text:
Nury A. Turkel (nar. 1970, Kašgar) je americký ujgurský právník, expert na zahraniční politiku, veřejný činitel a obhájce lidských práv působící ve Washington, D.C..

Narodil se v Kašgaru v Sin-ťiangu. Po ukončení vysokoškolského studia se v roce 1995 přestěhoval do Spojených států. Byl prezidentem Uyghur American Association a v současné době působí jako předseda správní rady Uyghur Human Rights Project, washingtonského projektu pro výzkum a dokumentaci lidských práv Ujgurů. V roce 2020 byl Turkel předsedkyní Sněmovny reprezentantů Nancy Pelosiovou jmenován komisařem Komise Spojených států pro mezinárodní náboženskou svobodu. Turkel je prvním ujgurským právníkem s americkým vzděláním a prvním ujgurským Američanem, který byl jmenován do politické funkce ve Spojených státech.

V roce 2020 byl zařazen na seznam 100 nejvlivnějších lidí světa časopisu Time.

Život
Jeho otec byl profesorem a matka podnikatelkou. Turkelův dědeček byl spojen s ujgurskými nacionalisty a jeho matka byla internována, když byla v šestém měsíci těhotenství. Nury Turkel se narodil v "reedukačním centru" v Kašgaru v době vrcholící Kulturní revoluce. První čtyři měsíce svého života prožil s matkou ve věznici. Základní a střední školu absolvoval v Číně. V roce 1991 byl přijat na Severozápadní univerzitu A&F v čínské provincii Šen-si. V roce 1995 Turkel získal bakalářský titul a odjel do Spojených států za vysokoškolským vzděláním, získal politický azyl a do Číny se již nevrátil. Na Americké univerzitě získal titul Master of Arts v oboru mezinárodních vztahů a titul doktora práv.

Nury Turkel je muslim. Je ženatý s americkou interiérovou designérkou tureckého původu, s níž má syna. Ovládá několik jazyků, včetně ujgurštiny (mateřský jazyk), angličtiny, turečtiny a mandarínské čínštiny.

Kariéra
Dne 10. března 2003 učinil Turkel prohlášení před Kongresovou a výkonnou komisí pro Čínu o zhoršující se situaci v oblasti lidských práv ve Východním Turkestánu (Sin-ťiangu) po útocích z 11. září[19]. V roce 2003 Turkel spoluzaložil Uyghur Human Rights Project (UHRP) a působil jako předseda správní rady této organizace. V letech 2004-2006 byl Turkel předsedou Uyghur American Association (UAA), v březnu 2005 zorganizoval a vedl kampaň za propuštění ujgurské aktivistky Rebiyy Kadeer.

V červnu 2008 se zastal skupiny sedmnácti Ujgurů, kteří byli od roku 2002 drženi v Guantánamu, napsal, že Ujguři čelili diskriminaci a nejsou hrozbou pro americké komunity. V červenci 2009, po nepokojích v Ürümqi v červenci 2009, odsoudil údajný čínský útlak Ujgurů v Urumči, řekl, že "Ujgurové doslova ztratili vše, co měli, dokonce i svůj rodný jazyk a vlastní kulturní dědictví, ke kterému se hrdě hlásili. Ekonomický tlak, sociální tlak a politický tlak způsobily, že Ujgurové měli pocit, že je komunistický režim dusí".

V dubnu 2012 Turkel chválil tureckého prezidenta Recepa Tayyipa Erdogana za to, že během své cesty do Číny projevil Ujgurům podporu a sympatie, což bylo mezi zahraničními vůdci považováno za vzácné, nicméně v červenci 2020 Turkel kritizoval Turecko za vracení ujgurských uprchlíků do zemí, které je pak deportují do Číny. Na začátku roku 2017 Turkel zvažoval návštěvu svého rodného města Kašgar, ale americká vláda mu doporučila, aby necestoval.

10. srpna 2018 OSN uvedla, že má věrohodné zprávy o tom, že Čína drží milion Ujgurů v tajných táborech. 22. srpna 2018 pak BBC zveřejnila rozhovor s Turkelem ohledně převýchovných táborů v Sin-ťiangu. Pro BBC uvedl, že je pravda, že v tzv. internačních táborech v jeho vlasti je držen milion nebo více Ujgurů, a řekl, že internovaní nemají přístup k zákonným právům ani k lékařské péči. V září 2018 Turkel vypovídal o převýchovných táborech v Sin-ťiangu před podvýborem pro Asii, Tichomoří a nešíření jaderných zbraní Sněmovny reprezentantů Spojených států amerických. Turkel úspěšně zastupoval a poskytoval právní pomoc Dolkunovi Isovi, prezidentovi Světového ujgurského kongresu, čímž obnovil Isova cestovní práva do Spojených států a odstranil Isovo jméno ze seznamu Interpolu.

V září 2019 Turkel svědčil v Kongresu o tom, že Ujguři jsou vtahováni do rozsáhlého systému nucených prací. Také uvedl, že osoby z převýchovných táborů v Sin-ťiangu jsou často přesouvány do továren. Turkel napsal, že Kongres by měl zakázat dovoz bavlny a textilních výrobků ze Sin-ťiangu, dokud nebude ukončena politika internace a nucené práce a nebudou vytvořeny podmínky pro řádnou kontrolu.

V květnu 2020 byl Nury Turkel jmenován komisařem v Komisi Spojených států pro mezinárodní náboženskou svobodu (United States Commission on International Religious Freedom, USCIRF) předsedkyní Sněmovny reprezentantů Nancy Pelosiovou, která o Turkelovi řekla: "Jsem si jistá, že bude i nadále silným hlasem ujgurského lidu a věci spravedlnosti na celém světě." Později v létě Turkel poděkoval prezidentu Trumpovi za podpis zákona o politice lidských práv Ujgurů a dále napsal, že "je to velký den pro Ameriku a ujgurský lid".

Jako Komisař USCIRF podpořil oznámení ministerstva obchodu z července 2020 o uvalení sankcí na jedenáct čínských společností zapojených do údajného porušování lidských práv v Sin-ťiangu s komentářem, že toto rozhodnutí "pomůže zajistit, aby plody amerických inovací a průmyslu neúmyslně nepodporovaly pobuřující porušování náboženské svobody a pracovních práv". Také se vyjádřil k sankcím vůči Xinjiang Production and Construction Corps (XPCC) z července 2020 s tím, že se jedná o významný krok a že ujgurští obhájci lidských práv po sankcích vůči této organizaci volali již několik let. V souvislosti se sankcemi vůči XPCC komisař Turkel uvedl, že "nyní již žádný podnik nemůže tvrdit, že neví o čínském útlaku ujgurského lidu. Doufáme, že sankce jsou signálem pro ostatní čínské představitele, že účast na represích komunistické strany vůči náboženství je spojena s určitými náklady. Svět to sleduje a my víme, kteří úředníci a subjekty jsou za zneužívání ujgurského lidu zodpovědní."

V rozhovoru ze srpna 2020 Turkel označil tábory za jednu z nejhorších globálních humanitárních krizí a největší věznění etnické menšiny od dob holocaustu. V polovině roku 2020 Turkel vyzval Kongres, aby přijal zákon o prevenci nucené práce Ujgurů, který by nařídil americké celní a pohraniční ochraně, aby předpokládala, že veškeré zboží vyrobené v ujgurské oblasti je produktem nucené práce.

Reference

Externí odkazy
 BBC Hard Talk: Nury Turkel - Uyghur Human Rights Project, Washington, 17.9.2018
 Treatment of Uyghurs in China, The Hudson Institute, Washington, D.C., 18.12.2019
 Mr. Nury Turkel Lawyer, Eastern Turkestan, USA, Interviews of A9 TV
 Arthur C. Helton Memorial Lecture: China's Uighurs, 11.4.2019
 Nury Turkel: The Tragedy of China's Uyghurs, The Nexus with Art Swift, 20.8.2020

Muži
Ujguři


text:
Palunkanda Nathar Temple is a Hindu temple in the village of Thiruvaipadi near Thiruppanandal in the Thanjavur district of Tamil Nadu, India.

Deity
The presiding deity is Shiva. The temple is associated with the life of Chandeshvara Nayanar, one of the 63 Nayanmars or Saivite saints.

Significance
According to legend, Chandesvara Nayanar was employed as a cowherd at Thiruvaipadi where he constructed a shivalinga and did pooja to the linga by offering the milk obtained from the cows.

Hymns in praise of the temple were composed by the Saivite saint Thirunavukkarasar in the Thevaram.

Literary mention
Tirunavukkarasar describes the feature of the deity as:

References

Shiva temples in Thanjavur district
Padal Petra Stalam

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Lemnalia carnosa är en korallart som först beskrevs av Kükenthal 1896.  Lemnalia carnosa ingår i släktet Lemnalia och familjen Nephtheidae. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Koralldjur
carnosa


text:
University Woods, also known as Cedar Park, is a small woodland park in the University Heights neighborhood of the Bronx in New York City. Overlooking the Harlem River, the park sits between Sedgwick and Cedar Avenues. After having been named "the city's worst park" by the New Yorkers for Parks in the years 2003–2006, a restoration project was begun in 2008 by the Friends of the Woods organization, with a $500,000 grant from Mayor Michael Bloomberg.

University Woods, formerly British Fort #8, has a two-tiered pathway and the original stone walls used by the British troops during the American Revolutionary War.  The main stairs, now pending restoration, are a popular passageway between Cedar Avenue and Sedgwick Avenue and lead further up to the Hall of Fame terrace and Bronx Community College.

Friends of the Woods is an organization founded by Brandy Cochrane in 2006 to rehabilitate and maintain the park. Formerly a real estate professional she was drawn to the park while assessing housing in the vicinity. Even though Cochrane had been a  resident in the neighborhood for over four years, she was stunned to discover this idyllic hideaway just blocks from her home. Since that time, she has been a public supporter of not only the preservation of rural areas in her neighborhood, but of the value of community cohesiveness, inclusiveness, and assertive actions that can be taken to improve the quality of life in urban areas.

Friends of The Woods received $500,000 from the city of New York and has set about to restore the infrastructure of University Woods. They have partnered with the Parks Department, The Harlem River Ecology Center, the New York State Horticultural Center, and many other ecologically conscious groups to make further improvements to this once abandoned woodland.  DJ Kool Herc, who grew up near the park in the 1970s, attended a block party held in 2008 in celebration of the park.

Notes

Sources

External links
 Friends of the Woods – official site
 Photos of University Woods by Alma Watkins

Parks in the Bronx
University Heights, Bronx


text:
Лас Уракас има више значења:

 Лас Уракас, Лас Дос Занхас (Аутлан де Наваро), насеље у савезној држави Халиско у Мексику
 Лас Уракас (Дел Најар), насеље у савезној држави Најарит у Мексику
 Лас Уракас (Чоис), насеље у савезној држави Синалоа у Мексику
 Лас Уракас (Гвемез), насеље у савезној држави Тамаулипас у Мексику
 Лас Уракас (Сан Фернандо), насеље у савезној држави Тамаулипас у Мексику


text:
Inverted formin-2 is a protein that in humans is encoded by the INF2 gene. It belongs to the protein family called the formins. It has two splice isoforms, CAAX which localizes to the endoplasmic reticulum and non-CAAX which localizes to focal adhesions and the cytoplasm with enrichment at the Golgi.  INF2 plays a role in mitochondrial fission and dorsal stress fiber formation. INF2 accelerates actin nucleation and elongation by interacting with barbed ends (fast-growing ends) of actin filaments, but also accelerates disassembly of actin through encircling and severing filaments.

Clinical significance

It can be associated with Focal segmental glomerulosclerosis and Charcot-Marie Tooth Disease.

References

Further reading

Human proteins


text:
Two ships of the Royal Navy have borne the name HMS Exmoor, after the Exmoor fox hunt:

  was a  launched in 1940 and sunk in 1941.
  was a , planned as HMS Burton, but renamed HMS Exmoor in 1941 after the sinking of the first HMS Exmoor. She was launched in 1941, transferred to the Royal Danish Navy in 1952 as HDMS Valdemar Sejr and sold for breaking up in 1966.

Royal Navy ship names


text:
Il distretto di Batsùmbėr è uno dei ventisette distretti (sum) in cui è suddivisa la provincia del Tôv, in Mongolia. Conta una popolazione di 6.525 abitanti (censimento 2007).

Note

Distretti della provincia del Tôv


text:
Tommaso Thomas Whitney (ur. 8 maja 1985 w Bostonie w Massachusetts) – amerykański wrestler, lepiej znany pod pseudonimem ringowym Tommaso Ciampa. Obecnie występuje w brandzie rozwojowym NXT federacji WWE, jest byłym posiadaczem tytułu NXT Championship, oraz byłym mistrzem NXT Tag Team.

Karierę wrestlera rozpoczął w 2005 roku. Przed podpisaniem kontraktu z WWE występował w Ring of Honor, gdzie stał się jednokrotnym posiadaczem ROH World Television Championship, oraz w federacjach niezależnych, takich jak Pro Wrestling Guerrilla (PWG) i Chaotic Wrestling (CW).

Kariera wrestlera

Treningi i wczesna kariera (2005–2007)
Whitney trenował pod okiem WWE Hall of Famera Killera Kowalskiego i zadebiutował w styczniu 2005. Pracował dla kilku federacji niezależnych w stanie Massachusetts, takich jak Chaotic Wrestling czy Top Rope Promotions. Pierwszą walkę o mistrzostwo stoczył 22 maja 2005; zmierzył się o IWF Junior Heavyweight Championship z Seanem Royalem, lecz nie zdołał go pokonać. Tego samego dnia nie udało mu się też wygrać Battle Royalu o miano pretendenckie do IWF Heavyweight Championship.

W Chaotic Wrestling (CW) zadebiutował w 2005, jako "Tommy Penmanship". 1 kwietnia przegrał walkę kwalifikacyjną do turnieju o CW Heavyweight Championship. Dwa miesiące później połączył siły z Archem Kincaidem i wraz z nim przegrał starcie drużynowe o CW Tag Team Championship. 5 sierpnia 2005 pokonał Chase'a Del Monte'a w pojedynku o CW New England Heavyweight Championship, stając się posiadaczem mistrzostwa po raz pierwszy. Bronił tytułu przez pół roku, po czym 3 lutego 2006 utracił je w walce z Psycho na gali Cold Fury 5. Penmanship i Psycho połączyli siły i wygrali starcie drużynowe, kwalifikujące wygranych do wzięcia udziału w Battle Royalu o miano pretendenckie do CW Heavyweight Championship. Ostatecznie żaden z nich nie zdołał wygrać Battle Royalu, a na Breaking Point 2006 Penmanship przegrał Psycho Rules match z rywalem. 19 maja 2006 Penmanship zdobył CW Heavyweight Championship w walce z Handsome Johnnym. Mistrzostwa bronił do lutego 2007, kiedy to poległ w Loser Leaves CW matchu z Brianem Milonasem.

WWE i Ohio Valley Wrestling (2005–2007)
14 lipca 2005 zadebiutował w WWE jako "Thomas Whitney, ESQ" – jeden z prawników Muhammada Hassana. Przeczytał oświadczenie swojego pracodawcy, po czym został zaatakowany przez rywalizującego z Hassanem The Undertakera. 25 sierpnia połączył siły z Kofim Kingstonem i przegrał drużynowy dark match z Trevorem Murdochem i Lance'em Cade'em przed nagraniami WWE Heat.

Na początku 2007 roku Whitney podpisał kontrakt rozwojowy z WWE i został przypisany do ówczesnej szkółki federacji – Ohio Valley Wrestling (OVW). Zadebiutował 21 lutego i pokonał TJ'a Daltona. Pod koniec kwietnia doznał kontuzji, która wymusiła na nim przerwę od akcji w ringu. Powrócił do OVW jako "Dr. Tomas" – specjalista od technik radzenia sobie ze złością oraz manager Bolin Services (Charlesa Evansa i Justina LaRouche'a). 27 czerwca otrzymał nowy gimmick i ringname – The Prodigy, a także zaczął nosić maskę. 3 sierpnia przegrał walkę z Mikiem Mondo, a kilka dni później zakończył współpracę z OVW. Powrócił 17 grudnia 2008 i zmierzył się z Outlawem o OVW Television Championship; nie zdołał pokonać mistrza.

Scena niezależna (2007–2016)

W późnym 2007 Whitney powrócił na scenę niezależną, zaczął też używać pseudonimu Tommaso Ciampa. 29 września pokonał AJ'a Stylesa i Eddiego Edwardsa w trzyosobowym starciu o MWF Television Championship. We wrześniu 2008 zadebiutował w World League Wrestling (WLW). W październiku wziął udział w Battle Royalu o zawieszone WLW Heavyweight Championship. Dwukrotnie próbował zdobyć WLW Tag Team Championship: 22 listopada 2008, ze Stevem Anthonym jako tag team partnerem, oraz 21 marca 2009, wraz z Markiem Godekerem.

W latach 2009–2011 brał udział w dorocznym turnieju Super 8 Tournament, organizowanym przez East Coast Wrestling Association. W 2011 roku pokonał Adama Cole'a w finale turnieju.

30 sierpnia 2013 dołączył do turnieju Battle of Los Angeles federacji Pro Wrestling Guerrilla (PWG); odpadł już w pierwszej rundzie, po przegranej walce z Brianem Cage'em.

Ring of Honor (2011–2015)

Whitney zadebiutował w Ring of Honor (ROH) 3 listopada 2006, na Honor Reclaims Boston; zawalczył w przegranym dark matchu u boku Alexa Payne'a i Erniego Osirisa przeciwko Bobby'emu Dempseyowi, Mitchowi Franklinowi oraz Rhettowi Titusowi. Pojawił się też na nagraniach odcinka ROH w listopadzie 2009, już jako Tommaso Ciampa.

W styczniu 2011 Ciampa rozpoczął regularne występy dla ROH. Dołączył do stajni The Embassy prowadzonej przez Prince'a Nanę. Na Honor Takes Center Stage wziął udział w wygranym przez Homicide'a Four Corners matchu. W następnym miesiącu pokonał Homicide'a dwukrotnie. 13 lipca Ring of Honor ogłosiło, że Ciampa podpisał stały kontrakt z federacją. 17 września na Death Before Dishonor IX Ciampa i Rhino pokonali Homicide'a oraz Jaya Lethala.

21 stycznia 2012 Ciampa pokonał ROH World Television Championa Jaya Lethala w zwykłym starciu, gwarantując sobie przyszłą walkę o mistrzostwo. 4 marca na 10th Anniversary Show pojedynek Ciampy i Lethala zakończył się remisem. Rywale zmierzyli się więc jeszcze raz, na Showdown In The Sun, skąd Lethal wyszedł zwycięsko dzięki interwencji Rodericka Stronga. 7 kwietnia Ciampa pokonał Lethala, Adama Cole'a oraz Mike'a Bennetta w czteroosobowym finale turnieju March Mayhem. 12 maja jego seria zwycięstw została zakończona przez Jaya Lethala. 24 czerwca na Best in the World 2012: Hostage Crisis otrzymał kolejną szansę zdobycia ROH World Television Championship, lecz przed wygraniem trzyosobowego starcia na zasadach eliminacji z Roderickiem Strongiem i Lethalem powstrzymała go interwencja Prince'a Nany. Po walce Ciampa odszedł z The Embassy i przyjął RD Evansa jako swojego nowego managera. Rywalizacja Ciampy z Lethalem zakończyła się na Boiling Point w sierpniu, gdzie Ciampa został pokonany przez rywala w 2-Out-Of-3 Falls matchu. Podczas walki Ciampa zerwał więzadło krzyżowe, co wykluczyło go z akcji w ringu na niemal rok.

Do ringu powrócił 4 maja 2013 na Border Wars; próbował zaatakować RD Evansa. W sierpniu dołączył do turnieju mającego wyłonić nowego posiadacza ROH World Championship; został wyeliminowany w półfinale przez Adama Cole'a. 13 grudnia na Final Battle Ciampa pokonał Matta Tavena w walce o ROH World Television Championship. Na 12th Anniversary Show w lutym 2014 obronił tytuł w pojedynku z Hansonem. 4 kwietnia na Supercard of Honor VIII panowanie Ciampy zostało zakończone przez Jaya Lethala; w walkę interweniował Truth Martini.

Po przerwie od akcji w ringu Ciampa powrócił jako heel, 19 lipca 2014. 23 sierpnia przegrał walkę o ROH World Championship z Michaelem Elginem, a niedługo później został zawieszony przez ROH na czas nieokreślony za atak na pracowników federacji i komentatora. Do ringu wrócił dwa tygodnie później.

Na 13th Anniversary Show w marcu 2015 Ciampa doznał złamania dwóch żeber, co wymusiło na nim ponowną przerwę. 29 marca ogłosił swoje odejście z Ring of Honor. Ostatnią walkę dla federacji stoczył 4 kwietnia; został pokonany przez Jaya Lethala.

Powrót do WWE

NXT (od 2015)

2 września WWE ogłosiło, że niezakontraktowany Ciampa połączy siły z Johnnym Gargano i wraz z nim dołączy do turnieju Dusty Rhodes Tag Team Classic. Ciampa i Gargano odpadli z turnieju w ćwierćfinale, po przegranej z Baronem Corbinem i Rhyno. W kwietniu ogłoszono, że Gargano i Ciampa podpisali stałe kontrakty z federacją. Obaj wzięli udział w Cruiserweight Classic i zmierzyli się ze sobą w pierwszej rundzie. Z walki zwycięsko wyszedł Gargano. 20 sierpnia 2016 na NXT TakeOver: Brooklyn II Gargano i Ciampa przegrali starcie z posiadaczami NXT Tag Team Championship – The Revival (Dashem Wilderem i Scottem Dawsonem). Gargano i Ciampa, już pod nazwą #DIY, zmierzyli się z The Revival jeszcze raz, 19 listopada 2016 na NXT TakeOver: Toronto. Pokonali mistrzów w 2-out-of-3 falls matchu, zdobywając NXT Tag Team Championship po raz pierwszy w swoich karierach. Tytuły stracili na rzecz The Authors of Pain (Akama i Rezara) na gali NXT TakeOver: San Antonio z 28 stycznia 2017. Po porażce, Tommaso Ciampa zaatakował partnera tag teamowego i rozpoczęli oni kilkumiesięczny konflikt, podczas którego jedna z ich walk, która odbyła się 7 kwietnia 2018 na NXT TakeOver: New Orleans, została okrzyknięta 5-Star Matchem. W odcinku wyemitowanym 25 lipca 2018 zmierzył się on z mistrzem NXT, Aleistrem Black o główny tytuł rozwojówki. Podczas walki Ciampa zaatakował sędziego. Po tym incydencie na ring wbiegł Johnny Gargano, który zaatakował obu zawodników, lecz Ciampa wyrzucił go z ringu i przypinając Blacka stał się szesnastym mistrzem NXT.

Życie prywatne
We wrześniu 2013 Whitney poślubił byłą wrestlerkę Jessie Ward. Do marca 2013 prowadził studio fitnessu; zamknął je, by skupić się na karierze wrestlerskiej.

Styl walki

 Finishery
 Bridging Fujiwara armbar – NXT; od 2016
 Project Ciampa (Powerbomb połączony z Double knee backbreakerem)
 Project Ciampa II (Cloverleaf)
 Rings of Honor (ROH) / Sicilian Stretch (Double underhook crossface) – 2013–2016
 Inne ruchy
 Argentine facebuster
 Clothesline
 High knee, czasami na przeciwniku w narożniku
 German suplex
 Go To Sleep
 Over the shoulder back-to-belly piledriver, czasami z drugiej liny lub na krawędzi ringu
 Vertical suplex połączony z Knee liftem
 Z Johnnym Gargano
 Finishery drużynowe
 Kombinacja Running knee (Ciampa) / Superkick (Gargano)
 Przydomki
 "The Project"
 "The Dominant Male"
 "The Psycho Killer"
 "The Sicilian Psychopath"
 Motywy muzyczne
 "Dark Beat Mix" ~ Oscar G (scena niezależna)
 "Psycho Killer" ~ Talking Heads (scena niezależna)
 "They Are Lost" ~ The Last Remaining Pinnacle (ROH)
 "Chrome Hearts" ~ CFO$ (NXT; w drużynie z Johnnym Gargano)
 Brak muzyki wejściowej

Mistrzostwa i osiągnięcia

 Chaotic Wrestling
 Chaotic Wrestling Heavyweight Championship (1 raz)
 Chaotic Wrestling New England Championship (1 raz)
 East Coast Wrestling Association
 Super 8 Tournament (2011)
 Millennium Wrestling Federation
 MWF Television Championship (1 raz)
 Pro Wrestling Illustrated
 PWI umieściło go na 67. miejscu w top 500 wrestlerów rankingu PWI 500 w 2014
 Ring of Honor
 ROH World Television Championship (1 raz)
 March Mayhem Tournament (2012)
 Top Rope Promotions
 TRP Heavyweight Championship (1 raz)
 Ultimate Pro Wrestling
 UPW Heavyweight Championship (1 raz)
 Xtreme Wrestling Alliance
 XWA Heavyweight Champion (1 raz)
 WWE NXT
 NXT Tag Team Championship (1 raz) – z Johnnym Gargano
 NXT Championship (1 raz, obecnie)
 Wrestling Observer Newsletter
 5 Star Match (Unsanctioned Match vs. Johnny Gargano, NXT TakeOver: New Orleans, 2018)

Przypisy

Linki zewnętrzne
 Tommaso Ciampa na oficjalnej stronie Chikary
 Tommaso Ciampa na WWE.com

Urodzeni w 1985
Amerykańscy wrestlerzy
Wrestlerzy i wrestlerki z Massachusetts
Ludzie urodzeni w Bostonie


text:
Berane (Montenegrijns: Беране) is een Montenegrijnse gemeente.
Berane telt 33.970 inwoners, waarvan er 11.073 in de hoofdplaats wonen. Van juli 1949 tot maart 1992 heette Berane "Ivangrad", uit eerbetoon aan Ivan Milutinović. In 1992 werd de originele naam aan de gemeente teruggegeven.

Demografie
De gemeente Berane telt 33.970 inwoners (volkstelling van 2011), hetgeen 5,5% van de Montenegrijnse bevolking is. De gemeente heeft een urbanisatiegraad van 33%.

Etniciteit
De bevolkingssamenstelling is erg heterogeen. De Serviërs (43%) vormen de grootste bevolkingsgroep in de gemeente Berane, gevolgd door Montenegrijnen (26%) en Bosniakken (24%). Verder bestaat er ook een relatief grote gemeenschap van de Roma (2%) en Balkan-Egyptenaren (1%).

Religie
De aanhangers van de Servisch/Montenegrijns-orthodoxe Kerk vormen de meerderheid van de bevolking (69%). De moslims vormen een relatief grote minderheid in de gemeente Berane (28%).

Geboren

 Dragoslav Jevrić (1974), Servisch voetballer
 Marijana Jankovic (1982), Montenegrijns-Deens actrice, scenarioschrijfster en regisseuse
 Elsad Zverotić (1986), Montenegrijns voetballer
 Stefan Babović (1987), Servisch voetballer

Gemeente in Montenegro
Plaats in Montenegro


text:
1871 peut faire référence à :
 L'année 1871
 1871, film sorti en 1990.


text:
La diocesi di Torri di Numidia () è una sede soppressa e sede titolare della Chiesa cattolica.

Storia
Torri di Numidia, nel territorio di Annaba nell'odierna Algeria, è un'antica sede episcopale della provincia romana di Numidia.

A questa diocesi africana è attribuibile con certezza un solo vescovo, Samsucio, menzionato diverse volte nelle lettere di sant'Agostino tra il 395/396 ed il 13 giugno 407. A questa sede Mandouze assegna, con il beneficio del dubbio, anche il vescovo Massimino, che prese parte alla conferenza di Cartagine del 411 e che sottoscrisse la lettera sinodale del concilio di Zerta il 14 giugno 412: nel primo caso Massimino è menzionato come vescovo di Torre, ma senza ulteriori indicazioni geografiche; nel secondo caso invece non è indicata la sede di appartenenza del vescovo.

Sono da escludere dalla cronotassi di Torri di Numidia due vescovi: Vitale, indicato da Toulotte, che fu vescovo di Ucres; e Donato, assegnato da Morcelli, che fu invece vescovo di Torre di Proconsolare.

Dal 1933 Torri di Numidia è annoverata tra le sedi vescovili titolari della Chiesa cattolica; dal 13 aprile 2019 il vescovo titolare è Guillermo Teodoro Elías Millares, vescovo ausiliare di Lima.

Cronotassi

Vescovi residenti
 Samsucio † (prima del 395/396 - dopo il 407)
 Massimino ? † (prima del 411 - dopo il 412)

Vescovi titolari
 Gabriel-Marie Garrone † (5 marzo 1966 - 26 giugno 1967 nominato cardinale presbitero di Santa Sabina)
 Salvatore Di Salvo † (31 ottobre 1968 - 20 dicembre 1976 nominato vescovo di Nicosia)
Martino Matronola, O.S.B. † (21 marzo 1977 - 20 maggio 1994 deceduto)
 Francisco de Paula Victor † (28 agosto 1996 - 21 novembre 2018 deceduto)
 Guillermo Teodoro Elías Millares, dal 13 aprile 2019

Note

Bibliografia
 Pius Bonifacius Gams, Series episcoporum Ecclesiae Catholicae, Leipzig, 1931, p. 469
 Stefano Antonio Morcelli, Africa christiana, Volume I, Brescia, 1816, pp. 338–339
 Joseph Mesnage, L'Afrique chrétienne, Paris, 1912, p. 435
  Anatole Toulotte, Géographie de l'Afrique chrétienne. Numidie, Rennes-Paris, 1894, pp. 322-323
  André Mandouze, Prosopographie chrétienne du Bas-Empire, 1. Prosopographie de l'Afrique chrétienne (303-533), Paris, Éditions du Centre National de la Recherche Scientifique, 1982

Collegamenti esterni
 La sede titolare nel sito di www.catholic-hierarchy.org
 La sede titolare nel sito di www.gcatholic.org

Torri di Numidia
Torri di Numidia


text:
__KEIN_INHALTSVERZEICHNIS__
Die Liste der Monuments historiques in Colombes führt die Monuments historiques in der französischen Gemeinde Colombes auf.

Liste der Bauwerke

|}

Liste der Objekte

 Monuments historiques (Objekte) in Colombes in der Base Palissy des französischen Kultusministeriums

Literatur
 Le Patrimoine des Communes des Hauts-de-Seine. Flohic Éditions, 2. Auflage, Charenton-le-Pont 1993, ISBN 2-908958-95-3, S. 162–175.

Weblinks

 Monuments historiques (Bauwerke) in Colombes in der Base Mérimée des französischen Kultusministeriums

Colombes


text:
Batophila nepalica es un coleóptero de la familia Chrysomelidae. Fue descrita en 2003 por Doeberl.

Referencias

nepalica
Insectos descritos en 2003


text:
Tartessus cristatus är en insektsart som beskrevs av Rauno E. Linnavuori 1960. Tartessus cristatus ingår i släktet Tartessus och familjen dvärgstritar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Dvärgstritar
cristatus


text:
Вучји зуб може да се односи на:
 Вучји зуб - друго име за биљку Планинска арника (-{Arnica montana}-);
 Вучји зуб - планински врх планине Орјен висок 1.802 метра;
 Вучји зуб - средњовековни бугарски архитектонски фасадни елемент типа венца.


text:
Одводњавање површинских копова је исушивање, прикупљање и одстрањивање свих врста вода са простора предвиђеног за површинску експлоатацију минералних сировина. Циљ одводњавања је да снизи ниво подземних вода, као и да се одстране гравитационе (површинске) воде које би могле да угрозе нормалан рад једног површинског копа.

Заштита површинског копа путем површинског одводњавања
Заштита ободним каналима примењује се за одвођење површинских вода за време кишног периода или за време отапања снега. Радови на изради ових канала релативно су јефтини, а исто времено веома су ефикасни, како за претходно тако и за редовно одводњавање. Овакав начин заштите обавезно се примењује код сваког површинског копа и у свим фазама његове експлоатације. Ободним каналима могу се обухватити и подземне воде, ако се водоносни хоризонт налази на дубини од 5-10м од површине терена.

Ови канали се израђују и спроводе по површини терена, тако да је површински коп заштићен са свих страна.

Ови канали се обично израђују у водонепропусном земљишту (чврсте стене или глине). Облик, величина канала као и њихов пад, зависи од количине воде која гравитира са ширег подручија према површинском копу. Количина воде зависи како од конфигурације терена на ширем подручију копа, тако и од учесталости атмосферског талога који у току кишног периода пада на том подручију.

Заштита применом екрана посебно је значајно за спречавање већег продора подземних вода при отварању површинских копова који су у непосредној близини речних токова или језера. Применом екрана радови на одводњавању се смањују, а сигурност и безбедност рада у знатној мери се повећава.
Ова метода се примењује за све врсте лежишта код којих је доток подземних вода веома висок и код који се водоносни хоризонти релативно плитки и то 15-30м испод површине терена.

1. фаза израда засека (шлица) остварује се пресецањем водоносног хоризонта који се налази у непосредној близини површинског копа, са једне стране и воденог тока реке са друге стране.
Израда засека обично се врши помоћу багера специјалне конструкције за одговарајуће дубине.

2. фаза запуњавање засека водонепропусним материјалом (најчешће глином), и на тај начин се прекида могућност продора подземне воде у нповршински коп.

Запуњавање засека обично се обавља помоћу глине са додатком бетона или цементног млека.

Ове методе пружају поуздану заштиту површинског копа од инфилтрације подземних вода.

Израда екрана је једноставна и брза. Лоша страна је у посебним условима када ограничавају могућност примене екрана, као што је релативно мала дубина израде, постојање водонепропусног слоја на чијој се основи поставља екран...итд

Заштита помоћу бунара примењује се у случајевима када се водоносни хоризонт у површинском копу налази на дубини од 10 до 100м, па чак и више. Ова израда се врши са површине терена до пресека са водонепропусним слојем. Распоређују се у једном или више редова по контури површинског копа. Растојање између бунара и редова зависи од конкретних хидрогеолошких услова, а износи од 25 до 100м. Бунари за одводњавање представљају бушотине великог пречника, преко 1м. Ако се бунари израђују копањем, њихови зидови се обезбеђују опеком, каменом, бетонским или челичним прстеновима. Бунари израђени одговарајућим бушилицама облажу се филтерима кроз које вода дотиче у бунар. Филтери имају намену да спрече продирање песка унутар бунара.

У овако опремљене бунаре спуштају се пумпе капацитета 30-100m3/h. При црпљењу воде из бунара, вода протичр из водоносних слојева и спушта се око бунара у виду левка.

Комбинована метода - систем заштите екрана и бунара примењује се у веома сложеним хидрогеолошким условима и у случајевима када није довољан један начин одводњавања. У пракси се најчешће примењује ова комбинација.

Циљеви, начин и врста примене
Зависно од циља који треба постићи одводњавањем, као и начина и врсте примене, оно обухвата: оцеђивање или одстрањивање водоносних површина и токова са простора предвиђеног за експлоатацију минералних сировина, прикупљање и спровођење површинских вода од атмосферских падавина, одводњавање повлатних наслага (откривке), снижење нивоа воде у водоносном хоризонту лежишта, одводњавање подинских наслага и оцеђивање и одводњавање одлагалишта

Правилно и добро одводњавање
Правилно и добро одводњавање олакшава спровођење нормалног откопавања, чини знатну стабилност корисне минералне сировине и пратећих наслага. Познато је да наслаге, ако су засићене водом постају размекшане и нестабилне, због чега примењена механизација тоне. Настају застоји, као и тешкоће у погледу нормалног рада. Троши се више енергије за откопавање, утовар, транспорт и одлагање маса, јер су неодводњене наслаге знато теже. Такође повећава стабилност косина на копу и одлагалишту и спречава од лома и штетних динамичких удара код радних елемената машина откопавање, утовар, транспорт и одлагање и смањује влажност минералних сировина и тиме обезбеђује усштеду у преради.

Начин одводњавања
Начини одводњавања зависе од:
 распоред и број подземних водоносних хоризоната
 дубина до које се врши експлоатација минералних сировина
 морфологија терена
 присуство водених побршина и токова
 присуство старих рударски (јамских) радова

Методе површинског одводњавања
Методе површинског одводњавања делимо на:

1. Претходно одводњавање, има циљ да се лежиште исуши или спусти ниво подземних вода испод пројектованог дна копа, а обавља се у периоду инвестиционе изградње.

2. Текуће или експлоатационо одводњавање, наставак је претходне фазе и обавља се у свим периодима, фазама и етапама развоја површинског копа.

3. Комбиновано или комплексно одводњавање, обухвата оптимални избор појединих метода претходног и текућег одводњавања.

Методе подземног одводњавања
 Подземно одводњавање врши се израдом подземних просторија испод или кроз лежиште.
 Одводњавање помоћу дренажних ходника примењује се за исушивање водоносних хоризоната који се налазе испод повлате веће моћности. Зато се израђује систем подземних ходника и других јамских просторија, које представљају тзв. подземну дренажу.

 Одводњавање помоћу бушотина са утиснутим филтером примењује се када се водоносни слој налази у близини дренажног ходника. На растојању 10-50м у склопу просторије израде се бушотине дужине 10-15м. У тако израђене бушотине уграђују се утисни филтери пречника од 65мм, у комадима дужине 1,0-1,5м.

 Одводњавање помоћу бушотина са прибојним филтером примењује се када се изнад слоја корисног минерала налази више водоносних хоризоната. У таквим случајевима дренажни ходник се спаја са површним тереном помоћу бушотине у коју се уграђује тзв. пробојни филтер. Бушотине се израђују са површине тако да пролазе кроз све водоносне слојеве и завршавају се на 1-3 м изнад таванице дренажног ходника. Осигурање бокова бушотина од зарушавања врши се оложним цевима пречника 350 мм, а затим се уграђује филтер пречника 180мм са отвором 5x50. Спој бушотине са ходникм врши се са пречником мањим од пречника филтера. Простор између филтера и бока бушотине испуни се испраним шљунком, а затим се извуку оложне цеви. Овако опремљене одводе бушотине имају прилично велики радијус дејства.

Референце

Спољашње везе
 Површински копови
 Одводњавање у рударству

Рударство
Филтери
Заштита материјала
Вода


text:
José Miguel Moreno (Madrid, ) est un interprète espagnol sur instruments à cordes pincées, spécialisé dans l'interprétation historique. Son répertoire d'œuvres est compris entre le . Il utilise des instruments anciens ou des copies fidèles pour la vihuela, le luth, le théorbe, la guitare renaissance, la guitare baroque et guitare romantique. En 1990, il fonde l'Ensemble La Romanesca et en 1999 l'ensemble Orphénica Lyra, tous consacrés à l'interprétation de la musique Renaissance et baroque selon des critères historiques.

Il est unanimement considéré par la critique comme un des principaux interprètes au niveau mondial, ayant édité des nombreux disques et participé aux festivals de musique ancienne parmi les plus importants d'Europe et d'Amérique. Il a obtenu entre autres prix, la Prix Trujamán de la Guitare, accordé pour sa trajectoire artistique.

Discographie
 1983 : Seguidillas / Canzonette. José Miguel Moreno, Teresa Berganza (Philips 411 030-1)
 1993 : Canto del Cavallero. José Miguel Moreno (Glossa GCD 920101).
 1994 : Ars Melancholiae. Sylvius Leopold Weiss (1686-1750). José Miguel Moreno (Glossa GCD 920102).
 1994 : La guitarra española (1536-1836). José Miguel Moreno (Glossa GCD 920103).
 1994 : Música en tiempos de Velázquez. Ensemble La Romanesca. José Miguel Moreno, dirección (Glossa GCD 920201.
 1995 : Al alva venid. Música profana de los siglos XV y XVI. Ensemble La Romanesca. José Miguel Moreno, Marta Almajano, Paolo Pandolfo (Glossa GCD 920203).
 1997 : Obras francesas para tiorba (Glossa) contient des pièces de Michel de Béthune, Robert de Visée, Antoine Forqueray,  Jean-Baptiste Lully et Marin Marais.
 1998 : Canción del emperador. José Miguel Moreno (Glossa GCD 920108).
 1999 : Fuenllana. Libro de música para vihuela, intitulado Orphénica Lyra. José Miguel Moreno. Orphénica Lyra (Glossa GCD 920204).
 1999 : Al alva venid. Ensemble La Romanesca. José Miguel Moreno, Marta Almajano, Paolo Pandolfo, Juan Carlos de Mulder (Glossa).
 2000 : Claros y Frescos Ríos. José Miguel Moreno et Nuria Rial (Glossa).
 2011 : Johann Gottfried Conradi (†1747) (Glossa).

Notes et références

Article contextuel
 Glossa (label)

Liens externes

  Discogs All Music

Naissance à Madrid
Naissance en 1955
Guitariste classique
Guitariste espagnol
Luthiste


text:
"Already Gone" is a song recorded by the American rock band the Eagles for their 1974 album On the Border. It was written by Jack Tempchin and Robb Strandlund and produced by Bill Szymczyk.

The song was the first single released from On the Border and peaked at No. 32 on the Billboard Hot 100. Since then, the Eagles have included it in their greatest hits albums and live performances.

Background
"Already Gone", which is four minutes and 13 seconds long, was written by Robb Strandlund and Jack Tempchin. In the liner notes for The Very Best Of, Glenn Frey said that Tempchin sent him a tape of the song through the mail. Tempchin had already written one of the Eagles' previous singles, "Peaceful Easy Feeling".

"Already Gone" was one of the first songs that the Eagles recorded for the album after they stopped recording in London and returned to Los Angeles, and switched their producer from Glyn Johns to Bill Szymczyk. Frey was the lead vocalist. New guitarist Don Felder played a Les Paul Special and provided the song's solo lick.

Release
"Already Gone" is the opening track of the Eagles' album On the Border, which was released by Asylum Records on March 22, 1974. It was released as the first single from the album in April 1974. Its b-side was "Is It True".

The song has also been included on some of the Eagles' compilation albums, including Their Greatest Hits (1971–1975) and The Very Best Of.

Critical reception
Cash Box said that this was the Eagles' "best single release to date" calling it a "hard rocker driven by the group's incredible harmonies."  Record World said that "one particular loneliness analogy here warrants repeating: 'And you'll have to eat your lunch all by yourself,'" and said that the song was "the act's best since 'Take It Easy.'"  "Already Gone" has been described as a "classic". In his book To the Limit: The Untold Story of the Eagles, Marc Eliot wrote that the song "was an out-and-out rocker ... Musically it sounded like a fuel-injected rave-up, with melodic echoes of both 'Peaceful Easy Feeling' and 'Take It Easy.' In 2017, Billboard ranked the song number nine on their list of the 15 greatest Eagles songs, and in 2019, Rolling Stone ranked the song number six on their list of the 40 greatest Eagles songs.

Chart performance
The song was a "staple" on AM and FM radio. It peaked at #32 on the Billboard Hot 100 on June 29, 1974, spending three weeks on the American Top 40, and a total of 15 weeks on the chart.

Live performances
The Eagles have included "Already Gone" in their live performances since the 1970s. It was one of their "best selections" at a 1979 Michigan show, according to one reviewer. At a 2002 concert in Washington, the song created a "frenzy," with the audience singing along. A performance was included on the 2005 Farewell 1 Tour DVD, which was filmed in Australia. In 2006, the band played the song in Manchester, and Frey delivered it "with humour and passion."

Personnel
 Glenn Frey – lead vocals, guitar solos
 Don Henley – drums, background vocals
 Bernie Leadon – guitar, background vocals
 Randy Meisner – bass, background vocals
 Don Felder – guitar solos

Track listing
7"
 "Already Gone"
 "Is It True"

Charts

Other versions

"Already Gone" was recorded by Tanya Tucker for the 1993 tribute album Common Thread: The Songs of the Eagles. Rolling Stone'''s Kara Manning wrote that Tucker's version "transforms its male bravado into a feminist battle cry."
The song was included by Wilson Phillips on their 2004 album California.
The Finnish rendering "Alan Sooloilemaan" was recorded by Karma () for their 1977 album Morjens''.

References

1974 singles
1993 singles
2004 singles
Eagles (band) songs
Tanya Tucker songs
Wilson Phillips songs
Songs written by Jack Tempchin
Song recordings produced by Bill Szymczyk
Asylum Records singles
1973 songs


text:
La nazionale di calcio femminile della Guinea Equatoriale è la rappresentativa calcistica femminile internazionale dello Guinea Equatoriale, gestita dalla Federazione calcistica della Guinea Equatoriale (Federación Ecuatoguineana de Fútbol - FEGUIFUT).

In base alla classifica emessa dalla Fédération Internationale de Football Association (FIFA) il 28 settembre 2018, la nazionale femminile occupa il 54º posto del FIFA/Coca-Cola Women's World Ranking, guadagnandone uno rispetto alla classifica redatta il 22 giugno 2018.

Come membro della Confédération Africaine de Football (CAF)  partecipa a vari tornei di calcio internazionali, come al Campionato mondiale FIFA, Coppa delle Nazioni Africane (fino al 2014 indicato come Campionato africano), ai Giochi olimpici estivi, ai Giochi panafricani e ai tornei ad invito come l'Algarve Cup o la Cyprus Cup.

Partecipazioni ai tornei internazionali

Partecipazioni al Campionato mondiale
 2003: non qualificata
 2007: non qualificata
 2011: fase a gironi
 2015: non qualificata
 2019: non qualificata
 2023: non qualificata

Partecipazioni al Campionato africano/Coppa delle Nazioni Africane
 2002: non qualificata
 2004: non qualificata
 2006: fase a gironi
 2008: Campione
 2010: 2º posto
 2012: Campione
 2014: non qualificata
 2016: non qualificata
 2018: fase a gironi
 2022: non qualificata

Tutte le rose

Mondiali

Note

Voci correlate
 Federazione calcistica della Guinea Equatoriale
 Nazionale di calcio della Guinea Equatoriale


text:
Карликовый батис () — вид воробьиных птиц из семейства сережкоглазок. Подвидов не выделяют.

Распространение
Обитают в саваннах на северо-востоке Африки на территории Южного Судана, Эфиопии, Сомали, Уганды, Кении и Танзании.

Описание
Очень небольшие птички: длина тела 8—9 см, вес 5—9 г. Окрашены контрастно в чёрный, серый и белый (и иногда рыжий) цвета. Клюв и ноги чёрные.

У самца лоб, макушка и спинка голубовато-серые, короткая белая полоса сбоку на лбу, контрастирующая с чёрной маской; крылья и хвост глянцево-чёрные, белые пятна на крупе. Нижняя сторона тела белая, чёрный нагрудник, несколько чёрных пятен по бокам, чёрные подкрылья; лимонно-желтая с темно-бордовым внешним ободком радужная оболочка; клюв и ноги чёрные. Самка сверху бледнее и более коричневатого цвета, чем самец, с ржавым или желтоватым оттенком в области белых «бровей», горла и шеи (у некоторых), на груди рыжая или желтоватая (не очень насыщенного окраса) полоса передника, кроющие перья крыла могут быть белыми или с рыжеватым оттенком.

Биология
Насекомоядны. Питаются, например, мелкими жуками (Coleoptera).

Примечания

Батисы
Птицы Африки
Животные, описанные в 1907 году


text:
Le comté de Meeker est situé dans l'État du Minnesota, aux États-Unis. Il comptait  habitants en 2000. Son siège est Litchfield.

Liens externes
  Site officiel

Division administrative fondée en 1856


text:
Les Cichlasomatinae Kullander, 1998 sont des Cichlidés d'Amérique du Sud, d'Amérique centrale et des Antilles.
38 genres et plus de 200 espèces sont décrits.

Genres

Acaroniini Kullander, 1998
 Acaronia Myers, 1940 deux espèces
Cichlasomatini Kullander, 1998
Aequidens Eigenmann & Bray, 1894 23 espèces
Bujurquina Kullander, 1986 17 espèces
Cichlasoma Swainson, 1839 14 espèces
Cleithracara Kullander & Nijssen, 1989 une espèce
Hypsophrys Agassiz, 1859 deux espèces
Ivanacara Römer & Hahn, 2006 deux espèces
Krobia Kullander & Nijssen, 1989 deux espèces
Laetacara Kullander, 1986 cinq espèces
Nannacara Regan, 1905 quatre espèces
Paratheraps Werner & Stawikowski, 1989 huit espèces
Tahuantinsuyoa Kullander, 1986 deux espèces
†Proterocara Malabarba et al. 2006 fossil
†Tremembichthys Silva Santos & Santos, 1993 fossil
†Macracara Woodward, 1939 fossil
Heroini Kullander, 1998
Amatitlania Schmitter-Soto, 2007 quatre espèces
Australoheros Rícan & Kullander, 2006 18 espèces
Caquetaia Fowler, 1945 quatre espèces
Herichthys Baird & Girard, 1854 dix espèces
Heroina Kullander, 1996 une espèce
Heros Heckel, 1840 quatre espèces
Hoplarchus Kaup, 1860 une espèce
Hypselecara Kullander, 1986 deux espèces
Mesonauta Günther, 1862 six espèces
Nandopsis Gill, 1862 trois espèces Cuba et Hispaniola
Parachromis Agassiz, 1859 cinq espèces
Paraneetroplus Regan, 1905 quatre espèces
Petenia Günther, 1862 une espèce
Pterophyllum Heckel, 1840 trois espèces
 Rocio Schmitter-Soto, 2007 trois espèces
Symphysodon Heckel, 1840 deux espèces
Thorichthys Meek, 1904 huit espèces
Tomocichla Regan, 1908 trois espèces
Uaru Heckel, 1840 deux espèces
Therapsini Allgayer, 1989
Therapsina Allgayer, 1989 (sous tribu)
Amphilophus Agassiz, 1859 neuf espèces
Astatheros Pellegrin, 1904 neuf espèces
Chuco Fernández Yépez, 1969 trois espèces
Theraps Günther, 1862 quatre espèces
Vieja Fernández-Yépez, 1969 six espèces
Archocentrina Allgayer, 2001 (sous tribu)
Archocentrus Gill in Gill & Bransford, 1877 trois espèces
Cryptoheros Allgayer, 2001 neuf espèces
Cryptoheros (Panamius ) Schmitter-Soto, 2007 une espèce
Cryptoheros (Bussingius) Schmitter-Soto, 2007 cinq espèces
Cryptoheros (Cryptoheros) Allgayer, 2001 trois espèces

Soures

 Références
 Phylogénie
 A systematic revision of the genus Archocentrus (Perciformes: Cichlidae), with the description of two new genera and six new species Zootaxa 1603: 1–78 (2007)

Cichlidae
Perciformes (nom scientifique)


text:
Fareed Haque (* 1963 in Chicago, Illinois) ist ein amerikanischer Jazz-Gitarrist.

Leben und Wirken
Der Sohn eines pakistanischen Vaters und einer chilenischen Mutter war in seiner Jugend mit seinen Eltern viel auf Reisen und lebte u. a. in Spanien, Frankreich, dem Iran, Pakistan und Chile, wo er unterschiedlichste musikalische Einflüsse aufnahm.

Ab 1981 studierte er an der North Texas State University Jazzgitarre bei Jack Peterson, später an der Northwestern University klassische Gitarre bei David Buch, John Holmquist und Anne Waller. Er arbeitete u. a. mit Ron Carter, Tony Williams, Dizzy Gillespie, Paquito D'Rivera, Dave Holland, Bob James, Sting, Cassandra Wilson, Javon Jackson, Joe Zawinul, Kurt Elling, Lester Bowie, Arturo Sandoval, Bob James, Joe Henderson, Kahil El'Zabar, Defunkt, Ramsey Lewis und Melvin Rhyne. 1988 debütierte er als Bandleader mit dem Album Voices Rising bei Stings Label Pangaea Records, später erschienen mehrere Alben bei Blue Note.

Als klassischer Gitarrist trat Haque mit Nigel Kennedy, Robert Conant, Edgar Meyer, Stephen Stubbs, Frank Bungarten, dem Vermeer Quartet und mehreren Sinfonieorchestern auf. Außerdem unterrichtet er seit 1989 an der Northern Illinois University Jazz- und klassische Gitarre, wo er mittlerweile eine außerordentliche Professur innehält.

Haque erhielt eine Auszeichnung als Most Valuable Player auf dem 2002 High Sierra Music Festival.

Diskographische Hinweise

Voices Rising mit John Adair, Rob Amster, Cliff Carter, David Derge, Alejandro Espinosa, Tony Levin, Rick Marotta, Edward Petersen, Joe Pusateri, Steve Rodby, Fred Simon, David Spinozza, 1988
Manresa mit John Adair, Fred Simon, 1989
Sacred Addiction mit Tom Brechtlein, Billy Childs, Luis Conte, Bill Dickens, Charles Fambrough, Howard Feiten, David Goldblatt, John Leftwich, Sal Marquez, Bill Preskill, Kim Richmond, Patrice Rushen, Doug Webb, 1993
Opaque mit Hamid Drake, Jonathan Paul, Mark Walker, 1995
Deja Vu mit Joe Bianco, David Chelimsky, Elizabeth Conant, Larry Gray, Tim Mulvenna, David Onderdonk, Jonathan Paul, Ron Perillo, Joe Rendon, Kim Schwartz, Carlos Villalobos, 1996
Cosmic Hug mit Joe Bianco, Jay Cappo, Orlando Cotto, Eric Levy, Kalyan Pathak, Jonathan Paul, 2005
George Brooks Summit: Spirit and Spice mit Kai Eckhardt, Zakir Hussain, und Steve Smith, 2010

Weblinks

Fareed Haques Homepage
Biographie bei der Hochschule

Jazz-Gitarrist
Hochschullehrer (DeKalb, Illinois)
US-Amerikaner
Geboren 1963
Mann


text:
Daniel Cassidy (born 15 September 1945) is a former Irish Fianna Fáil politician who served as Leader of the Seanad from 2007 to 2011. He served as a Senator for the Labour Panel from 1982 to 2002 and 2007 to 2011 and a Teachta Dála (TD) for the Westmeath constituency from 2002 to 2007.

Early and personal life
Cassidy was born in Castlepollard in County Westmeath. He came to prominence in Ireland through the show band scene. A saxophone player with Jim Tobin and the Firehouse, he moved into showbusiness management. He was the manager of Foster and Allen, a popular singing duo that enjoyed success inside and outside Ireland.

Political career
He first became involved in politics in 1982 when he was elected as a Fianna Fáil Senator for the Labour Panel. He was a member of Westmeath County Council from 1985 until 2003 at which point he resigned from the council due to the abolition of the dual mandate.

Cassidy was elected to Dáil Éireann for the Westmeath constituency at the 2002 general election, taking the seat of sitting TD and Government Minister Mary O'Rourke. This created a rift between the two politicians and Cassidy lost his seat to O'Rourke at the 2007 general election when both candidates contested the Longford–Westmeath constituency. The fact that Cassidy lost most of his home base of Castlepollard and north Westmeath due to the redrawing of the constituency did not help him. On 22 June 2007, Cassidy was nominated by the Taoiseach Bertie Ahern to Seanad Éireann and was appointed Leader of the Seanad for the remaining weeks of the 22nd Seanad's existence. Cassidy was subsequently elected to the Labour Panel at the 2007 Seanad general election and was Leader of the Seanad until March 2011. He lost his seat at the 2011 Seanad election.

Golfgate
Cassidy was President of the Oireachtas Golf Society during the "GolfGate" controversy in August 2020, in which 81 prominent figures attended a dinner in Clifden, County Galway during COVID-19 restrictions.

Cassidy resigned on 23 August 2020 as vice president of Fianna Fáil following criticism of his arranging of the event.  In a statement, he said: "In light of the ongoing controversy surrounding the Oireachtas Golf Society dinner in Clifden, and due to the fact that the matter is subject to a garda investigation, I tendered my resignation as Leas Úachtaráin of Fianna Fáil to Sean Dorgan General Secretary yesterday."

In February 2021, it was announced by the Garda Síochána that Cassidy is to face charges over alleged breaches of Covid-19 regulations by arranging by golf dinner. On 3 February 2022, Cassidy and his co-defendants were acquitted of all charges they faced. The Court concluded: "They were all responsible people who would not have gone to a dinner unless they felt comfortable and unless the organisers had not put in place all that was required to make it safe. I'm satisfied the organisers did everything to comply - not in a court of public opinion - but in the court of law in my opinion. Unfortunately, very good people lost very good jobs and very good contracts and just to clarify, I didn't make my decision based on that." Grealish said he was "delighted with the outcome". Done Cassidy, described as being emotional when leaving the court,said he was always a lawmaker and never a law-breaker.

Business interests

Cassidy owns four hotels, including one on the former site of the National Wax Museum as well as The Belvedere Hotel on Great Denmark Street. He also owns Celtic Note, a specialist Irish music store on Dublin's Nassau Street and since 1984 has had the franchise to sell CDs and DVDs at Dublin Airport. He also owns several buildings in Mullingar. His other interests include record and music publishing companies. He owns the publishing rights to many well known songs such as 'Grace' and 'My Lovely Rose of Clare'.

References

1945 births
Living people
Fianna Fáil TDs
Irish businesspeople
Local councillors in County Westmeath
Members of the 16th Seanad
Members of the 17th Seanad
Members of the 18th Seanad
Members of the 19th Seanad
Members of the 20th Seanad
Members of the 21st Seanad
Members of the 29th Dáil
Members of the 22nd Seanad
Members of the 23rd Seanad
Politicians from County Westmeath
Nominated members of Seanad Éireann
Fianna Fáil senators


text:
The Rock is the third album from Frankie Miller, and the only one officially credited to The Frankie Miller Band. The album features backing from The Memphis Horns and The Edwin Hawkins Singers.

The album was recorded in sight of the prison of Alcatraz in San Francisco, Miller commented that it was only music that had saved him that kind of fate and dedicated the song, The Rock, to the plight of prisoners, a reference to his second cousin Jimmy Boyle.

"Ain't Got No Money" became the album's most covered song with notable versions from Cher, Chris Farlowe and Bob Seger. The song, "Drunken Nights in the City", was written for his late-night drinking buddy Jimmy Johnstone, the former (Celtic FC) Scottish footballer.  Etta James covered the song A Fool in Love for her 1990 album, Stickin' to My Guns. "A Fool in Love" was also covered by UFO.

Track listing

Personnel
Musicians
Frankie Miller - vocals, rhythm guitar
Henry McCullough - lead guitar, backing vocals
Mick Weaver - keyboards
Chrissy Stewart - bass guitar
Stu Perry - drums, percussion
James Dewar - backing vocals
The Memphis Horns - horn section
The Edwin Hawkins Singers - backing vocals

Production credits
Produced by Elliot Mazer
Engineered by Jeremy Zatkin, Elliot Mazer
Recorded at His Master's Wheels, San Francisco

References

1975 albums
Frankie Miller albums
Albums produced by Elliot Mazer
Chrysalis Records albums


text:
Wladislaw Kowalski (* 13. September 1927 in Joudreville, Département Meurthe-et-Moselle; † 15. April 2007) war ein französischer Fußballspieler und -trainer.

Spielerkarriere
Der 172 Zentimeter große Abwehrspieler lief von 1947 an im Trikot eines Vereins aus dem lothringischen Ort Piennes auf, mit dem er 1950 den Sprung in die höchste französische Amateurliga schaffte. Mit der Mannschaft erreichte er ein Jahr darauf zudem den ersten Tabellenplatz in ihrer Gruppe, was allerdings nicht im Aufstieg resultierte.

Ein Jahr nach dem gescheiterten Aufstieg gelang dem Spieler dennoch die Aufnahme in den Profifußball, als er 1952 beim Zweitligisten SCO Angers unterschrieb. Bei Angers konnte er sich von Beginn an im Team etablieren und wurde nach einiger Zeit zum unverzichtbaren Leistungsträger, sodass er im Verlauf der Spielzeit 1955/56 bei allen 38 Partien der zweiten Liga auf dem Platz stand. Diese Saison brachte für den Klub dank eines zweiten Platzes zugleich den Aufstieg in die höchste nationale Spielklasse mit sich. Somit erreichte Kowalski im Jahr 1956, in dem er bereits 29 Jahre alt wurde, sein Erstligadebüt und blieb auch danach fester Bestandteil der Mannschaft; die meiste Zeit über war er zudem Kapitän. Neben den Erfolgen in der Liga stand Angers im nationalen Pokalfinale 1957, das allerdings mit 3:6 gegen den FC Toulouse verloren ging und Kowalski den erhofften nationalen Titel dementsprechend nicht einbringen konnte. In der obersten Spielklasse konnte er sich mit dem Verein in den folgenden Jahren festsetzen, wobei ein vierter Rang 1958 die beste Platzierung darstellte. Noch mit 33 Jahren wurde der Verteidiger bei allen Spielen der Saison 1960/61 aufgeboten; dennoch kehrte er zu deren Ende Angers nach neun Jahren den Rücken und verließ auch die erste Liga, in der er 178 Partien ohne Torerfolg bestritten hatte.

1961 wechselte der Profi, der auf den Spitznamen "Koko" hörte, zum Zweitligisten FC Grenoble, mit dem er 1962 die Zweitligameisterschaft holte und zugleich in die erste Liga aufstieg; er entschied sich jedoch gegen eine Rückkehr dorthin und ging zum Zweitligakonkurrenten FC Limoges. In Limoges zählte der damals 35-Jährige Fußballer trotz seines Alters zu den Leistungsträgern und verpasste in der Spielzeit 1962/63 keine einzige Partie. An deren Ende zog er sich dennoch aus dem Profifußball zurück. Die Aufnahme in die A-Nationalmannschaft Frankreichs blieb ihm verwehrt, doch spielte Kowalski während seiner Zeit in Piennes für die Amateurmannschaft des Landes.

Trainerkarriere
Im Anschluss an das Ende seiner Profikarriere fand Kowalski 1963 beim Amateurverein FC Aurillac Arbeit, wo er als Spielertrainer vorgesehen war. Zwar kam er mit dem Klub nie über eine Zugehörigkeit zur Division d'Honneur hinaus, doch konnte er sein Amt trotz allem langjährig ausführen; dabei blieb er dem Team auch als Spieler erhalten und gab das aktive Spielen erst auf, als er 1974 mit 46 Jahren seinen Trainerposten verlor. Im selben Jahr wurde er als Trainer beim ebenfalls unterklassigen FC Bressuire eingestellt, wo er bis 1975 arbeitete.

Einzelnachweise

Fußballspieler (SCO Angers)
Fußballspieler (Grenoble Foot)
Fußballspieler (FC Limoges)
Fußballtrainer (Frankreich)
Franzose
Geboren 1927
Gestorben 2007
Mann


text:
Rhypopteryx inconspicua är en fjärilsart som beskrevs av George Francis Hampson 1916. Rhypopteryx inconspicua ingår i släktet Rhypopteryx och familjen tofsspinnare. Inga underarter finns listade.

Källor

Tofsspinnare
inconspicua


text:
L'Herman Vanderpoortenstadion è uno stadio di calcio che si trova a Lier, in Belgio avente una capienza di 14.538 posti.

Altri progetti

Collegamenti esterni

K. Lierse S.K.


text:
Рік Колелла (, 14 грудня 1951) — американський плавець.
Призер Олімпійських Ігор 1976 року, учасник 1972 року.
Чемпіон світу з водних видів спорту 1975 року, призер 1973 року.
Переможець Панамериканських ігор 1971, 1975 років.
Переможець літньої Універсіади 1970 року.

Посилання
 Рік Колелла на Olympedia.org
 Рік Колелла на Sports-Reference.com

Примітки

Народились 1951
Плавці та плавчині на літніх Олімпійських іграх 1972
Плавці та плавчині на літніх Олімпійських іграх 1976
Призери з плавання чемпіонатів світу з водних видів спорту
Призери літніх Олімпійських ігор 1976
Призери Панамериканських ігор з плавання
Призери Універсіад з плавання
Призери Панамериканських ігор 1971 року
Призери Панамериканських ігор 1975 року


text:
Deropeltis lesnei är en kackerlacksart som beskrevs av Karlis Princis 1963. Deropeltis lesnei ingår i släktet Deropeltis och familjen storkackerlackor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Storkackerlackor
lesnei


text:
Robert Bromley Oxnam is an American China scholar and President Emeritus of the Asia Society New York. He ran the society for more than a decade, and led financial-cultural tours of China for Bill Gates, Warren Buffett, and former U.S. President George H. W. Bush. He became well known in the public media after his 2005 autobiography, A Fractured Mind, in which he revealed that he had been diagnosed with dissociative identity disorder.

Early life and education
Robert Oxnam was educated at Williams College (B.A. 1964, Phi Beta Kappa) and Yale University (M.A. 1966, Ph.D., 1969).  He taught at Trinity College (Connecticut) (1969–75), Columbia University (1990s), and Williams College (Bernhard Professorship, 1995).  His academic honors have included the Williams College Bicentennial Medal (1993) and the Trinity College LL.D. (1994).  He served as a member of the visiting committee of Drew University and American University's School of International Service.

Career
Robert Oxnam was President of The Asia Society for over a decade (1981–92).  The Asia Society, America's leading public education institution on all aspects of the Asia/Pacific region, grew rapidly under his direction to encompass corporate, contemporary, and cultural programs concerning over thirty Asian countries, with a New York headquarters and offices in Washington D.C., Los Angeles, Houston, and Hong Kong.  Prior to his presidency, he served as the Society's Vice President and Washington D.C. Center Director (1979–81) and as China Council Director (1975–81).

Since the 1990s, Oxnam has often acted as a lecturer for prominent Americans seeking in-depth knowledge of China, including Bill Gates (Microsoft) and Warren Buffett (Berkshire Hathaway) and former President George H. W. Bush and Mrs. Barbara Bush.  He has been Senior Advisor to the Atlanta-based Society of International Business Fellows and often accompanied their business leaders to various parts of Asia.  For a short time he was also Special Correspondent for the MacNeil/Lehrer NewsHour, hosting an acclaimed nine-part special on China.

Robert Oxnam is the author of two novels (both from St. Martin's Press):  Cinnabar (1990 - a mystery thriller on 20th century China) and Ming (1995 - a historical novel about 17th century China).  He has also authored or edited several non-fiction works on Asia:  Ruling from Horseback (on the Manchu conquest of China); Dragon and Eagle (a comprehensive review of U.S.-China relations); several editions of China Briefing (annual review designed for businesspeople, journalists, and academics). He has contributed articles to The New York Times, Foreign Affairs, and The Asian Wall Street Journal.

In 2005, he published his unusual memoir:  A Fractured Mind (Hyperion Press). The book elicited widespread media coverage including CBS's 60 Minutes, ABC's Good Morning America, NBC Today Show, PBS, The New York Times, Time Magazine, Daily Telegraph, and the BBC.

In 2003–06, he was Visiting Professor at Beijing University and Global Scholar at Robinson College of Business Georgia State University. He was a member of the Council on Foreign Relations, Cosmos Club, Century Association, the Association of Asian Studies, and the National Committee on U.S.-China Relations. In recent years, he has been advisor to major wealth management firms including, the Bessemer Trust Company, as well as trustee of the Rockefeller Brothers Fund and the Armand Erpf Fund, offering insights on the Asia/Pacific region.

In recent years, Oxnam has embarked on an artistic career — making weathered wood sculptures and doing macro-lens photography of glacial rocks — in the great tradition of Chinese scholars rocks.  In recent years, exhibitions have included: Chambers Fine Art Gallery, Rockefeller Brothers Fund, Triple Candie Gallery, Interchurch Center, Brecknock Hall, Full Moon Arts Center, Art Sites Gallery. In addition to being a frequent speaker on topics concerning China and Asia, Oxnam has given keynote addresses on the "Psychology of Creativity" to such organizations as An Infinite Mind and the Conductors Retreat at Medomak.

In 2011, world-famous Chinese contemporary artist Cai Guoqiang said of Oxnam's artwork:

In 2014, he was one of two hundred leading American artists asked to create a work for the highly successful Fabergè Big Egg Hunt New York and continues to expand his talent to this day.

Personal life
He is married to Dr. Vishakha N. Desai, a specialist on Asian art, who stepped down as President of the Asia Society in 2012, and is currently Special Advisor for Global Affairs to the President of Columbia University and Senior Advisor for Global Policy and Programs to the Director of the Solomon R. Guggenheim Foundation.

Bibliography

Books
A Fractured Mind: My Life with Multiple Personality Disorder. (Author) Hyperion Press, 2005.
Ming: A Novel of Seventeenth-Century China.(Author) St. Martin's Press, 1995.
Japan, Korea and China: American Perceptions and Policies.  (Co-Author) Lexington Books, D.C. Heath and Company, 1979.
Dragon and Eagle: United States-China Relations, Past and Future. (Co-Editor) Basic Books, 1978.
Ruling from Horseback: Manchu Politics in the Oboi Regency, 1661-1669. (Author) University of Chicago Press, 1975.

Select articles
"Launching Pad—PhD, Target—TBD", in Perspectives on History: The Newsmagazine of the American Historical Association, October 2014.
"An Interview with Robert Oxnam", in Orientations: The Magazine for Collectors and Connoisseurs of Asian Art, May 2013.
"Chinese Scholars Rocks: Traditional Legacies, Modern Inspirations", in Art and Rocks: Nature Found and Made Exhibition Catalogue, Chambers Fine Art, July 2009.

References

External links
"Robert B. Oxnam Official Website,"

1942 births
Living people
Williams College alumni
Columbia University faculty
American male writers
People with dissociative identity disorder


text:
Opioider er forbindelser der kan binde sig til opioid-receptorerne i blandt andet centralnervesystemet, hvor de har en smertestillende effekt, og ca. 467.000 danskere er i langtidsbehandling med opioider for kroniske smerter. Andre, ofte uønskelige virkninger af opioider er kvalme, forstoppelse, hæmning af åndedrætsrefleksen, eufori og sløret bevidsthed. Opioiderne kan selv efter kort tids brug give tilvænning og afhængighedsproblemer.

En vigtig undergruppe er opiumsalkaloider, også kaldet opiater, der fremstilles af opiumvalmuer. Eksempler på opiater er morfin, heroin, kodein, tramadol og oxycodon.

Der findes en række syntetiske opioider, som ikke er kemisk beslægtede med opiaterne, og flere af disse stoffer er meget potente. Eksempler på syntetiske opioider er metadon, buprenorphin, fentanyl, ketobemidon, pethidin og dextropropoxyphen.

Lattergas, N2O, formodes at have sin analgetiske virkning gennem stimulation af særligt den µ-opioide receptor.

Mekanisme

Ved binding af et opioid til en opioid-receptor aktiveres opioid-receptoren og en signaltransduktion startes. Det er en kompleks kaskade af molekylære reaktioner kaldet cAMP/PKA/CREB-signalvejen,
der involverer en lang række molekyler. cAMP/PKA/CREB-signalvejen ender med at CREB-proteinet binder sig til de såkaldte cAMP-responselementer, CRE, på cellekernens DNA som en transkriptionsfaktor for enten at øge eller mindske transkriptionen af visse gener, dvs. syntesen af visse proteiner. Dette hæmmer neurotransmitter-frigivelsen og medfører en smertelindring. cAMP/PKA/CREB-signalvejen er afgørende for smertemodulering, hukommelsesdannelse og synaptisk plasticitet.

Misbrug
Opioid-krisen henviser til det omfattende overforbrug, specielt i USA, af opioidlægemidler, både receptudskrevne og fra ulovlige kilder. Epidemien begyndte langsomt i USA i slutningen af 1990'erne, og førte til en enorm stigning i opioidforbruget i de senere år, hvilket bidrog til over 70.000 dødsfald ved narkotikaoverdosering i USA i 2018, se diagrammet. Det skønnes, at der er 2 millioner misbrugere af opioider i USA.

Pr 2019 døde 130 mennesker dagligt i USA af opioid-overdoser, som de sidste tyve år har taget 400.000 amerikanske liv. Samtidig har Sackler-familien i New York tjent sig styrtrig på lægemidlet. Sackler-familien nedstammer fra jødiske immigranter fra Ukraina og Polen til USA tidligt i 1900-tallet. Mens forældrene drev en grøntsagshandel i Brooklyn, studerede deres tre sønner Arthur, Mortimer og Raymond - født mellem 1913 og 1920 - medicin. Pr 2019 havde familien en samlet formue på US$ 13 milliarder og er dermed en af USAs rigeste. Sacklers er kendt for filantropi med særlig interesse for kunst, medicinsk forskning og uddannelse ved universiteter i USA og Tel Aviv. Museer som Louvre og Guggenheim har modtaget donationer fra dem og haft afdelinger med deres navn.

I 1990'erne var amerikanske læger varsomme med opioid-behandling af smerter. Men så begyndte en lille gruppe af læger, betalt af større lægemiddelselskaber, at argumentere for, at smerter underbehandles i helsevæsenet. Brødrene Mortimer og Raymond Sackler havde købt det lille lægemiddelselskab Purdue Fredrick Company i 1952. I 1991 omdøbte de det til Purdue Pharma, og i løbet af nogle år var det ledende indenfor smertestillende medicin. I 1996lancerede Purdue Pharma OxyContin, indeholdende et kemisk stof nært beslægtet med heroin og dobbelt så stærkt som morfin. Firmaet påstod, at OxyContin frigjorde opioiderne langsommere end andre midler og dermed var mindre afhængighedsskabende. I 2004 blev firmaet for første gang sagsøgt af statsadvokaten i West Virginia, for misvisende markedsføring. Selskabet indgik et forlig. Tre år senere erkendte firmaet sig skyldig i vildledende markedsføring i et nyt forlig, og betalte en bøde på US$ 600 millioner. Ved nytår 2019 er selskabet og familien sagsøgt af mer end 600 byer, distrikter og indianerstammer.

Se også

 Ketogan
 Neuropeptid
 Stofmisbrug

Noter


text:
L'ambasciatore d'Austria nel Regno Unito è la maggiore carica diplomatica rappresentativa dell'Austria nel Regno Unito e capo della missione diplomatica a Londra.

Storia
Rapporti diplomatici si sono intrattenuti tra Austria (e più propriamente tra i territori della monarchia asburgica) e Inghilterra a partire dal XVI secolo. Il Sacro Romano Impero, all'epoca di Carlo V, copriva un'estensione che spaziava dalla Germania all'Italia, sino alla Spagna, alle colonie americane ed ai Paesi Bassi, geograficamente molto vicini all'Inghilterra e per questo motivo di continui conflitti.

Durante il XVII secolo l'Inghilterra fu spesso contro l'Austria in supporto alle forze protestanti in Germania e quindi fu solo dal 1701 che i due paesi iniziarono a collaborare in vista della guerra contro la Francia. Nella guerra di Successione austriaca (1740-1748), tuttavia, la Gran Bretagna sostenne l'Austria contro il Prussia, così come nel 1756 nel corso della guerra dei Sette anni. Dal 1756 e fino a dopo il 1914, i due paesi rimasero nuovamente sostanzialmente ostili.

Dal 1816 all'ambasciatore Paolo III Antonio Esterházy di Galantha venne affittata "Chandos House" (Queen Anne Street, Nr. 2) come sede ufficiale per l'ambasciata austriaca, ove rimase sino al 1866 quando l'ambasciatore Rudolf Apponyi von Nagy-Appony decise di spostare l'ambasciata al n. 18 di Belgrave Square. Nel 1892 l'ambasciatore Franz Deym von Striteu acquistò definitivamente lo stabile come proprietà della corona austro-ungarica.

Ambasciatori austriaci in Inghilterra
1514-1522 Bernardo de Mesa
1522-1525 Louis di Van Praet
1525-1525 Jean de le Sauch
1525-1526 Jean Jonglet
1526-1527 Giorgio di Theimseke
1526-1529 Íñigo López de Mendoza y Zúñiga
1529-1545 Eustace Chapuys
1539-1540 Philippe Maioris
1544-1550 François van Delft
1550-1553 Jean Scheyfve
1553-1555 Simon Renard
1680-1685 Franz Sigismund von Thurn ("vicelegato")
1685-1687 Georg Adam Martinitz
1687 Dominik Andreas von Kaunitz ("vicelegato")
1690 Sigismund Wilhelm von Königsegg
1691-1693 Gottlieb von Windischgrätz
1691-1693 Heinrich Johann Franz von Strattmann ("vicelegato")
1694-1700 Leopold von Auersperg ("vicelegato")
1701-1703 HR Johann Wenzel von Wratislaw ("vicelegato")
1702 Johann Joseph Jörger ("vicelegato")

Ambasciatori austriaci in Gran Bretagna
1705-1711 Johann Wenzel von Gallas
1709 Johann Karl Karlkuefstein ("vicelegato")
1715-1717 Otto Christoph von Volckra
1717-1718 Johann Christoph Pentenriedter
1724-1727 Conrad Sigmund von Starhemberg
1726-1727 Karl Joseph von Palm ("vicelegato")
1727-1728 Giulio Visconti Borromeo Arese
1728-1736 Philipp Joseph Kinsky von Wchinitz und Tettau
1736-1740 Ignaz Johann Wasner
1740-1741 Franz Ferdinand Kinsky von Wchinitz und Tettau
1786-1790 Karl Emeryk Aleksander Reviczky von Revisnye
1790-1793 Johann Philipp Karl Joseph von Stadion
1793-1800 Ludwig von Starhemberg
1794 Florimond Claude de Mercy-Argenteau ("vicelegato")

Ambasciatori austriaci nel Regno Unito
1800-1810 Ludwig von Starhemberg
1810-1814 Barone Wessembourg
1814-1815 Maximilian von Merveldt
1816-1842 Paolo III Antonio Esterházy di Galantha
1843-1848 Moritz II von Dietrichstein-Proskau-Leslie
1860-1871 Rudolf Apponyi von Nagy-Appony
1871-1878 Friedrich Ferdinand von Beust
1878-1888 Alois Korolyi von Nagy-Korolyi
1888-1903 Franz Deym von Striteu
1904-1914 Albert von Mensdorff-Pouilly-Dietrichstein
1920-1938 Georg von und zu Franckenstein
1938-1945: Relazioni diplomatiche gestite dalla Germania nazista
1946-1950: Heinrich Schmid
1952-1955: Lothar Wimmer
1955-1966: Johann von Schwarzenberg
1966-1970: Josef Schöner
1970-1975: Wilfried Platzer
1975-1978: Kurt Enderl
1979-1982: Heinrich Gleissner
1982-1987: Reginald Thomas
1987-1993: Walter Magrutsch
1993-1996: Georg Hennig
1997-2000: Eva Nowotny
2000-2003: Alexander Christiani
2004-2005: Ernst Sucharipa
2005-2010: Gabriele Matzner-Holzer
2010-2015: Emil Brix
2015-2018: Martin Eichtinger
Dal 2018: Michael Zimmermann

Note

Bibliografia
Andreas Pečar, Die Ökonomie der Ehre. Höfischer Adel am Kaiserhof Karls VI, Wissenschaftliche Buchgesellschaft Darmstadt 2003, p. 47.

Altri progetti

Liste di ambasciatori


text:
Learning How to Learn: Psychology and Spirituality in the Sufi Way is a book by the writer Idries Shah that was first published by Octagon Press in 1978. Later editions by Harper & Row (1981) and Penguin Books (1985, 1993, 1996) include an introduction by Nobel Prize Winner Doris Lessing.

Shortly before he died, Shah stated that his books form a complete course that could fulfil the function he had fulfilled while alive. As such, Learning How to Learn: Psychology and Spirituality in the Sufi Way can be read as part of a whole course of study.

Content

Written in response to enquiries about the Sufi tradition, Learning How to Learn: Psychology and Spirituality in the Sufi Way presents traditional teaching stories and anecdotes and articles from newspapers to illustrate prerequisites to Sufi learning. One such prerequisite is that the learner should organise their basic human needs so as to be able to give adequate attention to their studies. The second section of the book is dedicated entirely to Shah's theory on the human need to give and receive attention.

Reception
The theory on attention presented in the book has influenced the school of psychology and psychotherapy known as the Human Givens Approach. In Human Givens: A New Approach To Clear-Thinking and Emotional Wellbeing by Ivan Tyrrell & Joe Griffin, the authors state that in their view Shah's theory represents "a profoundly more subtle understanding of the importance of attention than found in Western psychology till now" and go on to quote in full the 21 principles of attention that Shah considered worthy of study.

Richard Smoley and Jay Kinney, writing in Hidden Wisdom: A Guide to the Western Inner Traditions (2006), described Learning How to Learn as one of Shah's best works. They noted that the book provided a solid orientation to Shah's "psychological" approach to Sufi work and added that Shah, at his best, provides "insights that inoculate students against much of the nonsense in the spiritual marketplace."

In September 1978 Psychology Today described the book as "the watershed in studies of the mind" and elsewhere as "a textbook of method and attitude."

References

External links
 Official Idries Shah website
 Octagon Press website

Sufi literature
Sufi psychology
Books by Idries Shah
1978 books
Psychology books


text:
Camaño ou Camano peut faire référence à :

 Iker Camaño (né en 1979), coureur cycliste espagnol,
 Eduardo Camaño (né en 1946), homme politique argentin,
 Île Camano, une île du Puget Sound dans l'État américain de Washington, nommée d'après l'explorateur espagnol Jacinto Caamaño.

Voir aussi

Homonymie de patronyme


text:
Lewis Alfred Vasquez Tenorio (born July 9, 1984) is a Filipino professional basketball player for the Barangay Ginebra San Miguel of the Philippine Basketball Association (PBA). He is also an assistant coach for the Letran Knights of the Philippines' NCAA.

He was nicknamed Showtime while he was on Alaska due to his speed, scoring and skills, and The Tinyente due to the initials of his name (L.T.). In Barangay Ginebra, he earned the nickname GINeral (combination of Ginebra's product, gin, and the word general) for his great skills as a point guard and his passing ability.

Early life and high school years
Tenorio started playing basketball when he was 6 years old. No one really saw him play or his potential, but he tried his luck to join a basketball team when he was in grade three at Don Bosco Makati. He, then in sixth grade, played a nationally televised exhibition game in front of a PBA audience. His team faced the Ateneo Grade School's Small Basketeers Team. Tenorio's team did not win, but he pretty much stole the show, scoring 31 points in only 21 minutes of play.

After his elementary days were over, he first went to Adamson under coach Charlie Dy before eventually transferring to San Beda under legendary bench tactician Ato Badolato. LA became part of a Bedan squad that was rife with future collegiate stars – Magnum Membrere, Arjun Cordero, Toti Almeda, and Jon Jon Tabique. He won a title in his junior year, but finished just third in his last year with the Red Cubs.

College and amateur career
Tenorio made an immediate impact as a rookie for the Blue Eagles of Ateneo de Manila as he helped lead his team into the 2001 basketball Finals of the University Athletic Association of the Philippines (UAAP). He was practically unstoppable in Game 3 of the Best-of-3 Finals Series as he scored 30 points against their college rival De La Salle University-Manila. DLSU-Manila however would go on to win that series.

The following year, in 2002, he would once again lead the Ateneo de Manila back to the UAAP Finals. This time he and his team would not be denied as they exacted vengeance on DLSU-Manila to win the UAAP Men's Seniors basketball championship.

He would make a third straight Finals appearance in 2003 but he and his Blue Eagle team would yield their crown to the veteran Far Eastern University Tamaraws.

He played a total of five seasons with Ateneo de Manila and also graduated with a Bachelor of Arts degree in 2006, something he considers a far more important achievement than any of the basketball accolades he ever got. He played under four college coaches: Joe Lipa, Joel Banal, Sandy Arespacochaga and Norman Black.

After completing his collegiate eligibility he then saw action in the quasi-commercial basketball league of the Philippines, the Philippine Basketball League (PBL) the last stepping stone towards achieving a professional basketball career. In his last PBL Conference he led his Harbour Centre Portmasters team to the 2006 PBL Unity Cup championship, a fitting end to his career as an amateur player.

PBA career
During the 2006 PBA draft, Tenorio was the fourth overall draft pick by the San Miguel Beermen. He played an average of 25.5 minutes for Magnolia with a respectable average of 7.8 points, 4.6 assists and 3.6 rebounds in nine games.

In a surprise move in March 2008, he and Larry Fonacier were traded to Alaska Aces for Mike Cortez and Ken Bono. The Aces have been happy with the trade as they got a pure point guard in Tenorio to make life easier for Willie Miller who could now concentrate on his scoring.

In the first four games of the 2009–2010 KFC-PBA Philippine Cup, Tenorio did not disappoint Alaska's expectation. As a starting point guard Tenorio led the Alaska team to a scrambling victory over San Miguel Beer in their first game. In their next three games Tenorio was ever the reliable point guard who led his team to the top of the standings in the PBA.

On August 31, 2012, Tenorio was traded to the Barangay Ginebra San Miguel in a six-player blockbuster deal. Tenorio  was also famous because of his "Pambansang reverse" which is a reverse lay up made him famous in international basketball.

On October 14, 2016, Tenorio was recognized during the PBA Leo Awards Night as he was named to the PBA Mythical Second Team. On October 19, 2016, Tenorio was named as the 2016 PBA Governor's Cup Finals Most Valuable Player after averaging 17.2 points, 4.7 assists and 3.8 rebounds against the Meralco Bolts.

On June 12, 2022, Tenorio played in his 700th consecutive game, the most consecutive games played for a PBA player. On December 10, 2022, he made his 1,178th three points field goals made and tied James Yap for third most all time. On March 1, 2023, Tenorio's consecutive games played ended at 744 due to a groin injury.

PBA career statistics

As of the end of 2021 season

Season-by-season averages

|-
| align=left |
| align=left | San Miguel
| 62 || 22.3 || .363 || .297 || .824 || 2.5 || 3.1 || 1.0 || .0 || 8.2
|-
| align=left rowspan=2|
| align=left | Magnolia
| rowspan=2|39 || rowspan=2|28.4 || rowspan=2|.405 || rowspan=2|.338 || rowspan=2|.701 || rowspan=2|3.6 || rowspan=2|4.5 || rowspan=2|1.2 || rowspan=2|.1 || rowspan=2|8.6
|-
| align=left | Alaska
|-
| align=left |
| align=left | Alaska
| 47 || 33.3 || .712 || .312 || .785 || 4.2 || 4.7 || 1.1 || .0 || 11.0
|-
| align=left |
| align=left | Alaska
| 62 || 35.3 || .399 || .337 || .844 || 4.6 || 4.6 || 1.2 || .0 || 12.8
|-
| align=left |
| align=left | Alaska
| 42 || 35.5 || .394 || .378 || .833 || 4.8 || 4.5 || 1.3 || .1 || 13.5
|-
| align=left |
| align=left | Alaska
| 35 || 36.1 || .373 || .246 || .800 || 5.4 || 5.4 || 1.2 || .1 || 14.0
|-
| align=left |
| align=left | Barangay Ginebra
| 52 || 36.0 || .364 || .297 || .753 || 5.0 || 5.8 || 1.5 || .1 || 14.0
|-
| align=left |
| align=left | Barangay Ginebra
| 43 || 32.8 || .376 || .275 || .830 || 4.3 || 5.5 || 1.3 || .1 || 11.2
|-
| align=left |
| align=left | Barangay Ginebra
| 37 || 29.2 || .382 || .333 || .793 || 4.3 || 3.9 || 1.5 || .0 || 10.0
|-
| align=left |
| align=left | Barangay Ginebra
| 49 || 33.7 || .433 || .387 || .804 || 4.1 || 4.5 || 1.2 || .1 || 13.0
|-
| align=left |
| align=left | Barangay Ginebra
| 64 || 34.3 || .403 || .370 || .780 || 3.5 || 4.7 || 1.3 || .0 || 14.2
|-
| align=left |
| align=left | Barangay Ginebra
| 57 || 35.9 || .372 || .335 || .837 || 3.5 || 4.6 || 1.6 || .1 || 12.5
|-
| align=left |
| align=left | Barangay Ginebra
| 52 || 35.4 || .387 || .361 || .863 || 3.3 || 4.6 || 1.2 || .0 || 11.8
|-
| align=left |
| align=left | Barangay Ginebra
| 22 || 31.3 || .423 || .400 || .750 || 2.9 || 4.6 || .8 || .1 || 9.6
|-
| align=left |
| align=left | Barangay Ginebra
| 36 || 37.8 || .405 || .338 || .853 || 3.3 || 5.0 || .5 || .1 || 12.7
|-class=sortbottom
| align="center" colspan="2" | Career
| 699 || 33.1 || .401 || .333 || .803 || 3.9 || 4.6 || 1.2 || .1 || 11.9
|}

National team career
Tenorio made his name on the final list of the Smart Gilas 2.0 roster. The first tournament of the Gilas were the prestigious 2012 William Jones Cup which was held from August 18–26 in Taipei. Gilas had an impressive 6–1 record, before battling out the USA Team for their last game. Tenorio led the team to beat the USA team 76–75, finishing with 20 points and grabbing the most important rebound of the game. Gilas won the tournament with a 7–1 record, and the 4th championship of the Philippines in the Jones Cup. Tenorio eventually became the tournament's Most Valuable Player after his last performance against the tough USA Team.

References

1984 births
Living people
2014 FIBA Basketball World Cup players
Alaska Aces (PBA) players
Asian Games competitors for the Philippines
Ateneo Blue Eagles men's basketball players
Barangay Ginebra San Miguel players
Basketball players at the 2014 Asian Games
Basketball players from Batangas
Competitors at the 2019 Southeast Asian Games
Filipino men's basketball coaches
Filipino men's basketball players
Letran Knights basketball coaches
Philippine Basketball Association All-Stars
Philippines men's national basketball team players
Point guards
San Beda University alumni
San Miguel Beermen draft picks
San Miguel Beermen players
Southeast Asian Games gold medalists for the Philippines
Southeast Asian Games medalists in basketball


text:
El matrimonio entre personas del mismo sexo en Dinamarca es legal desde el 15 de junio de 2012, tanto civil como religioso celebrado por la Iglesia Evangélica Luterana Danesa, la religión mayoritaria de los daneses que tiene carácter de iglesia nacional. Anteriormente estaba disponible una ley de uniones civiles (danés: registreret partnerskab) para las parejas del mismo sexo vigente desde el 7 de junio de 1989, este hecho convirtió a Dinamarca en el primer país del mundo en implementar una ley de reconocimiento para las parejas del mismo sexo.

Unión civil
La ley entró en vigor el 1 de octubre de 1989. Fue extendida a Groenlandia el 26 de octubre de 1996, y modificada en 1999. Garantiza todos los derechos jurídicos y fiscales y las obligaciones con las siguientes excepciones:
 Leyes que hacen referencia explícita a los sexos de una pareja casada, que no se aplican a las uniones civiles.
 Las regulaciones de los tratados internacionales no se aplican a menos que todos los firmantes estén de acuerdo.

El 17 de marzo de 2009, el Folketing, presentó un proyecto de ley que da a las parejas del mismo sexo en las uniones civiles el derecho de adoptar en forma conjunta, que fue aprobado el 4 de mayo de 2010, y entró en vigor el 1 de julio de 2010.

Divorcio
El divorcio de parejas de hecho registradas sigue las mismas reglas que las del divorcio dentro de un matrimonio. Los cónyuges deben cumplir con uno de los siguientes requisitos de residencia: (1) por lo menos un cónyuge debe ser ciudadano danés o ser residente en Dinamarca, o (2) ambas partes deben haber residido en Dinamarca durante al menos dos años. Los ciudadanos de Finlandia, Islandia y Noruega serán tratados como ciudadanos daneses a los efectos de los requerimientos de residencia. Además, el Ministro de Justicia puede ordenar la ciudadanía de cualquier otro país con una ley similar a la de Dinamarca, se tratará como un ciudadano de Dinamarca.

Matrimonio
En 2006, cinco diputados del partido Social Liberal presentaron una resolución que pidió al Gobierno la elaboración de una ley de matrimonio entre personas del mismo sexo. La resolución fue debatida en el Parlamento con la oposición de los miembros de la coalición conservadora en el gobierno. La Ministra de la Familia, Carina Christensen, sostuvo que las parejas registradas ya tenía los mismos derechos que las parejas casadas, excepto la posibilidad de casarse por iglesia, y que por lo tanto extender el derecho al matrimonio no era necesario.

En enero de 2008, Lone Dybkjær, del partido Social Liberal, pidió una vez más para implementar una ley de matrimonio entre personas del mismo sexo. La alcaldesa para la Cultura y Recreación de Copenhague, Pia Allerslev, del partido gobernante conservador, Venstre, también apoyó públicamente el matrimonio entre personas del mismo sexo, [8]al igual que el alcalde de Copenhague, Ritt Bjerregaard.

En junio de 2010, el Parlamento una vez más debatió un proyecto de ley de matrimonio entre personas del mismo sexo, propuesto por los partidos de la oposición, que fue rechazado por todos los partidos de la coalición en gobierno, así como el Partido Popular Danés, en una votación de 51 contra 57.

En octubre de 2011, Manu Sareen, Ministro de Igualdad y de asuntos eclesiásticos de Dinamarca, anunció que el gobierno trataría de legalizar el matrimonio entre personas del mismo sexo para la primavera de 2012. El 18 de enero de 2012, el gobierno publicó dos proyectos de ley. Un proyecto de ley introduce una definición de género neutra al matrimonio y permite a parejas del mismo sexo contraer matrimonio en las oficinas del registro civil y en la Iglesia de Dinamarca. Según el proyecto las uniones civiles existentes tienen la opción de convertirse en un matrimonio, mientras que no pueden ser realizadas nuevas uniones civiles. De acuerdo con el otro proyecto de ley, los sacerdotes pueden negarse a celebrar matrimonios entre personas del mismo sexo. A otras comunidades religiosas también se les permite llevar a cabo estas uniones, pero no se verán obligadas a hacerlo. Los proyectos de ley estuvieron en proceso de consulta hasta el 22 de febrero de 2012.

El 14 de marzo de 2012, el Gobierno presentó los dos proyectos de ley al Parlamento danés, que los aprobó el 7 de junio de 2012, con 85 votos a favor y 24 en contra. La nueva ley entró en vigor el 15 de junio de 2012.

Groenlandia y las islas Feroe
Como regiones autónomas del Reino de Dinamarca, Groenlandia y las Islas Feroe actúan como países independientes en la mayoría de las cuestiones, entre ellas, la legislación sobre el matrimonio. Así, la ley que permitió el matrimonio entre personas del mismo sexo en Dinamarca no actuó en estas dos regiones que necesitan leyes propias para su implantación.

El matrimonio entre personas del mismo sexo en Groenlandia es legal desde el 1 de abril de 2016, tras aprobarse por unanimidad en 2015 una ley que lo regularizaba.

El matrimonio entre personas del mismo sexo en las islas Feroe es legal desde el de 1 de julio de 2017  después de haberse aprobado en mayo de 2016 en el Parlamento feroés la ley que lo regulariza.

Desde mediados de 2017, el matrimonio entre personas del mismo sexo es legal en todos los territorios del Reino de Dinamarca.

Matrimonio religioso
La Iglesia del Pueblo Danés, la religión oficial y mayoritaria del país, permitió el matrimonio religioso entre personas del mismo sexo en su sínodo de 2012, entrando en vigor la celebración de bodas igualitarias en junio del mismo año. No obstante, cada religioso tiene la libertad si desea oficiar una boda a una pareja homosexual o no.

Véase también
 Axel y Eigil Axgil
 Diversidad sexual en Dinamarca
 Reconocimiento de uniones del mismo sexo en Europa

Referencias

Enlaces externos

 La Iglesia Evangélica Luterana en Dinamarca y la homosexualidad

LGBT en Dinamarca
Dinamarca
Leyes de 2012
Dinamarca en 2012
LGBT en 2012


text:
Der Begriff Key-User wird im Zuge der Softwareeinführung (z. B. ERP-Systeme) bzw. im IT-Support genutzt. Der Key-User selbst ist ein Mitarbeiter des Unternehmens, welches die Software einführt und ggf. im Anschluss fachlich betreut. Übernimmt der Key-User die fachliche Betreuung im Betrieb, stellt er damit zumindest den 1st Level Support (first-line support) gemäß ITIL dar.

Der Key-User ist jener Anwender, der sich in seinem Bereich auf die dort eingesetzte Software bzw. entsprechende Software-Module spezialisiert. Ein Key-User unterstützt den Ausbau und die Integrationstiefe und vertritt die fachlichen Interessen des Fachbereiches im Projektteam. Er fungiert zudem als Ansprechpartner für die Kollegen in der eigenen Abteilung, den Software-Anbieter und die Projektleiter. Ein Key-User kann eigenverantwortlich erforderliche Schulungen für seine Kollegen durchführen.

Siehe auch
 Power-User

Einzelnachweise

Berufliche Funktion


text:
Anisogaster brunneus är en skalbaggsart som beskrevs av Leon Fairmaire 1904. Anisogaster brunneus ingår i släktet Anisogaster och familjen långhorningar.

Artens utbredningsområde är Madagaskar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Långhorningar
brunneus


text:
O 4º Campeonato Sul-Americano de Voleibol Feminino foi realizado no ano de 1961 em Lima, Peru.

Tabela Final

Premiação

Referências

Ligações externas

1961
Eventos esportivos sediados no Peru
1961 no voleibol
Desporto no Peru em 1961


text:
Basalto Cerro del Doce es una manifestación basáltica olivínica de edad eocena vinculada al Macizo del Deseado al noreste de Santa Cruz, Argentina. Refleja la fase final del fisuramiento cortical regional que comenzó en el Jurásico y que estaría relacionado con la migración de una ventana astenosférica.

La denominación corresponde a Panza  quien estableció una edad de 39 ± 5 Ma en una localidad tipo.

Otros equivalentes relacionados con esta fase son el Basalto Las Mercedes y Basalto La Angelita, también al norte de Santa Cruz, quienes presentan respuestas gammaespectrométricas bajas  (valores medios: 1,4 % K, 5,6 ppm Th, 1,7 ppm U), como se observa en la siguiente figura.

Litología
La roca tipo es un basalto melanocrático de grano medio a grueso muy alterado, con ocasionales vesículas rellenas de material carbonático; contiene fenocristales de olivina y abundante vidrio volcánico, en la que están dispersos microlitos de plagiolcasa y clinopiroxenos. Los principales afloramientos se disponen en coladas y cuellos volcánicos, intruyendo formaciones de importancia hidrocarburífera como Bajo Barreal y Castillo.

Referencias

Bibliografía
 Panza y Cobo, Hoja Geológica 4769-I, El Pluma, (2003).
 Peñalva et al., CUERPOS INTRUSIVOS ASOCIADOS A LAS MINERALIZACIONES POLIMETÁLICAS DEL DEPÓSITO CERRO LEÓN, ÁREA DEL ANTICLINAL EL TRANQUILO, SANTA CRUZ: EVIDENCIAS GEOFÍSICAS (2008).
 Gauman, GEOLOGÍA EN PROFUNDIDAD DE LAS ROCAS HOSPEDANTES DE LA VETA SUR Y SU RELACIÓN CON LA MINERALIZACIÓN, PROYECTO LA JOSEFINA, MACIZO DEL DESEADO, SANTA CRUZ", (2

Columnas basálticas


text:
Belva Plain, rodným jménem Belva Offenberg (9. října 1915 – 12. října 2010) byla americká spisovatelka, jejíž díla se řadila mezi ženskou mainstreamovou fikci.

Biografie
Narodila se v New Yorku, kde i vyrůstala, a patří do třetí generace amerických židovských imigrantů z Německa. Vystudovala historii na Barnard College, Columbia University, kde roku 1939 zdárně odpromovala. Žila v Short Hills ve městě Millburn v New Jersey. Jejím manželem byl po více než čtyřicet let Irving Plain, který zemřel roku 1982.

Než se stala spisovatelkou, psala krátké příběhy do časopisů. Svůj první příběh prodala v 25 letech do časopisu Cosmopolitan a později přispívala do řady ženských časopisů. První román Evergreen vydala roku 1978. Po čtyřicet jedna týdnů se držel v čele žebříčků bestsellerů deníku The New York Times a na jeho motivy byl natočen televizní seriál.

V době její smrti bylo jejích více než 20 románů vydáno ve 22 jazycích a prodáno v počtu 30 milionů výtisků. Dvacet z jejích románů se objevilo v žebříčků bestsellerů deníku The New York Times. Nevlastnila počítač a všechna svá díla napsala ručně.

Dílo

Sága rodiny Wernerů
 Evergreen (1978)
 Golden Cup (1986)
 Tapestry (1988)
 Harvest (1990)

Romány
 Random Winds (1980)
 Eden Burning (1982)
 Crescent City (1984)
 Blessings (1989)
 Treasures (1992)
 Whispers (1993)
 Daybreak (1994)
 The Carousel (1995)
 Promises (1996)
 Secrecy (1997)
 Homecoming (1997)
 Legacy of Silence (1998)
 Fortune's Hand (1999)
 After the Fire (2000)
 Looking Back (2001)
 Her Father's House (2002)
 The Sight of the Stars (2003)
 Crossroads (2004)

Odkazy

Reference

Externí odkazy

  Oficiální internetové stránky

Americké spisovatelky 20. století
Američtí Židé
Židovští spisovatelé
Narození v roce 1915
Narození 9. října
Narození v New Yorku
Úmrtí v roce 2010
Úmrtí 12. října
Ženy
Americké spisovatelky 21. století


text:
Mikhaïl Aleksàndrovitx Stakhóvitx, , (Rússia, 1861-1923) fou un polític rus, que va ocupar el càrrec de Governador General de Finlàndia durant uns mesos l'any 1917.

Biografia
Stakhóvitx va estudiar dret, i va treballar en càrrecs governamentals des de 1892. Políticament, es va fer conegut a tota Rússia arran del seu discurs transgressor. Abogava per la llibertat de consciència a Rússia.

Després de la Revolució Russa de 1905, va ser elegit el 1906 membre de la Duma Estatal i el 1907 a la segona Duma, tot liderant el Partit renovador per la pau. Durant la tercera Duma, va ser membre del Consell d'Estat.

Governador General de Finlàndia
Fou nomenat Governador General de Finlàndia pel Govern Provisional Rus el 20 de març de 1917, tot i que no era la primera opció triada pel govern, i després que el càrrec fos refusat per Vladímir Nabókov entre d'altres. Va assumir el càrrec oficialment el dia 31 de març, i hi va ser fins que va dimitir el 17 de setembre de 1917. El seu successor va ser el polític liberal Nikolai Nekràssov Vissariónovitx.

Polítics russos
Alumnes de l'Escola Imperial de Jurisprudència
Morts a Ais de Provença
Morts el 1923


text:
The Gallant Hussar () is a 1928 German-British romance film directed by Géza von Bolváry and starring Ivor Novello, Evelyn Holt, and Paul Hörbiger. It was based on a story by the Hungarian writer Arthur Bárdos and Margarete-Maria Langen.

The film was a co-production made under an agreement between Gainsborough Pictures and the German studio Felsom-Film and was shot in Berlin. After the passage of the Cinematograph Films Act 1927 by the British Parliament it was classified under the terms of the Act as a foreign film and only received a limited release in Britain. It is also known under the alternative title The Bold Dragoon. It is now considered a lost film.

Along with A South Sea Bubble (1928), the film marked a significant change in the role played by Novello. He had previously appeared as unsettled, outsider figures in films such as The Lodger, but from now on played more well-balanced romantic figures.

Synopsis
The daughter of an American millionaire falls in love with a Hungarian hussar officer during a visit to the Austrian Empire.

Cast

References

Bibliography

External links

1927 films
1920s romance films
British romance films
Films of the Weimar Republic
British silent feature films
German silent feature films
Films directed by Géza von Bolváry
Gainsborough Pictures films
Films set in the 1900s
Films set in Hungary
Films set in Austria
Lost British films
British black-and-white films
German black-and-white films
1920s British films
1920s German films