text:
Chiwetalu Agu  (born 1956) is a Nigerian actor. He won the 2012 Nollywood award for 'best actor in indigenous movie (non-English speaking language)'. His usage of specific language slangs, phrases or clichés in many films has made him uniquely a household name in Nigeria and among Nollywood fans in general. While asserting that comic genres is a unique vehicle in projecting Nigerian culture globally as well as establishing the Nollywood brand, Agu is listed as one of the outstanding comedians who have contributed to the development of Nollywood comic genres by Prof. Femi Shaka of the University of Port Harcourt. Agu is married to Nkechi and has three sons and two daughters.

Early years
Agu's versatility dates back to the transition of Nigerian television soap operas to Nollywood movies. Before the inception of Nollywood, about 31 years ago, television soap opera was the order of the day and Agu featured in Nigerian Television Authority Channel 8 Enugu's Ikoro, produced by Joe Onyekwelu. He also featured in ETV Channel 50, now ESBS. in soaps like Baby Come Now and Ripples (in Lagos), produced by Chico Ejiro's brother, Zeb; in the latter he played the character of Chief Abunna.

Filmography
There is a record of at least about 150 movies in which Agu has been cast.

{| class="wikitable"
|-
! Year !!      Film      !! Role   !! Note
|-
|         || Last Ofalla 1-4|| ||
|-
|         || Taboo|| Ichie Ogwu ||
|-
|2002
|Old School
|
|
|-
| 1986 || Things Fall Apart|| ||
|-
|         || Ripples|| ||
|-
| 2008 || Return of Justice By Fire|| ||
|-
|         || Traditional Marriage 1 & 2|| ||
|-
|        || Fire on the Mountain 1 & 2|| ||
|-
|         || Price of the Wicked|| ||
|-
|         || Dr. Thomas|| || with Sam Loco Efe
|-
|         || The Priest Must Die|| ||
|-
|          || The Price of Sacrifice|| ||
|-
|          || The Catechist|| ||
|-
|           || Police Recruit|| ||
|-
|           || Sunrise 1 & 2|| ||
|-
|           || Old School 1-3|| ||
|-
|           || Honorable 1 & 2|| ||
|-
|           || Sounds of Love 1 & 2|| ||
|-
|                || Nkwocha|| ||
|-
|               || Across the Niger|| ||
|-
|               || The Plain Truth 1 7 2|| ||
|-
|
|Sounds of Love 1 & 2
|
|
|-
|
|Church Man 1 & 2
|Ukpabi
|
|-
|
|Holy Anger 1 & 2
|
|
|-
|
|Evil Twin
|
|with Pete Edochie
|-
|
|Beauty and the Beast 1-3
|
|
|-
|
|Royal Messengers 1 & 2
|
|
|-
|
|Royal Destiny 1 & 2
|
|
|-
|2007
|Burning kingdom 1 & 2
|
|
|-
|
|The Maidens
|
|with Clarion Chukwurah
|-
|
|Battle of the Gods 1 & 2
|
|
|-
|2018
|The Ghost and the Tout
|
|
|-
|2017
|The Wedding Party 2
|
|with Adesua Etomi
|-
|2019
|Ordinary Fellows
|Mr. Mgbu
|a film by Lorenzo Menakaya
|-
|2019
|She Is
|chief Amosun
|-
|2022
|De jumbled
|Alaka
|directed by Benneth Nwankwo
|-
|2022
|Aghugho Anyaukwu |Ubachi
|directed by Uzoma Sunday Logicman
|}

 Videography

 Controversies
Agu has raised controversies with comments where he has said that he will act for a good price and described the sexual harassment alleged in Nollywood as an issue with a general phenomenon. He added "Nollywood actresses are well endowed". See also interview in The Daily Independent.

On 7 October 2021, Chiwetalu Agu was arrested by soldiers at Iweka Bridge in Onitsha, and spent a night in custody before the National President of the Actors Guild of Nigeria secured his release from the Nigerian Army after questioning. He was arrested after he was spotted wearing an outfit depicting the flag of Biafra.

 Nominations
 In the first Nollywood Movie Awards in 2012: Agu was nominated for 'the best actor in indigenous movie for his role' in Nkwocha.
 Zulu African Film Academy Awards (ZAFAA London) 2011: Agu's role in The Maidens earned him nomination for 'the best supporting actor'.
 In the 2008 4th annual African Movie Academy Awards for his role in Across the Niger Agu was nominated for 'the best actor in a supporting role.'.

 Awards
 Agu was the winner in the first ever Nollywood Movie Awards 2012 for 'the best actor in an indigenous movie: non English speaking language' for his role in Nkwocha''.

References

Nigerian male film actors
Living people
Male actors from Enugu State
1956 births
Date of birth missing (living people)
20th-century Nigerian male actors
21st-century Nigerian male actors
Nigerian male television actors
Nigerian television actors
Igbo actors
Nigerian media personalities


text:
Psallus punctulatus is een wants uit de familie van de blindwantsen (Miridae). De soort werd het eerst wetenschappelijk beschreven door Auguste Puton in 1874.

Uiterlijk
De redelijk ovaal gevormde wants is altijd macropteer en kan 3 tot 4,5 mm lang worden. De grijsgele of witte wants heeft een rode tekening en is dicht bedekt met zowel goudkleurige als zwarte haartjes. Over de kop, het halsschild en het scutellum loopt een gele middenstreep. Het achterste deel van het halsschild heeft rode vlekjes, net als de voorvleugels. De vlekjes zijn naar het midden toe groter en onregelmatiger. Het uiteinde van het verharde deel van de voorvleugels, de cuneus, is grijsgeel met kleine vlekjes. Het bruine doorzichtige gedeelte heeft grijze aders. Van de gele antennes is het eerste segment meestal rood van kleur. De pootjes zijn geel met op de achterdijen kleine bruine vlekjes.

Leefwijze
De wants overleeft de winter als eitje en er is één enkele generatie in het jaar. De imagines zijn te vinden van april tot juli op zomereik (Quercus robur) en wintereik (Quercus petraea).

Leefgebied
De wants is in Nederland zeer zeldzaam en komt voornamelijk voor in Westelijk Midden-Europa.

Externe link

Blindwantsen
Dier uit het Palearctisch gebied

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
El Orconte es un río en Francia que corre en el departamento de Marne en la región de Grand Est.
Nace en el área forestal Forêt Domaniale de Trois-Fontaines en el municipio de Trois-Fontaines-l'Abbaye, desagua generalmente en dirección oeste y desemboca en el Marne como afluente derecho después de unos 31 kilómetros en el municipio de Frignicourt.
En los tramos inferiores, el Orconte cruza el Canal entre Champagne et Bourgogne, que acompaña al Marne como canal lateral.

Referencias

Ríos de Europa


text:
Sanyuan () is a county in the central part of Shaanxi province, China. It is the easternmost county-level division of Xianyang City.

Administrative divisions
As 2016, this County is divided to 11 towns.
Towns

Climate

Transportation
China National Highway 210
China National Highway 211

References

County-level divisions of Shaanxi
Xianyang


text:
А́на Каролі́на Ардо́айн Дос Са́нтос (,  17 січня 1978 року) — аргентинська модель і телеведуча. Вона також відома під прізвиськом Пампіта ( — уродженка Ла-Пампи).

Біографія
Ана Кароліна народилася 17 січня 1978 року у містечку Хенераль-Ача, провінція Ла-Пампа, Аргентина у родині вихідців з Бразилії. До 17 років жила в місті Санта-Роса, де закінчила школу. Займалася балетом і капоейрою з 9 років. Здобула титули Студентської королеви краси і Королеви краси провінції Жужуй. Переїхавши до Буенос-Айресу працювала у боулінгу та як промоутер, згодом стала продавцем у магазині одягу. Перемігши у кастингу, який влаштувала марка одягу, у магазині якої вона працювала, дівчина стала моделлю. Успіх прийшов до Кароліни після того як вона почала працювати у відомому агентстві Панчо Дотто Dotto Models. Вона брала участь у рекламних кампаніях фірм Victoria's Secret, Wonderbra, John L. Cook, Honda і Coca Cola. 30 жовтня 2002 року Кароліна Ардоайн вийшла заміж за Мартіна Баррантеса, але їх шлюб не тривав довго. Пампіта почала зустрічатися з чилійським актором Бенхаміном Вікуньєю, з яким згодом і одружилася та має двох дітей. Окрім модельної діяльності, Пампіта була ведучою кількох шоу на аргентинському, чилійському й іспанському телебаченні, «хрещеною матір'ю» збірної Аргентини з футболу впродовж Чемпіонату світу з футболу 2002, знімалася у серіалах «Буремний шлях» і «Подвійне життя», була королевою пісенного фестивалю у Вінья-дель-Мар 2004 року. 2009 року Ардоайн покинула агентство Dotto Models і перейшла до musemanagement.

Примітки

Посилання

 Фан-сайт моделі
 Про Пампіту на сайті агентства musemanagement

Аргентинські жінки-моделі
Аргентинські телеведучі


text:
Дискография Гарта Брукса (англ. Garth Brooks) — американского кантри-исполнителя

Студийные альбомы

1980-е

1990-е

2000-е

Сборники и концертные альбомы

1990-е

2000-е

Праздничные альбомы

Бокс-сеты

Как «Крис Гейнс»

Синглы

1989—1990

1991—2000

2001—2010

Другие синглы

Синглы как «Крис Гейнс»

Другие синглы в чартах

Видеография

Видеоальбомы

Видеоклипы

Примечания

Брукс, Гарт
Гарт Брукс
Брукс, Гарт


text:
Ваді-ель-Муджиб () — ваді (річковий каньйон) в Йорданії, що впадає у Мертве море на висоті 420 м нижче рівня моря. Утворює найнижчий у світі природний заповідник, Ель-Муджиб, який входить до попереднього списку Світової спадщини ЮНЕСКО. Згадується в Біблії під назвою Арнон.

Географія

Ваді
Упродовж останнього льодовикового періоду рівень води в Мертвому морі перебував на висоті 180 м нижче рівня моря (приблизно на 240 м вище, ніж сьогодні). Внаслідок цього вода почала затоплювати нижні ділянки каньйонів уздовж берегів, які ставали затоками та накопичували відкладення. Зі зміною кліматичних умов приблизно 20 тис. років тому рівень води в озері впав, спричинивши блокаду каньйонів озерним мергелем. Ваді-ель-Муджибу, на відміну від решти каньйонів, не вдалося відновити свої нижні течії. Натомість він утворив маленькі щілини в пісковику, які згодом були розмиті під тиском величезного стоку водозбора.

Заповідник
Заповідник Ель-Муджиб розташований посеред гір у південній частині долини Йордану, приблизно в 90 км на південь від Амману. Охоронна зона площею 212 км² була створена в 1987 році Королівським товариством охорони природи. У 2011 році ЮНЕСКО оголосило Ель-Муджиб біосферним заповідником. Він простягається до гір Ель-Караку та Мадаби, досягаючи деінде висоти 900 м над рівнем моря. Завдяки значному перепаду висот (1300 м між найвищою та найнижчими точками), а також наявності семи приток, заповідник містить багате видове різноманіття. Рельєф Ель-Муджибу на висоті до 800 м є переважно скелястим та пустельним, зі скелями та ущелинами, що прорізають плато. Численні джерела заповідника впадають до Мертвого моря.

Поруч з Ель-Муджибом також розташовані термальні джерела Мааїн, що широко використовуються відвідувачами для туризму та відпочинку.

Гребля Ель-Муджиб була споруджена в 2004 році на дні ваді, в місці перетину  річки та сучасної дороги. Внаслідок цього на місці утворилося велике озеро. Сьогодні Ваді-ель-Муджиб живиться сімома притоками.

Флора
Заповідник містить понад 300 видів рослин, 10 видів хижих звірів, а також багато осілих та перелітних птахів. До того ж, деякі рідкісні види котів, кози та інші гірськи тварини мешкають у важкодоступних і віддалених гірських та долинних районах.

Рослинність на плато є степовою за типом, а на гірських схилах вона майже відсутня. Просочування підземних вод трапляється в деяких місцевостях уздовж берегів Мертвого моря, наприклад, у термальних джерелах Зари, де ростуть акації, тамарикс, фінік, олеандр та є невелике болото. Деякі зі схилів заповідника використовуються скотарями для випасу кіз та овець.

Фауна
Окрім великої кількості осілих птахів, заповідник є важливим місцем зупинки  для величезної кількості перелітних птахів, які щорічно мігрують уздовж Великої рифтової долини між Африкою та північно-східною Європою. В Ель-Муджибі зустрічаються:

 Ягнятник (Gypaetus barbatus)
 Стерв'ятник (Neophron percnopterus)
 Сип білоголовий (Gyps fulvus)
 Яструб коротконогий (Accipiter brevipes)
 Боривітер степовий (Falco naumanni)
 Підсоколик сірий (Falco concolor)
 Куріпка аравійська (Ammoperdix heyi)
 Сова аравійська (Strix butleri)
 Кам'янка білогруда (Oenanthe monacha)
 Трактрак чорнохвостий (Cercomela melanura)
 Кратеропа аравійська (Turdoides squamiceps)
 Вівсянка строкатоголова (Emberiza striolata)
 Снігар туркменський (Bucanetes githagineus)
 Горобець месопотамський (Passer moabiticus)
 Моріо аравійський (Onychognathus tristramii).

До того ж, в Ель-Муджабі присутньо чимало хижих тварин, наприклад гієна смугаста та вовк арабський. Однією з найважливіших тварин заповіднику є козел нубійський, який перебував під загрозою знищення внаслідок надмірного полювання.

Біблійна історія

Ваді-ель-Муджиб, що згадується в Біблії під назвою Арнон, споконвіку служив природним кордоном. Згідно з П'ятикнижжям ( ;  ; ), ця річка колись відділяла землі моавітів від земель амореїв.

В Книзі повторення закону  () також йдеться, що під час перебування євреїв на цих землях, Арнон розділяв Моав між племенами Рувима та Гада.

Згідно з написом на Стелі Меша,  плем'я Гада (а не Рувима) раніше жило в Атароті, звідки Меша, зі свого боку, вигнав ізраїльтян. Про давнє значення річки та поселень, що стояли на ній, свідчать численні руїни мостів, фортів та будівель, знайдені в навколишній місцевості. Броди Арнону згадуються в Книзі Ісаї (). Про «арнонські висоти», увінчані замками вождів, йдеться також і в Книзі Чисел ().

Примітки

Природоохоронні об'єкти, засновані 1987
Заповідники Йорданії
Ваді Йорданії
Світова спадщина в Йорданії
Біблійні місця


text:
Papyrus Design Group, Inc. era una casa sviluppatrice di videogiochi fondata nel 1987 da David Kaemmer e Omar Khudari.

È per lo più conosciuta per le serie di giochi di guida basati sulla formula NASCAR ed Indycar, e per il simulatore di guida Grand Prix Legends. La compagnia venne acquisita nel 1995 da Sierra Entertainment e fu chiusa verso la fine del 2004.

Giochi sviluppati da Papyrus
 Indianapolis 500: The Simulation (1989)
 IndyCar Racing (1993)
 NASCAR Racing (1994)
 IndyCar Racing II (1995)
 Road Rash (1996) (with Buzz Puppet Productions)
 NASCAR Racing 2 (1996)
 NASCAR Grand National Series Expansion Pack (1997) (add-on for NASCAR Racing 2)
 SODA Off-Road Racing (1997)
 Grand Prix Legends (1998)
 NASCAR Legends (1998)
 NASCAR Racing 1999 Edition (1999)
 NASCAR Craftsman Truck Racing (1999)
 NASCAR Racing 3 (2000)
 NASCAR Racing 4 (2001)
 NASCAR Racing 2002 Season (2002)
 NASCAR Racing 2003 Season (2003)

Collegamenti esterni


text:
Isobel è una canzone della cantante islandese Björk ed è il secondo singolo tratto dall'album Post.

Descrizione
La canzone parla di una donna di nome Isobel, che vive da sola ed è sposata con sé stessa.

In occasione del Björk Orkestral, serie di concerti del 2021 in cui ha celebrato la sua carriera, Björk ha parlato della canzone, fornendo non soltanto l'interpretazione della storia, ma inserendola anche in un trittico all'interno del quale rappresenterebbe l'adolescenza — insieme a Human Behaviour (l'infanzia) e a Bachelorette (la maturità):

Video musicale
Il surreale video musicale, girato in bianco e nero, è stato diretto da Michel Gondry. La cantante suona il piano che è completamente pieno di tubi da cui fuoriesce acqua. Bambini giocano in acqua indossando maschere. Successivamente la cantante viene mostrata distesa lungo le sponde di un fiume, con addosso un vestito pieno di bulbi luminosi. Ad un certo punto inizia a prendere i bulbi dal suo vestito e piantarli nel terreno. I bulbi iniziano a crescere producendo degli incubatori che contengono degli aeroplani giocattolo. Quando gli aeroplani diventano abbastanza grandi, rompono gli incubatori e volano via. Allo stesso tempo dal terreno nascono grattacieli.

Tracce

CD 1
 Isobel – 5:47
 Charlene – 4:44
 I Go Humble – 4:44
 Venus as a Boy (Harpsichord) – 2:13

CD 2
 Isobel – 5:47
 Isobel (Deodato Mix) – 6:09
 Isobel (Siggtriplet Blunt Mix) – 4:49
 Isobel (Goldie Remix) – 8:09

Classifiche

Note

Collegamenti esterni

 testo di Isobel su bjork.com
  su ifilm.com

Videoclip diretti da Michel Gondry


text:
Diego de Farias Pinto (Rio de Janeiro, 1983 — Rio de Janeiro, 5 de dezembro de 2019), mais conhecido como Bunitinho, foi um comediante, humorista e influenciador digital brasileiro. Começou a ficar famoso nas redes sociais em 2018. Tinha 400 mil seguidores no Instagram e quase 100 mil inscritos no YouTube.  Diego participou de programas de TV,  como o Balanço Geral, da RecordTV e programa de rádio na FM O Dia.

Morte
O humorista foi morto em uma operação do Batalhão de Operações Policiais Especiais (Bope) em um baile funk no Morro do Dendê, enquanto participava do mesmo.

Naturais da cidade do Rio de Janeiro
Humoristas do Rio de Janeiro
Influenciadores digitais do Brasil


text:
Chlebičov () – wieś w Czechach, w kraju morawsko-śląskim, w okresie Opawa. Według danych z dnia 1 stycznia 2010 liczyła 1094 mieszkańców.

Pierwsza wzmianka pisemna o wsi Clebizstowe pochodzi w 1250, kiedy to należała do Margrabstwa Moraw, następnie do księstwa opawskiego. Miejscowość leży w ziemi hulczyńskiej zamieszkałej przez Morawców (inaczej Prajzaków), od XVIII wieku jej nazwę po niemiecku zaczęto zapisywać w postaci skróconej Kleb(e)sch. Po wojnach śląskich należała do Królestwa Prus (w powiecie raciborskim), w 1920 przyłączona do Czechosłowacji.

Przypisy

Powiat Opawa
Miejscowości w kraju morawsko-śląskim


text:
"Бъджи" () е бивша уелска рок музикална група, която е сред пионерите в хевиметъл жанра.

История
Образувана е през 1967 година в Кардиф. Първоначално свирят хардрок, превръщайки се в едни от първите експериментиращи с хевиметъл звук, подобно на Блек Сабат и Ръш.

Макар че не получава широка популярност, групата оказва значително влияние върху Новата вълна в британския хевиметъл, както и върху американски групи, като Металика и Саундгардън.

В средата на 1980-те групата се разпада, но от 1995 година се събира неколкократно за концерти и издава още няколко албума.

Използвана литература

Източници

Външни препратки
  Budgie в Encyclopaedia Metallum

Музикални групи в Кардиф
Британски прогресив рок групи
Британски хардрок групи
Британски метъл групи


text:
Geshur, Gesur, Gessur o Geixur va ser un petit regne a la regió del Golan (Síria) al nord de Galaad, entre el mont Hermon i el llac Tiberíades; era poblat per la tribu beduïna coneguda com a geshurites (gessurites). Probablement ocupaven la zona rocallosa d'Argob, la moderna Lejah, al nord-oest del Bashan, propera al Regne d'Aram. La població era cananea però la classe dominant eren els arameus.

El rei David es va casar amb la filla del rei Talmai de Geshur. Aquesta filla va ser la mare d'Absalom, que va fugir a Geshur després de la mort del seu germà Amnon, on hi va viure durant tres anys. El regne de Geshur ocupava la plana de Lejah, al Hauran. El rei Ammihud, cap a l'any 1000 aC i després Talmai van ser clients d'Israel. Va passar a dependre de Damasc als voltants de l'any 920 aC.

Referències

Estats arameus
Geografia històrica d'Israel


text:
Jeremy Edward Nirina Ebobisse Ebolo (ur. 14 lutego 1997 w Paryżu) – amerykański piłkarz występujący na pozycji napastnika w amerykańskim klubie Portland Timbers oraz w reprezentacji Stanów Zjednoczonych.

Kariera klubowa

Charleston Battery
22 sierpnia 2016 przeszedł do zespołu Charleston Battery. Zadebiutował 4 września 2016 w meczu USL Championship przeciwko Rochester Rhinos (1:2). Pierwszą bramkę zdobył 7 września 2016 w meczu ligowym przeciwko FC Montreal (2:1).

Portland Timbers
13 stycznia 2017 podpisał kontrakt z klubem Portland Timbers. Zadebiutował 7 maja 2017 w meczu Major League Soccer przeciwko San Jose Earthquakes (3:0). Pierwszą bramkę zdobył 24 lipca 2017 w meczu ligowym przeciwko Vancouver Whitecaps FC (1:2). 6 maja 2021 zadebiutował w Lidze Mistrzów CONCACAF w meczu przeciwko Club América (3:1).

Kariera reprezentacyjna

Stany Zjednoczone U-20
W 2016 roku otrzymał powołanie do reprezentacji Stanów Zjednoczonych U-20. Zadebiutował 30 czerwca 2016 w meczu towarzyskim przeciwko reprezentacji Kostaryki U-20 (2:0), w którym zdobył swoją pierwszą bramkę. W 2017 roku otrzymał powołanie na Mistrzostwa CONCACAF U-20 2017, na których zadebiutował 18 lutego 2017 w meczu fazy grupowej przeciwko reprezentacji Panamy U-20 (0:1). 5 marca 2017 wystąpił w finale Mistrzostw CONCACAF U-20 2017 przeciwko reprezentacji Hondurasu U-20 (0:0 k. 5:3), który jego zespół wygrał i zdobył złoty medal. 9 maja 2015 otrzymał powołanie na Mistrzostwa Świata U-20 2017, na których zadebiutował 25 maja 2017 w meczu fazy grupowej przeciwko reprezentacji Senegalu U-20 (0:1). Pierwszą bramkę na Mistrzostwach Świata U-20 2017 zdobył 1 czerwca 2017 w meczu ćwierćfinału przeciwko reprezentacji Nowej Zelandii U-20 (6:0).

Stany Zjednoczone U-23
W 2019 roku otrzymał powołanie do reprezentacji Stanów Zjednoczonych U-23. Zadebiutował 22 marca 2019 w meczu towarzyskim przeciwko reprezentacji Egiptu U-23 (0:2).

Stany Zjednoczone
W 2019 roku otrzymał powołanie do reprezentacji Stanów Zjednoczonych. Zadebiutował 28 stycznia 2019 w meczu towarzyskim przeciwko reprezentacji Panamy (3:0).

Statystyki

Klubowe
 (aktualne na dzień 27 czerwca 2021)

Reprezentacyjne
 (aktualne na dzień 27 czerwca 2021)

Sukcesy

Portland Timbers
  Wicemistrzostwo Stanów Zjednoczonych (1×): 2018

Reprezentacyjne

Stany Zjednoczone U-20
  Mistrzostwa CONCACAF U-20 (1×): 2017

Uwagi

Przypisy

Bibliografia

Reprezentanci Stanów Zjednoczonych w piłce nożnej
Piłkarze Charleston Battery
Piłkarze Portland Timbers
Ludzie urodzeni w Paryżu
Urodzeni w 1997


text:
«Та́йна за́мка Чи́мниз» () — детективный роман Агаты Кристи, написанный в 1925 году, впервые опубликованный в Великобритании в том же году издательством «The Bodley Head». Позднее особняк Чимниз, а также некоторые персонажи этого романа появляются в романе 1929 года «Тайна семи циферблатов».

Сюжет
Главный герой романа, Энтони Кейд, работает экскурсоводом в Южной Родезии. Там он встречает своего старого знакомого, который предлагает ему доставить в Лондон рукопись мемуаров князя Стилптича и получить за это значительное вознаграждение. Энтони соглашается, но это задание оказывается весьма опасным, ведь Стилптич в прошлом был замешан в серьёзных международных интригах, и публикации его мемуаров опасаются многие политики, в том числе в Великобритании. В это же время в замок Чимниз приглашают Михаила Оболовича, наследного принца Герцесловакии, чтобы убедить его предоставить британским компаниям концессии на добычу нефти в этой балканской стране в обмен на поддержку в восстановлении монархии в Герцесловакии. Однако в первую же ночь в замке Михаила убивают выстрелом из пистолета. Энтони Кейд был в момент убийства поблизости и становится главным подозреваемым. Поскольку прямых доказательств его вины нет, его приглашают на время расследования погостить в замке. Следствие поручается суперинтенданту Баттлу, специализирующемуся на щепетильных криминальных делах, чреватых серьёзными политическими последствиями. В ходе расследования выясняется, что причиной убийства была не политика, а бриллиант «Кохинур», украденный в этом замке несколько лет назад и, возможно, где-то здесь же спрятанный.

Персонажи

Обитатели замка Чимниз
 Маркиз Кэйтерем (Marquis of Caterham) — владелец замка
 Леди Эйлин «Бандл» Брент (Lady Eileen «Bundle» Brent) — старшая дочь маркиза
 Дэйзи и Дулчи Брент (Daisy and Dulcie Brent) — младшие дочери маркиза
 Тредуелл (Tredwell) — дворецкий
 Мисс Бран (Miss Brun) — гувернантка двух дочерей маркиза

Представители Британского правительства
 Достопочтенный Джордж Ломакс (The Honourable George Lomax) — министр иностранных дел
 Билл Эверсли (Bill Eversleigh) — сотрудник министерства иностранных дел

Представители Герцесловакии
 Принц Михаил Оболович (Prince Michael Obolovitch) — наследник престола
 Капитан Андрасси (Captain Andrassy) — его шталмейстер
 Борис Анчукофф (Boris Anchoukoff) — его камердинер
 Барон Лолопретджил (Baron Lolopretjzyl) — лондонский представитель Монархической партии Герцесловакии
 Принц Николас Оболович (Prince Nicholas Obolovitch) — он же Энтони Кейд
 Агент общества «Братство Кровавой руки»

Полиция и следователи
 Инспектор Бэдгворт (Inspector Badgworth)
 Доктор Картрайт (Dr. Cartwright)
 Суперинтендант Баттл (суперинтендант — звание в британской полиции, примерно соответствующее армейскому майору)
 Констебль Джонсон

Экранизации, адаптации и театральные постановки
 В 1931 году Кристи написала пьесу, положив в основу роман. Пьеса, однако, была поставлена лишь в 2003 году в Канаде, когда ранее потерянная рукопись пьесы была обнаружена.
 В 2007 году издательством HarperCollins была выпущена графическая новелла по мотивам романа.
 В сентябре 2009 года британской телекомпанией ITV Studios был снят эпизод телесериала Марпл (), в основу которого лег роман «Тайна Замка Чимниз». В роли Мисс Марпл британская актриса Джулия Маккензи. Замок Чимниз сохраняется  в качестве места действия. Тем не менее добавление мисс Марпл в качестве основного детектива является лишь первым из многих изменений, внесённых в сценарий. Некоторые персонажи объединяются и переименовываются. Герцесловакия меняется на Австрию, а также изменяется личность убийцы и мотив преступления. Один из элементов сюжета взят из рассказа Агаты Кристи «Трава смерти».

Примечания

Романы Агаты Кристи
Романы 1925 года
Мисс Марпл
Суперинтендант Баттл


text:
Jekaterina Grigorjeva (), född den 21 april 1974 som Jekaterina Lesjtjova, är en rysk friidrottare som tävlar i kortdistanslöpning.

Grigorjeva deltog vid EM 1994 där hon blev utslagen i semifinalen på 200 meter. Vid Olympiska sommarspelen 1996 var hon med i det ryska stafettlag på 4 x 100 meter som slutade på fjärde plats.

Vid VM 1997 slutade hon på en fjärde plats på 200 meter på tiden 22,50. Hon deltog även vid EM i Göteborg 2006 där hon blev silvermedaljör på 100 meter på tiden 11,22 bakom Kim Gevaert. Vid samma mästerskap ingick hon i det ryska stafettlag som blev guldmedaljörer på 4 x 100 meter.

Källor
 Fakta på IAAF:s webbplats

Födda 1974
Ryska kortdistanslöpare
Kvinnor
Levande personer
Tävlande vid olympiska sommarspelen 1996 från Ryssland
Tävlande i friidrott vid olympiska sommarspelen 1996


text:
Capnocytophaga canimorsus () ist ein gramnegatives, stäbchenförmiges Bakterium der Gattung Capnocytophaga, das normal im Maul von Hunden und Katzen vorkommt.

Medizinische Bedeutung
Unschädlich für das Tier, kann Capnocytophaga canimorsus in seltenen Fällen nach Hunde- oder Katzenbissen beim Menschen zu Infektionen führen. Seit der Entdeckung 1976 belaufen sich die gegenwärtigen Schätzungen auf einen Fall pro 1 Million Menschen. Diese seltenen Infektionen sind in über 160 medizinischen Berichten mit Wundbrand, Blutvergiftung (Bakteriämie bzw. Sepsis), Hirnhautentzündung oder Endokarditis, einer Entzündung der Herzinnenhaut, beschrieben. In mehr als 60 Prozent der bekannten Fälle waren Patienten mit geschwächtem Immunsystem, entfernter Milz oder Alkoholmissbrauch betroffen. Infektionen können bei frühzeitiger Erkennung effizient mit verschiedenen Antibiotika behandelt werden. 2014 wurde ein Todesfall nach Hundebiss und folgender Infektion mit C. canimorsus beschrieben, 2018 starb ein Bremer infolge der Infektion über den Speichel seines Hundes.

Zur antibiotischen Therapie eignen sich Ampicillin, Amoxicillin, Ampicillin-Sulbactam und Amoxicillin-Clavulansäure. Alternativ auch Clindamycin, Doxycyclin, Metronidazol und Moxifloxacin sowie Imipenem und Meropenem. Bei geplanter Therapie sollten begleitende Keime mitbedacht werden.

Molekulare Mechanismen der Pathogenität
C. canimorsus ist ein bislang wenig erforschter Krankheitserreger, aber es konnte bereits gezeigt werden, dass C. canimorsus von Makrophagen weder erkannt noch phagozytiert wird. Es kommt entsprechend nicht zu einer Entzündungsreaktion, was für eine Immunabwehr notwendig wäre.  Bei Eintrag von C. canimorsus in den menschlichen Blutstrom (z. B. durch eine Hundebissverletzung) können sich die Bakterien darum zunächst weitgehend unerkannt vermehren.

Die Bakterien können sich von speziellen Zuckerresten auf der Oberfläche von Säugetierzellen ernähren.
Diese Eigenschaft könnte durch die Anpassung der Bakterien an ihr natürliches Umfeld im Säugetiermaul entstanden sein.

Literatur
 Don J. Brenner, D. G. Hollis, G. R. Fanning, R. E. Weaver: Capnocytophaga canimorsus sp. nov. (formerly CDC group DF-2), a cause of septicemia following dog bite, and C. cynodegmi sp. nov., a cause of localized wound infection following dog bite. In: J Clin Microbiol. 27, 1989, S. 231–235.
 C. Lion, F. Escande, J. C. Burdin: Capnocytophaga canimorsus infections in human: review of the literature and cases report. In: Eur J Epidemiol. 12, 1996, S. 521–533.
 D. M. Tierney, L. P. Strauss, J. L. Sanchez: Capnocytophaga canimorsus mycotic abdominal aortic aneurysm: why the mailman is afraid of dogs. In: J Clin Microbiol. 44, 2006, S. 649–651.
 H. Shin, M. Mally, M. Kuhn, C. Paroz, G. R. Cornelis: Escape from immune surveillance by Capnocytophaga canimorsus. In: J Infect Dis. 195, 2007, S. 375–386.
 S. Meyer, H. Shin, G. R. Cornelis: Capnocytophaga canimorsus resists phagocytosis by macrophages and blocks the ability of macrophages to kill other bacteria. In: Immunobiology. 213(9-10), 2008, S. 805–814.
 M. Mally, H. Shin, C. Paroz, R. Landmann, G. R. Cornelis: Capnocytophaga canimorsus: A Human Pathogen Feeding at the Surface of Epithelial Cells and Phagocytes. In: PLoS Pathogens. 4(9), 2008, S. e1000164. doi:10.1371/journal.ppat.1000164
 Case records of the Massachusetts General Hospital. Case 10-2014. A 45-year-old man with a rash. In: N Engl J Med., 370(13), 27. Mar 2014, S. 1238–1248.

Weblinks
Fallberichte:
 Tod nach Hundebiss – Bakterielle Infektion war die Ursache. Spiegel Online,
 Dog saliva infection capnocytophaga CNN,
 Albtraum für Tierfreunde! Mann wird von Hund abgeleckt und stirbt. TAG24

Einzelnachweise

Flavobacteriales (Ordnung)
Flavobacteriales


text:
Cathy Lee Guisewite, född 5 september 1950, i Dayton, Ohio, är en amerikansk tecknare som skapade serien Cathy (1976-2010). Serien fokuserade på en karriärkvinna och prövningar i arbete och privatliv, via ätande, arbete, relationer och att ha en mamma. I en seriestripp kallar seriefiguren Cathy dessa saker "de fyra grundläggande skuldgrupperna".

Biografi

Uppväxt
Guisewite föddes i Dayton och växte upp i Midland, Michigan. Hon är dotter till  William L. och Anne Guisewite och har två systrar; Mary Anne och Mickey. Hon studerade vid Midland High School och fortsatte sedan till University of Michigan där hon tog kandidatexamen (bachelor's degree) i engelska 1972.

Karriär
Efter examen började Guisewite arbeta inom reklambranschen, likt sin far. Hon gjorde även teckningar, baserade på händelser i och utanför arbetet, som hon skickade till föräldrarna. Modern uppmanade henne att skicka teckningarna till en förläggare, vilket hon till slut gjorde. "Mitt mål var inte att göra en serie. Det var att få mamma sluta säga att jag kunde göra en serie." Till Guisewites överraskning, var dock förlaget intresserat och skickade ett kontrakt.

Guisewite var till att börja med tveksam till att serien och huvudpersonen fick namnet Cathy, men hon fick ge med sig. Cathy gick i 66 tidningar första året, och Guisewite arbetade en period både med reklam och tecknandet. 1980 gick serien i 150 dagstidningar, och Guisewite sade upp sig för att satsa helt på serieskapandet. Hon arbetade med detta fram till 2010, då hon drog sig tillbaka.

Som mest - i mitten av 1990-talet - gick Cathy i omkring 1 400 tidningar. Cathy har även utkommit i bokform, på tv samt som licensierade produkter som gratulationskort, kläder med mera.

Bibliografi

 The Cathy Chronicles, , (1978)
 What Do You Mean, I Still Don't Have Equal Rights??!!, , (1980)
 I think I'm having a relationship with a blueberry pie!, , (1981)
 What's a Nice Single Girl Doing with a Double Bed??!, , (1981)
 Another Saturday Night of Wild and Reckless Abandon, , (1982)
 It Must Be Love, My Face Is Breaking Out, , (1982)
 Cathy's Valentine's Day Survival Book, How to Live through Another February 14, , (1982)
 How to Get Rich, Fall in Love, Lose Weight, and Solve all Your Problems by Saying "NO", , (1983)
 Eat Your Way to a Better Relationship, , (1983)
 Climb Every Mountain, Bounce Every Check, , (1983)
 A Mouthful of Breath Mints and No One to Kiss, , (1983)
 Men Should Come With Instruction Booklets, , (1984)
 Sorry I'm Late. My Hair Won't Start, , (1985)
 Wake Me Up When I'm a Size 5", , (1985)
 My Cologne Backfired, , (1986)
 Stressed for Success, , (1986)
 The Salesclerk made me Buy it, , (1986)
 Thin Thighs in Thirty Years, , (1986)
 A Hand To Hold, An Opinion To Reject, , (1987)
 I'll Pay $5,000 For a Swimsuit That Fits Me!!!, , (1987)
 It must be something in the ink. , (1987)
 Two Pies. One Fork, , (1987)
 May I borrow Your Husband and Baby?, , (1988)
 Why Do the Right Words Always Come Out of the Wrong Mouth?, , (1988)
 My Granddaughter Has Fleas!!, , (1989)
 Sue the Hairstylist, , (1989)
 $14 in the Bank and a $200 Face in My Purse, , (1990)
 It isn't smog. It's eyeshadow!, , (1990)
 The Family thigh problem begins with the mouth, , (1990)
 Reflections, A Fifteenth Anniversary Collection, , (1991)
 Run for Your Life...The Man Is a Cow, , (1991)
 The Worse Things Get, the Better We Eat, , (1991)
 Between love and madness lies the shoe department, , (1992)
 Only Love Can Break a Heart, But a Shoe Sale Can Come Close, , (1992)
 Dancing Through Life in a Pair of Broken Heels, , (1993)
 I Want to Be the Person I Used to Be Repulsed By, , (1993)
 Like Mother, Like Daughter, , (1993)
 Revelations from a 45-Pound Purse, , (1993)
 The Child Within Has Been Awakened But The Old Lady on the Outside Just Collapsed, , (1994)
 Understanding the "Why" Chromosome, , (1995)
 Cathy Twentieth Anniversary Collection, , (1996)
 Shop Till You Drop Then Sit Down And Buy Shoes, , (1996)
 Cathy; Reciped and Foodstyles of the Stars, , (1997)
 Abs of Steel, Buns of Cinnamon, , (1997)
 Girl Food, , (1997)
 I Am Woman, Hear Me Snore, , (1998)
 Confessions to My Mother, , (1999)
 I'd Scream Except I Look So Fabulous, , (1999)
 Shoes: Chocolate For The Feet, , (2000)
 Food: A Celebration of One of the Four Basic Guilt Groups, , (2001)
 Love: A Celebration of One of the Four Basic Guilt Groups, , (2001)
 Mom: A Celebration of One of the Four Basic Guilt Groups, , (2001)
 Work: A Celebration of One of the Four Basic Guilt Groups, , (2001)
 Cathy Collection: 25th Anniversary Book, , (2001)
 The Wedding of Cathy and Irving, , (2005)
 The Mother-Daughter Dance'', , (2016)
 Fifty Things that Aren't My Fault: Essays From the Grown-Up Years, (2019)

Priser och utmärkelser

 1986: Hedersdoktor vid Russell Sage College
 1987: Emmy Award för "Outstanding Animated Program"
 1993: Reuben Award för "Outstanding Cartoonist of the Year for her work of 1992"  från National Cartoonists Society

Referenser

Födda 1950
Amerikanska serieskapare
Kvinnor
Levande personer


text:
No Grave But the Sea – piąty album szkockiej grupy folk/power metalowej Alestorm, wydany przez wytwórnię Napalm Records. Album został opublikowany 26 maja 2017.

Lista utworów

Albumy Alestorm
Albumy Napalm Records
Albumy muzyczne wydane w roku 2017


text:
Ханлар:
 Ханлар — имя
 Ханлар — название азербайджанского города Гёйгёль в 1938—2008 гг.
 Ханлар — название поселка в Сабаильском районе Баку Биби-Эйбат до 1992 г.
 Ханлар — остров в Каспийском море, близ Баку.


text:
Сант'Агостѝно (, на местен диалект Sent'Agusten, Сент'Агустен) е градче в северна Италия, община Тере дел Рено, провинция Ферара, регион Емилия-Романя. Разположено е на 15 m надморска височина.

Източници

Ферара (провинция)
Градове в Емилия-Романя


text:
Penelope Alice Wilton (Scarborough, Inglaterra, 3 de junio de 1946) es una actriz británica de teatro, cine y televisión. Entre 1984 y 1989 protagonizó junto a Richard Briers la comedia de situación de la BBC, Ever Decreasing Circles. También ha aparecido en cuatro episodios de Doctor Who como la primera ministra del Reino Unido, Harriet Jones, y en las seis temporadas de Downton Abbey miembro del reparto principal interpretando a Isobel Crawley. En el cine, formó parte del elenco de Cry Freedom (1987), Iris (2001), Shaun of the Dead (2004) y El Exótico Hotel Marigold (2012).

Ha estado casada con los actores, Daniel Massey y Ian Holm, con quien protagonizó en 1992 y 1993 The Borrowers y The Return of the Borrowers, respectivamente. De su primer matrimonio tiene una hija, Alice.

Primeros años
Penelope Alice Wilton nació en Scarborough, en el histórico Riding del Norte de Yorkshire (hoy en día parte de Norte de Yorkshire). Penelope era la segunda de las tres hijas de Clifford Wilton, un barrister (abogado) y Alice Travers, una bailarina de tap y ex-actriz, que según Wilton «era frágil y a menudo enferma». Nacida en una familia de actores, Penelope era la sobrina de Bill Travers y Linden Travers y la prima de Richard Morant. A su vez, sus abuelos eran dueños de teatros. Penelope recibió una educación conservadora en un Convento de Surrey y tras cumplir los dieciocho años y con su familia establecida en Londres, estudió en el Drama Centre.

Wilton dijo que desde chica «amaba el teatro porque amaba escribir. No leía mucho porque tenía un poco de dislexia, pero con el teatro podía ver y escuchar todo lo que estaba pasando». Además, contó: «crecí haciendo obras pequeñas con mi hermana – la actuación fue siempre lo que quise hacer».

Carrera
Penelope Wilton debutó en el teatro en el papel de Cordelia en la obra El rey Lear, en una adaptación de la Nottingham Playhouse dirigida por Jonathan Miller. En sus inicios, actúo junto a Peter Halliday y Nicholas Clay en The Hostage también de la Nottingham Playhouse y junto a Ralph Richardson en el West End. En 1978, protagonizó junto a Michael Gambon y Daniel Massey, su primer esposo, la  obra de Harold Pinter Betrayal, en el Royal National Theatre. Wilton señaló a ambos como sus compañeros favoritos; trabajo junto a Gambon en The Norman Conquests (1974), Much Ado About Nothing (1981) y Sisterly Feelings (1980) y junto a Massey en Bloomsbury (1974), The Philanderer (1978) y Man and Superman (1981). Su carrera teatral se ha desarrollado paralelamente al cine y a la televisión, con interpretaciones en los últimos años de Gertrude en Hamlet (2009) y Agnes en A Delicate Balance (2011).

Wilton cosechó un gran éxito en el teatro con varias nominaciones a numerosos premios; ganó dos veces el Critics' Circle Theatre Award por sus interpretaciones en Much Ado About Nothing (1981) y The Deep Blue Sea (1993) y ganó un London Evening Standard Theatre Award, compartido con Margaret Tyzack, por su trabajo en The Chalk Garden (2009).  También fue nominada en otra ocasión al London Evening Standard Theatre Award por su actuación en The Little Foxes (2001) y cinco veces al Premio Laurence Olivier por sus papeles en Man and Superman (1981), The Secret Rapture (1988), The Deep Blue Sea (1994), John Gabriel Borkman (2008) y The Chalk Garden. Wilton dijo «fui lo suficientemente afortunada de trabajar en los tres medios de la televisión, el teatro y el cine, pero que de todos, el teatro ha sido el más importante», según ella «el teatro refleja a la sociedad». También opinó que para el teatro se necesita «que tengas un entendimiento del idioma» y «tener pasión; no tiene sentido ser un actor cuidadoso, tienes que correr riesgos».

Inició luego su carrera en la televisión en 1972, cuando junto a Robert Powell formó parte del elenco de Mrs. Warren's Profession en la serie de BBC Play of the Month, en donde interpretó a Vivie Warren. En 1975, volvió a participar en la serie, esta vez en el rol de Regan en El rey Lear. En 1982 y 1983 participó en dos producciones de BBC Television Shakespeare, en Otelo como Desdémona y una vez más en El rey Lear como Regan.

Su salto a la fama se produjo tras protagonizar junto a Richard Briers la comedia de situación Ever Decreasing Circles, que con 27 episodios se emitió entre 1984 y 1989. En la serie interpretó a Ann, una mujer que sufre por su matrimonio y busca un modo de vida más aventurero. Coquetea con su carismático vecino, pero finalmente se mantiene fiel a su esposo.

En 1992 Wilton y su esposo, Ian Holm, interpretaron a Homily y Pod en The Borrowers, una adaptación de la BBC sobre la novela infantil homónima de Mary Norton. Wilton y Holm retomaron sus roles en 1983 con The Return of the Borrowers.

En 2005 Penelope Wilton participó en el remake de la serie británica Doctor Who como actriz invitada en dos episodios. Su papel de la primera ministra Harriet Jones, fue creado especialmente para ella por el guionista y productor ejecutivo Russell T Davies, con quien ya había trabajado en la serie de la ITV Bob & Rose (2001). Su personaje reapareció en el especial de Navidad, The Christmas Invasion e hizo una última aparición en un episodio de 2008, The Stolen Earth, totalizando cuatro episodios.

Otros roles notables de Wilton en la televisión incluyen a Carrie Louise Serrocold en el telefilm They Do It with Mirrors de la cuarta temporada de Agatha Christie's Marple (2009), Barbara Poole en las serie Five Days (2005), Jean en el telefilm Half Broken Things (2007) y María en The Passion (2008). De 2010 hasta el final de la serie en 2015,  interpretó a Isobel Crawley en el drama británico Downton Abbey.

En cuanto al cine, entre sus roles notables se encuentran Sonia en La mujer del teniente francés (1981), Wendy Woods en Grita Libertad (1987), Janet Stone en Iris (2001), Ruth en Las chicas del calendario (2003), Barbara en Zombies Party (Una noche... de muerte) (2004), la señora Gardiner en la adaptación de la novela de Jane Austen Orgullo y Prejuicio (2005), Eleanor Hewett en la película de Woody Allen Match Point (2005) y la señora Bibby en The History Boys (2006). En el 2012 interpretó a Jean en El Exótico Hotel Marigold, junto a Judi Dench (con quien trabajó en Iris) y Maggie Smith, actriz con la que trabajó en Downton Abbey y Wilton dijo admirar. John Madden, el director, dijo que siempre había admirado excesivamente a Wilton como actriz y que personalizó a Jean, una mujer insegura y desilusionada con su situación, especialmente para ella. En 2015 fue parte de la secuela El nuevo exótico Hotel Marigold, protagonizada por el elenco original y con la incorporación de Richard Gere y David Strathairn.

En marzo de 2008, Wilton fue la "náufraga" (estrella invitada) del programa de radio de BBC Radio 4, Desert Island Discs, en donde se le pregunta al invitado qué ocho piezas musicales, un libro y un objeto lujoso elegiría si fuese un náufrago en una isla desierta, mientras se discute la vida del invitado y las razones de las elecciones. Wilton fue nombrada a Oficial de la Orden del Imperio Británico (OBE) en 2004 y recibió un doctorado honoris causa en letras de la Universidad de Hull en 2012.

Vida personal
En 1975 se casó con el actor Daniel Massey, con quien tuvo un hijo que murió poco después de nacer y una hija en 1977, Alice, que actualmente trabaja en proyectos teatrales y está casada con un novelista canadiense. Tras divorciarse en 1984, Massey se casó con la hermana de Penelope, Linda, una situación que Penelope dijo que «nunca fue incómoda o dificultosa». En 1991 Wilton se casó con Sir Ian Holm, del cual se divorció en 2001. Con sus dos esposos trató de tener más hijos, pero fracasó.

Filmografía

Referencias

Enlaces externos

 .
 Penelope Wilton en Rotten Tomatoes (en inglés).
 Penelope Wilton en Metacritic (en inglés).
 Programa de Desert Island Discs con Penelope Wilton (en inglés).

Actores de cine de Inglaterra
Actores de teatro de Inglaterra
Actores de televisión de Inglaterra
Oficiales de la Orden del Imperio Británico
Reparto de Downton Abbey
Damas comendadoras de la Orden del Imperio Británico
Actrices de Inglaterra


text:
Steve Mbikayi Mabuluki (born 23 January 1963) is a politician who is the Minister of Humanitarian Actions and National Solidarity under President Félix Tshisekedi in the Democratic Republic of the Congo.

Biography

He was born in Kasai-Occidental.

The minister issued a statement after the 2021 Congo River disaster.

In March 2022, Steve Mbikayi Mabuluki wants a change to a presidential regime and a change in the term of office from 5 to 7 years.

References

Living people
1963 births
Government ministers of the Democratic Republic of the Congo
People from Kasaï Province


text:
La liste des plus grands genres d'Angiospermes recense 57 genres de plantes à fleurs qui contiennent au moins 500 espèces décrites. Le plus grand de ces genres est Astragalus (famille des Fabaceae), qui rassemble plus de .
La taille des genres botaniques est très variable, depuis les genres monotypiques, qui ne contiennent qu'une seule espèce, jusqu'à ceux qui en contiennent plusieurs milliers, et cette disparité est apparue très tôt dans l'histoire de la classification des plantes. Le plus grand genre créé par Linné  dans son  Species plantarum était Euphorbia, avec 56 espèces. Linné pensait qu'aucun genre ne devrait contenir plus de 100 espèces

Une partie de la disparité de taille des genres botaniques est attribuable à des facteurs historiques. Selon une hypothèse publiée par le botaniste britannique Stuart Max Walters en 1961, la taille des genres de plantes est liée à l'âge, non pas du taxon lui-même, mais du concept de taxon dans l'esprit des taxinomistes.

Les espèces de plantes européennes, sur lesquelles reposait l'essentiel de la taxinomie initiale, ont été réparties en genres relativement petits, alors que celles des tropiques ont été regroupées en genres beaucoup plus grands et plus hétérogènes.

De même, les plantes partageant des propriétés médicinales communes, telles que les nombreuses espèces d'Euphorbia, ont été réunies en un seul genre, tandis que les plantes aux usages divers, telles que les  graminées, ont été réparties dans plusieurs genres. Lorsqu'il existait de nombreux noms classiques pour des groupes de plantes, comme chez les  Apiaceae / Umbelliferae ou  les  Brassicaceae / Cruciferae, de petits genres ont été définis, alors que dans les groupes non subdivisés par les auteurs classiques les genres sont restés plus grands, comme c'est le cas de Carex.

Un certain nombre de facteurs biologiques influencent également le nombre d'espèces. Par exemple, l'apparition de l'apomixie permet la reconnaissance d'un grand nombre d'agamo-espèces, et de tels taxons ont contribué à renforcer des genres tels que Ranunculus et Potentilla.

L'introduction de taxons infragénériques (tels que les sous-genres, sections et séries) au  par des botanistes, comme Augustin Pyrame de Candolle, a permis la conservation de grands genres qui autrement auraient été difficiles à manier. Le botaniste anglais E. J. H. Corner a estimé que l'étude de grands genres permettrait de mieux comprendre la biologie évolutive. Il a concentré ses efforts sur les grands genres tropicaux tels que Ficus.

Les plus grands genres
Selon une analyse effectuée en 2004 par le taxinomiste botanique américain David Frodin, 57 genres de plantes à fleurs contiennent au moins 500 espèces.
Le nombre réel d'espèces n'est pas connu avec précision, car de nombreux genres n'ont pas fait l'objet de monographies récentes.
Par exemple, l'estimation du nombre d'espèces comprises dans le genre d'orchidée Pleurothallis varie entre 1120 et 2500. parmi les genres d'autres groupes de plantes vasculaires, qui ont un nombre d'espèces équivalent, figurent Selaginella, Asplenium et Cyathea.

Notes et références

Voir aussi

 plus grands
Liste en rapport avec la flore


text:
Az öntöttvas a vas öntéssel előállított ötvözete, mely szenet, szilíciumot, mangánt, foszfort, ként és más összetevőket tartalmaz, 2%-tól 3,6% széntartalommal, a szén grafit vagy cementit alakjában van jelen az ötvözetben. A szén tényleges formája az öntvény lehűlési sebességétől függ. A lassú lehűlés grafitkiválással jár. Ötvözők hozzáadása is szerepet játszik: a szilícium a grafit kiválását segíti, a mangán pedig stabilizálja a cementitet.

Az öntöttvasat a nyersvas átolvasztásával nyerik ócskavas hozzáadásával az úgynevezett kupolókemencékben. Az így előállított anyag öntvények készítésére alkalmas. Az öntöttvas öntési zsugorodása (az a hosszméretcsökkenés, mely a forró olvadék lehűlésekor áll elő) csekély, 1,0% és 2% közötti érték, könnyen kitölti a formát, lehűlés után könnyen megmunkálható. Az öntöttvasból előállított termékek az élek lecsiszolása, hozzáfolyások és felöntések levágása után további megmunkálás nélkül is felhasználhatók (pl. lámpaoszlopok, vaskályhák stb.) A temperálással csökkenteni lehet a lehűléskor kialakuló belső feszültségeket, melyek az öntvények torzulását vagy tönkremenetelét okozhatják. Az öntöttvas a magas széntartalom miatt jó korrózióállósággal rendelkezik és jól csillapítja a rezgéseket, emiatt szerszámgépállványnak igen megfelelő anyag.

Az öntöttvas hátránya, hogy szilárdsága az acélnál jóval kisebb, rideg anyag, folyás nélkül, azonnal törik. Nyomószilárdsága sokkal nagyobb húzószilárdságánál.

Az öntöttvas fajtái
 Szürke vasöntvény Lemezes grafitot tartalmaz. Nevét onnan kapta, hogy törete a grafit miatt szürke színű. Ez a leggyakrabban előforduló, legegyszerűbben gyártható öntöttvasfajta.
 Gömbgrafitos vasöntvény A kivált szén alakja gömb. Emiatt a szilárdsága lényegesen meghaladja a szürkeöntvényét, vetekszik bizonyos acélfajtákkal.
 Kéregöntvény Az öntőforma egy része vasból készül, abból a célból, hogy a közelében lévő olvadék gyorsan hűljön le és így kemény kéreg képződjék a létrejövő ledeburit miatt. Híressé váltak Ganz Ábrahám kéregöntésű vasúti ikerkerekei, melyek a kemény kéreg miatt az akkori közönséges öntöttvas vasúti kerekek élettartamának többszörösét érték el, és ezért nagy mennyiséget exportra is gyártottak belőlük.
 Fehér vasöntvény A teljes keresztmetszet grafitmentes, cementites és ledeburitos szerkezetű, igen kemény anyag.
 Fehér temperöntvény Vékony falú öntöttvasat egy redukáló atmoszférában izzítják ~980 °C-on, a hőkezelés során a karbontartalom 3%-ról 0,1%-ra csökken (tehát acél lesz belőle).
 Fekete temperöntvény Ledeburitosan dermedő öntöttvasat ~900 °C-ra hevítenek egy semleges atmoszférában. Az egyensúlyra való törekvés miatt a ledeburit elbomlik és csomós tempreszén keletkezik, ezzel az ötvözetnek kedvezőbb szilárdsággal fog rendelkezni, mint a stabil dermedéssel létrejött lemezes grafitos szerkezet.

Kapcsolódó szócikkek

 Vas
 Öntödei Múzeum
 Acél

Források
 Pattantyús Gépész- és Villamosmérnökök Kézikönyve 2. kötet. Műszaki Könyvkiadó, Budapest, 1961.

Külső hivatkozások
Öntészet.lap.hu - linkgyűjtemény

Ötvözetek
Kohászat
Kínai találmányok


text:
Trace Dempsey Cyrus,, ameriški pevec, tekstopisec in kitarist, *24. februar 1989, Ashland, Kentucky, Združene države Amerike. Je član glasbene skupine Metro Station, za katero piše pesmi, v njej pa tudi poje in igra kitaro. Je tudi lastnik podjetja z oblačili, imenovanega From Backseats to Bedrooms. Trace Cyrus je posvojeni sin ameriškega country pevca Billyja Rayja Cyrusa in starejši brat Miley Cyrus, Noah Cyrus in Braisona Cyrusa ter mlajši brat Brandi Cyrus.

Zgodnje življenje in družina
Trace Dempsey Cyrus se je rodil 24. februarja 1989 v Ashlandu, Kentucky, Združene države Amerike, kot sin Leticie "Tish" Finley in Baxterja Neala Helsona. Ima tudi starejšo sestro Brandi Glenn Cyrus, ki se je rodila v letu 1987. Njuna starša sta se ločila, ko sta bila Trace in Brandi še otroka in njuna mama se je kasneje, 28. decembra 1993, ponovno poročila s country pevcem Billyjem Rayjem Cyrusom. Billy Ray Cyrus je Brandi in Traceja posvojil še pred poroko. Trace Cyrus je odraščal skupaj s svojo sestro, sinom Billyja Rayja Cyrusa iz prejšnjega zakona s Cindy Cyrus, Christopherjem Codyjem Cyrusom (roj. 1992), polbratom Braisonom Chanceom Cyrusom (roj. 1994) ter polsestrama Destiny Hope "Miley" Cyrus (roj. 1992) in Noah Lindsey Cyrus (roj. 2000). Že kot otrok je več poletij preživel na poletnih turnejah Billyja Rayja Cyrusa. Njegova sestra Miley je zaslovela z igranjem v Disneyjevi televizijski seriji, imenovani Hannah Montana, kasneje pa je pričela tudi z uspešno glasbeno kariero, njegova sestra Noah pa je skupaj z Frankiejem Jonasom igrala glavno vlogo v animiranem filmu Ponyo.

Kariera

Trace Cyrus je s svojo glasbeno kariero pričel kot pevec in kitarist glasbene skupine Metro Station. Band je ustanovil skupaj z Masonom Mussom zgodaj leta 2006. Pri projektu sta jima pomagali tudi njuni mami, ki sta ju vzpudbujali k ideji, odkar je Masonov mlajši brat Mitchell Musso postal član igralske ekipe televizijske serije Hannah Montana, v kateri je imela glavno vlogo Traceova mlajša sestra, Miley. Columbia Records je z bandom podpisala pogodbo za sodelovanje po tem, ko je videla njihovo spletno stran na MySpaceu. Skupaj z Masonom Mussom se je pojavil v MTV-jevi Total Request Live in sicer v epizodi, ki se je predvajala 9. junija 2008. Skupaj z glasbeno skupino The Maine sta se leta 2008 pojavila tudi na turneji Soundtrack of Your Summer Tour, ki je nastala v sodelovanju z med drugim tudi bandi, kot so Boys Like Girls in Good Charlotte. V septembru 2008 se je Trace Cyrus pojavil v videospotu za pesem Billyja Rayja Cyrusa, imenovano "Somebody Said a Prayer". Je tudi so-avtor pesmi "Country Music Has the Blues", ki je leta 2006 izšla na glasbenem albumu Billyja Rayja Cyrusa, imenovanem Wanna Be Your Joe. Pesem sta zapela tudi Loretta Lynn in George Jones. Pesem Tracea Cyrusa, "Shake It", je bila predvajana tudi v filmu Hišna zajčica (2008). Band je napisal tudi nekaj soundtrackov za film Almost Alice, ki bo izšel leta 2010.

Skupina Metro Station je svoj prvi glasbeni album, imenovan Metro Station, izdala 18. septembra 2007. Album je bil izdan v sodelovanju z založbo Columbia Records in sicer v digitalnem in CD formatu.

Zasebno življenje
Trace Cyrus je v intervjuju z MTV-jem govoril o svojem sodelovanju z Miley Cyrus, svojo mlajšo sestro. Dejal je: "V bistvu bom zapel enega od singlov z njenega naslednjega albuma. Zdajle o tem ne vem povedati kaj več, vendar zagotovo bova z Miley sodelovala." Trace Cyrus ima mnogo tatujev po rokah in prsih, vključno z besedami "ostani zlat" ("stay gold"). Trace Cyrus je, preden je opustil šolanje, delal v nakupovalnem centru v Burbanku, Kalifornija. Šolal se je na srednji šoli La Cañada High School. Trace Cyrus je približno eno leto hodil s pevko in igralko Demi Lovato. Razmerje sta začela v juniju 2008 in ga končala leto pozneje, natančneje 22. julija 2009 zaradi razporedov turnej.

Diskografija

Albumi
 2007 Metro Station

EP-ji
 2006 The Questions We Ask at Night
 2009 Kelsey EP

Singli
 2007 "Kelsey"
 2007 "Control"
 2008 "Shake It"
 2008 "Seventeen Forever"

Soundtracki
 2008 Hišna zajčica
 2010 Almost Alice

Videospoti

Literatura

Zunanje povezave

 Trace Cyrus na MySpaceu

Živeči ljudje
Ameriški glasbeniki
Ameriški pevci
Ameriški tekstopisci
Ameriški kitaristi
Miley Cyrus


text:
Il distretto di Andapa è un distretto del Madagascar situato nella regione di Sava. Ha per capoluogo la città di Andapa.La popolazione del distretto è di  abitanti (censimento 2011).

Note

Voci correlate
Distretti del Madagascar


text:
Oscinella rubidipes är en tvåvingeart som beskrevs av Becker 1910. Oscinella rubidipes ingår i släktet Oscinella och familjen fritflugor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Fritflugor
rubidipes


text:
Parts is an Estonian surname, and may refer to:
 Juhan Parts (born 1966), Estonian politician
 Kaarel Parts (1873–1940), Estonian lawyer and politician
 Karl Parts (1886–1941), Estonian military officer

References

Estonian-language surnames


text:
Leucosolenia incerta är en svampdjursart som beskrevs av Urban 1908. Leucosolenia incerta ingår i släktet Leucosolenia och familjen Leucosoleniidae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Kalksvampar
incerta


text:
La livre de Lorraine est une ancienne monnaie de compte du duché de Lorraine adoptée en 1700 par le duc Léopold . À partir du milieu du , elle vaut environ 3/4 de livre tournois.

Histoire
Au retour du duc Léopold dans ses États en 1698 après une longue occupation française, les anciennes monnaies lorraines ont pratiquement disparu et la majeure partie de la population est habituée à l'utilisation de la livre tournois en usage dans le reste de la France. Par l'édit du , le duc prescrit la création de pièces d'or et de pièces d'argent du type français. Ces nouvelles pièces sont le léopold d'or, ainsi que les doubles et demi-léopold d'or ; et le léopold d'argent ainsi que les demi et quarts de léopold d'argent. Leur valeur est basée sur celle admise en France, à savoir 13 livres pour le léopold d'or et 3 livres 8 sols pour le léopold d'argent.

L'avènement de Stanislas en 1737 marque la fin de la fabrication des monnaies lorraines. Le tarif de 24 livres tournois pour 31 livres de Lorraine est alors adopté.

Notes et références

Annexes

Bibliographie
 .

Articles connexes
 Numismatique lorraine
 Franc barrois
 Livre tournois

Ancienne unité monétaire
Duché de Lorraine


text:
El Club Deportivo Coyotes Neza, també conegut com a Deportivo Neza, fou un club de futbol mexicà de la ciutat de Nezahualcóyotl, Estat de Mèxic.

Història
El club va ser fundat el 1978 amb el nom Deportivo Neza en comprar la franquícia del Club de Fútbol Laguna, jugant a la ciutat de Texcoco. Jugà a primera divisió entre 1978 i 1988 quan el club fou venut esdevenint Correcaminos UAT.

Als anys noranta es creà a la ciutat un nou club anomenat Toros Neza.

Evolució de l'uniforme

Referències

Clubs de futbol mexicans desapareguts
Estat de Mèxic


text:
Saint-Père  es una población y comuna francesa, situada en la región de Borgoña, departamento de Nièvre, en el distrito de Cosne-Cours-sur-Loire y cantón de Cosne-Cours-sur-Loire-Sud.

Demografía

Enlaces externos
 INSEE

Saint Pere


text:
Халадітка рома («солдати цигани» «військові цигани», також руська рома, );— циганська субетнічна група, що походять від польських ромів та входить в групу циган-рома.

Історія
Халадітка рома є нащадками тих циган, які прибули на сучасні терени України, Білорусі та Росії у XVI–XVII ст. із Німеччини через Польщу та Литву. Вони торгували кіньми та ворожили, відомі як вправні музики.

Нині представники халадітка рома мешкають у країнах Балтії, Україні, Білорусі, Росії, меншою мірою в Казахстані, Киргизстані, та досі підтримують шлюбні (матримоніальні) зв'язки. Халадітка ромів часто плутають з сервами; в артистичному середовищі йде зближення цих двох етногруп.

Халадітка рома були та залишаються нині релігійними релятивістами. Вони сповідують ту релігію, у тому конфесійному варіанті, який переважає в місцевості їхнього перебування.Тому більшість халадіка ромів — православні християни, ті ж, хто мешкає переважно в мусульманських районах (наприклад, Кавказ), як правило, мусульмани.

Мова
Халадітка рома розмовляють діалектом циганської мови, який належить до балтської або північної мовної групи циганської мови (романі). У цьому діалекті переважають запозичення німецьких, польських та російських слів, а також використанням деяких запозичених з української та російської граматики.

Приклади слів

 бай — рукав
 бахт — щастя
 бе́рга — гора
 бенг — чорт
 бе́ра — пиво
 бреза — береза
 бельвер — вечір
 б́іда — біда
 болибе — небо
 васт — рука
 в́есна — весна
 в́енко — вінок
 дад — батько
 дай — мати
 гіля — пісня
 грай — кінь
 ґамо — хомут
 ґерой — нога
 джюкел — пес
 якх — око
 джііпен — життя
 індара́ка — спідниця
 каґни — курка
 кіріві — кума
 ске́мпо — скупий
 се́ндо — суд
 ме́ндро — хитрий
 ве́ндзло — вузол
 яг — вогонь
 рашай — піп
 пани — вода
 пхув — земля
 пхен — сестра
 лазня — лазня
 фе́нчтра, ф́енштра — вікно
 фе́лда — поле
 шту́ба — кімната, квартира
 ге́нчто, ге́ншто — породистий кінь
 тикно — молодий

Відомі халадітка роми
 Антон Шандор ЛаВей
 Микола Носков

Джерела
 Девід М. Кроу. «Історія циган Східної Європи та Росії». Переклад: Канаша, В.П. Рябчук, С.М. К.: «Мегатайп». 2003. ISBN 5-85722-107-2
 Зіневич Н. О. «Циганський етнос в Україні (історіографія та джерела)». HAH України. Ін-т укр. археографії та джерелознавства ім. М. С. Грушевського. К., 2005.
 Бєліков О. В. Циганське населення України (XVI-XX ст.). Донецький державний університет. Донецьк, 2003.
 Дучыц Л. З. Гісторьгі цыганоу Беларугі // Беларускі гістарьічньї часопис. 2003. № 3
 Навроцька Є.М. «Історія та культура ромів». Ужгород: «Видавництво Олександри Гаркуші», 2007. – 312 с.: іл.
 «Ромологія: історія та сучасність: Матеріали Міжнародних наукових читань». Упорядкування Є.М. Навроцька. – Ужгород: Поліграфцентр «Ліра», 2013. – 144 с.

Примітки

Роми в Україні
Цигани
Народи Білорусі
Народи Росії
Народи Латвії
Народи Естонії
Субетноси


text:
Compose poesie in lingua italiana e in lingua romancia.

Biografia
Dodicesimo figlio di Dorigo e Lucrezia Florinetti, nacque con il nome di Constatin nei Grigioni di lingua romancia, frequento le scuole elementari a Surses e a quindici anni fu inviato in una scuola gestita dai frati minori conventuali a Genova dove comincia a scrivere le prime poesie in italiano.

Nel 1900 prese i voti e il nome di padre Alexander nel convento dei frati cappuccini presso la Chiesa della Santissima Concezione, poi celebra la prima messa nel suo paese di natale nei Grigioni. Diventa padre ausliario a Obervaz nel 1906 e poi a Salouf.

In seguito ricopre l'incarico di parroco a Tomils dal 1908 alla primavera del 1919, lo stesso anno ritorna a Salouf dove ricoprirà questo incarico fino al 1949. Dal 1919 al 1936 fu anche custode del Santuario di Ziteil nel comune di Salouf.

Dal 1929 su insistenza dei suoi parrocchiani cominciò a comporre poesie in lingua romancia inizialmente in almanacchi e periodici locali, poi nel 1935 con la poesia "Crusch alva sin fons cotschen" ebbe popolarità in tutta la Svizzera anche al di fuori dei Grigioni.

Fu contrario alla costruzione della diga di Marmorera, nel 1949 si trasferì nell'ospizio dei frati cappuccini di Tiefencastel dove morì quattro anni dopo all'età di 72 anni.

Nel 1951 uscì la raccolta di poesie Ziteil e nel 1954 Poesias.

Opere
Pader A. Lozza, 1880-1953, a cura di F. Capeder et al., 1980

Note

Voci correlate
 Santuario di Ziteil
 Frati cappuccini
 Lingua romancia

Collegamenti esterni

  Alexander Lozza nel Lexicon istoric retic
  Alexander Lozza nel Dizionario Teatrale Svizzero


text:
Dörthe Hoppius (born 22 May 1996) is a German footballer who plays as a forward for MSV Duisburg in the Frauen-Bundesliga.

Club career
A native of Dorsten, Hoppius began playing youth football with local sides BVH Dorsten and FC Rhade, before joining VfL Bochum. By age 18, Hoppius had already scored nine goals for VfL Bochum in the 2. Frauen-Bundesliga. Next, she played collegiate soccer for the San Jose State Spartans in the United States, and was awarded the team's top offensive player two years in a row.

When she returned to Germany, Hoppius signed for Frauen-Bundesliga side MSV Duisburg, where she led the team in scoring with eight league goals during the 2018–19 season. She signed for rivals SC Sand following the season. She is also training to be a police officer.

Career statistics

References

External links

1996 births
Living people
People from Recklinghausen
Sportspeople from Münster (region)
Footballers from North Rhine-Westphalia
German women's footballers
Women's association football forwards
VfL Bochum (women) players
San Jose State Spartans women's soccer players
MSV Duisburg (women) players
SC Sand players
2. Frauen-Bundesliga players
Frauen-Bundesliga players
German expatriate footballers
German expatriate sportspeople in the United States
Expatriate women's soccer players in the United States


text:
Ascobolus hansenii är en svampart som beskrevs av M.D. Paulsen & Dissing 1980. Ascobolus hansenii ingår i släktet Ascobolus och familjen Ascobolaceae.  Arten är reproducerande i Sverige. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Skålsvampar
hansenii


text:
Sweet and Low is a musical revue produced by Billy Rose and starring James Barton, Fanny Brice, George Jessel, and Arthur Treacher.  It features sketches by David Freedman and songs by various composers and lyricists.

The 1930 Broadway production was directed by Alexander Leftwich and choreographed by Danny Dare, with additional dances staged by Busby Berkeley. Scenic design was by Jo Mielziner. It ran for a week at the Majestic Theatre in Brooklyn before opening on November 17, 1930, at Chanin's 46th Street Theatre, where it ran for 184 performances. Although it rarely sold out, Rose transferred it to the 44th Street Theatre, where it was more successful at the box office.

Song list
Act 1
Overture (Music by Harry Archer and Oscar Levant; Lyrics by Edward Eliscu)
Mr. Jessel (Music and lyrics by Charlotte Kent)
Cheerful Little Earful (Music by Harry Warren; Lyrics by Ira Gershwin and Billy Rose) sung by Hannah Williams.
In a Venetian Box (Music by Vivian Ellis)
When a Pansy Was a Flower (Music by William C. K. Irwin; Lyrics by Billy Rose and Malcolm McComb)
Revival Days (Music by William C. K. Irwin; Lyrics by Malcolm McComb)
Overnight (Music by Louis Alter; Lyrics by Billy Rose and Charlotte Kent)
Gimme Me Watch and Chain (Music and lyrics by George M. Cohan)
Act 2
I Knew Him Before He Was Spanish (Music by Dana Suesse; Lyrics by Billy Rose and Ballard MacDonald)
You Sweet So and So (Music by Phil Charig and Joseph Meyer; Lyrics by Ira Gershwin)

References

External links

1930 musicals
Broadway musicals
Revues


text:
James Robert ("Jimmy") Case (Liverpool, 18 mei 1954) is een Engels voormalig betaald voetballer die als middenvelder furore maakte bij Liverpool in de jaren 70 en 80. Case won drie maal de Europacup I met Liverpool.

Biografie
Case was een aanvallende middenvelder met een hard schot. Hij speelde van 1973 tot 1981 acht seizoenen voor Liverpool, waarin hij vier keer Engels landskampioen werd. Hij maakte de gouden jaren onder de legendarische coach Bob Paisley mee in een elftal met spelers als Kevin Keegan, Graeme Souness, Kenny Dalglish, John Toshack en Ian Callaghan. Case werd door winst van vele prijzen een legende op Anfield. "Ik sloeg mijn ploeggenoot Alec Lindsay, die een zware tackle niet schuwde, in het gezicht en mijn carrière was gelanceerd", zei Case over zijn debuut in 1973. Case won de Europacup I onder Paisley in 1977, 1978 (tegen Club Brugge) en 1981. Daarnaast won hij de Europacup III in 1976 (tegen Club Brugge). Case speelde meer dan 200 officiële wedstrijden voor The Reds.

Case verliet Liverpool in 1981 en verhuisde naar Brighton & Hove Albion en kwam vier seizoenen uit voor de club uit de stad, spelend aan de Engelse zuidkust. In 1985 verruilde hij Brighton voor Southampton, waardoor hij in dezelfde regio actief bleef. Bij Southampton vormde hij een middenveld met Barry Horne, Matthew Le Tissier en Glenn Cockerill.

In 1991, na meer dan 200 competitieduels voor Southampton, verkaste hij op 36-jarige leeftijd naar AFC Bournemouth, daardoor nog steeds spelend aan de Engelse zuidkust. In 1992 verliet hij Bournemouth, waarna hij in de lagere reeksen uitkwam voor clubs als Wrexham en Darlington. Case beëindigde zijn loopbaan bij Brighton & Hove Albion, in 1996.

Erelijst
 Liverpool FC
Football League First Division
 1976, 1977, 1979, 1980FA Charity Shield
 1976, 1977, 1979, 1980
League Cup
 1981Europacup I 1977, 1978, 1981UEFA Cup 1976UEFA Super Cup'''
 1977

Zie ook
 Lijst van spelers van AFC Bournemouth
 Lijst van spelers van Liverpool FC
 Lijst van spelers van Southampton FC

Externe links
 Spelersprofiel van Jimmy Case op Transfermarkt.nl
 Trainersprofiel van Jimmy Case op Transfermarkt.com

Engels voetballer


text:
Ernest Eugene Schuyten (7 November 1881 – November 1974) was a Belgian-born composer of classical music.

Ernest Schuyten was born in Antwerp (Belgium). He studied first at the Brussels Conservatory under Flor Alpaerts (he graduated in 1900 as a violinist) and later at the Royal Conservatoire of Antwerp (graduated in 1903). In 1910 (other sources give the year 1915) Ernest Schuyten emigrated to the US, settled in New Orleans and later became a naturalized citizen of the United States. He became head of the violin department of the H. Sophie Newcomb Memorial College, conducted the New Orleans Symphony Orchestra and founded in 1916 the Crescent City Symphony. This orchestra emerged later into the New Orleans Philharmonic Symphony.

In 1919 Ernest Schuyten left the H. Sophie Newcomb Memorial College and founded the New Orleans Conservatory of Music and Dramatic Arts. The Conservatory was incorporated in 1932 into the Loyola University New Orleans which formed the College of Music and Ernest Schuyten became its first dean until his retirement in 1953. Under his leadership the college was the first to offer a Bachelor of Music for voice or an instrument. Ernest Schuyten was also the conductor of the Loyola Symphony Orchestra during his time at university.

Ernest Schuyten received different honours for his work, among them are a fellow of the National College of the Dominion of Canada (in 1939) and was decorated as Knight of the Crown of Belgium. Beside his work as a teacher and conductor Ernest Schuyten always composed music which he often premiered with his orchestras. He died in Hammond, Louisiana (United States).

Ernest Schuyten was married to Louise Schuyten and they had one son, Hartwig Schuyten sr. The grandson Hartwig Schuyten jr. and his father both were victims to the Hurricane Camille in 1969.

Compositions
 Piano concerto
 Violin concerto
 Alma Mater (1938)
 Missa Solemnis in Honorem Sancti Georgii (1942)
 Reverie for violin and piano (1944)
 Berceuse for violin and piano (1944)
 Symphony for orchestra (1948, premiered 02.01.1951 at New Orleans with the composer conducting)
 Tone poem for orchestra
 The canticle of love, for orchestra
 Concert march "Loyola Crusaders"

References

1881 births
1974 deaths
American classical composers
American male classical composers
American music educators
Belgian classical composers
Belgian male classical composers
20th-century American male musicians


text:
L'isola di Barca Sconcia è  un'isola del mar Tirreno situata a ridosso della costa nord-orientale della Sardegna, tra Porto San Paolo  e l'isola Piana.
Appartiene amministrativamente al comune di Olbia e si trova all'interno dell'area naturale marina protetta Tavolara - Punta Coda Cavallo.

Bibliografia

Voci correlate
Isole italiane

Altri progetti

Barca
Olbia


text:
Григорий (Грег) Сукочев (, ) — австралийский волейболист, разыгрывающий. Участник летних Олимпийских игр 2012 года.

Биография
Грег Сукочев родился 18 февраля 1988 года в Ташкенте (сейчас в Узбекистане).

В 5-летнем возрасте вместе с семьёй эмигрировал в Австралию.

Начал заниматься волейболом в начальной школе. В школьные годы параллельно играл в классический и пляжный волейбол, выступал за юниорские сборные Австралии по обоим видам спорта, но в итоге сосредоточился на классической разновидности игры. В составе юниорской сборной страны по пляжному волейболу выступал на чемпионате Азии, где австралийцы дошли до четвертьфинала.

До 2007 года играл за университетский клуб «Лайон» в Австралии, после чего перебрался в шведский «Линчёпинг», в котором выступал в течение двух сезонов. В сентябре 2009 года перешёл в польский «Фарт» из Кельце. С 2011 года выступал за словацкий «Гуменне», в составе которого выигрывал чемпионат и Кубок страны. В сезоне-2015/16 защищал цвета румынского «Бухареста».

12 ноября 2006 года дебютировал в сборной Австралии по волейболу в матче против Аргентины в Канберре.

В 2008 году участвовал в Кубке Азии в Накхонратчасиме, где австралийцы стали пятыми.

В 2012 году вошёл в состав сборной Австралии по волейболу на летних Олимпийских играх в Лондоне, поделившей 9-10-е места. Провёл 4 матча, набрал 1 очко в матче со сборной Болгарии.

В 2016 году был капитаном сборной Австралии в Мировой лиге, сменив травмированного Тома Эдгара.

По окончании сезона-2015/16 завершил игровую карьеру.

Примечания

Волейболисты Австралии
Волейболисты на летних Олимпийских играх 2012 года


text:
Eryphus laetus is a species of beetle in the family Cerambycidae.

References

Heteropsini


text:
Last Time est le premier album du groupe brésilien de heavy metal Hangar.

Liste des morceaux

 "The Secrets of the Sea" – 0:24
 "Like a Wind in the Sky" – 5:21
 "Voices" – 5:03
 "Absinth" – 4:51
 "Last Time" – 4:05
 "Angel of the Stereo" – 4:40
 "Speed Limit 55" – 3:35
 "Lost Dream" – 2:51

Sur l'album, toutes les guitares et basses ont été enregistrées par le guitariste Cristiano Wortmann.

Last Time Was Just the Beginning

En 2008, Hangar ressort son premier album, remasterisé et renommé, avec les bonus suivants :

 "Angel of the Stereo" (nouvelle version 2006)
 "Ask the Lonely" (reprise de Journey)

 + un DVD retraçant l'histoire du groupe racontée et filmée par ses membres, et comportant des photos, des interviews et un documentaire sur l'enregistrement de The Reason of Your Conviction.

Formation

 Michael Polchowicz (chant)
 Cristiano Wortmann (guitare et basse)
 Nando Mello (basse)
 Aquiles Priester (batterie)

Notes et références

Album de Hangar
Premier album musical sorti en 1999


text:
Жан Луи́ Эрне́ст Мейссонье́, Мейсонье, Месонье (; 21 февраля 1815, Лион, Королевство Франция — 31 января 1891, Париж, Третья Французская республика) — французский живописец, график и , выдающийся представитель романтического историзма, известный батальными сценами на сюжеты из истории наполеоновских войн.

Биография
Родился в бедном семействе в 1815 году в Лионе, очень рано выказал любовь и редкую способность к искусству. Явившись 19 лет от роду в Париж, развивал свой талант копированием картин старинных живописцев в Луврской галерее, преимущественно голландских мастеров, и короткое время учился у Леона Конье, но вообще образовался сам, не подвергшись влиянию ни одного из корифеев тогдашней французской живописи. Похоронен в Пуасси (департамент Ивелин), где был мэром с 1846 года.

Творчество
Вначале, чтобы добывать себе средства к жизни, Месонье занимался рисованием иллюстраций к разным книгам, например к Библии, «Всеобщей истории» Боссюэ, «Неистовому Роланду» Ариосто, романам Бернардена де Сен-Пьера, и уже в этих работах выказал лёгкость, с какой давалась ему композиция, основательное знакомство с натурой и изящную законченность исполнения.

Принявшись потом за кисти и краски, стал писать картины в духе старинных голландцев, по большей части незначительного размера, изображающие домашние сцены, преимущественно с фигурами в костюмах прошедшего столетия, и отличающиеся превосходной характеристикой, мастерским рисунком, удивительной тонкостью и, вместе с тем, сочностью кисти, но в которых стремление художника блистать совершенством техники преобладает над идеей и серьёзностью содержания. Маленькие картины художника, написанные как правило на деревянных досках или медных пластинах и стилизованные под жанровые сцены XVII—XVIII веков, очень высоко ценились ценителями и коллекционерами. По этому поводу Теофиль Готье писал: «Хотя размер картин и очень мал, но место, занимаемое им в ряду знаменитейших современных жанристов, очень значительно… произведениями Мейссонье дорожат до такой степени, что они покупаются чуть ли не на вес золота».

Одна из первых картин Мейссонье (писанных чаще всего на дереве), «Игра в шахматы» (1841), сразу выдвинула его из ряда французских живописцев. Продолжая в последующих картинах брать сюжеты из интимного быта старых времен Франции, довольствуясь по-прежнему композициями из одной или из немногих фигур и не пускаясь в передачу сильных душевных движений, он все выше и выше развивал свою технику и благодаря ей приобретал все большую и большую славу. Из его произведений только два можно назвать действительно драматичными:
 «Брави» (1852),
 «Поединок» («La Rixe», 1855 в котором, к тому же, фигуры крупнее обыкновенного).

В 1860-х гг. художник расширил круг своих задач изображением единичных фигур и сцен времён революции, а также батальными сюжетами, но остался при своих прежних качествах и недостатках, как то доказывают, например:
 «Сцена на баррикадах»
 «Наполеон III при Сольферино» (1863)
 очень выразительный «Наполеон в походе 1814 года»
 «Генерал Дезе в Рейнской армии»
 «Моро и начальник его штаба при Гогенлиндене».

Е. В. Тарле в своей популярной монографии «Наполеон» писал про отображение событий 1813—1814 годов после поражения императора в «Битве народов» в изобразительном искусстве: «Во французской живописи неоднократно этот именно момент и события начала 1814 г. служили темами для художников, причём в центре их внимания был Наполеон. Гениальная кисть Мейссонье уловила настроение императора. Он едет на боевом коне между своими гренадерами и угрюмо к чему-то присматривается, чего не видят глаза гренадер».

Иллюстрировал «Человеческую комедию» Бальзака.

Офорты
Кроме картин Мейссонье неоднократно выставлял в парижских салонах портреты, в которых однако его талант отражается не особенно ярко. Занимаясь также гравированием, он создал несколько офортов собственной композиции, замечательных по мастерству рисунка и деликатности исполнения.

Офорты с его картин известны также в исполнении гравёра Жюля Жакмара.

Организаторская деятельность

В 1890 предпринял обновление Национального общества изящных искусств, стал его президентом. После его смерти на этот пост был избран Пюви де Шаванн, вице-президентом — Роден.

Признание и наследие
Пользовался всеобщим почётом, был осыпан всякими отличиями и состоял с 1861 г. членом Французского института; умер в Париже в 1891 г. Никогда произведения художников не достигали при их жизни таких громадных цен, за какие продавались картины Мейссонье, получившего, например, за «Кавалерийскую атаку» и за «Наполеона I в 1814 г.» по 300 000 франков, а за «Наполеона III при Сольферино» 200 000 франков (впоследствии эта картина была перепродана её первым владельцем за 850 000 франков).

В 1889 году Винсент Ван Гог писал своему брату Тео о творчестве французского художника: «…для каждого, кто может в течение года видеть вещь Мейсонье, для него и на следующий год найдётся в ней кое-что посмотреть, не считаясь даже с тем, что Мейсонье был человеком, создававшим в свои счастливейшие дни совершенные вещи. Я отлично знаю, что у Домье, Милле, Делакруа другой рисунок, но в кисти Мейсонье есть нечто совершенно французское, чего никогда не могли бы добиться голландцы; кроме того, он современен».

Среди его учеников были, в частности, Франсуа-Луи Франсе и Жан Батист Эдуард Детайль.

Галерея

Некоторые другие работы
 «Игра в пикет»,
 «Три друга»,
 «Игра в кегли» (1843, повторение 1865),
 «Курильщик»,
 «Воскресный день» (1850),
 «Лютнист» (1851),
 «Ожидание»,
 «Любитель картин»,
 «Бретер» (1857);
 «Кузнец» (1861),
 «Всадник перед шинком» (1862) и некоторые др.

Примечания

Литература
Воспоминания

Очерки жизни и творчества

Словари и энциклопедии

Ссылки

Художники Франции XIX века
Гравёры Франции
Художники-баталисты Франции
Члены Шведской королевской академии искусств


text:
Lord Ahriman, cuyo nombre está derivado del nombre persa Ahriman (هريمن; noviembre de 1972), es un músico y compositor sueco, más conocido por ser el único miembro original de la banda de black metal Dark Funeral, creada por él y Blackmoon. También es el guitarrista de la banda Wolfen Society.

Biografía
Mikael Svanberg nace en un pequeño pueblo en Estocolmo en el norte de Suecia interesándose mucho en la música desde que era un niño.
Ha citado en varias entrevistas a personas como su madre, su padre, su hermana más pequeña y su abuela como parte de las personas en las que él se inspiraba al escribir canciones cuando era un chico en el año 1989 y 1990. También era muy apasionado del satanismo (de la iglesia de LaVey) siendo también un partidario de la música extrema (cuando tenía 18 años se fue a Estocolmo para poder ir a ver bandas como Deicide y Entombed que se convertirían en grandes influencias para él).

Desde que creó Dark Funeral sus anteriores proyectos se centraban más en el death metal ya que considera a Dark Funeral como una banda de black metal y de blackened death metal.
También ha participado en otros proyectos como su banda de death metal Satan's Disciples y su otra banda de death metal Wolfen Society con el que realizó su primer MCD en el 2001 llamado Conquer Divine con la discográfica No Fashion Records que según ellos los estafaron.

Discografía

Dark Funeral

Álbumes de estudio
 Where Shadows Forever Reign (2016)
 Angelus Exuro pro Eternus (2009)
 Attera Totus Sanctus (2005)
 Diabolis Interium (2001)
 Teach Children To Worship Satan (2000)
 Vobiscum Satanas (1998)
 The Secrets of the Black Arts (1996)
 S/T (1994)

Compilaciones y en vivo
 In The Sign… [Compilation] - (2000)
 De Profundis Clamavi Ad Te Domine [Live] - (2004)

DVD
 Attera Orbis Terrarum Pt.1 (2007)
 Attera Orbis Terrarum Pt.2 (2008)

Demos
 Dark Funeral (MCD) [Demo] - (1994)

Wolfen Society
 Conquer Divine - (2001)

Apariciones especiales
 The Electric Hellfire Club - Electronomicon (2002)
 Thookian Vortex - Track: Into The Nagual [co-writing] (2007)

Referencias

Enlaces externos
 Lord Ahriman en Myspace
 Dark Funeral web oficial
 Dark Funeral Myspace
 Entrevista con Lord Ahriman

Guitarristas de Suecia
Compositores de Suecia
Miembros de Dark Funeral


text:
Stromboli (títol original en italià Stromboli, terra di Dio) és una pel·lícula filmada el 1950 per l'italià Roberto Rossellini i protagonitzada per l'actriu Ingrid Bergman. És considerada un clàssic del neorealisme italià. Ha estat doblada al català.

Rossellini i Bergman
La pel·lícula fou el resultat d'una carta d'Ingrid Bergman a Roberto Rossellini en què li escrigué que admirava el seu treball i volia fer una pel·lícula amb ell. Durant el rodatge de la pel·lícula, i tot i que els dos estaven casats, sorgí una relació sentimental entre ells i acabaren tenint un fill. Aquest fet fou un gran escàndol i comportà que Ingrid Bergman fos apartada durant anys de les produccions cinematogràfiques de Hollywood.

Argument
Bergman interpreta el paper de Karin, una refugiada lituana en un camp de concentració italià després de la Segona Guerra mundial. Després d'intentar sense èxit que li concedissin els papers per emigrar a l'Argentina, troba la manera de sortir del camp casant-se amb un soldat italià, paper interpretat per Mario Vitale, que feia dies que li demanava de casar-s'hi i li promet que la portarà al seu poble, en una illa preciosa, Stromboli.

Aviat descobrirà que aquest lloc preciós és una petita illa, dura i estèril, amb un volcà contínuament en erupció i on la poca gent que hi queda són molt tradicionals i conservadors, que veuen amb hostilitat l'estrangera nouvinguda. Karen és molt infeliç a l'illa. Després d'una erupció que obliga els habitants del poble a fugir amb barca durant unes hores pel perill que suposen les pedres llençades pel volcà, i sabent que està embarassada, decideix fugir amb l'ajuda del guardià del far. Ha de travessar sola l'illa i arribar a una població que hi ha a l'altre costat, però rendida per l'esforç, acaba la pel·lícula invocant l'ajut de Déu.

La majoria dels habitants de l'illa van ser interpretats pels mateixos habitants, típic del neorealisme.

La pel·lícula també conté segments documentals en què es pot veure com era la pesca a l'illa o les evacuacions quan el volcà entrava en erupció.

Referències

Pel·lícules dirigides per Roberto Rossellini
Pel·lícules d'Itàlia del 1950
Pel·lícules del neorealisme italià
Pel·lícules dramàtiques d'Itàlia
Pel·lícules ambientades a Itàlia
Pel·lícules ambientades a la mar Mediterrània


text:
Tegneskolen for Kvinder blev oprettet 1876. Tegneskolen havde adresse på H.C. Andersens Boulevard (opr. Vestre Boulevard) fra 1881 til 1967. Skolen blev tegnet af arkitekten Vilhelm Klein og opført 1880-81. Den var et initiativer, der skulle skaffe kvinder bedre uddannelsesmuligheder. Tegneskolen lærte kvinder kunsthåndværk og grafiske fag. Da kvinder i slutningen af 1800-tallet ikke kunne søge ind på tekniske skoler, kunne de her få en uddannelse. Dansk Kvindesamfund arbejdede for at få kvinder optaget på Kunstakademiet, og da det lykkedes i 1888, blev tegneskolen anerkendt som forskole til Kunstakademiets Kunstskole for Kvinder. Skolen blev i 1967 lagt sammen med Kunsthåndværkerskolen som Skolen for Brugskunst, senere Danmarks Designskole. Bygningen er i dag fredet.

Charlotte Klein (født Schrøder og gift med Vilhelm Klein) var Tegneskolen for Kvinders første forstander.

En mindre flatterende fremstilling af Vilhelm Kleins rolle ved udvikling af kvinders uddannelsesmuligheder kan læses i beretningen om maleren Johanne Krebs' kamp for lige adgang til optagelse ved akademiets kunstuddannelse.

Skolens officielle navn fra dens begyndelse i 1876 var Tegneskolen for Kvinder, som det bl.a. fremgår af indskriften øverst på bygningens facade. I 1889 skiftede institutionen navn til Tegne- og Kunstindustriskolen for Kvinder på foranledning af Folketinget og Indenrigsministeriet for officielt at markere, "...at Skolen vedkjender sig en anden Opgave end Kunstakademiets Skole for Kvinder..."

Kilder

 Tegneskolen for Kvinder, H.C. Andersens Boulevard, Første forstander – 1001 fortællinger om Danmark
 Dansk Kvindesamfund: Retten til selvstændig forsørgelse

Etableret i 1876
Uddannelsesinstitutioner i København
Ophørt i 1967
Fredede bygninger, konstruktioner og anlæg i Københavns Kommune
Indre By (København)
Vilhelm Klein


text:
Joachim Persson (* 23. Mai 1983 in Slagelse, Dänemark) ist ein dänischer Badmintonspieler, der bis ins Juniorenalter für Deutschland startete. Sein jüngerer Bruder ist der für Deutschland spielende Nikolaj Persson.

Karriere
Joachim Persson wurde 2001 und 2002 Juniorenmeister in Deutschland, wechselte danach jedoch ins benachbarte Dänemark. Für seine neue Heimat siegte er unter anderem bei den Finnish International, Swedish International Stockholm, Austrian International und den Irish Open.
Im Jahr 2008 gelangen ihm seine bislang größten Erfolge. So zog er ins Finale der Europameisterschaften in Herning ein und spielte sich unter anderem ins Finale der Denmark Open in Odense und ins Semifinale der Japan Open in Tokyo, bei dem er den Olympiasieger von 2004 und den Weltmeister von 2005, Taufik Hidayat aus Indonesien, besiegte. Darüber hinaus erspielte er sich seinen ersten Turniersieg in der Kategorie Grand Prix mit einem Sieg bei den Bulgarian Open. Seine höchste Weltranglistenplatzierung in jenem Jahr war der 6. Rang.

Sportliche Erfolge

Referenzen
 Statistiken zu dänischen Meisterschaften
 Profil

Einzelnachweise

Badmintonspieler (Dänemark)
Badmintonspieler (Deutschland)
Deutscher
Däne
Geboren 1983
Mann


text:
Monstera gracilis is a flowering plant plant in family Araceae.

Distribution
It is native to southern Venezuela and Northern Peru.

References

gracilis


text:
Panagiotis Linardakis (born 1916, date of death unknown) was a Greek sports shooter. He competed in the trap event at the 1952 Summer Olympics.

References

1916 births
Year of death missing
Greek male sport shooters
Olympic shooters of Greece
Shooters at the 1952 Summer Olympics
Place of birth missing
20th-century Greek people


text:
The CS1 was a Norton motorcycle between 1927 and 1939. Originally built as a TT racer, and Norton's first design of an overhead cam engine, it proved successful as a TT Replica road bike.

After the early 1930s redesign of Norton's cammy models by Arthur Carroll, the CS1 became an upmarket road bike. The 500 cc CS1 and its smaller sibling 350 cc CJ1 continued on until the outbreak of WW2 in 1939.

Many later touring CS1 models were upgraded for racing, by adding and subtracting all the optional racing bits for Internationals. The Norton catalog had a long list of such parts available. The identifying feature of 1930s CS1 Models is the stub fitted carburettor - Inter models had a bolt-on TT carburettor.

Development
The Norton Camshaft Senior Model 1 (CS1) engine was designed by Walter Moore in 1927, based on the Norton ES2 pushrod engine and re-using many parts. The frame was a new full cradle design and with a close-ratio kickstart-less gearbox, 8 inch brakes, Amal TT carburettor, Lucas Racing magneto and a 3 gallon petrol tank. The CS1 was the standard for racing Nortons for the next 20 years.  The magneto was moved to the rear of the engine and the bottom end was a traditional Norton design, but in the side of the crankcase was the oil pump housing and a pair of bevel gears to drive the long shaft which ran in a tube up the side of the engine to a second pair of gears driving the overhead camshaft.

Racing success
Alec Bennett riding the CS1 on its first race won the Isle of Man Senior TT in 1927 and Stanley Woods set the fastest lap at 70.99 mph before retiring.

Unknown rider Tim Hunt won the Amateur TT in following year on a Norton CS1, setting a new TT record. He later used the same motorcycle to win the  Gold Medal in the Scottish Six Days Trial.

In 1928 a Junior version of the CS1 with a 348cc engine and designated the Norton CJ was entered for the Isle of Man TT. The bore and stroke of this engine was 71 x 88 mm and it looked promising but 1928 proved to be an unlucky year for Norton, as there were technical problems with Walter Moore's redesigned cambox and only one major race was won that year. 1929 also went badly with reliability problems and only one win in the Spanish GP of 1929.

In March 1931 on Pendine Sands Joe Craig and Tim Hunt achieved a best speed on the CS1 of 118 mph. Also in 1931 the Norton CS1 took the first five places in Junior and Senior events, starting what was to prove Norton's most successful period, and until the end of the 1930s Norton dominated international events with wins in both classes throughout the decade. Tim Hunt became the first rider to win two TT races in one week, with success in the Junior TT Race in 3 h 34 min 21 s at an average speed of 73.4 mph and also the Senior TT Race in 3 h 23 min 28 s at an average speed of 77.90 mph.

See also
List of motorcycles of the 1920s

References

External links
 1929 Norton CS1 owned by Ken McIntosh
 Norton 1931 490cc Works Racer

CS1
Motorcycles introduced in the 1920s


text:
Moses è un singolo del rapper statunitense French Montana, che figura il featuring di Chris Brown e Migos, estratto come singolo dal suo mixtape Casino Life 2.

Accoglienza
Il brano ha ricevuto ricezioni ambivalenti da parte della critica che ha lodato prevalentemente il ritornello di Chris Brown, definendolo "catchy". Il brano ha ricevuto vari paragoni a lavori del rapper Future.

Classifiche

Note


text:
A Nehéz napok egy Föld nevű bolygón (eredeti cím: Hard Time on Planet Earth) 1989-ben futott amerikai televíziós filmsorozat, amelyet Timothy Bond és James A. Contner rendezett. A zenéjét Joseph Conlan szerezte, a főszerepet Martin Kove játszotta. Amerikában a CBS vetítette. Magyarországon a televíziónézők először a Walt Disney bemutatja műsorblokk keretein belül láthatták 1991-1992 között a Magyar Televízió 1-es csatornáján. A magyar változatban Szabó Sipos Barnabás volt a főszereplő magyar hangja.

Ismertető
 Jesse egy földönkívüli lény, akit száműznek a világából. Az ítélet értelmében fel kell vennie az emberi alakot és amennyiben méltónak találják rá, visszatérhet a szülőbolygójára. A Földön eltöltött napjairól jelentés készül, amelyet Control, vagy egyes részekben Árnyéknak nevezett furcsa objektum készít el. A sorozat minden epizódja egy különálló történetet mesél el.

Szereplők
 Jesse
 Control

Epizódok
Idegen az idegen földön (Földet érés) (Stranger in a Strange Land)
Mit kell tudni a bankokról? (A pénz nem boldogít) (Something to Bank On)
Elveszett Árnyék (Társtalanul) (Losing Control)
Tartós kapcsolat (Hazafelé) (The Way Home)
A legjobbak (Légy mindaz, ami lehetsz) (All That You Can Be)
Nemek harca (Nemek csatája) (Battle of the Sexes)
Amíg a halál el nem választ (Death Do Us Part)
A hot-dogos ember (A hot dog ember) (The Hot Dog Man)
Jesse tizenöt perce (Jesse's Fifteen Minutes)
Rodeó (Rodeó-show) (Rodeo)
Mást mondanak a csillagok (Not in Our Stars)
Az eszményi amerikai (Az álom-amerikai) (The All American)
Wally csapata (Wally's Gang)

Különös magyar vonatkozás

A The All American című epizódban egy bolt pultján magyar felségjelzéseket láthatunk, köztük az 1990-ben visszaállított magyar címert. Azért különös ez, mert az epizódot 1989. június 14-én, vagyis a visszaállítást megelőző évben sugározták.

Jegyzetek

Források

További információk

1989-ben bemutatott amerikai televíziós sorozatok
1989-ben befejezett amerikai televíziós sorozatok
Televíziós akciósorozatok
Televíziós kalandsorozatok
Televíziós vígjátéksorozatok
Televíziós drámasorozatok
Sci-fi televíziós sorozatok
A CBS saját gyártású műsorai


text:
Кураре  або  — загальна названа рослинного екстракту алколоїдної отрути, що походить з Центральної та Південної Америки. Виготовляється з кори рослини .

Отрута стала широко відомою, через те, що індіанці Гвіани басейну річки Амазонки мастили нею вістря стріл. Поранена вістрям такої стріли тварина перестає рухатись й згодом помирає від зупинки дихання, яке спричиняють алкалоїди, що входять до складу отрути. Але ці алкалоїди не діють за умови, якщо вони потрапляють в організм людини через травну систему.

Відкрив отруту в 1617 році англійській мандрівник та письменник Волтер Релі. Коли він мандрував в джунглях Оріноко, то звернув увагу на особливість полювання місцевих мисливців — вони старались радше завдати поранення тварині, ніж фізично завдати важких ран. На його запитання мисливці пояснили, що використовують «кураре» — рідину, назва якої в перекладі означала «та, що швидко вбиває птахів». Мандрівник вирішив перевірити дію отрути на собі. Поранивши себе отруєною стрілою, він довго не отямлювався.

Нині курареподібні препарати використовують у медицині для розслаблення мускулатури (окрім серцевої) під час операцій. 23 січня 1942 року канадські лікарі Гарольд Гріффіт і Енід Джонсон вперше застосували кураре для керованої м'язової релаксації.

Примітки

Нейротоксини
Токсини рослин


text:
La University of Miami Women's Volleyball è la squadra pallavolo femminile appartenente alla University of Miami, avente sede a Coral Gables (Florida): milita nella Atlantic Coast Conference della NCAA Division I.

Storia
Il programma di pallavolo femminile della University of Miami viene fondato nel 1973 da Chris Bell: in nove anni le Hurricanes vedono avvicendarsi ben quattro allenatori diversi, finché nel 1982 il programma viene dismesso per quasi vent'anni.

Nel 2001 riprende le attività con al timone Nicole Lantagne, affiliandosi inizialmente alla Big East Conference e poi all'Atlantic Coast Conference. Durante la sua gestione le Hurricanes si qualificano per la prima volta alla post-season, partecipando alla NCAA Division I 2002, dove si spingono fino alle Sweet Sixteen; in seguito partecipano al torneo NCAA Division I in altre tre occasioni, sempre eliminate tra il primo e il secondo turno.

Il programma viene poi affidato dal 2013 a Jose Gandara e con lui le Hurricanes centrano diversi primi e secondi turni alla post-season.

Record

Conference
Big East Conference: 2002-2003
Atlantic Coast Conference: 2004-

All-America

Second Team
Lane Carico (2011)
Savanah Leaf (2014)

Third Team
Lane Carico (2010)
Emani Sims (2012)

Allenatori

Pallavoliste

Collegamenti esterni

 Miami (Florida)


text:
Das Kumamoto International Road Race (jap. , Kumamoto kokusai rōdo) ist ein japanisches Radrennen.

Das Eintagesrennen wurde erstmals 2009 ausgetragen und war Bestandteil der UCI Asia Tour 2010, in der es in der Kategorie 1.2 eingestuft war. Die erste Auflage des Rennens über 164,5 Kilometer am 15. November 2009, konnte der Japaner Yasuharu Nakajima als Solosieger für sich entscheiden. Das Teilnehmerfeld 2009 bestand vor allem aus Japanern und Koreanern.

2010 wurde das Rennen auf den 10. Oktober gelegt und bildete damit das Auftaktrennen zur UCI Asia Tour 2011. Mit Takashi Miyazawa, der sich im Sprint gegen Yūsuke Hatanaka durchsetzte, konnte erneut ein Einheimischer auf dem schwierigen Kurs in der Stadt Yamaga im Bezirk Kumamoto triumphieren. Das Teilnehmerfeld war 2010 internationaler besetzt als 2009 und so nahmen auch Fahrer aus Australien, Malaysia, China und Taiwan teil.

In den Kalender der UCI Asia Tour 2012 wurde das Rennen nicht aufgenommen.

Siegerliste
 2009:  Yasuharu Nakajima
 2010:  Takashi Miyazawa

Anmerkungen

Weblinks

Eintagesrennen
Straßenradrennen in Japan
Sportveranstaltung in der Präfektur Kumamoto
Ehemaliger Straßenradsport-Wettbewerb
Erstveranstaltung 2009
Letzte Veranstaltung 2010


text:
Love Rollercoaster – piosenka stworzona przez amerykańską grupę The Ohio Players. Oryginalnie wydana w 1975 roku na płycie Honey bardzo szybko stała się hitem.

Piosenka była wielokrotnie wykonywana i przerabiana przez innych artystów. Swoją wersję piosenki wydał m.in. zespół Red Hot Chili Peppers na płycie z soundtracku do filmu Beavis and Butthead Do America. Piosenka została przez ten zespół wydana również jako singel.

Red Hot Chili Peppers cover

CD Single 1
 Love Rollercoaster
 Lesbian Seagull – Engelbert Humperdinck

CD Single 2
 Love Rollercoaster(Clean Edit)
 Love Rollercoaster(Rock Rollercoaster Mix)
 Love Rollercoaster(LP Version)

Linki zewnętrzne
 Okładka

Single Red Hot Chili Peppers
Single wydane w roku 1976
Single wydane w roku 1996

pt:Love Rollercoaster


text:
Le Cerro Castellan est un sommet des monts Chisos, aux États-Unis. Il culmine à  d'altitude dans le comté de Brewster, au Texas. Il est protégé au sein du parc national de Big Bend.

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes
 Pic Casa Grande

Liens externes

Sommet dans le parc national de Big Bend
Monts Chisos


text:
Државни универзитет Феира де Сантана () је државни универзитет у граду Феира де Сантана, Бразил. До 1990-их, био је то једини Универзитет у том граду.

Спољашње везе

 Сајт Универзитета

Универзитети у Бразилу