Behemoth: Seppuku. Określenie trylogii: Ryfterzy oznacza zmodyfikowanych ludzi, zaprojektowanych do pracy w środowisku głębokiego oceanu.

Powieść Ślepowidzenie została następująco określona przez Charlesa Strossa: "wyobraźcie sobie Grega Egana, ale z obsesją na punkcie neurobiologii, piszącego historię Pierwszego Kontaktu z obcymi z punktu widzenia postludzkiego zombie, znajdującego się na pokładzie statku kosmicznego dowodzonego przez wampira, w sytuacji gdzie przetrwanie jest nagrodą pocieszenia".

W tym samym świecie co Ślepowidzenie rozgrywa się akcja wydanej w 2014 roku powieści Echopraksja.

Watts pisze też cykl zatytułowany roboczo Sunflowers.

Jego powieści i niektóre opowiadania są udostępnione w internecie na licencji Creative Commons.

Nagrody
 Nagroda Hugo za najlepszą nowelę dla opowiadania Wyspa w roku 2010.
 Nagroda Sfinks w kategorii "Zagraniczna powieść roku" w roku 2008.
 Nominacja do nagrody Hugo w kategorii najlepsza powieść dla powieści Ślepowidzenie w roku 2007.

Bibliografia

Trylogia Ryfterów
 Rozgwiazda (Starfish; 1999) – tekst online (en)), przekład: Dominika Rycerz-Jakubiec; Wydawnictwo Ars Machina, 2011.
 Wir (Maelstrom; 2001) – tekst online (en), przekład: Dominika Rycerz-Jakubiec; Wydawnictwo Ars Machina, 2011.
 Behemot (Behemoth: β-Max (2004) i Behemoth: Seppuku (2005)) – tekst online (en), przekład: Dominika Rycerz-Jakubiec; Wydawnictwo Ars Machina, 2013.

Uniwersum Ślepowidzenia
 Ślepowidzenie (Blindsight; 2006 - tekst online (en)), przekład: Wojciech M. Próchniewicz; Wydawnictwo MAG, 2008.
 Echopraksja (Echopraxia; 2014), Wojciech M. Próchniewicz; Wydawnictwo MAG, 2014.

Sunflowers
 Wyspa (The Island, 2009) polski przekład online: Ireneusz Dybczyński
 Hotshot (2014)
 Giants (2014)
 Poklatkowa rewolucja (The Freeze-Frame Revolution), Wydawnictwo MAG, 2018. Zagraniczna Książka Roku 2019 Nowej Fantastyki.

Inne
 Crysis: Legion (2011)
 Odtrutka na optymizm, Wydawnictwo MAG, 2013 - zbiór opowiadań
 Rzeczy (The Things, 2010)
 Peter Watts Is An Angry Sentient Tumor (2019) - zbiór wpisów z bloga i feliotonów, m.in. z Nowej Fantastyki.

Przypisy

Linki zewnętrzne
 rifters.com – oficjalna strona
  stary weblog
  nowy weblog
 wywiad dla Agony Column, 6 lipca 2004
 wywiad dla SFRevu, listopad 2006

 wywiad dla Locus online, marzec 2008

Biolodzy morscy
Kanadyjscy autorzy fantastyki naukowej
Kanadyjscy zoolodzy
Urodzeni w 1958
Ludzie urodzeni w Calgary


text:
est une chanson du chanteur américain Jason Derulo, mettant en vedette le chanteur américain Adam Levine. Elle est sortie comme single le  sous le label Atlantic Records.

Contexte
Jason Derulo a annoncé le single via ses comptes de réseaux sociaux le 17 janvier 2021, et il a été mis à disposition en pré-commande. Dans lesdits messages de médias sociaux, Derulo a fait référence à cette piste comme étant le début d'une « nouvelle ère ». Cela pourrait suggérer la sortie prochaine du cinquième album studio de Derulo et le premier depuis son album de 2015 Everything Is 4.

Paroles et composition
La prémisse de la chanson voit Jason Derulo et Adam Levine tenter de poursuivre une femme aux goûts de grande classe. Dans la piste, Derulo fait des références au succès de Rihanna Diamonds et à la chanson de Future Fuck Up Some Commas. En termes de notation musicale, la chanson est composée dans la tonalité de si bémol mineur, avec un tempo de 123 battements par minute avec une durée de 2 minutes et 33 secondes.

Clip vidéo
Un clip accompagnant la sortie de Lifestyle est sorti le même jour que le single, le .

Liste de titres

Crédits
Crédits adaptés depuis Tidal.

 Jason Derulo (Desrouleaux) – voix, écriture
 Adam Levine – voix, écriture, artiste en vedette
  – écriture
 Casey Smith – écriture
 Jacob Kasher – écriture
 Kevin White – écriture
 Robin Weisse – écriture
 Michael Woods – écriture
 Natalie Salomon – écriture
 Pablo Bowman – écriture
 Rice n' Peas – production
 John Hanes – ingénieur du son
 Randy Merrill – mastérisation
 Serban Ghenea – mixage

Classements hebdomadaires

Historique de sortie

Notes et références

Chanson interprétée par Jason Derulo
Chanson interprétée par Adam Levine
Chanson écrite par Jason Derulo
Chanson écrite par Adam Levine
Single musical sorti en 2021
Single publié par Atlantic Records


text:
Biografia
Figlio di Niccolò Passeri, professore di medicina all'Università di Padova morto nel 1522, Marco Antonio fu egli stesso dal 1517 professore nell'università patavina nella cattedra di filosofia.

Autore di commentarii ad alcune opere di Aristotele, in particolare al De Anima e alla Fisica, tentò di dimostrare la perfetta convergenza fra le idee di Averroè e di Simplicio sulla dottrina dell'unità dell'intelletto.

Marco Antonio Passeri fu insegnante e zio del filosofo rinascimentale Giacomo Zabarella; tra i molti allievi che ebbe si ricorda Antonio Berga, che fu anche medico privato di Emanuele Filiberto

Opere
 Aristotelis De anima libri tres, cum Auerrois commentariis et antiqua tralatione suae integritati restituta. His accessit eorundem librorum Aristotelis noua traslatio, ad Graeci exemplaris veritatem, et scholarum usum accomodata, Michaele Sophiano interprete. Adiecimus etiam Marci Antonii Passeri Ianuae disputationem ex eius lectionibus excerptam, in qua cum de' horum de Anima li brorum ordine, tum reliquorum naturalium serie pertractatur. Venetiis: apud Iunctas, 1562.
 Disputatio de intellectus humani immortalitate, ex disertationibus Marci Antonii Genuae Patauini peripatetici insignis, In Monte Regali: excudebat Leonardus Torrentinus, 1565.
 Marcii Antonii Passeri, cognomento Genuae, Patauini philosophi, sua tempestate facile principis, et in Academia Patauina philosophiae publici professoris In tres libros Aristo. de anima exactissimi commentarij Iacobi Pratellii Monteflorensis medici, et Ioannis Caroli Saraceni diligentia recogniti, et repurgati. Necnon locupletissimo indice, propter maiorem legentium facilitatem, vtilitatemque, ab eodem Ioanne Carolo Saraceno amplificati. Venetijs: apud Gratiosum Perchacinum & socios, 1576.

Bibliografia
 Alba Paladini, La scienza animastica di Marco Antonio Genua, Università degli Studi di Lecce, Volume 38, Galatina, Congedo, 2006. ISBN 88-8086-676-1

Voci correlate
 Averroismo
 Aristotele

Altri progetti

Collegamenti esterni

Professori dell'Università degli Studi di Padova


text:
Tomoderus circiter es una especie de coleóptero de la familia Anthicidae.

Distribución geográfica
Habita en Indonesia.

Referencias

Insectos de Indonesia
Circiter


text:
Merete Møller, née le , est une ancienne handballeuse internationale danoise.

Avec l'équipe du Danemark, elle remporte le titre de championne du monde en 1997.

Palmarès
 championnat du monde
  vainqueur du championnat du monde 1997
 autres
  vainqueur du championnat du monde junior en 1997

Distinctions individuelles
 élue meilleure joueuse du championnat du Danemark en 1997

Liens externes

Références

Handballeuse internationale danoise
Naissance en mai 1978
Championne du monde de handball
Joueuse du Randers HK
Joueuse du Larvik HK


text:
St. Helens entered their 136th year in rugby in 2010, their 115th in rugby league, and are in contention for the Super League, in its 15th Season, and the 109th Challenge Cup.

League table

Colours
St Helens stuck with tradition in selecting their home kit for 2010, with a white and red "vee" jersey, similar to the one worn by stars like Alex Murphy and Tom van Vollenhoven in the 1960s. The away kit is a striking, new colour combination never before seen by the Knowsley Road faithful, a sharp blue jersey with a white "vee" and red trim within the "vee". St Helens also launched a commemorative heritage strip that celebrates St Helens' 110th and final season at Knowsley Road.

Sponsors
St Helens home jersey for 2010 is sponsored by Frontline Bathrooms, who continue their partnership with the club from last year. St Helens away jersey has a different sponsor, with healthcare cash plan provider Medicash sponsoring the front of the jersey.

Below is a list of St Helens sponsors and partners for 2010:

Pre-season
St Helens offset the loss of Jason Cayless, Lee Gilmour and Sean Long with the signings of prop forward Nick Fozzard (returning to the club after a year at Hull Kingston Rovers), centre Iosia Soliola from Sydney Roosters and hooker Scott Moore returning from loan spells at Castleford Tigers in 2008 and Huddersfield Giants in 2009. The club also promoted youngsters Jack Bradbury, a centre, and stand-off Lee Gaskell. Matty Smith and Steve Tyrer are again let out on loan, this time both players leaving for Salford City Reds for the season, whilst Chris Dean was "dual-registered" with Widnes Vikings. St Helens saw no coaching change despite finishing trophy-less for the first time in 4 years and some fans calling for the sacking of head coach Mick Potter. The club's pre-season went well, defeating Widnes and Halifax convincingly before the Under 21s fell to a 44-0 loss to Keighley Cougars.

2010 results and fixtures

Friendlies

Sunday 27 December
St Helens vs. Wigan Warriors (off due to icy pitch)

Tuesday 19 January (Karalius Cup)
Widnes Vikings 26-42 St Helens

Friday 22 January (Mike Bennett Testimonial match)
St Helens 38-18 Halifax

Sunday 24 January
St Helens (Under 21s) 0-44 Keighley Cougars

Super League XV

Round 1
St Helens vs Hull

Preview:
The game will see former talismanic scrum-half and captain Sean Long return to Knowsley Road with his new side Hull; ironically as captain. The St Helens squad sees Francis Meli absent as the big Kiwi and Samoa wing is in his native Samoa on compassionate grounds. His place is likely to be taken by Gary Wheeler or Jonny Lomax. Elsewhere, Saints are at full strength, with no place available for second-rows Matty Ashurst or Andy Dixon or prop Gareth Frodsham in the initial 19-man squad.

St Helens 12-32 Hull

St Helens' season got off to the worst possible start with a crushing loss to Hull at a foggy Knowsley Road. Despite a strong start, making good yardage and showing signs of the Saints flair of the Millward and Anderson eras, Saints failed to execute throughout and their defence proved leaky with Willie Manu cantering over in the 25th minute. Epalahame Lauaki barged over 12 minutes after brushing off Leon Pryce, following more shocking defence from the five-time champions, and Hull continued to press after half-time, with Sean Long returning to haunt his former employers in a man-of-the-match performance, and Tom Briscoe adding scores to make the game safe with a 26-0 scoreline. Saints hit back through quick-fire tires from Matt Gidley and Chris Flannery, but again, the finishing touch was found lacking in vital areas, meaning they could not pull off a comeback of old. Kirk Yeaman competed the win in the 75th minute after latching on to a Craig Fitzgibbon hack-on. No doubt, St Helens must improve on their basics should they want to trouble Leeds and usual pace-setters in the top four.

Round 2
Bradford Bulls vs St Helens

Preview:
The game sees St Helens' big winger Francis Meli return to the initial 19-man squad for the round 2 game at the Odsal Stadium. second-row Matty Ashurst also comes back into contention for Saints. They take the places of centre Iosia Soliola who is out for three to four weeks with an ankle problem and wing Ade Gardner who has and intercostal muscle injury and is out of contention for six to eight weeks. Talismanic hooker and skipper Keiron Cunningham was due to earn his 500th cap in the professional game but missed the fixture due to a family bereavement.

Bradford Bulls 6-38 St Helens

St Helens got back to winning ways after the week previous' crushing loss to Hull with a resounding win at Bradford. Saints started the game well, with Jon Wilkin opening the scoring in the 12th minute. From this St Helens kicked on, Kyle Eastmond kicking a penalty before full-back Paul Wellens scored two of his eventual four tries before the half-hour mark. Saints continued the pressure after the half-time break with Eastmond intercepting and going 80 metres in the 48th minute. Bradford applied the pressure for fifteen minutes, but a mixture of awesome defence and poor decision making from the Bulls meant Saints kept them at nil. Wellens added his third and fourth in the 65th and 71st minutes before Bradford responded through a Matt Orford try and goal; a scant consolation score in the final moments of the game. A mention must go to Leon Pryce who had a hand in no less than 3 of his sides tries against his former employers. St Helens look to be back to their destructive best, and this win may relieve the pressure on under-fire coach Mick Potter.

Catalans Dragons vs St HelensPreview:St Helens will be looking to build upon last week's first win of the season at Bradford. However, they do not boast a healthy record at the Stade Gilbert Brutus, winning only twice over four seasons. Andy Dixon earns a recall, whilst Jack Bradbury could make his St Helens début in the game after being named in his maiden 19-man squad. Chris Flannery misses out on the game through a shoulder injury, and he joins Iosia Soliola (ankle) and Ade Gardner (rib cartilage) on the injury list. Keiron Cunningham does not travel due to a family bereavement, as he still awaits his 500th game at professional level.

Catalans Dragons 12-42 St HelensSt Helens got back-to-back wins after a comfortable win over the Dragons in Perpignan. However, it was the Dragons who got the better of the opening exchanges, with Setaimata Sa and Chris Walker going over inside the first ten minutes. Neither scores were converted, but Catalans had an 8-0 lead. However, on the 15 minute mark, Saints found their cutting edge and began to tick, with young winger Jonny Lomax latching on to an inch-perfect Paul Wellens chip. Despite James Graham being off the field with  suspected concussion and Jonny Lomax being caught by a dangerous tackle by Olivier Elima which resulted in the French captain's sending off, St Helens pressed on and it was Lomax, who shrugged off the shot from Elima to cut inside his opposing winger to score a brilliant try. Kyle Eastmond scored a goal from the touchline for a 10-8 St Helens lead, and with the extra man advantage, it was looking ominous for the Dragons. Francis Meli got his first of the season after a fine kick form the in-form Leon Pryce, and shortly after, Matt Gidley cut back inside his winger to finish a fine move for the first of his two tries of the evening. Half-time - 8-18 to Saints. The second-half continued in a similar guise, with Maurie Fa'asavalu scoring a trade-mark, barnstorming try under the posts. Eastmond was next to score, Gidley cutting through the defence and flicking the ball back on the inside to Eastmond who sped 30 meters for a fine try. Meli then crossed for his second, finishing well a break from Matty Ashurst. Gidley then got his brace, with a trademark, show and go on the outside to score. That was the end of the St Helens scoring, but by no means the end of the action, with Bryn Hargreaves and Scott Moore involved in a brawl with the Catalans forwards. Walker got his second with five minutes remaining, but the win was in the bag by the hour mark.

Round 4St Helens vs Wakefield Trinity WildcatsPreview:The game will St Helens' talismanic skipper Keiron Cunningham return to the fold to make his 500th appearance in professional rugby, following the sudden death of his mother, Annie. However, winger Ade Gardner and centre Sia Soliola still miss out through rib and ankle injuries respectively. Also, second rowers Jon Wilkin and Chris Flannery will both miss the game with shoulder problems, therefore meaning Matty Ashurst will deputise for his first appearance of 2010.St Helens''' 22-16 Wakefield Trinity Wildcats

St Helens made it three consecutive wins with a hard-fought if scrappy win over the in-form Wakefield. Despite a strong, assured start from the Drednaughts with tries from Daryl Millard and young Dale Morton inside the first ten minutes, St Helens finally got going and got onto the scoreboard on 27 minutes with Jonny Lomax notching his third in four games. They continued to apply the pressure in the second half with scores from Kyle Eastmond, Francis Meli and Keiron Cunningham scoring on this landmark game for the hooker. Wakefield applied pressure late on with Millard getting his second, but St Helens held on for the win.

Round 6
St Helens 37 Crusaders 30

2010 transfers

Acquisitions

Losses

Current squad

References

St Helens R.F.C. seasons
St Helens RLFC


text:
Essa é uma lista de episódios da série animada brasileira Os Under-Undergrounds.

Resumo

Lista De Episódios

1ª temporada (2016)

2ª temporada (2021)

Ligações externas
Site oficial no Tortuga Studios
Página no site da Nickelodeon

Listas de episódios de desenhos animados
Listas de episódios de séries de televisão do Brasil


text:
Simulium takahasii es una especie de insecto del género Simulium, familia Simuliidae, orden Diptera.

Fue descrita científicamente por Rubtsov, 1962.

Referencias

takahasii


text:
Вассиан Тиксненский (†  1624) — святой преподобный Русской православной церкви.

Память  (25) сентября.

Жизнеописание
Преподобный Вассиан родился в деревне Бурцево Спасо-Преображенского Стрелицкого прихода Тотемского уезда Вологодской губернии в крестьянской семье. Крещён был Василием. Был женат, в семье были двое сыновей. Зимой портняжил, ходя по соседним селениям. Постепенно решился уйти от жизни в миру и жить для Бога и однажды ночью тайно ушёл из дома.

Пришёл на место рядом с озером Семенково между реками Тиксной и Вопрой, где стояли церкви Спаса Преображения и святителя Николая Чудотворца (ныне деревня Погорелово Тотемского района).
Место на крутой возвышенности очень понравилось, но Василий не решился поселиться здесь и пришёл в Тотьму в Спасо-Суморин монастырь, основанный Феодосием Тотемским.

Настоятель иеромонах Ферапонт постриг его с именем Вассиан. Через несколько лет Вассиан стал просить настоятеля отпустить его из монастыря для жизни в уединении на Тиксне. Помолясь у гроба преподобного Феодосия, старец Ферапонт благословил его на новый путь иконой Пресвятой Троицы.

В 1594 году, придя на Тиксну, получил от настоятеля местных церквей Нестора Андреева, причта и прихожан разрешение построить малую келию неподалёку от храма. Крестьяне согласились её построить. Располагалась она на церковном погосте в двадцати саженях от храма. Вассиан постоянно находился в посте, спал на голом полу, либо все ночи проводил в молитве, питался тем, что приносили ему прихожане.

Во время одного из посещений его духовником старцем Ферапонтом святой Вассиан просил его благословения на ношение вериг. На плечи Вассиан возложил цепи, он опоясался железным обручем, на руки и ноги надел оковы, на голову — тяжёлую железную шапку. Всё железо было спрятано под монашеской одеждой. Тридцать лет преподобный нёс свой подвиг в затворе. Никто, кроме его духовника, не знал, какими тяжестями смиряет он своё тело.

Достигнув преклонных лет, умер  1624 года.

Чудеса и прославление
Окрестные жители поставили вскоре над его могилой часовню. На гробницу возложили его вериги.
Почитание святого Вассиана началось после моровой язвы 1647 года, когда люди и животные скоропостижно умирали.
Об этом написал царю тотемский воевода стольник Алексей Болонин.
По приказу царя Алексея Михайловича вокруг Тиксны поставили кордоны, никого не пропускали проезжать через ту местность.

Московские купцы, ехавшие в Архангельск, терпели убытки от задержки.
По их просьбе царь послал на Тиксну дворянина Иоанна Акинегрова.
Зайдя в часовню он увидел все железные вериги преподобного Вассиана.
Вельможа очень удивился высоте подвигов святого.
После этого он приказал всем жителям собраться на молебен.
После молебна моровая язва прекратилась.

Совершились у гроба и другие чудеса.

В 1694 году возникла иноческая обитель в честь Живоначальной Троицы.
Первым настоятелем был иеромонах Спасо-Суморина монастыря Протасий (в миру Прохор).
Построил каменную Троицкую церковь. Освятил её в 1698 году.
В ней под спудом находились мощи святого Вассиана.

Древнее житие составил игумен Иосиф в 1745 году.
В житии записано 29 чудес.

Память 12 (25) сентября.

Литература
 В Юбилейном — юбилей // Благовестник. Вологодская епархиальная газета. — № 4—6 (155—158). — 2008. — С. 38—40.
 Житие преподобного Феодосия Тотемского чудотворца — Вологда: Учебная литература, 2005. — 192 с.
 Свящ. Иоанн Верюжский. Исторические сказания о жизни святых, подвизавшихся в Вологодской епархии, прославляемых всею Церковью и местно чтимых — Вологда, 2009. — 728 с. — Репринт. изд.

См. также
 Андрей Тотемский
 Максим Тотемский

Ссылки
 Икона Вассиана Тиксненского с житием
 На сайте Православие.ru
 На сайте Святые.ru
 Тропою преподобного Вассиана Тиксненского.

Русские православные святые
Преподобные Русской Церкви
Персоналии:Суморин монастырь


text:
Daucus melananthus är en flockblommig växtart som beskrevs av Ernst Gottlieb von Steudel och Ferdinand von Hochstetter. Daucus melananthus ingår i släktet morötter, och familjen flockblommiga växter. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Morötter
melananthus


text:
With You may refer to:

Music
 With You., an American house music group

Albums
 With You (album), by Stacy Lattisaw, or the title song, 1981
 With You, by Josh Groban, 2007
 With You, by Natalie Walker, 2008
 With U (EP), by Big Bang, or the title song, 2008

Songs
 "With You" (Charly McClain song), 1982
 "With You" (Chris Brown song), 2007
 "With You" (De Fam song), 2015
 "With You" (Demis Roussos song), 1974
 "With You" (Elevation Worship song), 2019
 "With You" (Irving Berlin song), 1929
 "With You" (Jay Sean song), 2019
 "With You" (Jessica Simpson song), 2003
 "With You" (Jimin song), 2022
 "With You" (Kaskade and Meghan Trainor song), 2019
 "With You" (Lila McCann song), 1999
 "With You" (Mariah Carey song), 2018
 "With You" (Matt Simons song), 2012
 "With You" (The Subways song), 2005
 "With You" (Tony Terry song), 1991
 "With U", 2006 song by Janet Jackson
 "With You", by Aly & AJ from Ten Years, 2017
 "With You", by Ashley Walters, 2009
 "With You", by Exo from Don't Mess Up My Tempo, 2018
 "With You", by Drake from Views, 2016
 "With You", by Gawvi from Panorama, 2018
 "With You", by Keith Urban from The Speed of Now Part 1, 2020
 "With You", by Kygo from Kids in Love, 2017
 "With You", by Lil Wayne from I Am Not a Human Being, 2010
 "With You", by Linkin Park from Hybrid Theory, 2000
 "With You", by LMFAO from Sorry for Party Rocking, 2011
 "With You", by the New Romantics, featuring Maia Lee, 2008
 "With You", by Prince from Prince, 1979
 "With You", by Red Velvet from Summer Magic, 2018

Television
 With You (Chinese TV series), a 2016 streaming teen drama series
 With You (Singaporean TV series), a 2010 drama series
 With You (South Korean TV series), a 2014–2017 reality show

See also


text:
Das Dekanat Piesting ist ein Dekanat im Vikariat Unter dem Wienerwald der römisch-katholischen Erzdiözese Wien.

Pfarren mit Kirchengebäuden und Kapellen

Dekanat Piesting

Das Dekanat umfasst 13 Pfarren und rund 13.500 Katholiken.

Diözesaner Entwicklungsprozess
Am 29. November 2015 wurden für alle Pfarren der Erzdiözese Wien Entwicklungsräume definiert. Die Pfarren sollen in den Entwicklungsräumen stärker zusammenarbeiten, Pfarrverbände oder Seelsorgeräume bilden. Am Ende des Prozesses sollen aus den Entwicklungsräumen neue Pfarren entstehen. Im Dekanat Piesting wurden folgende Entwicklungsräume festgelegt:
 Dreistetten, Matzendorf, Piesting, Steinabrückl, Waldegg, Wöllersdorf und Wopfing
 Subeinheit 1: Dreistetten, Piesting, Waldegg und Wopfing
 Subeinheit 2: Matzendorf, Steinabrückl und Wöllersdorf
 Gutenstein, Pernitz, Rohr im Gebirge, Scheuchenstein, Schwarzau im Gebirge und Waidmannsfeld
 Subeinheit 1: Gutenstein, Pernitz, Scheuchenstein und Waidmannsfeld
 Subeinheit 2: Rohr im Gebirge und Schwarzau im Gebirge

Dechanten

 bis 2012 Peter Meidinger, Pfarrer von Piesting und Dreistetten
 seit 2012 Moderator Waclaw Stanislaw Radziejewski von Steinabrückl und Wöllersdorf

Weblinks
 Erzdiözese Wien: Dekanat Piesting

Einzelnachweise

Piesting
Bezirk Wiener Neustadt-Land
!


text:
O Campeonato Russo de Futebol - Terceira Divisão de 2000 foi o décimo torneio desta competição. Participaram cento e dez equipes. O nome do campeonato era "Segunda Divisão" (Vtórai Divizion), dado que a primeira divisão era a "Divisão Suprema" (Vysshaia Divizion) e a segunda divisão era a "Primeira Divisão" (Perváia Divizion). O campeonato era dividido em seis torneios independentes - Zona Leste, Oeste, Central, Sul, Ural e Volga sendo 20 na Oeste, 20 na Central, 20 na Sul, 18 na Volga, 16 na Ural e 16 na Leste.  Os clubes B foram retirados do campeonato pois fora criado uma competição especial para estes times (Vysshaia Divizion B).

Participantes da Zona Oeste

Participantes da Zona Central

Participantes da Zona Leste

Participantes da Zona Sul

Participantes da Zona Ural

Participantes da Zona Volga

Regulamento
O campeonato foi disputado no sistema de pontos corridos em turno e returno nos seis torneios. Os campeões das Zonas se classificavam para uma fase final, onde apenas três eram ascendidos para o Campeonato Russo de Futebol de 2002 - Segunda Divisão e os dois últimos colocados de cada zona eram rebaixados para o Campeonato Russo de Futebol de 2002 - Quarta Divisão.

Resultados do Campeonato

Resultados da Zona Oeste
Dínamo de São Petersburgo foi o campeão e foi para a fase final.
Nika e Krivichi de Veliki Luki foram rebaixados para a quarta divisão russa.

Resultados da Zona Central
Metallurg de Lipetsk foi o campeão foi para a fase final.
Kolomna e Don foram rebaixados para a quarta divisão russa.

Resultados da Zona Leste
SKA-Energiya foi o campeão foi para a fase final.
Não houve rebaixados.

Resultados da Zona Sul
SKVO foi o campeão foi para a fase final.
Shakhtyor de Shakhty e Lokomotiv de Mineralny Wody foram rebaixados para a quarta divisão russa.

Resultados da Zona Ural
Uralmash foi o campeão foi para a fase final.
Kurgan foi rebaixado para a quarta divisão russa.

Resultados da Zona do Volga
Svetotechnika foi o campeão foi para a fase final.
Salyut de Saratov e Torpedo-Viktoria foram rebaixados para a quarta divisão russa.

Fase final
Jogos:
Dínamo de São Petersburgo X Metallurg de Lipetsk
Svetotechnika X SKVO
Uralmash X SKA-Energiya

Dínamo de São Petersburgo, SKVO e SKA-Energiya foram promovidos para o Campeonato Russo de Futebol de 2001 - Segunda Divisão.

Campeão

2001
Desporto na Rússia em 2001
2001 no futebol


text:
Аріфрон (; сер. VI ст. до н. е.) — давньогрецький політичний діяч Афінського полісу.

Життєпис
Походив зі жрецького роду Бузігів. Про батьків нічого невідомо. Був у дружніх стосунках з тираном Пісістратом. Водночас оженився на доньці лідера параліїв Мегакла. Після вигнання Алмеонідів у 546 році до н. е. залишився в Афінах. Помер десь у 520-х роках до н. е.

Родина
Дружина — з Алкмеонідів

Діти:
 Ксантіпп, лідер аристократів, архонт-епонім
 донька, дружина Гіппократа Алкмеоніда

Джерела
 Bicknell P. J. Athenian Politics and Genealogy: Some Pendants // Historia. 1974. 23. 2. S. 146—163
 Figueira T. J. Xanthippos, Father of Pericles, and the Prutaneis of the Naukraroi // Historia. 1986. 35. 3. S. 257—279.

Бузіги


text:
Moats ist der Familienname folgender Personen:

 Ryan Moats (* 1982), US-amerikanischer American-Football-Spieler
 Tara Geraghty-Moats (* 1993), US-amerikanische Skispringerin und Biathletin


text:
Пирамидите в Босна са няколко естествени възвишения в Босна и Херцеговина край град Високо, Зенишко-добойски кантон (Федерация Босна и Херцеговина).

Включват така наречените Пирамида на Слънцето и Пирамида на Луната.

Според псевдонаучната хипотеза на Семир Османагич, д-р по социология, бизнесмен, самообявил се изследовател и псевдоархеолог, те представляват древни изкуствени пирамиди. През 2005 година Османагич обявява с шумна медийна кампания, че е открил в един от хълмовете тунели и каменна зидария, но независими изследвания изцяло отхвърлят твърденията му.

Независимо от нееднократните научни опровержения, туристическият интерес към "пирамидите" продължава.

Източници

Мистификации
Псевдоистория
География на Федерация Босна и Херцеговина
Босна
Босна


text:
General Paz es uno de los 135 partidos de la provincia argentina de Buenos Aires. Se encuentra en el noreste del territorio provincial y su cabecera es Ranchos, sobre la RP 29, a 130 km de Buenos Aires. Forma parte de la Quinta Sección Electoral de la Provincia de Buenos Aires.

Ocupa 119.700 ha de pampa húmeda, en las que habitan 11.202 hab. (Censo 2010 INDEC).

Geografía

Población
Según estimaciones para junio de 2007 la población era de 11.592 habitantes.
 Población 1991:
 Población 2001:
 Población 2010:

Sismicidad
La región responde a las subfallas «del río Paraná», y «del río de la Plata», y a la falla de «Punta del Este», con sismicidad baja; y su última expresión se produjo el , a las 3.20 UTC-3, con una magnitud aproximadamente de 5,0 en la escala de Richter (terremoto del Río de la Plata de 1888).

La Defensa Civil municipal debe advertir sobre escuchar y obedecer acerca de
Área de
 Tormentas severas, poco periódicas, con Alerta Meteorológico
 Baja sismicidad, con silencio sísmico de

Límites
Limita al norte con el Partido de Cañuelas, al noreste con el Partido de San Vicente, al oeste y al noroeste con el Partido de Monte, al este con el Partido de Brandsen, al sur y al sureste con el Partido de Chascomús y al sudoeste con el Partido de General Belgrano.

Historia
 El . Virrey del Río de la Plata Pedro de Cevallos, proyecta resolver la ofensiva de los pueblos indígenas (pampas, aucas chilenos y serranos) que tras la araucanización de los pueblos originarios presionaba fuertemente sobre la línea de fronteras, con una expedición militar, nunca concretada. El siguiente Virrey Juan José de Vértiz y Salcedo - imposibilitado de accionar con esa idea - modifica la línea defensiva, por entonces hasta el norte del río Salado, llevándola hacia el sur. Así, designa al Tte. Cnel. Francisco Betbezé de Ducós, para escoger los mejores sitios para el avance. De resultas, se funda el "Fortín y Pueblo de Ranchos"
 1779, Betbezé informa al virrey, de no modificar la línea de los fuertes existentes; propone un nuevo Fortín en la "Laguna de los Ranchos", entre las Lagunas de Chascomús y de Monte
 1780, es aprobada y decretada el Reducto
 1781 finaliza la construcción del Fortín, conducido por el comandante Gral. de fronteras Juan José de Sardén. El pueblo se delinea, progresando bien, al amparo del fuerte. Dependía del "Pago de la Magdalena"
 1784 se divide en los partidos de Magdalena, Quilmes y de San Vicente, donde Ranchos a integrar el último hasta 1821, creándose el de Ranchos y de Monte
 1822 se nombra Juez de Paz de Ranchos. El . primitivo del pueblo fue "Nuestra Señora del Pilar de los Ranchos", pero con los años cayó en desuso, llamándose Ranchos a pueblo y partido
 1888 a las 3.20 del 5 de junio último cimbronazo por el terremoto del Río de la Plata de 1888
 1891 se promulga la ley disponiendo que se llamasen "General Paz", pueblo y partido. Pero perduró el nombre de Ranchos por la "Estación de FFCC
 febrero de 1972, se restituye a la ciudad cabecera de Partido la denominación "Ranchos", manteniéndose para el Partido el de "General Paz"

Intendentes desde 1983

Localidades del Partido
 Ranchos, cabecera distrital: 11.202 hab.
 Loma Verde: 596 hab.
 Villanueva (Estación Villanueva): 572 hab.
 Barrio Río Salado (Apeadero Río Salado): 60 hab.
 Alegre (Estación Alegre)
(Población dispersa: 1.758 hab.)

Toponimia
Debe su nombre como homenaje al general José María Paz.

Región Productiva
 COPRODER: Consejo Productivo de Desarrollo Regional- Región Cuenca del Salado

Educación
 Año: 2005
 Establecimientos: 42
 Comedores: 34
 Matrícula: 3.134
 Docentes: 407
 Fondo Mantenimiento: $ 149.801

Notas

Enlaces externos

 Sitio oficial
 Sitio federal
 Sitio provincial

Partido de General Paz
Lugares con nombres de personas de Argentina


text:
Lesego Ellis Makhubela (born 1986) is a South African politician who has represented the African National Congress (ANC) in the Gauteng Provincial Legislature since 2019. He formerly represented the ANC as a local councillor in the City of Tshwane Metropolitan Municipality, where he was also the Regional Chairperson of the ANC Youth League. In 2022, he was elected to a four-year term as a member of the Provincial Executive Committee of the ANC's Gauteng branch.

Early life and education
Makhubela was born in 1986. He has a Bachelor of Science in computer science from Illinois University in the United States.

ANC Youth League
Makhubela was active in the ANC Youth League (ANCYL) and chaired the league's local branch in Lotus Gardens in Tshwane. By 2015, he was the Regional Chairperson of the ANCYL's Tshwane branch, with Ezra Letsoalo as his deputy. In 2015, he was viewed by the Mail & Guardian as one of the top contenders to succeed Julius Malema as President of the national ANCYL. When the league's national elective conference was held in September 2015, there was a minor uproar when another frontrunner, Ronald Lamola, apparently failed to gain the requisite support to stand as a nominee. Makhubela was nominated afterwards but declined the nomination, saying that he would prefer a recount of Lamola's nominations; Collen Maine was therefore elected unopposed.

Makhubela remained in office as ANCYL Regional Chairperson and was re-elected to that position in October 2017. He also represented the ANC as a local councillor in the City of Tshwane Metropolitan Municipality and was the spokesman for the ANC's caucus in the council.

Legislative career
In the 2019 general election, Makhubela was elected to a seat in the Gauteng Provincial Legislature, ranked 15th on the ANC's provincial party list. Two years later, in April 2021, he was appointed to the task team that was created to lead the ANCYL until it could hold fresh leadership elections to select Collen Maine's successor. However, later that year, the leaders of the task team reported Makhubela to the party's national leadership as one of several ANCYL task team members whom they alleged were over the age of 35, the cut-off for eligibility for membership in the ANCYL. In May 2021, Makhubela was expelled from the league on the grounds that he was indeed over the age of 35.

In July 2022, he was elected to the Provincial Executive Committee of the Gauteng branch of the mainstream ANC. After his election, he served as spokesperson for the Gauteng ANC, while remaining in his legislative seat.

References

External links

African National Congress politicians
Living people
Members of the Gauteng Provincial Legislature
21st-century South African politicians
1986 births


text:
Nakhi () is a rural locality (a selo) and the administrative centre of Nakhkinsky Selsoviet, Akushinsky District, Republic of Dagestan, Russia. The population was 415 as of 2010. There are 3 streets.

Geography
Nakhi is located 36 km southeast of Akusha (the district's administrative centre) by road, on the Dargolakotta River. Natsi is the nearest rural locality.

References

Rural localities in Akushinsky District


text:
The Château de Herrenstein is a ruined castle in the commune of Neuwiller-lès-Saverne in the Bas-Rhin département of France.

History
The seigneurie of Herrenstein, with the villages of Dettwiller, Dossenheim, Hattmatt, Kleinwiesentau and Kugelberg, belonged to the Bishop of Metz who entrusted it to his advocatus to protect the Neuviller Abbey (as the Grand-Geroldseck and Petit-Geroldseck castles protected the Marmoutier Abbey).

Though the site has probably been fortified since the 9th century, the present castle was built at the start of the 11th century, by the Counts of Eguisheim-Dabo, then advocatus. Around 1005, Hugues d'Eguisheim sided with the Holy Roman Emperor against the Bishop of Metz. His castle was ruined by the latter's troops. The castle was later rebuilt. Under the episcopate of Philippe de Florange (1261-1263), it was again ravaged, this time by Henri II de Lichtenberg and the Bishop of Strasbourg. From the end of the 13th century, the castle was ceded by the Bishop of Metz, to Lichtenberg. Guillaume de Diest captured the castle around 1396.

The castle's domains were bought bit by bit by the free town of Strasbourg, which became dominant in 1480. The castle housed a garrison of six to twelve men. In the 16th century, it was modernised by Daniel Specklin, architect of the town of Strasbourg, to make it a fortress capable of resisting early artillery. Herrenstein protected the seigneurie where Protestants sought refuge, Strasbourg having adopted the Protestant Reformation.

During the French occupation of Alsace by the troops of Louis XIV, as part of his politique des réunions, Herrenstein was bought by Reinhold de Rosen (1604-1667), the king's lieutenant general, who modernised it and lived there.

In 1673, the castle was destroyed by the French troops of Joseph de Montclar and it was used as a quarry for the fortification of Lichtenberg. A document dated 1778 describes Herrenstein as a "vieux château partiellement en ruines avec une habitation pour le garde-chasse et le garde-forestier" ("old castle partially in ruins with a house for the gamekeeper and forest keeper").

The castle is not classified as a monument historique by the French Ministry of Culture, but does appear on the Ministry's database.

See also
List of castles in France

References

External links

Buildings and structures completed in the 11th century
Buildings and structures completed in the 12th century
Ruined castles in Bas-Rhin
Monuments historiques of Bas-Rhin


text:
State Road 5 (SR 5) is a mostly-unsigned state highway in the state of Florida. It is mainly signed as US 1 from its south end in Key West, Florida to Jacksonville, Florida, and US 17 from Jacksonville to the Georgia state line at the Saint Marys River. US 1 is SR 15 northwest from Jacksonville.

However, from northern Lantana through Lake Worth to Belvedere Road in West Palm Beach, SR 5 is separate from US 1, which runs to the west on the older but wider Dixie Highway. Here, SR 5 runs along a road named Olive Avenue.

Route description
SR 5 uses the parallel Olive Avenue from just north of County Road 812 (Lantana Road) in Lantana until Belvedere Road in West Palm Beach, where it turns west one block to rejoin Dixie Highway and US 1. Olive Avenue and Dixie Highway are parallel and extremely close to each other for this entire length. Olive Avenue is also signed as Federal Highway, but this name is not used as much.

History

Until around 2004, Olive Avenue carried northbound US 1 (and SR 5) north from Dixie Highway (new US 1 / SR 805) to SR A1A. In 2004, US 1 was re-routed onto Dixie Highway without SR 5. Afterwards, FDOT started periodically relinquishing SR 5 in fragments between July 1, 2004 and April 7, 2011. FDOT has relinquished all of former SR 5 in the city of West Palm Beach. Therefore, SR 5 has a gap starting at the West Palm Beach-Lake Worth city line, and resumes at the US 1 intersection with Belvedere Road in West Palm Beach.

Major intersections

References

005
005
005
005
005
005
005
005
005
005
005
005
005
005
005
005
005
005
005
005
Dixie Highway
1945 establishments in Florida


text:
Voices in My Head – pierwszy minialbum polskiej grupy muzycznej Riverside. Wydawnictwo ukazało się 7 marca 2005 roku nakładem wytwórni muzycznej Rock Serwis. Pochodzące z płyty piosenki "Stuck Between" i "Us" dotarły, odpowiednio do 20. i 34. miejsca Listy Przebojów Programu Trzeciego Polskiego Radia.

Nagrania zostały zarejestrowane w warszawskim Serakos Studio pomiędzy styczniem a lutym 2005 roku. Piosenki - 6 i 7 zostały nagrana podczas koncertu zespołu w Traffic Club w Warszawie 15 maja 2004 roku.

Lista utworów
Opracowano na podstawie materiału źródłowego.

Twórcy
Opracowano na podstawie materiału źródłowego.

Wydania

Przypisy

Albumy Riverside
Albumy Mystic Production
Minialbumy wydane w roku 2005


text:
Safia stylobata är en fjärilsart som beskrevs av Harvey 1876. Safia stylobata ingår i släktet Safia och familjen nattflyn. Inga underarter finns listade.

Källor

Nattflyn
stylobata


text:
Петко Ганчев Кацаров е български и съветски офицер, генерал-майор от МВР.

Биография
Роден е на 1 април 1907 г. в старозагорското село Винарово. Завършва основно образование в родното си село. По време на образованието си работи като ратай и пастир. През 1928 г. заминава за Стара Загора да търси работа. Арестуван е поради участие в организирането на международен младежки ден. През 1929 г. работи в ресторант в Ямбол. Организира Общомладежко работническо дружество в града. От 1930 г. работи като продавач в София. Отслужва наборната си служба в трудова рота в Елхово, но поради комунистическа пропаганда е интерниран в Ардино. Поддържа връзки с дейци на БКП, член на Околийския комитет на БКП. От 1932 г. е член на БКП. През 1933 г. е арестуван, но успява да избяга. Осъден е задочно на 10 години затвор. Арестуван е отново през 1935 г. с чужда лична карта, но успява да избяга от сградата на полицията. Същата година на 14 май заминава за СССР. Там работи като стругар в завод. Завършва КУНМЗ. През 1937 г. започва да учи във военната школа в Рязан. Включва се във Втората световна война като доброволец в редовете на НКВД в мотострелкова бригада с особено назначение. През 1943 г. завършва школа за работа в тила на противника. На 13 май 1944 г. се спуска с парашут в Югославия със задача да оказва помощ на местните партизански отряди. Определен е за политкомисар на Интернационалния войнишки батальон с командир Боян Михнев. След 9 септември 1944 г. е назначен за помощник-командир на втора въздушна база в Стара Загора. В края на 1945 г. е освободен от армията поради липса на образователен ценз. От 12 февруари 1946 г. е на служба в МВР. Отначало е групов началник, по-късно инспектор. От 1951 г. е заместник-началник на отдел в Окръжното управление в Стара Загора, а след това в Русе. От 5 декември 1953 г. до 1963 г. е заместник-началник на Окръжното управление на МВР в Шумен. По това време е член на Градския и Окръжния комитет на БКП в Шумен. През 1962 г. започва работа в МВР-София. От 5 март 1963 г. е генерал-майор. Пенсионира се през април 1974 г. С указ № 754 от 20 май 1977 г. е обявен за герой на социалистическия труд. Публикува спомени "Изкупен живот" (1966). Почива на 25 октомври 2001 година в София.

Източници

Генерал-майори от НРБ
Партизани от Интернационален войнишки батальон
Герои на социалистическия труд на България
Хора от област Стара Загора
Съветски офицери
Генерали от МВР
Възпитаници на Комунистическия университет на националните малцинства на Запада


text:
El Aeropuerto Urbano Charles B. Wheeler , también conocido como Aeropuerto Urbano de Kansas City, es un aeropuerto civil localizado en Kansas City, condado de Clay, Misuri, Estados Unidos. Este aeropuerto es propiedad pública de la ciudad de Kansas City.

Historia

Este aeropuerto reemplazó al Aeródromo Richards como principal aeropuerto de Kansas City. Fue bautizado como Nuevo aeródromo Richards en 1927 por Charles Lindbergh. Sin embargo fue pronto llamado Aeropuerto Municipal de Kansas City. Su principal aerolínea fue TWA que tenía a sus directivos en Kansas City porque se trataba de su localización central. El aeropuerto fue construido en las riberas del río Misuri junto a las vías de tren del Puente Hannibal. En aquel momento se planteó la posibilidad de uso del ferrocarril en unión con el aeropuerto.

El aeropuerto tiene limitada su ampliación (El Aeropuerto de Fairfax al otro lado del río Misuri en Kansas City (Kansas) dispone actualmente de más espacio útil que antes de su cierre). Los aviones tienen que sortear el Quality Hill de  y los rascacielos del centro de Kansas City al sur de la pista principal. A principios de los 60 una memoria de la FAA consideró al aeropuerto como el más peligroso del país y dijo que no gastarían más fondos en él. Kansas City reemplazó el aeropuerto en 1972 con el Aeropuerto Internacional de Kansas City.

El aeropuerto del centro de la ciudad fue rebautizado como Charles Wheeler quien era el alcalde cuando se abrió el aeropuerto internacional de Kansas City. La Richards Road que conecta con el aeropuerto, recibe su nombre de John Francisco Richards II, un piloto de Kansas City muerto en la Primera Guerra Mundial (y su nombre también se ha aplicado al aeródromo Richards y a la Base Aérea Richards-Gebaur).

Respecto a la consideración de que el aeropuerto no es seguro, el Air Force One lo usa de manera frecuente durante sus visitas presidenciales.

Hoy en día, el aeropuerto es principalmente utilizado para aviación de negocios y de recreo. Su localización al norte del centro de negocios proporciona unos accesos excelentes por autopista.

Alberga el Museo de Historia de la Aerolínea centrado en la historia de la TWA.

Instalaciones
El aeropuerto urbano Charles B. Wheeler cubre un área de  y cuenta con dos pistas:
 Pista 1/19: 7,002 x 150 ft (2,134 x 46 m), Superficie: Hormigón
 Pista 3/21: 5,050 x 150 ft (1,539 x 46 m), Superficie: Asfalto

El 10 de octubre de 2006, la construcción de la pista 1-19 estaba completada y ambas pistas estaban en uso en toda su longitud.

La calle de rodadura H fue en un tiempo parte de la pista 17/35. Esta pista fue cerrada después de una decisión de la FAA que establecía unas distancias mínimas entre el edificio terminal y la pista.

El departamento de aviación de Kansas City, MO anunció sus planes el 17 de octubre de 2006 para construir un complejo de hangares de avión por 20 millones de dólares en el aeropuerto urbano Charles B. Wheeler que incluía: 122 hangares en T, 13 hangares cuadrados, un edificio terminal con oficinas de 40000 pies cuadrados (12000 metros cuadrados), una sala de pilotos, una sala de reuniones y un restaurante.

Incidentes
 El 31 de marzo de 1931 el entrenador de Notre Dame, Knute Rockne murió en el vuelo 599 de Transcontinental & Western Air de Kansas City a Los Ángeles cuando el Fokker Trimotor se partió en una tormenta sobre Bazaar, Kansas. Rockne iba a visitar a sus hijos en el Día Escolar de Pembroke-Country. El accidente estuvo a punto de provocar la quiebra de TWA al mostrar lo envejecida que estaba su flota. El accidente fue el punto álgido en el que la TWA comenzó su edad de oro cuando reemplazó su envejecida flota con aviones totalmente nuevos.
 El 16 de enero de 1942 el vuelo 3 de Transcontinental & Western Air con destino a Los Ángeles impactó con el monte Potosí en Nevada después de una parada de repostaje en Las Vegas matando a 22 personas. La actriz Carole Lombard estaba entre las víctimas.
 El 30 de junio de 1956 el vuelo 2 de Trans World Airlines, un Lockheed Super Constellation, rumbo al aeropuerto urbano de Kansas City, colisionó sobre el Gran Cañón con un Douglas DC-7 de United Airlines  matando a las 128 personas que viajaban a bordo de ambos aviones.
 El 22 de mayo de 1962 el vuelo 11 de Continental Airlines en ruta de Chicago (Aeropuerto Internacional O'Hare) al aeropuerto urbano de Kansas City explotó sobre Unionville, Misuri. Las 45 personas a bordo murieron.
 El 1 de julio de 1965 el vuelo 12 de Continental Airlines procedente del Aeropuerto Internacional de Los Ángeles aterrizó con intensas lluvias y fue incapaz de detenerse tras efectuar un acua-planning. Impactó contra un gran montículo y se partió en tres pero las 66 personas a bordo sobrevivieron.
 El 6 de agosto de 1966 el vuelo 250 de Braniff Airways partió del aeropuerto urbano de Kansas City rumbo a Omaha y se estrelló cerca de Falls City, Nebraska matando a las 42 personas a bordo.
 El aeropuerto está construido en el lado norte en la confluencia del Río Kansas y el Río Misuri. Levees protegió el aeropuerto relativamente bien durante la Gran Inundación de 1951 y la Gran Inundación de 1993 gracias a las instalaciones de retención de agua. La inundación de 1951 devastó el aeropuerto de Fairfax y provocó que Kansas City construyese el que acabaría siendo el Aeropuerto Internacional de Kansas City lejos del río para tener la base de mantenimiento de TWA en la zona después de que esta fuese destruida en las inundaciones de Fairfax.

Referencias

Enlaces externos
 Aero Urbano Charles B. Wheeler (página oficial)

Transporte de Kansas City (Misuri)
Kansas City


text:
Prawosławie w Norwegii jest związane głównie z mniejszościami rosyjską i grecką oraz z emigrantami napływającymi do Norwegii z krajów bałkańskich. Według statystyk rządowych, w 2020 r. Norwegię zamieszkiwało 28 544 wyznawców prawosławia.

Pierwsze ślady obecności
W XVI wieku na terenie dzisiejszej Norwegii, w jej północnych regionach, działał prawosławny misjonarz, św. Tryfon z Pieczengi. Prowadził on działalność misyjną wśród Lapończyków, odnosząc pewne sukcesy. Ślady prawosławia na tych terenach zanikły jednak na skutek działań Kościoła luterańskiego.

Obecność w XX w. i współcześnie

Rosyjski Kościół Prawosławny
Rosyjscy wyznawcy prawosławia pojawili się w Norwegii po rewolucji październikowej, na fali białej emigracji. W 1918 w Oslo zostało odprawione nabożeństwo żałobne ku czci rozstrzelanego cara Mikołaja II i jego rodziny. Okazjonalne nabożeństwa były odprawiane w Trondheim oraz w stolicy kraju. W 1996 w Oslo powstała parafia św. Olgi, która wykorzystywała dla swoich potrzeb dawny budynek konsulatu radzieckiego, a w 2003 zaadaptowała dawną luterańską kaplicę pogrzebową (obecnie jest to cerkiew Chrystusa Zbawiciela). Wśród parafian, obok Rosjan, jest również grupa konwertytów narodowości norweskiej. W następnych latach powstawały kolejne wspólnoty; w 2015 na terenie Norwegii działało 8 placówek duszpasterskich Rosyjskiego Kościoła Prawosławnego – parafia św. Olgi w Oslo, parafia Zaśnięcia Matki Bożej w Barentsburgu (Spitsbergen), parafia Objawienia Pańskiego w Bergen, parafia św. Tryfona Pieczenskiego w Kirkenes (pozostająca pod zarządem i obsługiwana przez duchowieństwo eparchii murmańskiej), parafia św. Ireny w Stavanger, parafia św. Mikołaja w Tromsø, parafia św. Anny Nowogrodzkiej w Trondheim oraz norweskojęzyczny punkt duszpasterski Trójcy Świętej w Oslo. Patriarsze Moskwy podlegał również działający w latach 2003–2013 skit św. Olafa w Folldal; tamtejsza kaplica została w 2014 r. przeniesiona do Stiklestad i od tego czasu jest świątynią filialną parafii w Trondheim.

Arcybiskupstwo Zachodnioeuropejskich Parafii Tradycji Rosyjskiej
W Norwegii działają też dwie parafie Rosyjskiego Kościoła Prawosławnego podlegające Arcybiskupstwu Zachodnioeuropejskich Parafii Tradycji Rosyjskiej. Wchodzą w skład dekanatu skandynawskiego. Są to: parafia św. Hallvarda w Oslo i parafia Zwiastowania w Loddefjord.

Patriarchat Konstantynopolitański

Zachodnioeuropejski Egzarchat Parafii Rosyjskich

Na początku lat 30. XX wieku grupa wiernych prawosławnych narodowości rosyjskiej, podlegających dotąd parafii Przemienienia Pańskiego w Sztokholmie, podjęła starania na rzecz powołania samodzielnej parafii. Powstała ona w 1936 (w Oslo) i przyjęła wezwanie św. Mikołaja. W wyposażeniu prywatnego pomieszczenia zaadaptowanego na cele kultowe pomogli przedstawiciele Fińskiego Kościoła Prawosławnego. Parafia ta do 2018 r. wchodziła w skład Zachodnioeuropejskiego Egzarchatu Parafii Rosyjskich. Do 1952 w parafii pracował wyłącznie kler rosyjski. Do parafii przez krótki czas należała nieistniejąca już kaplica na wyspie Helgoya. Egzarchatowi podlegał też męski monaster św. Tryfona Pieczenskiego w okolicy Hurdal (na północ od Oslo). W 2019 r. parafia św. Mikołaja w Oslo przyjęła jurysdykcję Patriarchatu Serbskiego.

Metropolia Szwecji i całej Skandynawii
W 1965 z inicjatywy mniejszości greckiej w Norwegii powstała parafia Zwiastowania w Oslo, która od 1992 posiada wolnostojącą cerkiew. Podlega ona metropolii szwedzkiej Patriarchatu Konstantynopola, językiem liturgicznym jest grecki, tej narodowości jest większość wiernych.

Serbski Kościół Prawosławny
W Oslo od 1992 istnieje parafia św. Bazylego z Ostroga, podlegająca eparchii brytyjsko-skandynawskiej. Jej parafianami są głównie uchodźcy oraz emigranci z krajów bałkańskich, co czyni z niej najszybciej rozwijającą się prawosławną placówkę duszpasterską w Norwegii. Kler pracujący w parafii okazjonalnie organizuje również nabożeństwa poza stolicą. Językiem liturgicznym jest cerkiewnosłowiański.

Od 2019 r. w jurysdykcji Patriarchatu Serbskiego znajduje się również parafia św. Mikołaja w Oslo.

Rumuński Kościół Prawosławny
Podległa patriarsze Rumunii parafia wykorzystuje w swojej pracy budynek greckiej cerkwi w Oslo. Nabożeństwa odbywają się w języku rumuńskim, są odprawiane okazjonalnie przez kler przybyły z parafii w Göteborgu.

Bułgarski Kościół Prawosławny
W Norwegii istnieje jedna parafia bułgarska (z językiem cerkiewnosłowiańskim), również działająca w Oslo w cerkwi Zwiastowania. Podobnie jak parafia rumuńska, a w odróżnieniu od pozostałych prawosławnych jurysdykcji w Norwegii, posługuje się kalendarzem gregoriańskim.

Przypisy

Bibliografia
 Histoire de l'Église orthodoxe en Europe occidentale au 20ème siècle, Paris, Dialogue entre orthodoxes, 2005,


text:
Omán se administrativně dělí na jedenáct guvernorátů. Tyto guvernoráty se dále dělí na vilájety, kterých je celkem 61.

Guvernorát

Vilájety

Seznam všech provincií v Sultanátu Omán, označovaných jako vilájety.

Guvernorát ad-Dáchílija
 Adam
 al-Hamra
 Bahla
 Bidbid
 Izki
 Maná
 Nazvá
 Samájl

Guvernorát Severní al-Batína
 Liva
 Suhár
 Saham
 Šinas
 as-Suvajk
 al-Chabúra

Guvernorát Jižní al-Batína
 al-Avabí
 al-Musáná
 an-Nachal
 Barka
 Rustak
 Vádí al-Mávil

Guvernorát al-Wusta
 al-Džazúr
 Dakm
 Hajma
 Mahút

Guvernorát Severní aš-Šarkíja
 al-Kabíl
 Bidíja
 Dema Vá Thajen
 Ibra
 Muzajbi
 Vádí Baní Chálid

Guvernorát Jižní aš-Šarkíja
 al-Kamíl val-Vafí
 Džalan Baní Bú Ali
 Džalan Baní Bú Hasan
 Masíra
 Súr

Guvernorát ad-Zahíra
 Zank
 Ibrí
 Jankul

Guvernorát Maskat
 al-Amerat
 Bavšar
 Kurájat
 Maskat
 Matra
 Síb

Guvernorát Musandam
 Buchá
 Diba al-Baja
 Chasab
 Madha

Guvernorát Dafár
 Dalkut
 Mirbat
 Mukšín
 Rachjút
 Sadá
 Salála
 Šalím a ostrovy Halaníjat
 Taka
 Thumrajt

Guvernorát al-Burajmi
 al-Burajmi
 al-Sinajna
 Mahzá

Odkazy

Poznámky

Reference

Související články
 ISO 3166-2:OM
 Seznam měst v Ománu

Externí odkazy
 Arabské názvy administrativních jednotek


text:
Довготривала гра () — сьомий епізод першого сезону поновленого британського телесеріалу «Доктор Хто». Уперше транслювалась на телеканалі BBC One 7 травня 2005 року. Сценаристом епізоду був Расселл Стівен Девіс, режисером — Браєн Грант. Концепція епізоду «Довготривала гра» початково пропонувалась сценаристам «Доктора Хто» Расселлом Ті Девісом ще у 1980-х рр. Девіса завжди цікавило написання сюжету історії про компаньйона, якому не вдалося поладити з Доктором. Даний епізод був переглянутий 8,01 мільйонами глядачів у Великій Британії та отримав переважно змішані відгуки критиків.

Короткий опис

В цьому епізоді Дев'ятий Доктор, його супутниця Роуз Тайлер та молодий британський дослідник-геній Адам Мітчелл, який приєднався до них у минулому епізоді, відвідують Супутник №5 у 200 000 році н.е. — космічну станцію, яка транслює новини по всій Імперії людства. Однак Доктор помічає підозрілі речі на станції: на ній відсутні прибульці, а ті, кого підвищують на службі до роботи на поверсі №500, безслідно зникають. Доктор та Роуз знаходять редактора (грає Саймон Пегг) та інопланетянина, що контролюють решту людства через медіа. Тим часом Адам вчиняє помилку, яка змушує Доктора повернути його додому.

Сюжет

Дев'ятий Доктор, Роуз та Адам Мітчелл подорожують до 200 000 року н. е. та висаджуються на борт Супутника № 5 — космічної станції на орбіті Землі в час Четвертої імперії людства. Вони оглядають станцію. Коли на станції відчиняються крамнички з їжею, вона наповнюється людьми, Доктора спантеличує те, що на ній відсутні прибульці. Він вирішує розслідувати це, запропонувавши Адаму та Роуз піти щось поїсти.

Доктор зустрічається з Катікою та Сукі, журналістами на Супутнику № 5. Доктор запитує їх про станцію. Катіка бачить її, як можливість отримати підвищення та направлення до «Поверху 500», розповідаючи йому, що Супутник № 5 — станція новин, що транслює 600 каналів по всій імперії. Редактор на поверсі 500 бачить їх з камер спостереження та наказує провести перевірку безпеки.

Доктор, Роуз та Адам ідуть до кімнати, де знаходяться інші репортери, що сидять колом навколо центрального крісла. Катіка сідає у центр та відкриває на лобі свій порт. Інші притискають руки до панелей: згори з'являється промінь енергії, що передає інформацію до її мозку. Катіка виступає в ролі процесора для комп'ютерних систем, що транслюють усі новини із Супутника № 5. Доктор пояснює, що кожен репортер має чіп в голові, який отримує інформацію від Катіки та потім передає її на свої окремі канали. Лікар пояснює ссвоїм супутникам, що ця технологія хибна.

Перевірка безпеки виявляє, що хтось у кімнаті новин несанкціоновано отримав доступ до систем і визначає Сукі як зловмисника. Редактор припиняє передачу даних у кімнаті та підвищує Сукі до роботи на поверсі 500. Цей поверх видається безлюдним та вкритим снігом з трупами. Сукі вітає редактор. Він одразу робить висновок, що її життєва історія у резюме брехлива. Сукі націлює пістолет на редактора, вимагаючи дізнатися, хто керує Супутником № 5. Він знайомить її з Головним редактором, що знаходиться на стелі. Ця істота непроникна до пострілів Сукі — дівчина кричить, коли монстр піднімає її до себе.

Доктор задає Катіці нові питання. Вона просить його не залучати її до розслідування. Доктор каже, що Імперія переживає застій — щось стримує її розвиток протягом останніх дев'яноста одного року з моменту, коли Супутник № 5 почав мовлення.

Адам залишає Роуз і відправляється до оглядового майданчика, підходячи до станційного терміналу з наміром отримати інформацію про технології майбутнього. Він дзвонить у минуле з телефону Роуз, бажаючи залишити на автовідповідачі повідомлення зі знаннями з майбутнього. Комп'ютер забороняє йому доступ, направляючи до медичних лабораторій. Медсестра там пояснює йому, що Адаму потрібен чіп для доступу до системи. Адам отримує його за допомогою операції.

Поки Доктор отримує доступ до мейнфрейму станції, редактор наказує додатково перевірити Роуз та Доктора, виявивши, що згідно записів на Супутнику № 5 жоден з них не існує. Доктор отримує доступ до даних комп'ютера та виявляє, що щось генерує багато тепла на верхніх рівнях. Вони отримують пароль для підйому на ліфті до поверху 500. Там вони знаходять редактора та труп Сукі, що управляється комп'ютерною системою. Охоронці редактора захоплюють Доктора та Роуз, а редактор пояснює, що людством протягом останніх дев'яноста років контролює монстр, відомий як Могутній Джаграфес. Вони маніпулюють новинами та контролюють людство.

Адам заходить до кімнати новин та активує свій чіп. Він знову телефонує додому, передаючи всю інформацію з системи. Редактор отримує через нього знання, що Доктор є останнім з володарів часу, а Роуз — його супутниця.

Катіка передумує та піднімається до поверху 500, де бачить, як редактор розпитує доктора та Роуз. Доктор помічає Катіку і зауважує, що метаболізм Джаграфеса виробляє багато тепла, яке переміщується з верхніх поверхів униз. Станція є його системою життєзабезпечення. Катіка йде до кімнати управління на поверсі 500, отримує доступ до системи, змінює протоколи безпеки та перериває зв'язок Адама. Вона змінює дані системи контролю клімату, нагріваючи поверх 500. Роуз і Доктор звільняються від наручників та тікають. Джаграфес над редактором розширюється та вибухає.

Доктор розлючується через дії Адама та повертає його до свого часу, до будинку батьків і знищує автовідповідач із записаними знаннями з майбутнього. Чіп залишається в голові Адама назавжди. Адам благає Доктора взяти його з собою, вибачаючись за скоєне. Доктор з Роуз покидають Адама в той час, коли додому повертається його мати.

Зйомка епізоду

У книзі Shooting Scripts Расселл Ті Девіс заявляє, що в нього був початковий намір написати сценарій епізоду з перспективи Адама Мітчелла (ідентично з епізодом «Роуз», який написаний з перспективи Роуз Тайлер) та зобразити Доктора і Роуз загадковими та дещо лякаючими героями. Зокрема він дав сценарію робочу назву «Адам». Іншою робочою назвою була «Компаньйон, якому не вдалося». Згідно зі словами сценариста, концепція епізоду «Довготривала гра» була розроблена в ранніх 1980-х рр. та передана до відділу з виробництва серіалу «Доктор Хто», отримавши відмову. Пізніше Девіс переробив цю концепцію для відновленого телесеріалу.

Зйомка епізоду відбувалась у Ньюпорті у листопаді та грудні 2004, а також у  у грудні того ж року. Цей епізод єдиний, що був знятим у четвертому виробничому блоці сезону. Джаґрафресс (Головний редактор) був повністю створений за допомогою CGI. Монстру надали «акулячий» дизайн з наміром, щоби анімація його атак виглядала схожою з акулячою. Початковий дизайн персонажа описувався словами «Купа м'яса на стелі».

Трансляція епізоду та відгуки

Епізод «Довготривала гра» вперше транслювався у Великій Британії на телеканалі BBC One 7 травня 2005 року. Рейтинги за ніч показали, що епізод був переглянутий 7,51 мільйонами глядачів з часткою аудиторії 38,9%. Він отримав остаточний рейтинг у 8,01 мільйона глядачів у Великій Британії — шосте місце серед передач з найвищим рейтингом на BBC One за тиждень.

Епізод отримав переважно змішані відгуки. SFX назвав епізод «нормальним», який нагадував один з попередніх епізодів «Кінець світу». Незважаючи на похвалу грі Пегга, темі «контролю за засобами масової інформації» та Головного редактора Джаґрафресса, вони критикували її за «неспроможність захопити уяву», оскільки «не було справжньої відчутної загрози», а також, що людська культура виглядала ідентичною сучасній. Арнольд Т. Блумбург із «Now Playing» дав «Довготривалій грі» оцінку B-, назвавши епізод «розважальним» та таким, що відсилає до класичного телесеріалу. Однак він поставив під сумнів наростаючу тенденцію, в якій Доктор перестає бути головним героєм епізоду, і зазначив, що існують деякі незавершені сюжетні лінії. Оглядаючи епізод у 2013 році, Патрік Малкерн з «Radio Times» оцінював епізод позитивніше, зазначаючи, що він «блискуче виступає як сатира медіа».

Примітки

Посилання

 Doctor Who Confidential  — Episode 7: The Dark Side
 «I'm the Editor.»  — Episode trailer for «The Long Game»

Серії телесеріалу «Доктор Хто»
1 сезон поновленого «Доктор Хто»
Фантастичні фільми 2005


text:
AéroConstellation est une zone industrielle dédiée à l'aéronautique située sur les communes de Blagnac, Beauzelle, Cornebarieu et Aussone créée pour accueillir le hall d'assemblage final de l'A380. Cette zone d'aménagement concerté est en contact direct avec l'aéroport de Toulouse-Blagnac et les autres usines d'Airbus autour de l'aéroport grâce à un réseau de taxiways construit pour l'occasion. Mais AéroConstellation n'est pas dédiée à Airbus et accueille également d'autres entreprises (certaines sont sous-traitantes pour le constructeur d'avions).

Accès par la Ligne T1 Tisseo et sa station Aéroconstellation.

Histoire
  : première évocation du site d'AéroConstellation comme possible site d'accueil pour les futures usines de l'A380;
  : le dossier de réalisation de la ZAC approuvé par le Conseil de la Communauté d'Agglomération du Grand Toulouse;
  : début des travaux;
  : inauguration des travaux par le président de la République Jacques Chirac;
  : un quart du futur hall d'assemblage est hissé d'un seul coup : cela représente un ensemble de , de  de long et  de large;
  : inauguration.

Entreprises implantées
La première entreprise implantée est bien sûr Airbus avec le hall d'assemblage Jean-Luc Lagardère, le hall de pesée et le hall d'essai statique. Tous ces bâtiments ont été rendus nécessaires par les dimensions hors-normes de l'A380 qui ne pouvait pas utiliser les infrastructures existantes à Toulouse. Le site accueille également le pôle logistique qui accueille les tronçons de l'avion. À proximité, se trouve la société des Transports Capelle, le transporteur des tronçons de l'avion sur l'itinéraire à grand gabarit.

Sur  au sud-est de la zone, Air France Industries a déménagé ses activités d'entretien et réparations de petits porteurs situés auparavant sur l'ancien aéroport de Montaudran.

Enfin le reste de la zone est occupé par de nombreuses entreprises:
 la Société Industrielle aéronautique du Midi (SIDMI) qui fabrique des structures aéronautiques et l'entretien, la réparation et la modernisation d'avions d'affaires et régionaux;
 la société STTS, spécialisée dans les travaux d'étanchéité et de peinture sur des avions neufs ou en maintenance;
 une station de carburant EXXON;
 un centre technique (fourniture air comprimé, chaleur, électricité transformée, etc.) géré par Elyo Midi Océan.

Références

Bibliographie
 Blagnac, des bords de la Garonne à l'Aéroconstellation, Pascal Alquier et Alain Félix, éd. Milan-Presse, 2006 ;

Voir aussi
 Aerospace Valley
 Blagnac Constellation
 Aeroscopia
 Aéroport de Toulouse-Blagnac
 ZAC Andromède

Liens externes
 AéroConstellation
 AéroConstellation : un grand projet européen

Airbus
Blagnac
Usine de construction aéronautique
Zone industrielle
Toulouse Métropole


text:
Le Tournoi des Cinq Nations 1989, dont c'est la soixantième édition se déroule du  au . À la faveur d'une défaite décisive de l'Angleterre au pays de Galles, la victoire finale revient à la France. Il s'agit de la quatrième victoire consécutive du XV de France, exploit qu'elle a déjà réalisé de 1959 à 1962.

Classement
LégendeJ matches joués, V victoires, N matches nuls, D défaitesPP points pour, PC points contre, Δ différence de pointsPts points de classement (attribution : 2 points pour une victoire ; 1 point en cas de match nul ; rien pour une défaite)T Tenants conjoints du titre 1988.

Résultats
 Première journée ()

 Deuxième journée ( 1989)

 Troisième journée ( 1989)

 Quatrième journée ( 1989)

 Cinquième journée ( 1989)

Composition de l'équipe victorieuse

1989
Rugby à XV en 1989


text:
A igreja do Salvador de Speti () é uma igreja ortodoxa do século XI localizada na região de Imerícia. A igreja está inscrita na lista de monumentos culturais de importância nacional da Geórgia.

História
A igreja está localizada no Monte Kvirike, perto da cidade de Speti, no vale do rio Qvirila, 16 km a leste da cidade de Sachkhere, distrito de Sachjere, região de Imericia. É comumente referida como a Igreja Superior do Salvador (ზედამაცხოვარი, zedamatskhovari) para distingui-la da igreja homônima conhecida como "inferior". A igreja estava meio arruinada quando Ekvtime Taqaishvili a visitou em 1920. Foi substancialmente reparada em 1938.

Arquitectura

Foi construída com grandes lajes de arenito esculpidas. É uma pequena igreja com uma nave única, com uma abside semicircular inscrita no retângulo externo. A construção da abside principal é semelhante à da igreja Ekhvevi. Há uma janela no sul e outra no oeste, mas sua ornamentação esculpida está danificada. Em ambos os lados da janela leste, há traços quase imperceptíveis de duas inscrições medievais em asomtavruli.

O interior é coberto por uma abóbada de berço, em três arcos de suporte, e a parede é dividida longitudinalmente em arcos laterais. Abaixo está um pequeno nicho de cada lado da abside, enquanto acima há grandes aberturas. Estes buracos correspondem à prótese e diaconicón. A igreja manteve sua alta iconóstase, contemporânea da igreja, que foi transferida, posteriormente, para o Museu Nacional da Geórgia em Tbilisi para preservação em um lugar seguro. Coberto com enfeites de grama, suas cores se desvaneceram devido à umidade. Na frente das portas reais, em um pedestal de pedra retangular, ergue-se uma enorme cruz de madeira, uma vez coberta com folhas de prata, mas atualmente vazia. A igreja era muito reverenciada pelos caçadores e os chifres de muitos cervos costumavam ser exibidos no edifício.

Igrejas ortodoxas da Geórgia