text:
Anak Agung Gde Sobrat (1912–1992) was a painter in Indonesia.

Biography

Early life
Sobrat was the son of an aristocratic family from the town of Padangtegal in Ubud. Prior to World War II, he was also known as I Dewa Sobrat.
As a child, he was exposed to various forms of art such as shadow puppet performances and sacred dances at the village's temples. He learned to make shadow puppets from his grandfather. This became the basis for his skillful depiction of the Ramayana and Mahabharata in his early paintings.

Influence of Walter Spies
Sobrat and his neighbor Anak Agung Gde Meregeg were the first two artists in Padangtegal to meet Walter Spies, at the end of the 1920s. Spies was a German artist who together with Rudolf Bonnet was thought to be the agent of change for the modernization of Balinese art.
Sobrat worked and lived with Spies for a year.
Spies' influence can be seen in his early works, particularly those with split or double horizons. He learned western style painting from Spies and Rudolf Bonnet. In the early 1930s, Bonnet considered him to be the most talented Balinese artist of the period for his drawing skill, color composition and his versatility. It is from Bonnet that he learned portraiture.

From 1957 and 1959 Sobrat taught at the Academy of Fine Arts in Yogyakarta.

Works
In his early career, before 1930, Sobrat produced mainly Wayang (shadow style) paintings. Some of his early works can be found in the Museum Puri Lukisan in Ubud, Bali, Indonesia.  Sobrat produced many portraits, mostly of his daughter.

Reception

Bonnet once wrote that Anak Agung Gde Sobrat was the most talented artist in Bali. His works can be found in several museums throughout the world: Bali Museum; Museum Puri Lukisan - Ubud, Bali; Rijksmuseum voor Volkenkunde - Leiden; and Tropenmuseum - Amsterdam. In Bali, his pre-war and modern works can be viewed at the Puri Lukisan Museum.

References

Artists from Bali
20th-century Indonesian painters
20th-century Dutch East Indies people
Indonesian Hindus
People from Gianyar Regency
1912 births
1992 deaths


text:
Der Sender Ulm-Jungingen war  ein Mittelwellensender des Südwestrundfunks (ehemals des Süddeutschen Rundfunks) für Hörfunk. Er befand sich am südwestlichen Dorfrand von Jungingen, etwa sieben Kilometer nördlich der Ulmer Innenstadt. Als Antennenträger kam ein 51 Meter hoher, gegen Erde isolierter abgespannter Stahlfachwerkmast mit quadratischem Querschnitt zum Einsatz.

Der Sender wurde am 30. Dezember 2011 vom SWR abgeschaltet und stillgelegt und zwei Jahre später an zwei Funkamateure verkauft.

Programmgeschichte

Der Sender in Jungingen wurde als Kleinsender für die Region Ulm im Jahr 1952 auf der Frequenz 1169 kHz in Betrieb genommen. Bis Anfang der 1980er Jahre wurde generell das Programm SDR 1 ausgestrahlt. In den 1980er-Jahren kam tagsüber auch das Programm SDR 3 zur Ausstrahlung. Von August 1998 bis Juli 2002 wurde das Programm SWR 1 Baden-Württemberg ausgestrahlt. Seitdem wurde das Programm SWR cont.ra verbreitet.

Frequenz, Sendeleistung und Versorgungsgebiet

Bis zum Genfer Wellenplan von 1978 wurde auf der Frequenz 1169 kHz gesendet. Danach fand ein Wechsel auf die Frequenz 711 kHz statt, auf welcher bis zum 8. März 2010 mit einer Sendeleistung von 5 Kilowatt EMRP gesendet wurde. Vom 10. März 2010 bis zum 30. Dezember 2011 wurde das Programm SWR cont.ra mit einer Sendeleistung von 1 Kilowatt EMRP über die Frequenz 1413 kHz abgestrahlt.

Das Versorgungsgebiet erstreckte sich auf das Stadtgebiet von Ulm und auf Teile der Landkreise Alb-Donau, Reutlingen, Biberach, Heidenheim und Neu-Ulm (Bayern).

Abschaltung und Stilllegung des Senders
Der Sender Ulm-Jungingen wurde vom SWR am 30. Dezember 2011 im Laufe des Tages endgültig abgeschaltet, da der SWR die sehr kostenintensive Ausstrahlung seines Informationsprogramms SWR Cont.Ra über die Mittelwellensender in Baden-Württemberg und Rheinland-Pfalz aufgeben will. Stattdessen will sich der SWR auf den Aufbau einer flächendeckenden Versorgung seiner Programme über DAB+ konzentrieren.

Der Südwestrundfunk hat das 4.150 m² große Sendergrundstück samt Betriebsgebäude, Antennenmast und gültiger Betriebsgenehmigung allerdings ohne die eigentlichen Sender an zwei Funkamateure aus dem Raum Ulm verkauft und soll von diesen für Amateurfunk genutzt werden, was zwei neu aufgebaute Antennen nahelegen.

Sonstiges

Die Straße, die zum Sender Ulm-Jungingen führt, heißt Senderweg.

Weblinks

 Fotos vom Sender Ulm-Jungingen

Einzelnachweise

Bauwerk in Ulm
Süddeutscher Rundfunk
Ulmjungingen

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Matahuasi es el nombre asignado a la quinta futura estación del tramo suburbano del Metro de Huancayo en Perú. La estación será construida en la provincia de Concepción.

La estación es la quinta a nivel del tramo suburbano, que se desarrolla en los exteriores de la ciudad de Huancayo.

Referencias

Véase también
 Metro de Huancayo
 Ferrocarriles en Perú

Enlaces externos
 Huancayo: Metro Wanka inició recorridos de prueba con pasajeros. Consultado el 24 de septiembre de 2020

Estaciones del Metro de Huancayo


text:
Joseph Lai (黎幸麟 / Lai San-lun) – reżyser i producent filmowy. Jest szefem hongkońskiej firmy IFD Films & Arts zajmującej się produkucją oraz dystrybucją filmów. Dystrybuuje koreańskie filmy animowane w Ameryce, które zostały następnie wydane w Europie.

Joseph Lai założył firmę IFD Films & Arts w 1976 roku. Jego współpracownikiem był reżyser Godfrey Ho. Od niego uzyskał prawa m.in. do filmu Paris Killers. Firma IFD oprócz produkcji i dystrybucji, wydała m.in. filmy o ninja Godfreya Ho. Zarobiła sporo na tych filmach. Godfrey natomiast nie otrzymał dużo, co spowodowało, że opuścił firmę w 1993 roku. Po jego odejściu, Joseph Lai stosuje metodę wycinania, kopiowania i wklejania materiałów filmowych z różnych animacji. Metodę tę wykorzystał m.in. do stworzenia filmu animowanego Żołnierze kosmicznej błyskawicy (1991). Niestety pożar w budynku handlowo-biurowym w Hongkongu w 1996 roku zniszczył biura IFD Films & Arts, w tym wszystkie dokumenty i wydruki wielu filmów. Joseph Lai przeżył pożar i ponownie otworzył IFD, chociaż firma nie wydała żadnych nowych filmów.

Wybrana filmografia
 1981: Zdobywca Kosmosu
 1982: Jeźdźcy Galaktyki
 1982: Książę grzmotów
 1983: Wybawca Ziemi
 1984: Obrońcy Kosmosu
 1985: Słoneczna przygoda
 1991: Żołnierze kosmicznej błyskawicy

Przypisy

Linki zewnętrzne
 Joseph Lai w bazie IMDb
 Joseph Lai w bazie filmweb
 Trying to Determine Sources of All Joseph Lai Robot Cartoons

Hongkońscy producenci filmowi
Hongkońscy przedsiębiorcy
Hongkońscy reżyserzy filmowi


text:
Three ships of the Austrian and Austro-Hungarian Navy have been named SMS Radetzky:

, a screw frigate destroyed in an accidental explosion in 1869
, a screw frigate
, a pre-dreadnought battleship

Austro-Hungarian Navy ship names


text:
La forêt de Mourle est une forêt de conifères et feuillus située le département français des Hautes-Pyrénées en région Occitanie.

Géographie
Elle se trouve principalement dans une enclave de la commune de Lourdes, avec des parties périphériques sur les communes de Saint-Pé-de-Bigorre, Barlest, Loubajac et Montaut (Pyrénées-Atlantiques).

La rivière Mouscle prend sa source dans la forêt à l'ouest de Poueyferré : c'est une petite rivière des Pyrénées-Atlantiques et un affluent droit du gave de Pau, dans lequel elle se jette à Montaut face aux grottes de Bétharram, entre la Batmale et le Lagoin.

Faune et flore

Histoire

En partie est on y trouve le dolmen de Peyre Dusets.

Notes et références

Annexes

Articles connexes
 Réserve naturelle régionale du massif du Pibeste-Aoulhet au sud
 Lac de Lourdes au sud-est
 Végétation des Pyrénées

Liens externes

Mourle
Lourdes


text:
Ulverston este un oraș în comitatul Cumbria, regiunea North West, Anglia. Orașul se află în districtul South Lakeland.

Orașul este locul de naștere al lui Stan Laurel, din celebrul cuplu de comici Stan și Bran.

Orașe din Anglia


text:
Phintella planiceps är en spindelart som beskrevs av Berry, Beatty, Prószynski 1996. Phintella planiceps ingår i släktet Phintella och familjen hoppspindlar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Hoppspindlar
planiceps


text:
Рольян:

 Рольян — муниципалитет в Испании, входит в провинцию Саламанка в составе автономного сообщества Кастилия и Леон.
 Рольян, Хесус (1968—2006) — знаменитый испанский ватерполист, вратарь, олимпийский чемпион.


text:
I Toad the Wet Sprocket sono un gruppo musicale alternative rock statunitense originario di Santa Barbara (California) e attivo dal 1986.

La band si è sciolta nel 1998 per proseguire in altri progetti paralleli, ma dal 2006 ha ricominciato ad esibirsi dal vivo, prima di riunirsi ufficialmente nel 2010.

Formazione

Formazione attuale
Glen Phillips – voce, chitarra, mandolino, tastiera (1986–presente)
Todd Nichols – chitarra, cori, mandolino (1986–presente)
Dean Dinning – basso, cori, tastiera, chitarra (1986–presente)
Randy Guss – batteria, percussioni, cori (1986–presente)

Ex componenti
Steve Brown – batteria, percussioni (1986)

Discografia

Album in studio
1989 – Bread & Circus
1990 – Pale
1991 – Fear
1994 – Dulcinea
1997 – Coil
2011 – All You Want
2013 – New Constellation

Raccolte
1992 – Seven Songs Seldom Seen
1995 – In Light Syrup
1999 – P.S. (A Toad Retrospective)

Album dal vivo e EP
Lista parziale.
1992] – Five Live
1994 – Acoustic Dance Party
2004 – Welcome Home

Note

Bibliografia

Altri progetti

Collegamenti esterni


text:
Biografia
Kaduk era figlio di un fabbro. Dopo la scuola elementare, fece l'apprendistato come macellaio e trovò poi lavoro presso il mattatoio comunale (Neues Städtisches Schlachthaus). Dopo un periodo di disoccupazione, nel 1927 cominciò a lavorare come vigile del fuoco a Königshütte.

Rapportführer nel campo di concentramento di Auschwitz
Nel 1939, Kaduk si arruolò come volontario nelle SS. Durante la seconda guerra mondiale venne quindi arruolato nelle Waffen-SS a Berlino. Fu mandato inizialmente sul fronte orientale ma, dopo varie malattie e ricoveri ospedalieri, fu trasferito ad Auschwitz nel luglio 1941. Qui inizialmente fu sentinella sulle torrette di guardia, in seguito divenne Blockführer e infine Rapportführer.

Dopo lo sgombero di Auschwitz nel gennaio 19 venne inviato al campo di concentramento di Mauthausen.

Dopoguerra
Dopo la fine della guerra Kaduk lavorò sotto falso nome in uno zuccherificio a Löbau. Nel dicembre 1946 fu riconosciuto da un ex prigioniero e arrestato da una pattuglia militare sovietica. Un tribunale militare sovietico lo condannò a 25 anni di lavori forzati il 25 agosto 1947. Nell'aprile 1956 fu graziato e rilasciato dal carcere di Bautzen, dove era detenuto.

Andò a Berlino Ovest e lavorò nell'ospedale Tegel-Nord come infermiere. Qui mostrò una grande gentilezza e umanità verso i pazienti, tanto da meritarsi il soprannome di "Papa Kaduk".

Nel luglio 1959 fu nuovamente arrestato. Durante il processo di Francoforte sui crimini commessi ad Auschwitz, Kaduk fu uno dei principali accusati. Il 20 agosto 1965, la corte lo condannò all'ergastolo per dieci casi accertati di omicidio e due casi di concorso in omicidio plurimo di almeno 1002 persone. A causa di ciò venne anche condannato alla revoca a vita dei suoi diritti civili. Dopo aver trascorso in carcere 24 anni venne rilasciato dalla prigione di Schwalmstadt in Assia nel 1989 perché ritenuto "non idoneo alla carcerazione" per motivi di salute.

Durante il processo, Kaduk ha dichiarato di essere stato "solo un esecutore". E che i veri colpevoli erano ancora liberi. "Quando penso al signor Hans Globke, mi chiedo perché si attuino due pesi e due misure.".

Nel 1997 Oswald Kaduk morì a Lautenthal presso Langelsheim.

Nel documentario "Drei deutsche Mörder. Aufzeichnungen über die Banalität des Bösen (Tre assassini tedeschi. Note sulla banalità del male) (1978/99) di Ebbo Demant vennero intervistati Kaduk, Josef Klehr e Josef Erber su Auschwitz e il loro ruolo come ex membri delle SS.

Note

Bibliografia

Collegamenti esterni

Processo di Auschwitz


text:
Саррия (,  )  — район (комарка) в Испании, входит в провинцию Луго в составе автономного сообщества Галисия.

Муниципалитеты

 Инсио
 Ланкара
 Парадела
 Самос
 Парамо
 Сарриа
 Триакастела

Районы Луго


text:
The Texas House of Representatives 50th District represents a northeast portion of Austin and a small part of southern Pflugerville, both in Travis County. The current Representative is Celia Israel, who will not seek re-election in 2022.

The current Representative for Texas State House district 52, James Talarico, has announced he will run for the Democratic nomination for this seat in 2022.

References

50


text:
Sindromul de detresă respiratorie acută, abreviat SDRA sau sindrom SDRA (în engleză ARDS - acute respiratory distress syndrome) este o insuficiență respiratorie acută severă cu edem pulmonar lezional, hipoxemie refractară la oxigenoterapie, care necesită asistență respiratorie complexă și prelungită în secția de anestezie și terapie intensivă (ATI) și apare în urma unei agresiuni septice (șocul septic), toxice, traumatism sau prin aspirație de lichid gastric sau aspirația sau inhalarea de substanțe toxice. Alterarea membranei alveolocapilare antrenează trecerea plasmei în alveole, colaps alveolar și constituirea unei fibroze interstițiale extensive. Ansamblul acestor leziuni determină scăderea complianței pulmonare și antrenează hipoxemie severă, cu prognostic rezervat. Tratamentul constă în corectarea cauzei subiacente, administrarea de diuretice și de oxigen, și ventilare mecanică.

Aspectul radiologic (plămân alb, plămân dens) corespunde edemului interstițial și alveolar (plămân umed; atelectazie congestivă) ceea ce duce la diminuarea complianței pulmonare (plămân rigid). Sub un tablou clinic morfopatologic unitar, acest sindrom include leziuni pulmonare comparabile (edem, depozite fibrinoase, membrane hialine), dar de diferite cauze, din care bronhopatia cronică obstructivă sau insuficiența ventriculară stângă trebuie excluse. Diagnosticul se bazează pe asociație mai multor criterii: clinice: cianoză, tahipnee, tahicardie; radiografice: opacități bilaterale interstițiale și alveolare (edemul pulmonar necardiogen); biologice: presiunea arterială a oxigenului  - PaO2 <50 mm Hg, poate coborî până la 30 mm Hg; funcționale: inhalarea O2 duce numai la o ușoară creștere a PaO2, poate exista o hipocapnie și uneori o acidoză asociată, presiunea capilară pulmonară este normală sau scăzută (<12 mm Hg) după deconectarea respiratorului. Capacitatea vitală este diminuată, precum și capacitatea funcțională reziduală, complianță este diminuată și buclele curbei presiune-volum sunt foarte perturbate. Schematic evoluția are loc în trei faze: (1) edem lezional cu leziunea pneumocitelor de tip I; (2) organizarea edemului interstițial (membrane hialine, infiltrația leucocitelor și fibroblastelor, obstrucția capilarelor cu fibrină și leucocite, proliferarea pneumocitelor de tip II); (3) dezvoltarea unei fibroze dezorganizate, deseori suprainfectate. Mortalitatea este ridicată (45% la adulții sub 65 de ani) devenind foarte mare în caz de insuficiență multiviscerală.

Note

Legături externe

Boli ale sistemului respirator
Detresaă respiratorie acută, Sindromul de


text:
Libellula sylvia är en trollsländeart som beskrevs av Antoine François, comte de Fourcroy 1785. Libellula sylvia ingår i släktet Libellula och familjen segeltrollsländor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Segeltrollsländor
sylvia


text:
Il petrello delle Kerguelen (Aphrodroma brevirostris ()) è un uccello della famiglia Procellariidae. È l'unica specie nota del genere Aphrodroma.

Descrizione
Questa specie è lunga 33–36 cm, pesa 255–451 g, ed ha una apertura alare di 80–82 cm.

Biologia
Si nutre in prevalenza di calamari (Gonatus antarcticus) e krill (Euphausia superba) e in misura minore di pesci.

Distribuzione e habitat
La specie ha un areale circumpolare. I siti di nidificazione comprendono diverse isole antartiche e sub-antartiche tra cui le isole Crozet e Kerguelen (Terre Australi e Antartiche Francesi), l'isola Marion e l'isola del Principe Edoardo (Sudafrica), l'isola Gough (Territori d'oltremare britannici).

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Procellariidae
Taxa classificati da René Primevère Lesson


text:
Ъглошлайфът, наричан също и флекс, е ръчна машина, предназначена за рязане и шлифоване на материали като керамика, камък и метал. Ъглошлайфовете са сред най-широко използваните ръчни машини.

Най-често флексовете се задвижват от електрически двигател, в по-редки случаи – от бензинов двигател или сгъстен въздух. Моторът на ъглошлайфа задвижва въртяща се глава, към която се прикрепва заменяем абразивен или режещ диск, обикновено предназначен за шлифоване или рязане на определена група материали. Произвеждат се от повечето големи производители на електрически инструменти.

Уредът е известен в СССР и в наследилите го държави с разговорното наименование болгарка (през 1970-те години на съветския пазар тези инструменти са главно от България),

Източници

Механизирани инструменти
Производствени процеси и операции
Металообработващи машини


text:
Пиштештиј дин Деал () насеље је у Румунији у округу Горж у општини Скоарца. Oпштина се налази на надморској висини од 276 -{m}-.

Становништво
Према подацима из 2002. године у насељу је живело 992 становника.

Попис 2002.

Референце

Спољашње везе

Насељена места у Румунији
Википројект географија/Насеља у Румунији


text:
La Schlossbrauerei Schwarzbach est une brasserie à Schwarzbach.

Histoire
La brasserie se présente comme la plus ancienne brasserie de la forêt de Thuringe en se référant à un document établissant la pratique du brassage à Schwarzbach en 1400. La construction d'une brasserie remonte à 1720.

Production
La brasserie a pour spécialités la Raubritter Dunkel (une Schwarzbier) et la Sonnen-Weisse (la seule Weizenbier de la région). En on brasse la pils et la bock et des limonades.

Références

Auengrund
Brasserie ayant son siège en Allemagne
Entreprise ayant son siège en Thuringe
Entreprise fondée en 1720


text:
Diglyphus intermedius är en stekelart som först beskrevs av Girault 1916.  Diglyphus intermedius ingår i släktet Diglyphus och familjen finglanssteklar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Finglanssteklar
intermedius


text:
The Maserati 8CTF is an open-wheel Grand Prix motor racing car, designed, developed and built by Italian manufacturer Maserati, from 1938 to 1939. To date, it remains the only Italian-made car to win the Indianapolis 500 (excluding Dallara, which only supplies the chassis to the teams; but not the engines).

Racing and competitive history

The model was created after Adolfo Orsi took over Maserati, thus solving the economic problems that the car manufacturer of the trident had. Ernesto Maserati was no longer so constrained by budgetary issues in the design of his models, and conceived a supercharged 3 -liter where, for this type of fuel, he had accumulated good experience . The abbreviation "8CTF" means:

8C: the total number of cylinders, which were eight;
T: Head;
F: Fixed.

Its main feature was in having an independent power supply for each series of four cylinders . It therefore fitted two Roots -type compressors . After subsequent improvements, in 1939, the engine came to deliver a power of 366 hp. Another peculiarity that the 8CTF possessed was that the oil tank also acted as a central cross member of the frame.

The model debuted on May 15, 1938, at the Tripoli Grand Prix with excellent performance but failing in the final result. Due to the approach of the Second World War, the races thinned out considerably, thus compromising the development of the car.

With Wilbur Shaw at the wheel, the 8CTF won two editions of the Indianapolis 500, in 1939 and 1940. The car that won the two editions of the prestigious competition was nicknamed Boyle Special.

Design
The ignition was single with spark type magnet. The feeding was forced with two Roots-type compressors coupled to two Memini and MA12 model carburetors mounted upstream of the compressors themselves. The distribution was with two valves per cylinder arranged at 90°, with double overhead camshafts. Lubrication was forced with delivery and recovery pumps. The cooling system was water circulation with a centrifugal pump.

The engine was an eight-cylinder in-line vertical with  of displacement. The bore and stroke were 69mm and 100mm respectively, while the compression ratio was 6.5:1. The maximum power output was between 350 and 366 hp at 6300 rpm.

The brakes were drum brakes on the wheels with hydraulic control. The front suspensions were with independent wheels and torsion bars, while the rear ones were with leaf springs . Both were also fitted with a stabilizer bar and friction shock absorbers (hydraulic for the latter). The steering was worm screw with toothed sector, while the transmission consisted of a four- speed gearbox plus reverse.

The body was an open-wheel design, covered in aluminum, while the chassis was made up of two side members in steel profiles with crossbars.

The 8CTF reached a top speed of .

References

8CTF
Grand Prix cars


text:
Kynsikangas är en ås i Finland. Den ligger i Kumo i landskapet Satakunta, i den sydvästra delen av landet,  km nordväst om huvudstaden Helsingfors.

Trakten ingår i den boreala klimatzonen. Årsmedeltemperaturen i trakten är  °C. Den varmaste månaden är juli, då medeltemperaturen är  °C, och den kallaste är februari, med  °C.

Kommentarer

Källor

Kullar i Satakunta
Kumo
Artiklar med robotjusterad position


text:
Počítačový cluster (anglicky computer cluster) je seskupení volně vázaných počítačů, které spolu úzce spolupracují, takže se navenek mohou tvářit jako jeden počítač. Obvykle jsou propojeny počítačovou sítí. Clustery jsou obvykle nasazovány pro zvýšení výpočetní rychlosti nebo spolehlivosti s větší efektivitou než by mohl poskytnout jediný počítač, přičemž jsou levnější než jediný počítač srovnatelné rychlosti nebo spolehlivosti.

Clustery slouží k paralelním výpočtům složitých početních úloh (např. faktorizace na prvočísla, simulace vývoje počasí, analýza velkého množství statistických dat, atp.), nebo se používají pro zajištění vysoké dostupnosti určité služby (např. databáze, SMS centra, apod.). Používají se buď specializované víceprocesorové stroje propojené sítí, nebo obyčejné počítače třídy PC. Úlohy, určené pro urychlení za pomoci výpočetního clusteru, musí být speciálně navrženy.

Typy clusterů
Clustery můžeme rozdělit na několik typů. Ve skutečnosti se jednotlivé funkce clusterů prolínají, aby bylo dosaženo optimálních parametrů.

Výpočetní cluster

Výpočetní cluster (, zkratka HPC) slouží k zvýšení výpočetního výkonu pomocí více počítačů, které na výpočtu spolupracují. Obvykle jsou použity počítače střední cenové hladiny propojené pomocí vysokorychlostní počítačové sítě. Tímto způsobem vznikne vysoce výkonný celek, který je mnohonásobně levnější, než jeden vysoce výkonný počítač.

Cluster s vysokou dostupností

Cluster s vysokou dostupností () zajišťuje pomocí několika počítačů nepřetržité poskytování nějaké služby i při výpadku počítače z důvodu hardwarové závady nebo plánované údržby. Službu poskytuje jeden počítač, který je v případě výpadku automaticky zastoupen jiným počítačem.

Cluster s rozložením zátěže
Cluster s rozložením zátěže () snižuje možnou míru zátěže tím, že službu poskytuje několik počítačů, které mají stejný obsah (služba je poskytována paralelně). Stejný obsah je zajištěn replikací obsahu mezi všechny propojené počítače nebo existencí specializovaného centrálního úložiště.

Úložný cluster
Úložný cluster () zprostředkovává přístup k diskové kapacitě, která je rozložena mezi více počítačů z důvodu dosažení vyššího toku dat (paralelizace toku dat) nebo pro zajištění vyšší spolehlivosti pro tok dat. K zajištění služby jsou používány speciální souborové systémy, které jsou schopny zajistit rozložení zátěže, redundanci dat, pokrytí výpadků jednotlivých uzlů, distribuovaný mechanismus zamykání souborů a další doprovodné služby.

Gridový cluster

Klasický cluster je tvořen počítači, které nemají jiný úkol, než poskytovat svůj výpočetní výkon ve prospěch clusteru. Gridový cluster () je složen z nezávislých počítačů, které jsou typicky určeny pro jinou činnost (například desktop, server) a poskytování výpočetního výkonu pro využití v clusteru je jejich doplňkový úkol (i když z hlediska využití výpočetního výkonu může být situace obrácená). Jednotlivé počítače gridového clusteru jsou proto z principu velmi různorodé (tzv. nehomogenní cluster) a vzájemná součinnost je zajištěna na úrovni aplikačního software, což umožňuje využít i různých platforem (hardwarových i softwarových). Navíc nemusí být jednotlivé počítače sdružené v gridovém clusteru umístěny pohromadě, ale mohou využívat pro vzájemnou komunikaci síť LAN, WAN nebo dokonce celý Internet.

Serverový cluster
Serverový cluster je vytvářen několika servery, které mezi sebou úzce spolupracují (jsou seskupeny). Lze vytvořit i serverový cluster, který je kombinací výše uvedených typů. Toto seskupení má přínos především v oblasti virtualizací.

Například u virtualizační platformy VMware lze za předpokladu spolupráce několika hypervizorů (ESXi) dosáhnout současně High availability i Load ballancing clusteru. V případě, je-li nějaký z hypervizorů (serverů) vytížen, jsou některé z virtuálních strojů přesunuty (přemigrovány) na hypervizor (server), který má nejmenší vytížení (utilizaci). Pakliže jeden z hypervizorů (serverů) selže, jednotlivé virtuální stroje jsou spouštěny na dalších funkčních hypervizorech (serverech) v daném clusteru.

Charakteristika

Během 70. let, kdy se počítačové clustery objevily, došlo k odlišení od současně vznikajících superpočítačů.

Paměť
Počítačové clustery (tzv. multipočítače) sdílenou operační paměť nepoužívají, protože každý počítač zapojený v clusteru disponuje vlastní pamětí, která je jeho procesoru přímo dostupná. Tím se cluster odlišuje od superpočítačů, u nichž všechny procesory používají společnou operační paměť (tzv. multiprocesory).

Systémy souborů
Využití clusterového (seskupeného) systému souborů je základem moderních počítačových clusterů. Příkladem jsou GFS, IBM General Parallel File System, Cluster Shared Volumes od Microsoftu, Oracle Cluster File System a další.

MPI

Specifikace MPI (Message Passing Interface) vznikla na počátku 90. let po diskuzi mezi 40 organizacemi. Její vývoj byl podporován organizací ARPA a Národní vědeckou nadací (National Science Foundation). Specifikace MPI čerpala různé vlastnosti dostupné v komerčních systémech tehdejší doby a byly podle ní vytvořeny různé implementace (například MPICH nebo OpenMPI). Pro komunikaci používá TCP/IP a unixové sokety. MPI je k dispozici v různých programovacích jazycích, jako je jazyk C, Fortran, Python a další. Hlavním rozdílem mezi MPI a PVM je v tom, že zatímco MPI je pouze specifikace, tak PVM je konkrétní implementace.

PVM
PVM () byl vyvinut v Národní laboratoři Oak Ridge kolem roku 1989. PVM musí být nainstalován přímo na každém uzlu a poskytuje soubor softwarových knihoven, které zobrazují uzel jako "paralelní virtuální zařízení". PVM poskytuje prostředí pro předávání zpráv, správu úkolů a zdrojů a chybová hlášení. PVM může být využito programy napsanými v programovacích jazycích C, C++, Fortran atd.

Správa clusterů
Jedním z problémů v použití počítačových clusterů je cena jejich administrace, které v určitých případech může být vysoká jako administrace N nezávislých zařízení, pokud má cluster N uzlů. V některých případech toto dává výhodu architekturám se sdílenou pamětí s menšími náklady.

Úkol plánování
Pokud víceuživatelský cluster potřebuje přístup k velkým objemům dat, je nutné pro plánování úloh využít např. programovací model MapReduce vytvořený Googlem v roce 2004 nebo jiné algoritmy (např. Apache Hadoop).

Správa chyb v uzlech
Když uzel v clusteru selže, strategie jako "oplocení" (angl. fencing) mohou udržet zbytek systému v provozu. Oplocení je proces izolování uzlu nebo ochrany sdílených zdrojů, pokud se uzel jeví jako nefunkční. Existují dvě metody oplocení. Jedna vypne uzel jako takový a druhá znemožní přístup ke zdrojů (např. sdílené disky).

Vývoj software a správa

Paralelní programování
Clustery s proměnlivou zátěží, jako webové servery, používají clusterové architektury k podpoře velkého počtu uživatelů a obvykle žádost každého uživatele je přesměrována ke konkrétnímu uzlu. To umožňuje paralelní úkoly bez kooperace více uzlů, vzhledem k tomu, že hlavním cílem systému je poskytnutí rychlého přístupu uživatele ke sdíleným datům. Počítačové clustery, které provádějí komplexní výpočty pro malé množství uživatelů, potřebují využít výhodu schopnosti paralelního zpracování mezi několika uzly.

Ladění a sledování
Vývoj a ladění paralelních programů v clusteru vyžaduje vhodné nástroje. Nástroje jako totalView byly vyvinuty k ladění paralelních implementací v počítačových clusterech, které využívají MPI nebo PVM pro předávání zpráv.

Berkley NOW (Síť Stanic) systém shromažďuje data clusterů a ukládá je do databáze, zatímco systém jako PARMON (vyvinutý v Indii) umožňuje vizuální pozorování a řízení rozsáhlých clusterů.

Některé aplikace používají "Checkpointing" k obnovení daného stavu systému, když uzel selže během dlouhého víceuzlového počítání. Toto je základem ve velkých clusterech, vzhledem k tomu, že s rostoucím počtem uzlů roste i pravděpodobnost selhání uzlu pod velkým výpočetním zatížením. Checkpointing může obnovit systém do stabilního stavu, aby výpočty mohly pokračovat bez nutnosti přepočítat výsledky.

Klastry IBM i používají k monitorování života uzlů funkci označovanou jako Heartbeat monitoring. Toto "sledování tepu" zjišťuje, zda jsou uzly aktivní odesláním signálu z každého uzlu v klastru do všech ostatních uzlů. Když Heartbeat signál uzlu selže, zdrojové služby klastru provedou příslušnou akci.

Historie

Historie prvních počítačových clusterů je více či méně přímo svázána s historií prvních sítí, jelikož jedna z hlavních motivací pro rozvoj sítě bylo propojení výpočetních zdrojů a vytvoření de facto počítačového clusteru.

Dle Grega Pfistera nebyly clustery vynalezeny žádným konkrétním prodejcem ale zákazníky, jejichž práce se nemohla vejít na jeden počítač nebo pro potřebnou zálohu dat. První komerční clustrovací produkt byl ARCnet, vyvinut firmou Datapoint v roce 1977. Clustrování jako takové se nerozvinulo, dokud DEC (Digital Equipment Corporation) nevydala svůj VAXcluster produkt v roce 1984 pro operační systém VAX/VMS . Produkty ARCnet a VAXcluster nejenom podporovaly paralelní výpočty, ale zároveň sdílely systémy souborů a periferní zařízení. Cílem bylo poskytnout výhody paralelních výpočtů při udržení spolehlivosti dat a jedinečnosti. Další dva význačné a obchodně úspěšné clusterové systémy byly Tandem Himalaya a IBM S/390 Parallel Sysplex, představené v letech 1993 a 1994.

České superpočítače naleznete v článku superpočítač.

Reference

Externí odkazy

Počítačové sítě
Superpočítače


text:
Get Off is the fourth album by the Canadian band Haywire, released in 1992. It was the band's final album. Haywire supported it with a Canadian tour.

Critical reception

The Calgary Herald wrote that "Haywire opts for some serious '90s sounds ... That means a mix of Van Halenesque rockers and decidedly funky rhythms."

Track listing

Personnel
 Paul MacAusland – vocals
 David Rashed – keyboards, backing vocals
 Marvin Birt – guitars, backing vocals
 Ronnie Switzer – bass
 Sean Kilbride – drums and percussion

References

External links
Get Off lyrics

Haywire (band) albums
1992 albums
Attic Records albums


text:
Ha partecipato a due edizioni dei Giochi olimpici ( e ) conquistando una medaglia nel 1972.

Palmarès

Note

Collegamenti esterni


text:
The Lion Cubs, also known as Ashbal, are child soldiers in the Middle East.

Lion Cubs – Al Qaeda
The Ashbal Al Qaeda Lion Cubs of Al Qaeda have appeared in Morocco, Iraq, and places in between.

Lion Cubs – Saddam Hussein
Since 1991, Saddam Hussein's Ashbal child soldiers in Iraq employed training techniques intended to desensitize the youth to violence, including frequent beatings and deliberate cruelty to animals. The exact numbers of the Ashbal Saddam were not known, but there were an estimated 8,000 members in Baghdad alone.

Lion Cubs – Lebanon
Ashbal in Lebanon since spring 1969 have been led by Palestinian Arab leaders like Yasser Arafat, A. Shukairy and George Habash, who initially dubbed them 'baby tigers' and were active in the 1970s and 1980s. Some were as young as eight years of age.

The boys were taught to dismantle, clean and reassemble rifles, pistols and machine guns and are allowed to fire live ammunition. They underwent a Mau Mau-like hardening course in which each boy was required to tear apart a live chicken to develop a lust for killing. Chants which these children, termed 'junior terrorists', had to learn and repeat included: "Oh Zionists, do you think you are safe? Drinking blood is the habit of our men" and "We are from Fatah! We have come to kill you all!"

Lion Cubs – ISIS

The Cubs of the Caliphate is a programme by the Islamic State of Iraq and the Levant to recruit and train child soldiers between the ages of 10 and 15.

See also
Die Wahre Religion

References

Factions of the Islamic State of Iraq and the Levant
Child soldiers
2017 disestablishments in Syria
2014 establishments in Syria
Military units and formations established in 2014
Military units and formations disestablished in 2017


text:
Le  est un district de la préfecture de Miyagi, au Japon.

Au , sa population était estimée à  habitants pour une superficie de .

Communes du district
 Matsushima
 Rifu
 Shichigahama

Notes et références

Miyagi
Préfecture de Miyagi


text:
Sbaa, Hama ()  is a Syrian village located in Salamiyah Subdistrict in Salamiyah District, Hama.  According to the Syria Central Bureau of Statistics (CBS), Sbaa, Hama had a population of 791 in the 2004 census.

References

Populated places in Salamiyah District


text:
NGC 6129 é uma galáxia lenticular (S0) localizada na direcção da constelação de Corona Borealis. Possui uma declinação de +37° 59' 47" e uma ascensão recta de 16 horas, 21 minutos e 43,2 segundos.

A galáxia NGC 6129 foi descoberta em 30 de Maio de 1791 por William Herschel.

Ver também
Astronomia extragaláctica
Lista de galáxias
Lista de objectos NGC
New General Catalogue

Ligações externas

Galáxias lenticulares
NGC 6129
Constelação de Corona Borealis


text:
Raúl Ascención Martínez Rodríguez (ur. 1 kwietnia 1987 w Xochitlán) – meksykański piłkarz występujący na pozycji defensywnego pomocnika.

Kariera klubowa
Martínez jest wychowankiem zespołu CF Pachuca. Do seniorskiej drużyny został włączony w wieku 18 lat przez szkoleniowca José Luisa Trejo. W meksykańskiej Primera División zadebiutował 30 lipca 2005 w wygranym 2:1 spotkaniu z Monterrey. Rozgrywki 2005/2006 i 2006/2007 spędził na wypożyczeniu w drugoligowej filii Pachuki, Indios de Ciudad Juárez. W sezonie Clausura 2007, wywalczył z Pachucą pierwsze mistrzostwo Meksyku. Później odnosił z zespołem także inne sukcesy, takie jak wicemistrzostwo kraju w sezonie Clausura 2009, zwycięstwo w Lidze Mistrzów CONCACAF w rozgrywkach 2009/2010 czy udział w Klubowych Mistrzostwach Świata, jednak pozostawał rezerwowym graczem Pachuki.

Wiosną 2012 Martínez na zasadzie wypożyczenia zasilił drugoligowy Club León.

Kariera reprezentacyjna
W 2007 roku Martínez znalazł się w składzie meksykańskej reprezentacji U-23 na Igrzyska Panamerykańskie. W tych rozgrywkach był podstawowym graczem kadry narodowej i wystąpił w pięciu meczach, zdobywając z zespołem brązowy medal na turnieju piłkarskim.

Linki zewnętrzne

 Statystyki na MedioTiempo

Meksykańscy piłkarze
Meksykańscy piłkarze na igrzyskach panamerykańskich
Meksykańscy medaliści igrzysk panamerykańskich
Piłkarze CF Pachuca
Piłkarze Indios de Ciudad Juárez
Piłkarze Club León
Piłkarze Lobos BUAP
Piłkarze Murciélagos FC
Meksykańscy uczestnicy igrzysk panamerykańskich (Rio de Janeiro 2007)
Piłkarze nożni na Igrzyskach Panamerykańskich 2007
Medaliści Igrzysk Panamerykańskich 2007
Zdobywcy Pucharu i Ligi Mistrzów CONCACAF
Urodzeni w 1987


text:
Yatangpu Township () is an rural township in You County, Zhuzhou City, Hunan Province, People's Republic of China.

Cityscape
The township is divided into 10 villages and 2 communities, the following areas: Longhu Community, Xiejialong Community, Hongjiazhou Village, Nijiaoxiang Village, Maoping Village, Huangshuangqiao Village, Qiujialong Village, Niutouhu Village, Aolin Village, Tongba Village, Yangmugang Village, and Yinshangang Village (龙湖社区、谢家龙社区、洪家洲村、泥脚巷村、茅坪村、黄双桥村、邱家垅村、牛头湖村、奥林村、桐坝村、杨木港村、阴山港村).

References

Historic township-level divisions of You County


text:
Неймарк — фамилия. Известные носители:
 Неймарк, Георгий (1621—1681) — немецкий поэт, композитор, музыкант-гамбист и библиотекарь.
 Неймарк, Израиль Исаевич (1915—1998) — советский хирург.
 Неймарк, Леонид Эдуардович (1928—1994) — украинский художник и диссидент немецкого происхождения.
 Неймарк, Израиль Исаевич (1915—1998) — советский хирург.
 Неймарк, Святослав Леонидович (1961г.р.) — украинский акушер-гинеколог.
 Неймарк, Софья Александровна (урождённая Неймарк; 1896—1966) — советский математик, философ, педагог.
 Неймарк, Юрий Исаакович (1920—2011) — советский и российский математик.

См. также


text:
David Bote Paz (Mataró, 12 de març de 1982) és un físic i polític mataroní, i l'actual batlle de Mataró.

Carrera acadèmica
Nascut al si d'una família d'origen extremeny, es va llicenciar en Física per la Universitat de Barcelona l'any 2005. Posteriorment, va obtenir el màster en Física Atòmica, Molecular i Nuclear (2007), i després el doctorat (2010) a la mateixa universitat. La seva tesi doctoral Colisiones de Partículas Cargadas. Modelos de Interacción y Algoritmos Numéricos va ser elaborada sota la direcció del Catedràtic Dr. Francesc Salvat i Gavaldà. També va obtenir el Certificat d'Aptitud Pedagògica per a la docència en secundària (2006) i ha cursat el màster en Lideratge i Comunicació per a la Gestió Política.

Beneficiari del Programa Nacional de Formación de Profesorado Universitario (FPU), va ser becari i després investigador en formació de la Universitat de Barcelona, on també va impartir classes a la Llicenciatura de Física. Després ha treballat al Sincrotró Alba com a tècnic de Radioprotecció, al Centro de Láseres Pulsados a Salamanca, i com a professor de secundària en una escola concertada de Barcelona.

Carrera política
Bote és el batlle de Mataró d'ençà el 2015, al capdavant de la candidatura del Partit dels Socialistes de Catalunya tot obtenint 6 regidors de 27. Tot i perdre'n dos respecte 2011, en ser la llista més votada, va accedir a la batllia. Va formar govern amb Convergència i Unió fins al 2017, moment en què el PSC va quedar en minoria després de la sortida de CiU del govern municipal arran del referèndum del primer d'octubre.

A les eleccions municipals de 2019 va revalidar la victòria amb 13 regidors. D'ençà el 2016 és secretari de "Ciència R+D+I" del PSC.

Referències

Enllaços externs
 Ajuntament de Mataró. Alcaldes des de 1835

Alcaldes de Mataró
Militants del Partit dels Socialistes de Catalunya
Alumnes de la Universitat de Barcelona
Físics catalans del sud contemporanis
Naixements del 1982


text:
Aliw Broadcasting Corporation is a Philippine broadcasting company. Its corporate office and studios are located at the 5th floor of Citystate Centre, 709 Shaw Blvd., Brgy. Oranbo, Pasig. It is one of the broadcast media assets of the ALC Group of Companies, alongside RPN and Nine Media. Aliw operates a number of radio stations under the Home Radio & DWIZ brands, as well as its only digital television and cable channel, ALIW Channel 23.

History
Aliw was established on May 12, 1991, with the acquisition of DWIZ from Manila Broadcasting Company. The station would later on become among the top-rated news and talk stations in Metro Manila. A year later, it established a number of FM stations across the country. These stations would be later known as Home Radio.

On May 3, 2016, Philippine President Benigno S. Aquino III signed Republic Act No. 10790, an act amending the franchise of Aliw Broadcasting Corporation and Renewing/Extending the term thereof to another twenty-five (25) years that shall take effect on April 13, 2017.

On January 5, 2022, the National Telecommunications Commission awarded Channel 23 to Aliw Broadcasting Corporation under a provisional authority license. The channel was formerly used by Studio 23 and S+A of ABS-CBN Corporation. This marks Aliw's venture into television. On May 6, 2022, the channel launched its broadcast with a live video feed of DWIZ, in which it would be later known as IZTV. On January 30, 2023, it was relaunched as ALIW Channel 23.

On January 30, 2023, Home Radio's provincial stations were relaunched under the DWIZ Regional Integrated News network.

Awards and recognition
The year 2014 served as a milestone for the station as it received several recognitions:
Most Outstanding Radio Station of the Year awarded by the Rotary Club of Manila
Best Magazine Program awarded to Siyasat by the KBP Golden Dove Awards
Citation in the Best AM Radio Station category in the KBP Golden Dove Awards

Awards and recognition for the first half of 2015:
Best Station Radio Category by the Universal Peace Federation
Gawad Ulat for Most Supportive Radio Station by the Department of Social Welfare and Development
Best Documentary Program awarded to Siyasat by the KBP Golden Dove Awards
Lifetime Achievement Award by the KBP Golden Dove Awards given to Ambassador Antonio Cabangon-Chua – founder and chairman emeritus of Aliw Broadcasting Corporation
Journalism Awardee of the Year by the Rotary Club of Manila given to Ambassador Cabangon-Chua – founder and chairman emeritus

Stations

TV

Digital TV

Radio
The following is a list of radio stations owned By Aliw.

DWIZ

Home Radio

Inactive

References

Radio stations in the Philippines
Philippine radio networks
Television companies of the Philippines
Television networks in the Philippines
Privately held companies of the Philippines


text:
Take No Prisoners () — компьютерная игра в жанре action, разработанная компанией Raven Software и выпущенный в продажу компанией Red Orb Entertainment в 1997.

Сюжет
Действие игры происходит в пост-апокалиптическом городе Сан-Антонио, который в результате применения ядерного оружия оказался разрушен, а всё живое в городе через несколько месяцев погибнет от смертельной радиации и других последствий разрушения. Главный герой, наёмник Слэйд, нанимается на Мартек Индастрис чтобы найти специальный кристалл, который позволит создать защитный купол для города. Кристалл находится внутри устройства, ранее поддерживавшего такой купол, но вышедшего из строя в результате бомбардировки. Слэйд отправляется в центр города, чтобы добыть кристалл.

Игровой процесс
Игра представляет собой action с видом сверху (top-down). Игрок может свободно перемещаться по игровому уровню и между ними — город разделён на отдельные локации. Каждая локация (кроме Купола) принадлежит определённой группе — противники такой группы будут встречаться наиболее часто. Путешествовать между локациями можно на военных грузовиках, моторных лодках или поездах метро. Не все локации изначально доступны — некоторые поезда обесточены, а тоннели для лодок заблокированы. В пределах уровня игрок также может использовать различные транспортные средства — это может быть армейский моторный планер, канализационная лодка «водорез» или грузовик техобслуживания. Игрок может заполучить транспортное средство, убив водителя (при этом может пострадать само транспортное средство). В свою очередь противник может захватить брошенную Слэйдом машину. Кроме подвижных транспортных средств встречаются стационарные боевые установки (лазерная и импульсная).

Для хранения информации об оружии, предметах и противниках, а также хранения цифровых карт локаций и персональных записей Слэйд использует карманный компьютер, который можно открыть в любой момент. Использование карманного компьютера во время постановки игры на паузу невозможно, а в открытом виде он закрывает больше половины экрана, поэтому всегда есть опасность подвергнуться неожиданному нападению во время чтения записей.

Оружие в игре соответствует научно-фантастическому сеттингу. Каждый противник в игре имеет типичное для него вооружение, а также уязвимости или иммунитет к определённым видам оружия.

Рецензии

Примечания

Ссылки
 Take No Prisoners на сайте GameSpot

Компьютерные игры 1997 года
Компьютерные игры жанра Action
Игры для Windows
Компьютерные игры с трёхмерной графикой


text:
In astrodynamics or celestial mechanics, a hyperbolic trajectory or hyperbolic orbit is the trajectory of any object around a central body with more than enough speed to escape the central object's gravitational pull. The name derives from the fact that according to Newtonian theory such an orbit has the shape of a hyperbola. In more technical terms this can be expressed by the condition that the orbital eccentricity is greater than one.

Under simplistic assumptions a body traveling along this trajectory will coast towards infinity, settling to a final excess velocity relative to the central body. Similarly to parabolic trajectories, all hyperbolic trajectories are also escape trajectories. The specific energy of a hyperbolic trajectory orbit is positive.

Planetary flybys, used for gravitational slingshots, can be described within the planet's sphere of influence using hyperbolic trajectories.

Parameters describing a hyperbolic trajectory

Like an elliptical orbit, a hyperbolic trajectory for a given system can be defined (ignoring orientation) by its semi major axis and the eccentricity. However, with a hyperbolic orbit other parameters may be more useful in understanding a body's motion. The following table lists the main parameters describing the path of body following a hyperbolic trajectory around another under standard assumptions and the formula connecting them.

Semi-major axis, energy and hyperbolic excess velocity

The semi major axis () is not immediately visible with an hyperbolic trajectory but can be constructed as it is the distance from periapsis to the point where the two asymptotes cross. Usually, by convention, it is negative, to keep various equations consistent with elliptical orbits.

The semi major axis is directly linked to the specific orbital energy () or characteristic energy  of the orbit, and to the velocity the body attains at as the distance tends to infinity, the hyperbolic excess velocity ().
  or
where:  is the standard gravitational parameter and  is characteristic energy, commonly used in planning interplanetary missions

Note that the total energy is positive in the case of a hyperbolic trajectory (whereas it is negative for an elliptical orbit).

Eccentricity and angle between approach and departure
With a hyperbolic trajectory the orbital eccentricity () is greater than 1. The eccentricity is directly related to the angle between the asymptotes. With eccentricity just over 1 the hyperbola is a sharp "v" shape. At  the asymptotes are at right angles. With   the asymptotes are more than 120° apart, and the periapsis distance is greater than the semi major axis. As eccentricity increases further the motion approaches a straight line.

The angle between the direction of periapsis and an asymptote from the central body is the true anomaly as distance tends to infinity (), so  is the external angle between approach and departure directions (between asymptotes). Then

 or

Impact parameter and the distance of closest approach

The impact parameter is the distance by which a body, if it continued on an unperturbed path, would miss the central body at its closest approach. With bodies experiencing gravitational forces and following hyperbolic trajectories it is equal to the semi-minor axis of the hyperbola.

In the situation of a spacecraft or comet approaching a planet, the impact parameter and excess velocity will be known accurately. If the central body is known the trajectory can now be found, including how close the approaching body will be at periapsis. If this is less than planet's radius an impact should be expected. The distance of closest approach, or periapsis distance, is given by:

So if a comet approaching Earth (effective radius ~6400 km) with a velocity of 12.5 km/s (the approximate minimum approach speed of a body coming from the outer Solar System) is to avoid a collision with Earth, the impact parameter will need to be at least 8600 km, or 34% more than the Earth's radius. A body approaching Jupiter (radius 70000 km) from the outer Solar System with a speed of 5.5 km/s, will need the impact parameter to be at least 770,000 km or 11 times Jupiter radius to avoid collision.

If the mass of the central body is not known, its standard gravitational parameter, and hence its mass, can be determined by the deflection of the smaller body together with the impact parameter and approach speed. Because typically all these variables can be determined accurately, a spacecraft flyby will provide a good estimate of a body's mass.

 where  is the angle the smaller body is deflected from a straight line in its course.

Equations of motion

Position

In a hyperbolic trajectory the true anomaly  is linked to the distance between the orbiting bodies () by the orbit equation:

The relation between the true anomaly  and the eccentric anomaly E (alternatively the hyperbolic anomaly H) is:

     or          or

The eccentric anomaly E is related to the mean anomaly M by Kepler's equation:

The mean anomaly is proportional to time

 where μ is a gravitational parameter  and a is the semi-major axis of the orbit.

Flight path angle

The flight path angle (φ) is the angle between the direction of velocity and the perpendicular to the radial direction, so it is zero at periapsis and tends to 90 degrees at infinity.

Velocity

Under standard assumptions the orbital speed () of a body traveling along a hyperbolic trajectory can be computed from the vis-viva equation as:

where:
 is standard gravitational parameter,
 is radial distance of orbiting body from central body,
 is the (negative) semi-major axis.

Under standard assumptions, at any position in the orbit the following relation holds for orbital velocity (), local escape velocity () and hyperbolic excess velocity ():

Note that this means that a relatively small extra delta-v above that needed to accelerate to the escape speed results in a relatively large speed at infinity. For example, at a place where escape speed is 11.2 km/s, the addition of 0.4 km/s yields a hyperbolic excess speed of 3.02 km/s.

This is an example of the Oberth effect. The converse is also true - a body does not need to be slowed by much compared to its hyperbolic excess speed (e.g. by atmospheric drag near periapsis) for velocity to fall below escape velocity and so for the body to be captured.

Radial hyperbolic trajectory
A radial hyperbolic trajectory is a non-periodic trajectory on a straight line where the relative speed of the two objects always exceeds the escape velocity. There are two cases: the bodies move away from each other or towards each other. This is a hyperbolic orbit with semi-minor axis = 0 and eccentricity = 1. Although the eccentricity is 1 this is not a parabolic orbit.

Deflection with finite sphere of influence
A more accurate formula for the deflection angle  considering the sphere of influence radius  of the deflecting body, assuming a periapsis  is:

Relativistic two-body problem
In context of the two-body problem in general relativity, trajectories of objects with enough energy to escape the gravitational pull of the other no longer are shaped like a hyperbola. Nonetheless, the term "hyperbolic trajectory" is still used to describe orbits of this type.

See also
Orbit
Orbital equation
Kepler orbit
List of orbits
Planetary flyby
Hyperbolic asteroid
Hyperbolic comet

References

External links
 Trajectories
 Orbits
 Hyperbolic

Orbits


text:
Seere, Sear ou Seir est un démon issu des croyances de la goétie, science occulte de l'invocation d'entités démoniaques.

Le Lemegeton le mentionne en  de sa liste de démons tandis que la Pseudomonarchia daemonum ne le mentionne pas. Selon l'ouvrage, Seere possede le titre de Prince des Enfers. Son apparence est celle d'un homme juché sur un cheval ailé qui lui permet de voyager autour du globe à la vitesse de la lumière. Il révèle les trésors cachés et domine les athées. Il est responsable des disputes entre amis et on dit aussi qu'il est un démon littéraire. Il commande 26 légions infernales.

Références

Bibliographie

Articles connexes
 Lemegeton
 Démonologie
 Pseudomonarchia daemonum

Démon de la goétie


text:
Лик (, Lykos) в древногръцката митология е син на Пандион (цар на Атина и Мегара) и на Пилия.

След смъртта на Пандион, Лик и неговите братя Егей, Нис, и Палант (наричани Пандиониди) вземат контрола над Атина от Метион, който е отнел трона на Пандион. Те разделят управлението на четири, но Егей става цар на Атина. Лик получава Евбея. Лик е изгонен от Егей и бяга първо в Андания в Месения. След това Лик отива при Сарпедон в страната на Солимите. На него живеещите там термили са наречени Ликийци, а страната е наречена Ликия.

Лик е почитан в Атина като герой (heros) и един Аполон-храм е наречен на него Apollon Lykeios. Той бил профет. Неговите потомци се наричат Ликомиди.

Източници

Герои от древногръцката митология
Митология на Месения


text:
Thomas Plumb (26 July 1833 – 29 March 1905) was an English first-class cricketer. Plumb played first-class cricket for several teams between 1866–79, and was considered by some to be the finest wicket-keeper of his time.

Life and cricket career
Plumb, who was born at Aylesbury, was considered the finest wicket-keeper of his time, with W. G. Grace describing him as 'about the best wicket-keeper of his time.' He was considered by others to have been the equal of Ted Pooley and George Pinder. Plumb was never attached to one of the major county teams of the time, playing for Buckinghamshire and Northamptonshire, then second-class counties. He made his debut in first-class cricket for the North in the North v South fixture of 1866. Between 1866 and 1879, he played first-class cricket for no less than eight teams, including for the Players in the 1869 Gentlemen v Players fixture. He also appeared for All-England teams, including the United England Eleven and the All England Eleven. Making 26 first-class appearances, Plumb scored 474 runs at an average of 12.81, with a high score of 67. Behind the stumps, he took 27 catches and made 15 stumpings.

Outside of cricket he was a publican, running the Queen's Head in Billesdon. In his later years he lived under poor circumstances, perhaps owing to the misfortune of not belonging to a major county during his career. He lived out his final years in a workhouse in Northampton, dying there in March 1905.

References

External links

1833 births
1905 deaths
Sportspeople from Aylesbury
English cricketers
North v South cricketers
United All-England Eleven cricketers
North of the Thames v South of the Thames cricketers
Players cricketers
United North of England Eleven cricketers
Players of the North cricketers
All-England Eleven cricketers
London United Eleven cricketers
Publicans


text:
Kościół Najświętszego Serca Pana Jezusa w Czyżowicach – rzymskokatolicki kościół filialny w Czyżowicach, należący do parafii św. Anny w Niemysłowicach, w dekanacie Prudnik, diecezji opolskiej.

Historia
Kościół wzniesiony w latach 1932–1936 dzięki staraniom pochodzącego z Czyżowic księdza Roberta Mazura. Budowa kosztowała 100 tys. marek. Uroczyste poświęcenie i zawieszenie dzwonów na wieży kościoła odbyło się 30 października 1934. Od 1946 należy do parafii św. Anny w Niemysłowicach.

Architektura
Jest to kościół halowy. Świątynia została zbudowana na planie prostokąta, z węższym prezbiterium i przylegającą z boku nawy kilkukondygnacyjną wieżą. Wzdłuż nawy arkadowy przedsionek. Wyposażenie kościoła stanowi ołtarz główny (tryptyk) z wizerunkami Jezusa Chrystusa z aniołami po bokach i świętymi Piotrem i Pawłem na skrzydłach, a także dwa ołtarze boczne: jeden z figurkami Matki Bożej z insygniami (koroną i berłem) i św. Józefa z Dzieciątkiem Jezus i piłą. Kościół nie posiada wyraźnych cech stylowych. W pobliżu kościoła znajduje się cmentarz.

Przypisy

Bibliografia

Kościół Najświętszego Serca Pana Jezusa
Kościoły w Dekanacie Prudnik
Obiekty sakralne w gminie Prudnik
Kościoły w powiecie prudnickim
Świątynie pod wezwaniem Najświętszego Serca Pana Jezusa
Budynki w Polsce oddane do użytku w 1936


text:
Estúpida Erikah és un grup de música terrassenc. El projecte es va iniciar com una proposta de cançó d'autor, amb el vocalista i guitarrista barceloní Lluís Bòria, a la qual se li anaren sumant membres a la banda. El nom del grup prové del joc de paraules «Estúpida» i «Erikah» (del germànic, 'la que regnarà sempre'). La formació ha rebut diversos premis entre ells el Premi Joventut 2009 atorgat pel Sona9 i el Premi Revelació de la crítica en els Premis Enderrock 2011.

Discografia
 Decorant interiors, decorant exteriors (Temps Record, 2010)
 L'hivern al cos (autoedició, 2011)
 Fora les cendres (Temps Record, 2013)
 300 mil·lisegons per a crear un record (Petits Miracles, 2016)

Referències

Grups de música catalans en català
Artistes de Música Global


text:
Vinterflickslända (Sympecma fusca) är en art i insektsordningen trollsländor som tillhör familjen glansflicksländor.

Kännetecken
Både hanen och honans färgteckning går i väl kamouflerade bruna och gulaktiga nyanser, mörkare på ovansidan av kroppen än på undersidan. Vingarna är genomskinliga med brunaktigt vingmärke. Bakkroppens längd är 27 till 30 millimeter.

Utbredning
Denna art finns i delar av Europa, Nordafrika och södra Asien. I Sverige finns den i de Skåne, Blekinge, Östergötland och på Öland.  Den är landskapstrollslända för Södermanland. I Sverige är arten inte så vanlig. I Europa är den mer allmän.

Levnadssätt
Vinterflicksländans habitat är främst insjöar och våtmarker med riklig vegetation, som kärr. Den skiljer sig från de flesta andra flicksländor genom att övervintra som fullbildad insekt, imago, och inte som ägg eller nymf. Detta ger den en ovanligt lång livstid; omkring 10 månader. På våren inträder könsmognaden, och de fortplantningsdugliga vinterflicksländorna flyger sedan från maj till juni. Under denna tid parar de sig för att ge upphov till nästa generation. Efter parningen lägger honan äggen på stjälkarna till vattenväxter, fortfarande samman med hanen. Efter fortplantningen dör de vuxna sländorna. Utvecklingen från ägg till imago går fort och årskullen flyger en kort tid som juveniler i augusti till september, innan övervintringen.

Referenser

Externa länkar

Glansflicksländor


text:
La Pau és un barri de Badalona (Barcelonès) que forma part del Districte II juntament amb Montigalà Occidental, Nova Lloreda, Lloreda, Sant Crist de Can Cabanyes, Sistrells i Puigfred. Limita amb Santa Coloma de Gramenet, i amb els barris de Lloreda, Puigfred, Sistrells i La Salut.

Amb les dades del padró de 2012, el barri de La Pau té 4.630 habitants, dels quals 2.416 (el 52,2%) són homes i 2.214 (el 47,8%) són dones. La població del barri representa al 2,1% d'habitants de tota la ciutat.

A la Rambla de Sant Sebastià (Santa Coloma) trobem la parada de metro de Fondo, a la confluència dels carrers badalonins Avinguda Caritg i Avinguda d'Itàlia.

Referències

Barris de Badalona


text:
Daniel Zariquiegui Izco (Pamplona, 1924. október 9.–1999. október 18.) spanyol nemzetközi labdarúgó-játékvezető. Teljes neve Daniel María Zariquiegui Izco.
.

Pályafutása

Nemzeti játékvezetés
A játékvezetői vizsgát 1948-ban tette le. Nemzeti labdarúgó-szövetségének megfelelő játékvezető bizottsága minősítése alapján 1950-ben lett az 1. Liga játékvezetője. Küldési gyakorlat szerint rendszeres partbírói szolgálatot végzett. A nemzeti játékvezetéstől 1970-ben vonult vissza. Első ligás mérkőzéseinek száma: 248.

Nemzeti kupamérkőzések
Vezetett kupadöntők száma: 1.

Spanyol labdarúgókupa

Nemzetközi játékvezetés
A Spanyol labdarúgó-szövetség Játékvezető Bizottsága (JB) terjesztette fel nemzetközi játékvezetőnek, a Nemzetközi Labdarúgó-szövetség (FIFA) 1951-től tartotta nyilván bírói keretében. A FIFA JB központi nyelvei közül a spanyolt beszélte. Több nemzetek közötti válogatott, valamint Európa-liga klubmérkőzést vezetett, vagy működő társának partbíróként segített. A spanyol nemzetközi játékvezetők rangsorában, a világbajnokság-Európa-bajnokság sorrendjében többedmagával a 33. helyet foglalja el 1 találkozó szolgálatával. A  nemzetközi játékvezetéstől 1967-ben búcsúzott. Válogatott mérkőzéseinek száma: 6.

Labdarúgó-világbajnokság
Az 1966-os labdarúgó-világbajnokságon a FIFA JB játékvezetőként alkalmazta. Selejtező mérkőzéseket az UEFA zónában vezetett.

Selejtező mérkőzés

Nemzetközi kupamérkőzések

Kupagyőztesek Európa-kupája

Források

Külső hivatkozások

Spanyol labdarúgó-játékvezetők
1924-ben született személyek
1999-ben elhunyt személyek


text:
Kathpress, abbreviazione di Katholische Presseagentur (lett. "Agenzia di stampa cattolica"), è l'agenzia di stampa cattolica di lingua tedesca, fondata a Vienna nel 1945. È costituita come una società di diritto pubblico e opera per conto della Conferenza episcopale dell'Austria, occupandosi di diffondere notizie e reportage relativi alla chiesa nazionale.

Storia
Kasthpress nacque nel 1945 col nome di Katholische Pressezentral ("Centro stampa cattolico") e alle dipendenze dell'Arcidiocesi di Vienna.
Dopo l'Anschluss del 1938, fu ribattezzata Christlichen Pressezentrale ("Centro stampa cristiano").

Nel 1955, Richard Barta (1911-1986) fu nominato caporedattore dell'agenzia, della quale nel 1980 divenne il direttore dal 1980. Alla morte di Barta nell''86, gli succedette Erich Leitenberger (n. 1944), ex portavoce dell'Arcidiocesi di Vienna.

Nel 1962, in vista del Concilio Vaticano II, fu istituito a Roma il Centrum Informationis Catholicum, l'ufficio stampa di Kathpress, cogestito con l'agenzia di stampa tedesca Katholische Nachrichten-Agentur e la svizzera Katholisches Medienzentrum.

Dal 2010, Paul Wuthe è il caporedattore e l'amministratore delegato dell'agenzia, che coordina un gruppo di sette collaboratori. Il direttore è il cardinale Christoph Schönborn, referente della conferenza episcopale austriaca per il settore dei media.

Attività
Kathpress rivolge i suoi servizi ai giornali austriaci, a emittenti radiofoniche e televisive, media online, nonché a varie aziende, associazioni, istituzioni e privati. Ai vari media dedica i servizi online dell'archivio storico e di KAThIndex, una base di conoscenza biografica, geografica e bibliografica dedicata alla storia e all'attualità della chiesa austriaca.

Inoltre, offre un servizio di recapito delle agenzie tramite corriere espresso o tramite e-mail con allegato PDF ("servizio quotidiano", "servizio informazioni", "servizio settimanale", "notizie religiose").

I principi deontologici di Kathpress sono «l'impegno a rispettare il dovere di fornire notizie vere, obiettive e complete, l'adozione di un punto di vista indipendente, l'empatia con la Chiesa e l'indipendenza dai partiti politici».

Note

Collegamenti esterni

Agenzie di stampa austriache
Chiesa cattolica in Austria


text:
Carlos Alfredo D'Amico (23 March 1839, Buenos Aires – 18 August 1917) was an Argentine lawyer, politician and writer. He is best known for having been governor of Buenos Aires between 1884 and 1887.

Education and career
D'Amico became a lawyer and began his political career in his youth, being a supporter of Adolfo Alsina and contributor to El Nacional. Before becoming governor of the Province of Buenos Aires, he was its minister and national senator representative. He was an active Freemason.

In 1884, he was elected governor, succeeding Dardo Rocha in office with Matias Cardoso being his deputy governor. During his administration he saw the passage of the Provincial Act No. 1810, March 5, 1886, which regulated the activities of municipalities, establishing the creation of a unipersonal Executive Branch overseen by a mayor, and a Deliberative Power composed of councilors who make up the city council. On March 18 of that year, D'Amico regulated that law and decided that he would appoint the mayors of certain municipalities subject to the vote, leaving only the election of councilors. The municipalities whose mayors he appointed were Carmen de Areco, Arrecifes, Rojas, Nueve de Julio, Veinticinco de Mayo and Junin. His term ended in 1887.

He later traveled to Mexico. He returned to Argentina in 1904 and died in Buenos Aires in 1917.

References

1839 births
1917 deaths
Argentine people of Italian descent
Lawyers from Buenos Aires
Argentine Freemasons
Argentine male writers
Governors of Buenos Aires Province
Burials at La Plata Cemetery
19th-century Argentine lawyers


text:
Wiek kostny – jedna z metod określenia tzw. wieku biologicznego dziecka na podstawie oceny dojrzewania jego kości. Określany jest również gdy nie są dostępne dokładne zapisy o dacie urodzenia danej osoby. W niektórych regionach np. w Azji Południowej 65% wszystkich urodzeń dzieci poniżej 5 roku życia nie jest rejestrowanych. Potrzeba dokładnego oszacowania wieku pojawia się gdy potrzebne jest dokładne określenie wieku dziecka np. podczas imigracji. Wiek biologiczny jest ogólnym miernikiem poziomu rozwoju dziecka. W tym celu wykonuje się zdjęcie rentgenowskie dłoni kończyny górnej niedominującej (zwykle lewej) i porównuje się obraz rozwoju kości ze specjalnym atlasem. U noworodków i niemowląt można również w tym celu wykonać zdjęcie rtg kolana. Za pomocą wieku kostnego, stosując odpowiednie tabele lub programy komputerowe możliwe jest obliczenie wzrostu, jaki osiągnie dziecko w życiu dorosłym. Jest to również badanie przydatne w diagnostyce zaburzeń wzrastania.

Metody
 metoda Greulicha-Pylea (GP) – wykorzystuje się zdjęcie RTG dłoni i nadgarstka, które porównuje się z opublikowanym przez badaczy Williama Waltera Greulicha i Sarah Idell Pyle Atlasem radiograficznym szkieletowego rozwoju ręki i nadgarstka, którego ostatnie wydanie z 1959 roku jest wciąż używane. Zawiera on opisy i serie zdjęć męskich i żeńskich lewych nadgarstków i rąk od momentu urodzenia do 18 lat dla kobiet i 19 dla mężczyzn.
 metoda RWT (Roche-Wainer-Thissen RWT) – wykonuje się zdjęcie RTG kolana.
 metoda Tannera i Whitehousa bazuje na ocenie stopnia dojrzałości 20 charakterystycznych regionów (tzw. ROI) zlokalizowanych w obrębie dłoni, nadgarstka, kości łokciowej oraz promieniowej. Każdy z nich jest oceniany osobno, a następnie jest mu przypisywana wartość punktowa. Suma punktów odpowiada określonemu wiekowi kostnemu.
 metoda badania za pomocą ultradźwięków aparatem o nazwie BonAge, którego głowica generuje fale o częstotliwości 759 kHz. Badanie składa się z 11 cykli pomiarowych, które trwają łącznie 5 minut

Przypisy

Pediatria
Medycyna sportowa


text:
(42585) Phidippidès, internationalement (42585) Pheidippides, est un astéroïde de la ceinture principale.

Description
(42585) Phidippidès est un astéroïde de la ceinture principale. Il fut découvert le  à Colleverde par Vincenzo Silvano Casulli. Il présente une orbite caractérisée par un demi-grand axe de 2,69 UA, une excentricité de 0,08 et une inclinaison de 12,3° par rapport à l'écliptique.

Il est nommé d'après le héros grec Phidippidès.

Articles connexes
 Liste des planètes mineures (42001-43000)
 Ceinture d'astéroïdes

Références

Planète mineure découverte en 1997
Astéroïde de la ceinture principale
Objet céleste découvert par Vincenzo Silvano Casulli


text:
Герти Тереза Кори рођена Радниц (; Праг, 15. август 1896 — Сент Луис, 26. октобар 1957) је била америчка биохемичарка која је заједно са мужем Карлом и Бернардом Хусејем поделила Нобелову награду за физиологију 1947. године.

Беиографија

Герти Тереза Радниц рођена је 15. августа 1896. у јеврејској породици где је добила основно образовање, пре него што је са 10 година кренула у лицеј за девојчице, да би по завршетку уписала Реалку и коначно Медицински факултет на Карловом универзитету где је наставу похађала на немачком. Кори је била једна од малобројних студенткиња, али јој је релативно либерално окружење Прага омогућило компаративно добро образовање. Током студија упознала је Карла Корија који ће јој постати муж 1920. Карл и Герти су осим брачних другова, били веома блиски научни сарадници. Герти је пре удаје прихватила католицизам, верује се највећим делом да би умањила отпор Карлове конзервативне аустријске породице. Коријеви се, пак, нису дуго задржали у Европи, и већ 1922. са понудом истраживачких позиција на Државном институту за проучавање малигних болести (данас познат под именом Институт за рак у Розвел Парку - ) у САД, Коријеви напуштају Праг, и ускоро, 1928. постају натурализовани грађани Сједињених држава.

Коријеви су се преласком у САД потпуно посветили истраживачком раду, и упркос томе што генерално били обесхрабривани од стране управе Института да раде заједно, највећи део њихових достигнућа био је заједнички подухват. Обоје су били посебно заинтересовани за биохемијске аспекте физиолошких процеса које су иницијално проучавали на нивоу организма, да би постепено прелазили на појединачна ткива и ћелије. Њихов иницијални рад се фокусирао на судбину шећера у организму, као и на хормоне који утичу на њихов метаболизам. Већину радова (око 50) на ову тему су објављивали заједно, док је Герти самостално објавила око 11. Њихова истраживања довела су их до, за то време, револуционарних сазнања о начину синтезе гликогена у организму. Већину истраживања радили су -{in vitro}-. Даљи рад се фокусирао на анаеробну гликолизу у мишићима, као и даље процесе који се са добијеним нуспроизводима одвијају у јетри. Ови се процеси једним именом и данас зову Коријев циклус. Ово откриће им је обезбедило и Нобелову награду.

Убрзо након објављивања рада у угљеним хидратима напуштају Институт након чега Карл добија бројне понуде еминентних установа у САД да ради као предавач, док Герти, због затворености тадашњег америчког академског друштва према женама, остаје без понуда за запослење. Карл прихвата запослење на Вашингтонском универзитету где је добио позицију шефа катедре фармакологије на Медицинском факултету, док је Герти, упркос истраживачким успесима једнаким свом мужу добила само место истраживачког сарадника. Тек по постављању Карла за шефа катедре за биохемију 1947. Герти постаје професор, и ово место задржава све до своје смрти.

Герти и Карл су 1947. добили Нобелову награду за физиологију "за њихово откриће процеса каталитичке конверзије гликогена". Исте године Герти је дијагностиковано ретко и неизлечиво обољење - мијелосклероза која у крајњим ступњевима води до анемије. Ово, међутим, није умањило њену енергичност нити интензитет истраживачког рада који је наставила све до смрти иако јој није придаван превелики значај. У једној изјави датој у својим последњим годинама рекла је "како је морала да приреди забаву да би угушила гласине да је мртва". Герти је преминула у свом дому од последица узнапредовале болести. Она и Карл су имали једног сина.

Спољашње везе

 Сајт Америчког хемијског друштва - О раду Герти и Карла Корија
 Сајт Нобелове фондације - Биографија Герти Кори

Рођени 1896.
Умрли 1957.
Јевреји у Сједињеним Америчким Државама
Амерички биохемичари
Нобеловци за медицину
Чешки биолози
Амерички нобеловци
Чешки нобеловци
Жене добитнице Нобелове награде
Жене у науци


text:
Liévin Bauwens  (Gand,  – Paris, ) était un ingénieur, industriel et homme politique de nationalité française, né dans les Pays-Bas autrichiens.

Après avoir repris la mégisserie de son père, et avoir été, dans les années 1790, le fournisseur de l'armée française d'occupation, il entreprit, en tant qu'espion industriel, plusieurs voyages en Grande-Bretagne et parvint à passer en contrebande, en pièces détachées, une machine à filer, la mule-jenny, ainsi que du personnel qualifié pour la manier, vers le continent. Ce morceau de bravoure inouï, pour lequel il fut condamné à mort par la justice britannique, mais qu'il convient cependant de relativiser, lui valut en Flandre, et lui vaut encore aujourd'hui, une gloire durable.

À l'aide de cette machine, et d'autres métiers mécaniques qu'il introduisit sur le continent, il érigea plusieurs filatures de coton, une première à Paris en 1799, une seconde à Gand en 1800, puis d'autres dans la région gantoise et ailleurs. À la même époque, c'est-à-dire sous le Consulat, il fut également bourgmestre (maire) de Gand pendant un an. En tant qu'entrepreneur industriel, et bonapartiste convaincu, il fut honoré en 1810 à Gand de la visite de Napoléon Bonaparte, qui le distingua de la croix de la Légion d'honneur.

Ayant fait faillite en 1814, Bauwens s'intéressa ensuite à la soie floche, prit un brevet de fabrication, mais mourut inopinément à Paris à l'âge de 52 ans.

Années de formation et premières affaires

Liévin Bauwens, aîné d'une fratrie de douze enfants, naquit dans une maison sise Waaistraat, rue débouchant sur la place du Marché-du-Vendredi, non loin de l'actuelle Maison du Peuple, c'est-à-dire dans le nord de la vieille ville de Gand, dans ce qui allait devenir le premier quartier industriel de cette ville. Son père, marchand aisé, négociant en vins et mégissier de son état, lui ordonne de quitter l'école à 13 ans pour aller travailler dans la mégisserie familiale. À l'âge de 17 ans, Lieven se rendit pour trois ans en Angleterre afin d'y faire siennes les dernières techniques de mégisserie.

À son retour à Gand, il fonda rue Nieuwland, plus au nord dans la ville, à l'extérieur de la boucle de la Lys, une tannerie modèle, installée dans un ancien couvent de dominicaines, dotée de 550 cuves de tannage et employant 200 ouvriers. Obtenir du cuir de belle facture nécessitait désormais 6 semaines de travail, au lieu de 6 mois.

Les affaires de la famille Bauwens prospéraient ; les nouvelles techniques de mégisserie, dont les procédés étaient gardés secrets, constituaient une source de richesse. Lorsque mourut le père, Liévin et son demi-frère François prirent les affaires en main. De nouvelles sociétés furent fondées, notamment, en Angleterre, un commerce de denrées coloniales (coton indien, café, sucre), qui devait plus tard servir de paravent pour transférer clandestinement des éléments de la Mule Jenny vers le continent.

Sous le régime républicain français

En 1794, l'armée française envahit la ville de Gand pour la deuxième fois. L'impopularité des occupants, consécutive au pillage en règle auquel ils se livraient, n'empêcha point les frères Bauwens, peu gênés par un excès de scrupules, de passer de juteux marchés avec l'armée d'occupation, et de se faire les pourvoyeurs en chaussures et bottes de l'occupant français. Les gains ainsi engrangés leur permirent en 1796 de faire l'acquisition du couvent des cordeliers à Passy et de l'Hôtel Richelieu à Paris. En 1798, ils achetèrent la chartreuse de Gand et le couvent des norbertins à Tronchiennes (Drongen), aujourd'hui dans la banlieue sud-ouest de Gand. Passant pour collaborateurs aux yeux des Gantois, et craignant la vindicte populaire, les deux frères s'en furent pour Paris.

La mule-jenny

Passionné par les machines depuis l'enfance, Lieven Bauwens s'avisa vite, pendant ses nombreux séjours en Angleterre, de la place importante occupée par la filature mécanique dans l'industrie anglaise. Il eut vent en particulier de la mule-jenny, machine à filer qui assurait à l'Angleterre une position prédominante dans l'industrie du coton.

Usant de ruses et avec force or, et muni d'un sauf-conduit obtenu grâce à ses accointances avec le Directoire, il entreprit, par l'intermédiaire d'un homme de paille, tout en feignant de vouloir fonder une entreprise ailleurs en Angleterre, d'acheter par morceaux la Mule Jenny chez le constructeur Adam Parkinson à Manchester, morceaux qu'il dissimulait dans des caisses de sucre ou des ballots de café pour ensuite les expédier, par un détour via Hambourg (où son frère Jean détenait une maison de commerce), vers le continent. L'affaire était risquée, car les Anglais promettaient la peine de mort à quiconque éventerait le secret de cette mécanique. Cependant, devant aussi trouver du personnel qualifié, capable d'assembler les machines et de les manier, il s'efforça aussi, non sans peine, par le truchement de ses représentants à Londres, de recruter des ouvriers anglais, en usant de persuasion ou en faisant miroiter de fortes rémunérations, et de les attirer à Hambourg ou en Écosse. Beaucoup furent ainsi conduits à abandonner leur famille en Angleterre sans se rendre compte clairement qu'ils se rendaient coupables d'espionnage industriel et qu'il n'y avait donc plus pour eux de retour au pays possible ; s'y ajoutait que Bauwens avait tôt fait de se débarrasser d'eux, dès qu'il avait achevé de former de la main-d'œuvre locale meilleur marché. Le , il s'en fallut de très peu que l'affaire ne capotât : alors qu'il venait d'avoir embarqué les dernières pièces de la mule-jenny et avait recruté, en vue de mettre sur pied avec leur aide une nouvelle filature à Gand, une quarantaine de fileurs, contremaîtres et mécaniciens anglais, l'épouse d'un des contremaîtres vendit la mèche à la police. Le navire en partance pour Hambourg, dans lequel Bauwens avait dû s'embarquer précipitamment, fut poursuivi par plusieurs navires anglais jusqu'au large de l'Allemagne ; à Hambourg, les Anglais exigèrent que Bauwens leur fût livré, et n'y renoncèrent que moyennant force pièces d'or. Son domicile anglais fut perquisitionné, sa tête mise à prix et ses biens saisis. Ses complices furent condamnés à des peines de prison et à de fortes amendes.

Néanmoins, par son ingéniosité et son savoir, il parvint à reconstituer les pièces manquantes et à rendre la mule-jenny opérationnelle. Son frère François se lança alors dans la production de plus de  mule-jennys à Paris. Un exemplaire de cette fileuse mécanique est exposée au Musée d'Archéologie industrielle et du textile (sigle néerl. MIAT), établi dans une ancienne filature de coton dans le nord du Kuip, le centre historique de Gand.

Retour à Gand et constitution d'un empire industriel

Cependant, les sœurs de Liévin et François Bauwens avaient, avec un sens aigu des intérêts économiques de la famille, épousé d'autres grands industriels: les Heyndrickx, Guinard, Heyman, ainsi que l'imprimeur de cotonnade De Vos, créateur d'une manufacture dans les bâtiments d'un ancien couvent des Victorines dans le nord du Kuip. À ces industriels, mais aussi à d'autres barons du textile, comme les Lousberg (propriétaires d'importantes manufactures à l'est de Gand) et les Rosseel, Lieven Bauwens, revenu à Gand en 1800, vendit ses machines. Dans le même temps, il ouvrit, début 1800, une filature mécanique dans une ancienne chartreuse des quartiers nord de Gand (Fratersplein) issu de l'aliénation des domaines nationaux par la France. Quelque 3000 travailleurs y produisaient pour lui coton, basin, percale, piqué et batiste. Avec 25 filatures et 15 usines de tissage, naissait ainsi à Gand, dès avant 1812, une industrie cotonnière verticale, c'est-à-dire une conjonction d'ateliers de production capables de prendre en charge tant le filage que le tissage et l'impression du coton. Liévin Bauwens fut donc à l'origine d'un spectaculaire essor industriel et démographique dans sa ville natale, tôt surnommée la Manchester belge. Désireux de rendre hommage à un homme aussi méritoire, Bonaparte, alors Consul, nomma Bauwens maire de Gand le , fonction dont, trop sollicité par ses entreprises industrielles, il se démettra le .

Entre-temps, il fit si bien qu'en 1802, 7 à 800 détenus de la prison provinciale, sise sur la Coupure à Gand, travaillaient pour son compte, à coûts de main-d'œuvre imbattables. Un système analogue fut mis en place également à Vilvorde et à Hemiksem (au sud d'Anvers). En 1805, il mit sur pied, dans l'ancienne abbaye des norbertins à Tronchiennes, une troisième filature de coton, cette fois en faisant usage de machines à vapeur. Il possédait une manufacture également dans l'abbaye de Géronsart, près de Namur.

Le  lui fut décerné la médaille d'or de la ville de Gand, et le , Napoléon le décora de la croix de la Légion d'honneur. Il était membre du Conseil général du département de l'Escaut et lieutenant-colonel de la Garde d'honneur à cheval.

Déchéance

À partir de 1811, le blocus continental finissant par faire sentir ses effets, l'industrie cotonnière gantoise commença à péricliter. Bauwens, ayant tout investi en machines et en immobilier, ne disposait que de faibles réserves financières ; il subit des pertes considérables et se vit contraint de licencier une moitié de son personnel. Mais pire encore que le blocus fut sa levée, laquelle exposa le continent à la concurrence anglaise ; l'Empire napoléonien s'achevait et entraînait Bauwens dans sa chute, et c'est en vain qu'il fit alors appel au Prince d'Orange : Bauwens ne put empêcher la faillite et dut abandonner ses usines à ses créanciers et se retirer à Paris.

C'est dans cette ville qu'il fit la découverte en 1819 d'un nouveau procédé de traitement de la soie floche. Il céda son brevet au baron d'Idelot, moyennant une rente annuelle, et fonda une filature de soie à Paris en 1819. Sa mort inopinée, survenue le , à l'âge de 53 ans, mit fin aux nouvelles perspectives de fortune. Sa veuve, Maria Kenyon, le fit enterrer au cimetière du Père-Lachaise.

L'icône Liévin Bauwens

Les jugements qui ont été portés sur Liévin Bauwens divergent: selon les uns, héros national et bienfaiteur de la population gantoise, selon les autres, capitaine d'industrie peu scrupuleux et selon certains milieux flamingants, collabo, expression qui n'avait pas cours à l'époque, les départements belges faisant partie intégrante de la France, comme la Bretagne ou l'Alsace et qu'il fallut attendre la domination hollandaise pour que naisse la révolte contre la grande Néerlande.

Bien que l'on songeât dès 1849 à lui ériger une statue, il fallut attendre 1866 avant que ne fût placé, à l'emplacement actuel (pl. Lieven Bauwens), d'abord un prédécesseur en plâtre, puis, en 1885, la statue de bronze actuelle réalisée par Pierre de Vigne-Quyo.

Voir aussi
 Robert Fortune (botaniste) qui brisa le secret chinois du thé.
 Marcellin Jobard (1792-1861) Inventeur, promoteur des droits d'auteur.

Source

Guido Deseyn, Gids voor Oud Gent, Standaard Uitgeverij, 1984, p. 478 et suivantes.
 Pieter De Reu, « 1801. Liévin Bauwens, du capitalisme commercial au capitalisme industriel. Le textile flamand colore le monde », Histoire mondiale de la Flandre, La Renaissance du Livre, 2020, p. 277-283.

Notes et références

Personnalité de la révolution industrielle
Espionnage industriel
Naissance en juin 1769
Naissance à Gand
Décès en mars 1822
Décès à 52 ans
Histoire économique de la Révolution française, du Consulat et du Premier Empire
Personnalité inhumée au cimetière du Père-Lachaise (division inconnue)
Bourgmestre de Gand
Conseiller général
Industriel belge


text:
Ursula Palla (* 1961 in Chur, Schweiz) ist eine Schweizer Künstlerin. In ihren Videoarbeiten, Installationen und Skulpturen setzt sie sich mit dem Verhältnis von Natur, Kultur und Technik, Wirklichkeit und Künstlichkeit auseinander.

Leben und Werk
Ursula Palla studierte von 1989 bis 1992 Zeichnung und Malerei an der F+F Schule für Kunst und Design in Zürich, wo sie anschließend bis 1999 Videokunst unterrichtete. Sie war Assistentin von Pipilotti Rist. Sie arbeitet als freie Künstlerin vor allem mit Videoinstallationen und stellt seit 1992 regelmäßig aus. 1994 war sie Mitbegründerin der Performancegruppe Cooperation Projekt X (cpx) in Zürich, der sie bis 2002 angehörte. Sie lebt und arbeitet in Zürich.

Eine grundsätzliche Ambivalenz präge das Werk von Ursula Palla, so die  Kunstkritikerin Angelika Affentranger-Kirchrath. «Einerseits gehört sie einer Künstlergeneration an, welche seit den 1990er-Jahren die illusionistischen  Wirkungsprinzipien des Mediums Video affirmativ nutzen; gleichzeitig ist ihre Kunst von einer kritisch-konzeptuellen Vorgehensweise geprägt, die genau diese Verführungsmechanismen der Medienkultur als Täuschung entlarvt.»

Ausstellungen (Auswahl)
Einzelausstellungen
 2008 Strange Paradise, 14 Videoinstallationen aus den Jahren 2001 bis 2008, Bündner Kunstmuseum, Chur
 2013 Die fünfte Jahreszeit , Museum Langmatt, Baden/CH
 2017 Black Flowers, Kunstmuseum Bern
 2022 Nowhereland, Bündner Kunstmuseum, Chur
 2022 Like a Garden, Kunst(Zeug)Haus, Rapperswil-Jona

Beteiligungen
 2002: Durchzug, Kunsthalle Zürich
 2006: Heimspiel, Kunstmuseum St. Gallen
 2014: Nach der Natur, Stadtgalerie Saarbrücken
 2015: Verzauberte Zeit, Hamburger Kunsthalle (Wanderausstellung)
 2016: Teilnahme an der Art Basel

Ausstellungskataloge
 Strange Paradise. Bündner Kunstmuseum, Chur 2008.
 Die fünfte Jahreszeit. Im Dialog mit Meisterwerken des Impressionismus: Videos und Installationen von Ursula Palla. Herausgegeben vom Museum Langmatt. Scheidegger und Spiess, Baden/CH 2013, ISBN 978-3-85881-406-7.
 Whiteout. Bündner Kunstmuseum, Chur und Kunst(Zeug)Haus, Rapperswil-Jona 2022, ISBN 978-3-903 572-67-6.

Weblinks

 Website Ursula Palla

 Ursula Palla bei Artfacts

 Ursula Palla bei F+F 1971, online Archiv-Ausstellung zur Geschichte der F+F Schule

Einzelnachweise

Videokünstler (Schweiz)
Bildender Künstler (Zürich)
Schweizer
Geboren 1961
Frau


text:
Клайд — мужское имя

Известные носители

Имя
 Клайд Барроу — американский преступник (Бонни и Клайд).
 Клайд Донован — персонаж американского мультсериала «Южный парк».

Фамилия
  (род. 1951) — американский баскетболист, игрок Национальной баскетбольной ассоциации в составе клуба «Бостон Селтикс».
  (род. 1970) — австралийский игрок в регбилиг, обладатель Кубка мира (1992).
  (1932—2009) — британский юрист, член Палаты лордов в качестве лорда-судьи (1996—2001), сын Джеймса Лейтема Клайда.
  (1898—1975) — британский юрист и политик, лорд-адвокат (1951—1955) и лорд-главный судья (1954—1972) Шотландии, член Палаты общин Великобритании (1950—1954), сын Джеймса Эйвона Клайда.
  (1863—1944) — британский юрист и политик, лорд-адвокат (1916—1920) и лорд-главный судья (1920—1935) Шотландии, член Палаты общин Великобритании (1909—1920).
  (1898—1972) — американский политик, губернатор штата Юта (1957—1965).
 Клайд, Дэвид (род. 1955) — американский бейсболист, питчер.
  (1925—2002) — американский врач, специалист по малярии, обладатель Медали Дарлинга Всемирной организации здравоохранения (1986) и Медали Мэнсона Королевского общества тропической медицины и гигиены (1989).
  (род. 1956) — канадский боксёр, серебряный медалист Игр Содружества в наилегчайшем весе (1978).
 Клайд, Марк (род. 1982) — британский футболист.
 Клайд, Том (род. 1960) — ирландский литературовед, редактор журнала The Honest Ulsterman (с 1993).
  (род. 1934) — британский политик, делегат Североирландского форума (1996).
  (1892—1967) — британский актёр.

Другое

 Клайд — река в Шотландии;
 Клайд (военно-морская база)
 Клайд — шотландский футбольный клуб.
 Клайдбанк — шотландский футбольный клуб.


text:
Monomma robinsoni es una especie de coleóptero de la familia Monommatidae. Presenta las siguientes subespecies: Monomma robinsoni macropunctum y Monomma robinsoni robinsoni

Distribución geográfica
Habita en Madagascar.

Referencias

Robinsoni
Coleópteros de Madagascar


text:
Nevirapine (NVP), sold under the brand name Viramune among others, is a medication used to treat and prevent HIV/AIDS, specifically HIV-1. It is generally recommended for use with other antiretroviral medications. It may be used to prevent mother to child spread during birth but is not recommended following other exposures. It is taken by mouth.

Common side effects include rash, headache, nausea, feeling tired, and liver problems. The liver problems and skin rash may be severe and should be checked for during the first few months of treatment. It appears to be safe for use during pregnancy. It is a non-nucleoside reverse transcriptase inhibitor (NNRTI) and works by blocking the function of reverse transcriptase.

Nevirapine was approved for medical use in the United States in 1996. It is on the World Health Organization's List of Essential Medicines. It is available as a generic medication.

Medical uses
Nevirapine is used in people six years of age and older infected with HIV-1 as part of combination antiretroviral treatment (ART or cART). Monotherapy with nevirapine is not indicated due to rapid emergence of resistance.

Nevirapine in triple combination therapy has been shown to suppress viral load effectively when used as initial antiretroviral therapy (i.e., in antiretroviral-naive patients). Some clinical trials have demonstrated comparable HIV suppression with nevirapine-based regimens to that achieved with regimens based on a protease inhibitor (PI) or efavirenz.

This drug is generally only to be considered for use if the CD4 cell count is very low.

Although concerns have been raised about nevirapine-based regimens in those starting therapy with high viral load or low CD4 count, some analyses suggest that nevirapine may be effective in this group of people.

Nevirapine may also form a useful component of salvage regimens after virological failure, usually in combination with one or more PIs as well as nucleotide reverse transcriptase inhibitor (NRTIs), especially in those who have not previously taken an NNRTI.

Dosing in children is based on body surface area (BSA), however, weight-based dosing algorithms have been released. These guidelines include dosing algorithms for as young as newborn babies.

Preventing mother-to-child transmission

A single dose of nevirapine given to both mother and child reduced the rate of HIV transmission by almost 50% compared with a very short course of zidovudine (AZT) prophylaxis, in a clinical trial in Uganda. A subsequent study in Thailand showed that prophylaxis with single-dose nevirapine in addition to zidovudine is more effective than zidovudine alone. These and other trials have led the World Health Organization to endorse the use of single-dose nevirapine prophylaxis in many developing world settings as a cost-effective way of reducing mother-to-child transmission. However, in the United States the Ugandan study was deemed flawed  and as of 2006 the FDA has not approved of such nevirapine prophylaxis. However, supporters of HIVNET 012 experiment argued that the flaws in this experiment were largely due to bureaucratic incompetence, while the findings regarding the safety and efficacy of single-dose nevirapine from this study were scientifically solid and too important to discard. Moreover, it was argued that holding African researchers who operated under resource-poor situations to the same moral and procedural standards to their Western counterparts was unrealistic, and would further marginalize African researchers' role in the science community and impede the progress of African science. Another clinical trial, Using Nevirapine to Prevent Mother-to-Child HIV Transmission During Breastfeeding, was completed in September 2013.

A major concern with this approach is that NNRTI resistance mutations are commonly observed in both mothers and infants after single-dose nevirapine, and may compromise the response to future NNRTI-containing regimens. A short course of maternal Lamivudine/zidovudine is recommended by the U.S. Public Health Service Task Force to reduce this risk.

Adverse effects

The most common adverse effect of nevirapine is the development of mild or moderate rash (13%). Severe or life-threatening skin reactions have been observed in 1.5% of patients, including Stevens–Johnson syndrome, toxic epidermal necrolysis and hypersensitivity.

Nevirapine may cause severe or life-threatening liver toxicity, usually emerging in the first six weeks of treatment. In 2000, the U.S. Food and Drug Administration issued a black box warning on nevirapine, warning that it could cause life-threatening liver toxicity and skin reactions. Unacceptably high risk of serious liver symptoms in certain patient groups (women with CD4 count >250 and men >400) has led the U.S. DHHS to recommend the restriction of nevirapine use to those at lower risk, unless the benefit to the patient clearly outweighs the risk; although in the 2NN study which found these CD4 limits, the effect was seen only in patients recruited from Thailand. More recent studies on the use of Nevirapine in people with higher CD4 cell counts have come to the following conclusion: Treatment-experienced patients who start NVP-based combination therapy with low pre–ART and high current CD4 cell counts and an undetectable VL have a similar likelihood for discontinuing NVP therapy because of hypersensitivity reactions (HSRs), compared with treatment-naive patients with low CD4 cell counts. This suggests that NVP-based combination therapy may be safely initiated in such patients. However, in similar patients with a detectable VL, it is prudent to continue to adhere to current CD4 cell count thresholds. The U.S. Public Health Service Task Force advocates caution in the use of nevirapine in pregnancy due to toxicity issues, which may be exacerbated during pregnancy.

Cases of immune reconstitution syndrome and fat redistribution have also been observed with this drug.

The U.S. Food and Drug Administration recommends stopping nevirapine if a person experiences:
 sign and symptoms of liver issues such as hepatitis
 increased transaminases in addition to rash or systemic symptoms
 formation of rash with systemic symptoms
 severe skin or hypersensitivity reactions
Additionally, the U.S. FDA recommends close monitoring during the first 6 weeks of therapy for the above symptoms as there is high risk during this time. Continued monitoring is recommended for up to the first 18 weeks of treatment. If a patient experiences hepatitis plus rash or other systemic symptoms, or severe hypersensitivity or skin rash, nevirapine should not be restarted.

Drug interactions
Nevirapine is a substrate for liver CYP3A and CYP2B6 enzymes. Concomitant administration of drugs that are inhibitors of these enzymes may increase serum nevirapine levels significantly. Some examples of these drugs include ritonavir, fosamprenavir, and fluconazole. On the other hand, drugs that are inducers of these enzymes such as rifampicin may lower serum nevirapine levels.[18]

In addition, concomitant use of  St. John's wort (Hypericum perforatum, which has been shown to induce CYP3A4 and CYP1A2) or St. John's wort containing products may significantly lower nevirapine levels.

Nevirapine is an inducer of cytochrome P450 isoenzymes CYP3A4 and CYP2B6. It may reduce levels of several co-administered drugs including the antiretrovirals efavirenz, indinavir, lopinavir, nelfinavir and saquinavir, as well as clarithromycin, ketoconazole, forms of hormonal contraception, and methadone.

Mechanism of action

Nevirapine falls in the non-nucleoside reverse transcriptase inhibitor (NNRTI) class of antiretrovirals.  Both nucleoside and non-nucleoside RTIs inhibit the same target, the reverse transcriptase enzyme, an essential viral enzyme which transcribes viral RNA into DNA. Unlike nucleoside RTIs, which bind at the polymerase active site, NNRTIs bind to a hydrophobic pocket in the subdomain of p66 which is about 10 angstrom away from the active site (known as the NNRTI pocket). Therefore, this NNRTI-binding pocket will inhibit reverse transcription in a way that is distinct to the NRTIs.

Nevirapine is not effective against HIV-2, as the pocket of the HIV-2 reverse transcriptase has a different structure, which confers intrinsic resistance to the NNRTI class.

Resistance to nevirapine develops rapidly if viral replication is not completely suppressed. The most common mutations observed after nevirapine treatment are Y181C and K103N, which are also observed with other NNRTIs. As all NNRTIs bind within the same pocket, viral strains which are resistant to nevirapine are usually also resistant to the other NNRTIs, efavirenz and delavirdine. However, second generation NNRTIs like rilpivirine and etravirine are effective in treatment for HIV strains resistant to nevirapine and other first generation drugs in that same class.

History
Nevirapine was discovered by Karl D. Hargrave and colleagues at Boehringer Ingelheim Pharmaceuticals, Inc., one of the Boehringer Ingelheim group of companies. It is covered by U.S. Patent 5,366,972 and corresponding foreign patents.  Nevirapine was the first NNRTI approved by the U.S. Food and Drug Administration (FDA). It was approved June 21, 1996 for adults and September 11, 1998, for children. It was also approved in Europe in 1997.

Society and culture
Former U.S. President George W. Bush's PEPFAR funding of $500 million to help combat the African AIDS epidemic included nevirapine, among other medications and programs.

In South Africa, the Treatment Action Campaign successfully sued the government over its failure to make nevirapine widely available. In Minister of Health v Treatment Action Campaign the Constitutional Court of South Africa ordered the government to immediately "remove the restrictions that prevent Nevirapine from being made available for the purpose of reducing the risk of mother-to-child transmission of HIV at public hospitals and clinics that are not research and training sites [and] permit and facilitate the use of Nevirapine for the purpose of reducing the risk of mother-to-child transmission of HIV and to make it available for this purpose at hospitals and clinics when in the judgement of the attending medical practitioner acting in consultation with the medical superintendent of the facility concerned this is medically indicated, which shall if necessary include that the mother concerned has been appropriately tested and counselled."

References

External links

Boehringer Ingelheim
Cyclopropyl compounds
CYP3A4 inducers
Dermatoxins
Hepatotoxins
Lactams
Non-nucleoside reverse transcriptase inhibitors
Pyridodiazepines
World Health Organization essential medicines
Wikipedia medicine articles ready to translate


text:
Serang Jaya Football Club (simply known as SJFC or Serang Jaya) is an Indonesian football club based in Serang, Banten. They currently compete in the Liga 3 and their homeground is Maulana Yusuf Stadium.

References

External links

Serang
Sport in Banten
Football clubs in Indonesia
Football clubs in Banten


text:
Madyo Puro is een bestuurslaag in het regentschap Jombang van de provincie Oost-Java, Indonesië. Madyo Puro telt 1865 inwoners (volkstelling 2010).

Plaats in Oost-Java