text:
Bancada independiente, es el grupo formado por once o más diputados del Congreso de la República de Guatemala que no pertenecen a partido político alguno.

Diputados Independientes
Los diputados podrán renunciar en cualquier momento del bloque legislativo del partido por el cual fueron electos; en este caso pasarán a ser diputados independientes y no podrán integrarse a ningún otro bloque legislativo aunque se afilien a otro partido.

En ningún caso pueden constituir bloque legislativo los diputados declarados independientes. Ningún diputado podrá pertenecer a más de un bloque legislativo y ninguno está obligado a pertenecer a un bloque legislativo determinado.

El diputado que renunciare, abandonare o fuere separado del bloque legislativo o partido que representa, conservará los derechos y prerrogativas que establece la Constitución Política de la República en forma individual.

Diputado que renuncia de un bloque legislativo y forma parte de Junta Directiva o presida una comisión de trabajo
Si un diputado miembro de la Junta Directiva deja de pertenecer al bloque legislativo que lo propuso, al recibir el Pleno la notificación, se le tiene por separado definitivamente del cargo que ejerce en Junta Directiva. Dentro de los ocho días de notificada la separación del bloque legislativo, se elegirá al diputado, quien concluirá el periodo. Para el efecto, el Jefe de Bloque del cual se generó la vacante, propondrá al Pleno del Congreso el candidato de su respectivo bloque, para completar el período del diputado que abandonó o renunció del bloque. Si el bloque no cuenta con más miembros para ocupar la vacante, el Pleno podrá elegir entre sus integrantes a quien ocupe el cargo para el resto del periodo.

En el caso que un diputado que presida una comisión fallezca, renuncie, abandone o cambie de bloque legislativo, la Junta Directiva solicitará al bloque legislativo al que corresponda la comisión, el nombre del sustituto, quien completará el resto del período; si no hubiera otros diputados del mismo bloque legislativo que pudieran presidir, el Pleno podrá asignar la presidencia de la comisión a otro bloque legislativo con representación en el Congreso de la República. El vicepresidente asumirá las funciones del presidente en forma temporal.

El diputado electo por un determinado partido político, que en el ejercicio de su función renuncie por cualquier motivo al partido político que lo postuló o al bloque legislativo al que pertenece, o sea separado por cualquiera de los mismos, no podrá ser miembro de Junta Directiva, presidir alguna comisión de trabajo legislativo, ni ejercer cargo alguno en representación del Congreso de la República.

Comisiones de trabajo
Los Diputados independientes pueden ser miembros de las comisiones de trabajo, para lo cual deberán presentar solicitud al presidente de la respectiva sala de trabajo, quien determinará lo que corresponda, dando prioridad a los bloques legislativos

Diputados actualmente Independientes (2021)

Bibliografía
 Ley Orgánica del Organismo Legislativo

Referencias


text:
Borås or Boras may refer to:

People
Scott Boras (born 1952) is an American sports agent, specializing in baseball

Places

Norway
Borås, Norway, a village in the municipality of Arendal in Agder county

Sweden
Borås, a city and the seat of Borås Municipality in Västra Götaland county
Borås Municipality, a municipality in Västra Götaland county
Borås Arena, a football stadium in the city of Borås
University of Borås, a university college in the city of Borås

Sports
Borås Basket, a professional basketball club based in the Swedish town of Borås
Borås AIK, a Swedish football club located in Borås
KFUM Borås, a Swedish multi-sport club based in Borås
Borås Ishall, an indoor arena located in Borås, Sweden
Borås HC, a Swedish professional ice hockey club, based in Borås

Other
Borås Djurpark, a zoo in the northern part of central Borås in Sweden
Borås Tidning, a Swedish-language daily newspaper published in Borås, Sweden

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
In ambito attoriale, Olly Alexander appare nel cast principale di diversi film, con alcuni ruoli da co-protagonista. Nel 2021 è inoltre protagonista della miniserie televisiva It's a Sin.

Biografia

Recitazione
La carriera da attore di Alexander comincia con recite in teatro e film come Summerhill e Bright Star,  per il quale è stato nominato per un Academy Award negli Stati Uniti. Ha anche recitato in film come Tormented al fianco di Alex Pettyfer, Enter the Void, e il suo più grande successo nel film Grandi speranze come Herbert Pocket al fianco di Jeremy Irvine e Holliday Grainger. Alexander ha contribuito alla sceneggiatura e alle musiche per il film The Dish & the Spoon che è uscito nelle sale durante i primi mesi del 2011.

Da marzo a luglio 2013 Olly ha recitato come Peter Pan in Peter and Alice al fianco di Ben Whishaw e Judi Dench. Olly ha anche recitato nella stagione finale di Skins la parte dello stalker di Cassie Ainsworth nel duplice episodio "Skins Pure", andato in onda nel luglio 2013. Inoltre, nel 2014, ha preso parte come uno dei protagonisti in Posh (The Riot Club). Alexander interpreta uno dei protagonisti nel lungometraggio musicale God Help the Girl, dove canta e suona la chitarra. Il film è stato scritto e diretto da Stuart Murdoch, il cantante principale dei Belle and Sebastian.

Alexander ha anche recitato in The Riot Club, l'adattamento cinematografico del dramma Posh di Laura Wade al fianco di attori inglesi quali Sam Claflin, Max Irons e Douglas Booth. Dal 2014 nel ruolo ricorrente del vampiro Fenton nella serie TV horror americana Penny Dreadful.

Musica

Olly Alexander co-fonda gli Years & Years nel 2010 insieme ad altri 4 musicisti. Il gruppo inizia a pubblicare musica tramite etichette minori, salvo poi firmare un contratto con Polydor Records in seguito all'aumento della fama di Olly Alexander come attore. Persi due membri, il gruppo inizia ad ottenere consensi sempre maggiore grazie ai propri singoli, incontrando il favore di pubblico e critica e vincendo alcuni riconoscimenti. In particolare il singolo King diventa un notevole successo commerciale, raggiungendo la vetta della classifica britannica. Nel 2016 dunque pubblicato l'album di debutto Communion. Nel 2018 viene pubblicato il secondo album del gruppo, Palo Santo, oltre che una collaborazione col DJ Jax Jones che dona loro un altro successo commerciale. Nel 2021 viene annunciata la conversione degli Years & Years in un progetto da solista di Olly Alexander in seguito all'abbandono degli altri due componenti rimasti del gruppo. L'artista realizza delle collaborazioni con Elton John e Kylie Minogue, per poi pubblicare l'album Night Call l'anno successivo, nel 2022.

Vita privata
Alexander è nato in Inghilterra. Sua madre, Vicki Thornton, è stata una delle fondatrici del Coleford Music Festival.
In un video su YouTube, caricato da NylonMagazineTV, Olly Alexander ha detto di essersi ritirato dagli studi scolastici.

Dichiaratamente gay, Alexander ha affermato in varie interviste che sarebbe contento di vedere usato più spesso il pronome maschile nella musica attuale: è questa infatti una peculiarità che hanno molte delle canzoni degli Years & Years. Ha dichiarato infatti in un'intervista con Digital Spy "Un po' mi dispiace sapere che non ci siano popstar gay che dedicano canzoni ad altri uomini usando un pronome maschile, ma spero che le cose possano cambiare".

Filmografia

Film
 Bright Star, regia di Jane Campion (2009)
 Tormented, regia di Jon Wright (2009)
 Enter the Void, regia di Gaspar Noé (2009)
 Dust, regia di Max Jacoby (2009)
 I fantastici viaggi di Gulliver, regia di Rob Letterman (2010)
 The Dish & the Spoon, regia di Alison Bagnall (2010)
 Bella giornata per un matrimonio (Cheerful Weather for the Wedding), regia di Donald Rice (2010)
 Grandi speranze, regia di Mike Newell (2012)
 Le Week-End, regia di Roger Michell (2013)
 God Help the Girl, regia di Stewart Murdoch (2014)
 Posh, regia di Lone Scherfig (2014)
 Funny Bunny, regia di Alison Bagnall (2015)

Televisione
 Summerhill, serie TV, 4 episodi (2008)
 Lewis, serie TV, 1 episodio (2009)
 Skins, serie TV, 2 episodi (2013)
 Penny Dreadful, serie TV, 3 episodi (2014)
 It's a Sin, miniserie TV, 5 episodi (2021)

Teatro

 The Aliens, di Annie Baker, regia di Peter Gill. Bush Theatre di Londra (2010)
 Mercury Fur, di Philip Ridley, regia di Ned Bennett. Old Red Lion Theatre di Londra (2012)
 Peter and Alice, di John Logan, regia di Michael Grandage. Noël Coward Theatre di Londra (2013)

Doppiatori italiani
 Flavio Aquilone in Enter the Void, I fantastici viaggi di Gulliver, Penny Dreadful
 Niccolò Guidi in Le Week-End, Posh
 Simone Veltroni in Bright Star
 Davide Perino in Grandi speranze
 Emiliano Coltorti in Skins

Note

Altri progetti

Collegamenti esterni

Cantautori pop
Cantautori R&B
Cantautori di musica elettronica
Persone che hanno fatto coming out


text:
Adam Wenceslaus of Cieszyn (, , ; 12 December 1574 – 13 July 1617), was a Duke of Cieszyn from 1579 until his death.

He was the second but only surviving son of Wenceslaus III Adam, Duke of Cieszyn, by his second wife Sidonia Katharina, daughter of Francis I, Duke of Saxe-Lauenburg. His older half-brother, Frederick Casimir, only son of Wenceslaus III Adam's first marriage, died a few years before he was born, in 1571.

Life

After his father's death in 1579, Adam Wenceslaus inherited the Duchy of Cieszyn; but because he was a minor at that time, the regency was held by his mother and the Dukes George II of Brzeg and Karl II of Ziębice. This triple regency continued until 1586, when the Dowager Duchess Sidonia Katharina remarried with the Hungarian nobleman Imre III Forgach, Obergespan [Count] of Trenčín (17 February) and the eldest regent, Duke George II of Brzeg, died (7 May). Despite her new marriage, Sidonia Katharina retained her influence in Cieszyn. Duke Karl II of Ziębice ruled since them as sole regent.

In 1586 Cieszyn Silesia suffered a very serious epidemic of plague who caused the death of several residents of the Duchy. One year later, in 1587, Cieszyn became in the center of the fight between Piastów other scourge for example, in 1587 the area became a duchy terrain fighting between the Archduke Maximilian III of Austria and Jan Zamoyski during the War of the Polish Succession.

In view of the continuing threats, in 1587 Adam Wenceslaus was sent in 1587 to the Electoral court in Saxony. There, the young Duke received a careful education, particularly in the military affairs. It was only in 1595 when he returned to Cieszyn, and, because, he was legally an adult, he began his independent government.

Since the beginning of his personal rule, Adam Wenceslaus took part in the wars with Turks and also declared political sympathies towards to the Emperor Rudolf II; this resulted in the need to build, in the southern part of the Duchy, some defensive fortifications. This case has special significance during the emergence of Bocskai during 1604–1606, when the Hungarian anti-Habsburg army almost defeated the Cieszyn troops.

In 1609 Adam Wenceslaus was in the middle of the conflict between Emperor Rudolf II and his brother Archduke Matthias. The Duke of Cieszyn stood at the side of the former. Finally, Rudolf II gave his brother the Bohemian crown, which placed to Adam Wenceslaus in a particularly awkward situation, who had submitted in 1611 when he had to paid homage to the new King in Wrocław.

For other reasons, the year of 1611 had a significant importance in Adam Wenceslaus's life. His time in Saxony made him a determined Protestant and in several times he issued decrees aimed at promotion of Lutheranism in Cieszyn (for example, in 1598 the Duke decreed a privilege, under which his successors were obligated to stimulate the Lutheran faith among his subjects and built churches with this purpose). However, some of his relatives, who like him where educated in the Electoral court, opted for converted to Catholicism. Adam Wenceslaus had a total variation in his Protestant politics—in accordance with the principle of "cuius regio, eius religio"—and started the fight with the Church, followed the evangelical spirit of the Counter-Reformation (one of the first decisions of Adam Wenceslaus after his conversion to the Catholic faith was the cancellation of the Privilege of 1598). This caused hard resistance between the nobility and burghers; however, a large part of the population also shifted to Roman Catholicism. Soon after, the Duke restored to the expelled Catholic religious orders (like the Dominicans and Franciscans) their former monasteries. The exact reasons for the Duke of Cieszyn's conversion are unknown, but this was probably in order to amended his relations with his sovereign, King Matthias of Bohemia, since 1612 also Holy Roman Emperor. However, Adam Wenceslaus wasn't a fervent Catholic and didn't force the part of the Cieszyn population who remained Protestant to shift to the Catholic faith.

This radical step in fact improved the Duke's relations with Emperor Matthias, who on 6 February 1617 appointed Adam Wenceslaus as Landeshauptmann General of Silesia.

The rule of Adam Wenceslaus over Cieszyn proved to be less favorable. The constant trips, expensive military expeditions, and finally the change of faith, led the Duchy in the imminent bankruptcy. Two examples of his expensive lifestyle were the trip to Wrocław to paid homage to the King Matthias—his suite, composed by 285 people, were richly furnished by him—and in 1614, after a vote for his miraculous conversion, Adam Wenceslaus went on a pilgrimage to Kalwaria Zebrzydowska. This trip, according to contemporary sources, was not religious: the Duke's only desire was to show his wealth. At the end, his debts were often paid by the towns and chivalry.

Adam Wenceslaus died on 13 July 1617 in Brandys, a Cieszyn suburb, and was buried in the Dominican church of Cieszyn. In 1617 Adam Bysiński from Bysina, heir of Iłownica, accused three Cieszyn noblemen to poisoned Adam Wenceslaus: Erazm Rudzki, speaker of the Chancellor, Waclaw Pelhrzim from Trzenkowice (von Pelchrzim), a Judge court, and Piotr Gurecki from Kornice on Jaworzu. On 21 December 1622 both parties concluded an agreement, and the allegations of Bysiński were dismissed.

Marriage and issue
On 17 September 1595 Adam Wenceslaus married with Elisabeth (d. 19 November 1601), daughter of Gotthard Kettler, Duke of Courland. They had five children:
Adam Gotthard (27 July 1596 – 25 May 1597).
Anna Sidonia (2 March 1598 – 13 March 1619), married on 1 November 1616 to Count Jakob Hannibal II of Hohenems.
Elizabeth Lucretia (1 June 1599 – 19 May 1653).
Christian Adam (1600 – 12 March 1602).
Frederick William (b9 November 1601 – Köln, 19 August 1625).

In addition to his legitimate offspring, he had an illegitimate son, born from his relationship with Małgorzata Kostlachówna (ca. 1584 – Cieszyn, 3 January 1617):
 Baron Wenceslaus Gottfried of Hohenstein (1608/12 – aft. 1672).

Ancestry

Footnotes

References

Genealogy of the Dukes of Cieszyn
Genealogical database by Herbert Stoyan
 Rudolf Žáček: Dějiny Slezska v datech. Prague 2004, , S. 150f. und 451.

1574 births
1617 deaths
Dukes of Teschen
Piast dynasty
Converts to Roman Catholicism from Lutheranism
Polish Roman Catholics


text:
Caressa Venal Cameron-Jackson, née le , est une reine de beauté américaine élue, à sa quatrième tentative,  2009, puis Miss America 2010.

Références

Source de la traduction

Gagnante de Miss America
Naissance en août 1987


text:
La Psicofisiologia è la disciplina che studia i correlati fisiologici dei processi psicologici(cognitivi, emozionali e comportamentali).

È, per definizione, una disciplina che integra aspetti connessi alla  fisiologia e alla psicologia, solo in modelli umani (non si interessa invece di soggetti animali). Non va confusa con la psicologia fisiologica, dalla quale si differenzia per un importante aspetto: l'inversione delle variabili oggetto di studio: mentre infatti la psicologia fisiologica, nella sua definizione classica, studia i correlati comportamentali delle funzioni fisiologiche, la psicofisiologia indaga i correlati fisiologici del comportamento. Questo significa che in un classico esperimento di psicofisiologia si induce una modificazione di tipo psicologico (l'esempio più tipico è la presentazione di immagini a contenuto emotigeno, come una scena a contenuto erotico) e si misurano le risposte fisiologiche dell'organismo, ad es. la variazione nella frequenza cardiaca. Al contrario, per citare un esempio, un tipico esperimento di psicologia fisiologica consiste nel variare le condizioni ambientali (ad esempio la temperatura) e osservare come cambia il livello di efficienza di un determinato compito (ad esempio di attenzione).

Importanti settori di ricerca in psicofisiologia riguardano lo studio dei potenziali evocati e la psicofisiologia del sonno. La psicofisiologia clinica si occupa invece di stabilire i correlati fisiologici delle principali patologie psichiatriche, e l'esame degli indici psicofisiologici è parte importante della procedura psicodiagnostica.

Anche la macchina della verità, strumento la cui validità è sempre stata piuttosto discussa, si basa sulla rilevazione degli indici psicofisiologici. La validità discutibile dello strumento si basa sul fatto che non esiste uno specifico patter per le menzogne; si rilevano al massimo delle attività di arousal fisiologico.

A partire dagli anni 2000, un notevole sviluppo tecnologico delle tecniche di neuroimmagine ha fornito nuovi potenti strumenti all'indagine psicofisiologica. Le tecniche tradizionali non sono state tuttavia abbandonate, in quanto costituiscono un necessario complemento alla visualizzazione dell'attività metabolica cerebrale.

Principali indici psicofisiologici

 Elettroencefalografia (EEG): usato in particolare nello studio dei potenziali evocati, dei potenziali evento correlati (ERP) e del sonno;
 Elettromiografia (EMG);
 Elettrooculografia (EOG);
 Elettrocardiografia (ECG) e misure della variazione nella frequenza cardiaca (heart rate variability, HRV);
 Misura della conduttanza (SCR) e della risposta galvanica cutanea (GSR);
 Misure della frequenza respiratoria
 Misure della pressione sistolica e diastolica;

Note

Bibliografia
 Birbaumer N., Psicofisiologia Clinica, Imprimitur, 1999.
 Luciano Stegagno (a cura di), Psicofisiologia vol.1, Torino, Bollati Boringhieri, 1986, ISBN 978-88-339-5394-6
 Luciano Stegagno (a cura di), Psicofisiologia vol.2, Torino, Bollati Boringhieri, 1991, ISBN 978-88-339-5470-7
 Mado Proverbio A., Zani A., (2000), Psicofisiologia cognitiva, Roma, Carocci

Voci correlate
 Potenziali evocati
 Polisonnografia
 Psicologia fisiologica
 Neuropsicologia
 Neuroimaging funzionale

Altri progetti

Collegamenti esterni

Neuroscienze
Psicologia fisiologica
Discipline psicologiche


text:
De Emmer is een rivier in Noordrijn-Westfalen en Nedersaksen, Duitsland, die langs Lügde en de zuidelijke wijken van Bad Pyrmont stroomt, en te Emmerthal uitmondt in de Wezer. De vroegere Latijnse naam is Ambriuna. De bron ligt in het Egge-gebergte bij Bad Driburg en Langeland. In de Emmer liggen enkele waterkrachtcentrales, onder andere in Steinheim, Wöbbel, Schieder en Bad Pyrmont.

In de Emmer is tussen Schieder en het bij die plaats horende dorpje Glashütte ten behoeve van de waterhuishouding in de jaren 2010-2015 een apart kanaal gegraven, dat het rivierwater desgewenst langs i.p.v. door het als recreatieplas gebruikte stuwmeer Emmersee (ook wel Schiedersee of Emmerstausee genaamd) leidt. De rivier de Emmer zelf is niet bevaarbaar. De Emmersee of Schiedersee is in de periode 2012-2015 voorzien van extra voorzieningen voor de watersport en voor verblijfsrecreatie ( camping, vakantiehuisjespark, horeca etc.)

Het bekende kasteel Hämelschenburg ligt aan de westoever van de Emmer.

Rivier in Nedersaksen
Rivier in Noordrijn-Westfalen
Stroomgebied van de Wezer


text:
GALT (ang. gut-associated lymphoid tissue) – układ immunologiczny przewodu pokarmowego
Miejscowości w USA:
 Galt – miasto w stanie Kalifornia, w hrabstwie Sacramento
 Galt – miasto w stanie Iowa, w hrabstwie Wright
 Galt – miasto w stanie Missouri, w hrabstwie Grundy
Gminy w USA:
 Galt (ang. Galt Township) – gmina w stanie Kansas, w hrabstwie Rice


text:
Els Presidis Toscans foren un territori de sobirania espanyola, dependent del virrei de Nàpols fins al 1735, i després d'un governador propi, integrat per una sèrie de fortaleses que foren anteriorment possessió de la República de Siena, i algunes mes que foren abans del Principat del Piombino.

El principat de Piombino fou ocupat del 25 de juny de 1549 al 1552 per Cosme I Medici de Florència, en mig de la guerra entre Florència i Espanya d'un costat, i França, Turquia i Siena de l'altra; en la lluita contra els espanyols, els francesos i turcs aliats van atacar el principat el 1552. L'ocupació es va perllongar el 1552, fins al 1557, al morir la regent Elena Salviati; Florència, pel tractat de Londres del 20 de maig de 1557 va rebre Portoferraio a Elba (i quasi tot el territori de Siena incloent la ciutat) però va renunciar al Piombino (que en compensació va recuperar el 1559 Vignale i Abbadia al Fango); el rei d'Espanya es va reservar els castells d'Orbetello, Porto de Ercolo, Monte Filipo, Monte Argentaro, Porto San Estefano i Telemone, a la costa del territori de Siena, com a compensació per la cessió de la República de Siena a Florència, i amb aquests dominis va establir presidis (fortaleses amb guarnició), constituint d'aquesta manera els Presidis Toscans.

El 1603 a la mort de Jaume VII del Piombino, l'herència del principat va entrar en litigi i un cosí, Carles del Piombino, es va proclamar príncep. Carles era fill de Sforza Appiani d'Aragona i senyor de Valle i Montioni; va governar des del gener fins al 20 de febrer del 1603 quan fou deposat pels espanyols, que van ocupar el principat incloent la part dels Appiani a Elba, però finalment van reconèixer la successió a Isabel del Piombino, germana gran de Jaume VII el 1611 si bé els espanyols van conservar una part de l'illa (Porto Longone, després Porto Azzurro) i van construir les fortaleses de Forte Focardo i Forte S. Giacomo, i aquesta zona fou agregada als Presidis Toscans. El 1628 Espanya va assolir el dret feudal al Piombino.

El 1735 els Presidis Toscans que havien restat per l'arxiduc, foren reconeguts per tractat als Borbons. El 1796 la regió fou centre d'activitat realista contra la revolució francesa, amb suport dels britànics, i els francesos van ocupar Elba i Piombino vers el 1797 (formalment ocupat el 1799), però els presidis romangueren en poder d'Espanya. El Tractat d'Amiens (1802), va establir la cessió del Piombino i dels Presidis a França que els va incorporar al Regne d'Etrúria, creat en lloc del Gran Ducat de Toscana, dissolt en virtut del mateix tractat.

Vegeu també
 República de Siena
 Regne d'Etrúria
 Civita Castellana

Referències

Estats històrics de la península Itàlica


text:
The  was an government organization of the Empire of Japan established on September 22, 1871 which lasted until April 21, 1872, replacing the Department of Divinities, which had been in charge of rituals and administration of the Shinto gods since the Ritsuryo system.

The move from a Department to a Ministry was intended as a downgrade in its importance.

The ministry sought to help the Proclamation of the Great Doctrine.

It was quickly changed into the Ministry of Religion.

References

1872 disestablishments
Government agencies established in 1871
State Shinto
Former government ministries of Japan
Pages with unreviewed translations


text:
Jaylin Airington (ur. 13 marca 1993 w East Chicago) – amerykański koszykarz, występujący na pozycjach rozgrywającego lub rzucającego obrońcy, obecnie zawodnik Szolnoki Olajbanyasz KK.

28 sierpnia 2017 dołączył do Anwilu Włocławek. 4 września 2018 został zawodnikiem węgierskiego Szolnoki Olajbanyasz KK.

Osiągnięcia
Stan na 4 czerwca 2018, na podstawie, o ile nie zaznaczono inaczej.
 NCAA
 Uczestnik turnieju NCAA (2016)
 Mistrz:
 turnieju konferencji Western Athletic (WAC – 2016)
 sezonu regularnego WAC (2017)
 Zaliczony do:
 I składu:
 WAC (2017)
 turnieju WAC (2016, 2017)
 defensywnego WAC (2017)

 Drużynowe
  Mistrz Polski (2018)
 Zdobywca superpucharu Polski (2017)

Przypisy

Linki zewnętrzne
 Profil na espn.com
 Profil na eurobasket.com
 Statystyki z NCAA na sports-reference.com
 Profil na draftexpress.com
 Profil na ballersabroad.com

Amerykańscy koszykarze
Koszykarze Cal State Bakersfield Roadrunners
Koszykarze Anwilu Włocławek
Koszykarze Szolnoki Olaj
Urodzeni w 1993


text:
Tomar (also called/spelt Tomara, Tanwar) is a clan, some members of which ruled parts of North India at different times. People belonging to the Tomara clan are found among the Rajputs, Jats
and Gurjarsof Northern India.

Most of their population is primarily concentrated in Delhi, Haryana-Torawati and Western UP. There exists 84 villages of Tomars in Western UP alone. Besides,few areas in Northern Madhya Pradesh like Morena, Bhind and Gwalior is referred to as "Tomargarh" meaning "Fort of Tomars" due to quite large population of Tomars outside Delhi and its surrounding areas.

History

The Tomar clan claim descent from Chandravanshi dynasty, naming the Mahabharata warrior Arjuna among their forebears.

The earliest extant historical reference to the Tomaras (the Sanskrit form of "Tomar") occurs in the Pehowa inscription of the Gurjara-Pratihara king Mahendrapala I (r. c. 885-910 CE). This undated inscription suggests that the Tomara chief Gogga was a vassal of Mahendrapala I.

During 9th-12th century, the Tomars of Delhi ruled parts of the present-day Delhi, Haryana, Western Uttar Pradesh, Gwalior and parts of Rajasthan. Much of the information about this dynasty comes from bardic legends of little historical value, and therefore, the reconstruction of their history is difficult. According to the bardic tradition, the dynasty's founder Anangapal Tomar (that is Anangapala I Tomara) founded Delhi in 736 CE. The bardic legends also state that the last Tomara King (also named Anangapal) passed on the throne of Delhi to his son-in-law Prithviraj Chauhan. This claim is subject to interpretation: historical evidence shows that Prithviraj inherited Delhi from his father Someshvara. According to the Bijolia inscription of Someshvara, his brother Vigraharaja IV had captured Dhillika (Delhi) and Ashika (Hansi); he probably defeated a Tomara ruler.

The Tomaras of Gwalior ruled an area north of Gwalior known as the Tonwargarh tract. The most notable of these rulers was Man Singh Tomar (1486-1517).

References

Bibliography

Rajput rulers
Jat clans
Rajput clans of Delhi
Rajput clans of Rajasthan
Gurjar clans
Rajput clans of Madhya Pradesh


text:
Dorico é um editor de partitura; junto com o Finale e Sibelius, é um dos três principais softwares de notação musical de nível profissional.

É desenvolvido pela empresa Steinberg, que contratou a maior parte da equipe original de desenvolvimento do competidor Sibelius depois que foram demitidos em 2012 durante uma reestruturação pela desenvolvedora do Sibelius, Avid.

História
O projeto foi revelado no dia 20 de fevereiro de 2013 no blog Making Notes, e o software teve seu lançamento inicial no dia 19 de outubro de 2016.

O nome do programa, Dorico, foi revelado no mesmo blog no dia 17 de maio de 2016. O nome honra o tipógrafo italiano Valerio Dorico (1500 - c. 1565), que imprensou as primeiras edições de músicas sagradas por Giovanni Pierluigi da Palestrina e Giovanni Animuccia.

A versão para iPad foi lançada no dia 28 de julho de 2021; foi o primeiro grande software de notação musical a ser lançado em uma plataforma móvel.

Editores de partituras


text:
Mondo es un sencillo de Cesare Cremonini, publicado el 23 de abril de 2010, como primer extracto de la primera recogida de éxitos 1999-2010 The Greatest Hits.

En rotación en las radios desde el mismo día, el sencillo ha tenido rápidamente un gran éxito alcanzando la sexta posición de la clasifica de los sencillos más vendidos en Italia en la tercera semana de salida. La canción fue la 15° más vendida en Italia en 2010.

Descripción
La canción ha sido grabada en los AIR Studios de Londres y en Mille Galassie Studio de Bolonia por Steve Orchard. Los arreglos de cuerda son de la London Session Orquestra, dirigida por Nick Ingman. Mondo ve la colaboración de Jovanotti; los dos se conocen personalmente en ocasión de la grabación de Domani 21.04.2009.

La canción, escrita porque Gianni Morandi había pedido una canción a Cremonini, ha sido elegida por el cantautore emiliano gracias a la sugerencia de Nicola "Ballo" Balestri.

La canción ganó el premio de la crítica MTV The Summer Song 2010 y fue la canción más difundida por las radios italianas en 2010.

Vídeo musical
El videoclip ha sido dirigido por Luca Mariani en Bolonia y en Milán. En el vídeo diferentes personas, entre las cuales el bajista Ballo, tienen en las manos una pequeña pantalla en el cual se ve Cremonini cantar Mondo. En los últimos minutos del video está presente Dj Ralf, que se alterna al cantante en el mantener la pantalla mientras Jovanotti concluye la canción con su rap.

Créditos

 Cesare Cremonini – voz, piano
 Jovanotti – voz
 Nicola 'Ballo' Balestri – bajo
 Helio Rivagli – batería
 Andrea Morelli – guitarra
 Alessandro Magnanini – guitarra
 Marco Brioschi – tromba

Classificas

Referencias

Sencillos certificados de platino por la Federación de la Industria Musical Italiana
Sencillos de 2010
Sencillos de pop rock


text:
Els peixos són animals craniats de vida aquàtica que tenen brànquies i manquen d'extremitats amb dits. Inclouen les mixines, les llamprees, els peixos cartilaginosos, els peixos ossis i els seus parents extints. Un 95% de les espècies actuals són peixos d'aletes radiades o actinopterigis i, alhora, un 99% d'aquests són teleostis.

Els primers organismes que es poden considerar peixos eren cordats de cos tou que aparegueren durant el període Cambrià. Encara que mancaven de columna vertebral, el notocordi els permetia superar els invertebrats en agilitat. Els peixos anaren evolucionant i diversificant-se tot al llarg del Paleozoic. Un bon grapat d'espècies d'aquesta era desenvoluparen una cuirassa externa per protegir-se dels depredadors. Els primers peixos amb mandíbules sorgiren durant el període Silurià i molts d'ells (com ara els taurons) passaren de ser preses d'artròpodes a esdevenir temibles depredadors marins.

La majoria dels peixos són ectoterms (animals de sang freda), cosa que els permet ajustar la temperatura corporal als canvis de temperatura del medi que els envolta, tot i que alguns dels nedadors actius de grans dimensions, com ara el tauró blanc i els tunninis, són capaços de mantenir una temperatura central més alta.

Els peixos formen un grup parafilètic, és a dir, un calaix de sastre definit per l'exclusió d'un tàxon (els tetràpodes) d'un altre de major (els vertebrats), i no per la possessió de característiques derivades comunes. Com és propi dels primers vertebrats, són aquàtics i, a diferència del que observem en els tetràpodes, la respiració es produeix per brànquies (excepte els dipnous o peixos pulmonats, que fan ús d'un principi de pulmó) situades en clivelles de la faringe. La locomoció es basa en una forma hidrodinàmica, amb moviments laterals del cos auxiliats per extremitats que són aletes. El grup és molt heterogeni i inclou formes tan dispars com les lamprees, els taurons o les tonyines, totalitzant prop de 30.000 espècies. L'especialitat de la zoologia que s'ocupa específicament dels peixos es diu «ictiologia».

Els peixos mostren signes d'intel·ligència.

Classificació i filogènesi
El grup dels peixos és parafilètic i es defineix com tots els vertebrats que no són tetràpodes, és a dir, per l'exclusió d'un tàxon (els tetràpodes) d'un altre major (els vertebrats), i no per la possessió de característiques derivades comunes ( apomorfies). Les espècies actuals pertanyen a tres grups (de vegades considerats classes, de vegades superclasses):

 Àgnats o peixos sense mandíbules, que inclou unes poques espècies actuals (llampreses i mixines). És un grup parafilètic.
 Condrictis o peixos cartilaginosos, que inclouen a taurons, rajades i quimeres, caracteritzats per posseir fenedures branquials visibles externament i un esquelet compost només de cartílag. Són un grup de vertebrats molt basals, però amb molt èxit evolutiu, ja que els taurons són animals antiquíssims que no han canviat gaire des del seu origen.
 Osteïctis o peixos ossis, amb esquelet calcificat i brànquies protegides per un opercle. És un grup parafilètic. Al seu torn se subdivideixen en:
Actinopterigis: peixos ossis d'aletes amb radis.
Sarcopterigis: peixos ossis amb aletes lobulades. Són el grup germà dels tetràpodes (vertebrats proveïts de quatre potes); els primers amfibis es van originar a partir de sarcopterigis primitius.

El següent cladograma mostra les relacions filogenètiques dels diferents grups de peixos i d'aquests amb els tetràpodes:

Noteu com els sarcopterigis están més estretament emparentats amb els tetràpodes (vertebrados con quatre potes) que amb la resta de peixos.

Origen i evolució

Els peixos es van originar a partir de cordats primitius cap al començament del Cambrià. No se sap del cert on fixar exactament el seu origen; el grup més primitiu dels peixos, els àgnats (que no posseeixen mandíbules) comprèn segons la majoria de les classificacions les lamprees i els mixines, però aquests últims, segons alguns científics, no són verdaders vertebrats, ja que les llamprees posseeixen unes característiques que comparteixen d'una o una altra manera amb la resta de vertebrats i que no comparteixen amb els mixines.

La gran majoria de les espècies avui existents pertanyen a dos grups (de vegades considerats classes, de vegades superclasses): els peixos cartilaginosos, que inclouen a taurons, rajades, peixos serra i quimeres, caracteritzats per tenir clivelles branquials externament visibles i un esquelet compost només de cartílag; i els osteïctis, amb esquelet ossi i brànquies protegides mitjançant un opercle. Moltes diferències morfològiques, anatòmiques i fisiològiques diferencien a ambdós grups. Els osteïctis són un grup de vertebrats molt primitius, però molt reeixits evolutivament, ja que els taurons són animals molt antics que no han canviat gaire des del seu origen i que avui en dia segueixen sent un grup molt bé adaptat al món.

Els vertebrats terrestres (tetràpodes) es van diferenciar a partir de peixos emparentats amb el latimèria o els peixos pulmonats, i algunes de les primeres formes estan a mitjan camí entre el nostre concepte de peix i el d'amfibi.

Els peixos així com altres organismes aquàtics poden classificar-se ecològicament per la seva tolerància a diferents salinitats, en eurihalins o estenohalins, així com per altres aspectes de la seva adaptació.

Anatomia

Morfologia

Els peixos presenten una forma fusiforme i hidrodinàmica perquè han adaptat la seua morfologia al medi aquàtic i així oferir la mínima resistència a l'hora d'avançar per l'aigua. La major part dels peixos primitius ja tenien aquesta forma, mentre que els peixos actuals poden presentar modificacions d'aquesta forma comuna d'acord amb l'hàbitat preferent, l'alimentació, la forma de vida, etc. Així, el cos pot estar comprimit lateralment, on l'eix transversal és menor que el vertical (present a la gran majoria de peixos) o deprimit dorsoventralment (com en el cas del rap i de les rajades). Els peixos plans (pleuronectiformes), encara que tenen el cos comprimit lateralment, el tenen asimètric, descansen damunt un dels dos costats i, a simple vista, sembla que el tenen deprimit dorsoventralment. Això els permet enganxar-se del tot al fons i els serveix de vigilància i de camuflatge de protecció alhora. Els seus músculs, de forma longitudinal i molt desenvolupats, els proporcionen una natació persistent i lenta. Una altra variant és el cos acintat, extremadament llarg i amb l'eix vertical molt més llarg que el transversal. També hi apareixen altres formes: serpentiformes, irregulars (cavallet de mar), amb diverses estructures morfològiques (pínnules, carenes, aletes modificades en òrgans adherents…), etc.

Una forma hidrodinàmica (fusiforme, allargada, amb els extrems aguts i amb l'eix longitudinal major que el vertical i l'horitzontal) és pròpia dels bons nedadors. Els peixos avancen gràcies a un moviment que comença en el terç anterior del tronc i es propaga, sense interrupció, fins a l'aleta caudal. Aquest moviment es veu ajudat per la bufeta natatòria (tot i que no totes les espècies en tenen), la qual pot suspendre el peix en l'aigua encara que no hi hagi cap moviment.

Els peixos pelàgics presenten diverses estructures que faciliten la natació a gran velocitat. Les aletes dorsals i les pectorals es poden replegar dins solcs per evitar el fregament i en el peduncle caudal apareixen pínnules (darrere l'aleta dorsal i l'anal) i carenes laterals que serveixen per estabilitzar.

Esquelet

Els peixos, com tots els vertebrats, posseeixen un esquelet que li confereix forma i solidesa al cos. En el cas del peix inclou un eix dorsal, el crani i les extremitats. La base d'aquest eix, el component rígid del qual és la columna vertebral, és el cordó dorsal entorn del que s'ha desenvolupat aquella. La columna vertebral es compon d'un nombre variable de vèrtebres unides entre si. Les vértebras presenten sobre el centre un orifici pel qual passa el sistema nerviós central, incloent-hi la medul·la espinal.

El crani del peix consta de molts ossets i l'esquelet de les extremitats està compost per les aletes: el de les imparells està unit directament a la columna vertebral i sostingut per ella. Les aletes parells (pectorals i pèlviques), en canvi, posseeixen la seua pròpia estructura esqueletal de suport, tancat en els músculs del tronc, i només estan unides d'una manera lliure amb l'esquelet central.

Musculatura
Ocupa la major part del cos del peix. La dels costats del tronc serveix per a la locomoció, s'empra al màxim, està molt desenvolupada, s'estén des del clatell fins a l'arrel de l'aleta caudal i forma dos feixos iguals situats a ambdós costats de la columna vertebral. Els músculs es componen de nombrosos segments successius units entre si sense sutura, com en paquets. De la musculatura del tronc s'ha desenvolupat també la de les aletes: es compon de dos músculs principals que produeixen l'extensió i contracció d'aquelles.

Aletes

Són emprades pels peixos per a impulsar-se, guiar-se i frenar el seu moviment cap endavant. Les aletes són plecs epitelials armats sobre radis durs o segments. Els durs són realment rígids i es denominen espinosos. Els segments, a més d'ésser flexibles, es ramifiquen més o menys a prop de la vora de l'aleta i es denominen radis tous. Es poden moure's des del tronc, ja que tenen en la base dos grups de músculs que permeten als peixos plegar-les, desplegar-les i emprar-les per a guiar-se i fer diferents moviments.

N'hi ha de dos tipus: parells i imparells, és a dir, d'un tipus d'aleta té dues i d'un altre una sola. Són imparells la dorsal, la caudal i l'anal, mentre que les pèlviques i les pectorals són parells. La posició de les parells pot ésser diferent segons les famílies o espècies de peixos a considerar, sobretot les pèlviques, ja que poden estar desplaçades cap endarrere (posició abdominal) o bé cap endavant (toràcica o, fins i tot, jugular). Algunes espècies manquen d'aquest darrer tipus d'aletes.

Pell i escates

El cos dels peixos es divideix en tres parts: el cap, el tronc amb el peduncle caudal (part estreta del cos del peix a la qual s'uneix la cua o aleta caudal) i la cua. Totes elles es troben recobertes per una pell composta per dues capes: l'exterior (epidermis) i la interior (dermis o cutis). La primera excreta una mucositat que redueix la resistència per fricció de l'aigua i constitueix una protecció contra els paràsits, les ferides i les infeccions. Entre la capa exterior i la interior es troben les escates (inserides en la dermis), encara que no tots els peixos en tenen. En els teleostis es troben les escates ctenoides (quadrades i amb la vora dentada) i les cicloides (rodones i amb la vora llisa). Les escames de la línia lateral (òrgan sensorial que segueix una línia des de l'opercle fins a l'inici de l'aleta caudal) es troben foradades i així permeten la recepció d'estímuls ambientals com diversos tipus d'ones i vibracions de l'aigua i la temperatura (perceben les diferències de pressió dins la línia lateral). El nombre d'escates de la línia lateral pot ésser útil per a reconèixer l'espècie. De vegades, les escates no sempre apareixen i, en el seu lloc, hi ha una mucositat que recobreix directament la pell i la protegeix (cas de les raboses i morenes) i en altres casos poden estar molt desenvolupades i prenen una gruixa considerable. En els elasmobranquis, en lloc d'escates hi ha denticles dèrmics o escates placoides: per sota la pell hi ha la placa basal i sobresurt un ganxo dirigit cap enrere que confereix a la pell un tacte aspre. Aquesta estructura és homòloga a la de les dents.

Una altra peculiaritat referent a les escates és que creixen juntament amb el seu portador i, de manera similar als anells dels arbres, es pot saber l'edat dels peixos pels anells de les escates. El nombre d'escates d'una fila longitudinal i transversal és diferent en cada espècie de peix i mitjançant l'anomenada fórmula de retrocàlcul es pot identificar l'espècie. Aquesta fórmula informa sobre el nombre d'escates que hi ha en el sentit longitudinal de la línia lateral i les que hi ha entre aquesta i l'inici de l'aleta dorsal, o bé entre ella i la vora inferior del ventre.

Boca

La diferent posició dels maxilars fa que la boca dels peixos pugui ésser terminal, súpera, ínfera o protràctil. Quan ambdós són iguals, la boca és terminal; quan sobresurt la mandíbula, la boca és súpera; quan ho fa el maxilar, la boca és ínfera; i, quan els maxilars surten cap enfora, la boca és protràctil.

Coloració
La coloració i els dibuixos dels peixos són deguts a la presència de pigments a la pell i a la irisació de la llum sobre les fines capes de creixement de les escates. Sobre la pell del peix hi ha una infinitat de cromatòfors -cèl·lules cromàtiques- que determinen el seu color. Cada una d'aquestes cèl·lules conté sempre un sol color i la coloració del peix es produeix per la interacció d'aquestes cèl·lules (en estendre's o contreure's els diferents pigments de les cèl·lules). També un canvi de la intensitat de la llum influeix en aquest procés afavorint el que alguns peixos puguin adaptar la seua coloració a les diferències de lluminositat i de l'entorn. Tant els peixos bentònics com els pelàgics presenten una coloració mimètica: els permet camuflar-se per passar desapercebuts als depredadors (defensa passiva) o per esperar el pas de la presa. Poden ajudar-se d'altres estructures morfològiques per camuflar-se i la coloració pot variar segons el sexe, l'hàbitat, l'edat i l'estat reproductor.

Aparell respiratori

En els peixos cartilaginosos apareixen a cada costat entre 5 i 7 fenedures branquials que es comuniquen, independentment una de l'altra, amb l'exterior. La primera, més petita, és l'espiracle. En els peixos ossis hi ha l'opercle: una peça òssia i plana que protegeix les brànquies que són les estructures relacionades amb la respiració.

Comunicació

Sorolls
Els peixos utilitzen diversos sons per comunicar-se, com els brunzits, xiulades, cops secs, grinyols, grunyits, grallats, batecs, tamborineig, cops, roncs, rumors i espetecs. La majoria compta amb un múscul ultraràpid que copeja rítmicament sobre la bufeta natatòria. També poden produir sons per la estridulació o fricció d'elements ossis, en moure els seus tendons o fent passar aire a través de cavitats corporals.

Des de la Universitat d'Auckland el professor Ghazali va assegurar que els peixos es comuniquen enfront de la necessitat d'espantar els depredadors, quan busquen apariar-se i quan necessiten orientar-se.

En uns certs aspectes, la capacitat auditiva dels peixos supera a la humana. La majoria dels peixos senten els sons que es produeixen en el rang dels 50 als 3.000 hertzs (Hz), espectre que se situa dins del nostre, més ampli, que va des dels 20 als 20.000 Hz. No obstant això, estudis exhaustius duts a terme tant en captivitat com en llibertat han documentat una sensibilitat als ultrasons que se situa en el rang d'audició de les ratapinyades: fins a 180.000 Hz.

Orina
Mitjançant l'olfacte, els peixos són capaços de comunicar-se mitjançant unes substàncies químiques que hi ha a l'orina. Aquests utilitzen aquest mètode de comunicació per buscar menjar i parella, per identificar el perill i per tornar a la seva casa. També l'utilitzen per la convivència, ja que alguns creuen que, a l'igual que els mamífers, usen l'orina per marcar el seu territori. Quan veuen un peix al que poden considerar un rival, s'apropen a ell mentre deixen un rastre d'orina, de manera que aquestes comunicacions es desenvolupen amb interaccions bastant agressives.

 Experiment

Això va ser comprovat a un experiment fet per la Universitat de Berna, on separaven els peixos Neolamprologus pulcher de diferents mides, per analitzar la comunicació entre rivals, en dos tancs separats per un cristall. El primer tanc tenia uns forats que permetien el pas de l'aigua, mentre que l'altre la seva placa separadora no en tenia cap de forat. Aleshores van afegir un tipus de substància de color blau per tenyir l'orina i així poder medir-la i observar-la.

Aleshores, quan els peixos es veient entre ells, nedaven cap al cristall i començaven a orinar. Al tanc que tenia els forats, com l'orina podia passar, els peixos rebien la informació de l'altre, permetent poder veure'ls amb una nova llum, i s'observava que els més petits reduïen la seva agressivitat i es mostraven més dòcils. En l'altre cas, com l'orina no podia passar del cristall, els peixos alliberaven quantitats més grans d'orina per la manca de resposta de l'altre, i no canviaven el seu comportament.

Un cas particular
A la revista Science Daily s'ha publicat un estudi que mostra una manera molt particular que tenen els peixos pallasso per comunicar-se. Aquests en la part de l'ull que mira cap endavant, els fotoreceptors detecten una combinació de llum violeta i llum ultraviolada. Sembla que els peixos pallassos han desenvolupat aquesta capacitat gràcies a diferents factors: primer, el fet que viuen a prop de la superfície, on la llum ultraviolada penetra més fàcilment; segon, perquè viuen en harmonia amb les anemones, les quals utilitzen aquest rajos UV per créixer; i la tercera, els plàncton, la seva dieta alimentària, absorbeixen aquesta llum ultraviolada, fent que en el camp de visió dels peixos pallasso apareguin uns punts negres amb els quals faciliten la seva localització.

També els serveix per distingir els peixos de la seva mateixa família. Les seves línies blanques reflecteixen la llum ultraviolada, així que els és fàcil poder reconèixer-los entre ells.

Malalties
Igual que altres animals, els peixos pateixen de malalties i paràsits. Per prevenir les malalties tenen una varietat de defenses. Les defenses «no específiques» inclouen la pell i les escates, així com la capa de mucus secretat per l'epidermis, que atrapa i inhibeix el creixement dels microorganismes. Quan els patògens trenquen aquestes defenses, els peixos poden desenvolupar una resposta inflamatòria que augmenta el flux sanguini a la zona infectada i lliura glòbuls blancs que tracten de destruir els agents patògens. Les defenses específiques responen als patògens particulars identificats al cos del peix, és a dir, una resposta immunitària. Als últims anys, les vacunes han estat àmpliament utilitzats en l'aqüicultura i amb els peixos ornamentals, per exemple, vacunes contra la furunculosi en la cria del salmó.

Algunes espècies fan servir peixos netejadors per eliminar els paràsits externs. El més conegut d'aquests són els làbrid netejador del gènere Labroides que se troba als esculls de coral de l'Oceà Índic i l'Oceà Pacífic. Aquests petits peixos organitzen les anomenades «estacions de neteja» on altres peixos es congreguen i realitzen moviments específics per atraure l'atenció dels netejadors. Els comportaments netejadors s'han observat en una sèrie de grups de peixos, incloent un cas interessant entre dues espècies del mateix gènere, el netejador Etroplus maculatus, i altre de més grand l'Etroplus suratensis.

La shewanellosis és una malaltia produïda per Shewanella putrefaciens una bacteria gramnegativa de la classe gammaproteobàcteria que produeix a diferents espècies de peix d'aigua dolça letàrgiament, ulceracions, enfoscament en la pell i, hemorràgies en els ronyons i la melsa, aquest bacteri s'adhereix a la capa mucosa que cobreix la pell del peix essent la primera capa de defensa, aquesta afinitat pel mucus que recobreix la pell del peix es pot considerar un factor de virulencia.

D'altra banda, la clonorquiosi és una malaltia causada per Clonorchis sinensis, en la qual els peixos, concretament d'aigua dolça, formen part del cicle vital d'aquest paràsit, ja que són els segons hostes intermediaris. La gran majoria d'aquests hostes formen part de la família dels Ciprinids.

Classificació
Els peixos són un grup parafilètic: això vol dir que qualsevol clade que contingui tots els peixos també contindrà tots els tetràpodes, els quals no són peixos. Per aquesta raó, grups com l'antiga classe Pisces ja no es fan servir en classificacions formals.

Els peixos són classificats en els següents grans grups:

 Hyperoartia
 Petromyzontidae
 Pteraspidomorphi
 Thelodonti
 Anaspida
 Cephalaspidomorphi
 Galeaspida
 Pituriaspida
 Osteostraci
 Gnathostomata
 Placodermi
 Chondrichthyes
 Acanthodii
 Osteichthyes
 Actinopterygii
 Sarcopterygii
 Actinistia
 Dipnoi

Estat de conservació

La UICN, en la seva Llista d'espècies animals en perill d'extinció de l'any 2006, assenyala 1.173 espècies de peixos en perill d'esdevenir extintes a curt termini. S'hi inclouen espècies com el bacallà (Gadus morhua), el celacant (Latimeria chalumnae) i el tauró blanc (Carcharodon carcharias) entre d'altres. A diferència de les plantes i dels animals terrestres, els peixos viuen sota l'aigua i aquest fet comporta una dificultat afegida per obtenir-ne dades i avaluar-ne el seu estat de conservació. Tanmateix, sembla que els peixos d'aigua dolça són els més amenaçats perquè, sovint, viuen en zones relativament petites. Així, a tall d'exemple, el diminut Cyprinodon diabolis només viu en un petit bassal de 3 per 6 m a Nevada (Estats Units).

Sobrepesca
En el cas dels peixos comestibles, com el bacallà i la tonyina, una de les seues principals amenaces és la sobrepesca. Allà on hi és present, finalment, provoca el col·lapse de les poblacions de peixos perquè la població piscícola no es pot reproduir suficientment ràpid per a substituir els individus capturats per la pesca. Un cas ben estudiat d'aquest problema és el d'un tipus de sardina del Pacífic, Sardinops sagax, pescada davant de les costes de Califòrnia: l'any 1937 se'n pescaven 790.000 tones, mentre que el 1968 les captures ja havien davallat a les 24.000 tones, moment en què es va aturar-ne la pesca perquè ja no resultava econòmicament rendible i no pas perquè l'espècie s'hagués extingit. D'ací la necessitat evident d'equilibrar la conservació de les espècies piscícoles amb la preservació dels mitjans de subsistència dels pescadors. En llocs com a Escòcia, Terranova i Alaska, la indústria pesquera genera molts llocs de feina, per la qual cosa els governs respectius són els principals interessats en la recerca d'un equilibri entre la conservació de les poblacions de peixos i el manteniment de la vàlua econòmica de la pesca comercial. D'altra banda, científics, ecòlegs i moviments conservacionistes aposten per mesures més estrictes de protecció de les poblacions de peixos, ja que moltes d'aquestes podrien desaparèixer en un termini de cinquanta anys al ritme actual de la pesca comercial.

Destrucció de l'hàbitat
Un altre problema compartit pels ecosistemes marins i els d'aigua dolça és la degradació dels hàbitats pels efectes de la contaminació de l'aigua, la construcció d'embassaments, l'extracció d'aigua per a la seua utilització pels éssers humans i la introducció d'espècies exòtiques. Un exemple de peix que es troba en perill d'extinció a causa d'això és un tipus d'esturió de Nord-amèrica, Scaphirhynchus albus, que pateix les modificacions introduïdes als rius on viu a causa de diferents activitats humanes.

Introducció d'espècies exòtiques
La introducció d'espècies exòtiques s'ha produït en una gran varietat de llocs i per moltes raons diferents. Un dels casos millor estudiats (i més greus) fou la introducció de la perca del Nil (Lates niloticus) al Llac Victòria. Des de la dècada de 1960 aquest peix ha anat exterminant progressivament les 500 espècies de cíclids que només es trobaven en aquest llac africà. Algunes d'aquestes espècies ara només sobreviuen en programes de cria en captivitat mentre que d'altres són, amb molta probabilitat, extintes. La carpa comuna (Cyprinus carpio), la tilàpia del Nil (Oreochromis niloticus), Perca fluviatilis, la truita de riu (Salmo trutta), la llampresa de mar (Petromyzon marinus) i la truita arc de Sant Martí (Oncorhynchus mykiss) són altres exemples de peixos que han causat problemes en hàbitats diferents als seus habituals.

Aspectes culturals

 El peix era un símbol antic per identificar els cristians (Ichthys) i era símbol de l'eucaristia
 El peix és el símbol de Piscis, el signe zodiacal i la constel·lació de Peixos
 Durant els períodes d'abstinència religiosa no es pot menjar carn, que se substitueix pel peix
 El peix és un element indispensable de la dieta mediterrània
 És un signe de suport al creacionisme
 La fusió entre humans i peixos dona lloc a diversos monstres, com la sirena
 A l'edat mitjana era signe de luxúria i pecat, com tots els animals amb escates
 Per al budisme s'identifica amb l'absència de patiment (el peix no té por de negar-se, tal com la persona no sucumbeix al mar del dolor)
 S'associa a diverses divinitats, entre les quals destaquen Hathor i Tritó
 El peix bisbe és un ésser fantàstic híbrid d'humà i peix de l'edat moderna

Referències

Vegeu també
 Llista de peixos de les Illes Balears

Enllaços externs

 Noms de peixos al TERMCAT
 Vocabulari del peix i marisc, Termcat
 Zoònims marins
 FishBase (en anglès)
 World Register of Marine Species (en anglès)


text:
{{Infobox artist
| name          = Nick Gentry
| image         =Nick Gentry Collective Memory.png
| alt         = Nick Gentry
| caption       = Nick Gentry, at the Collective Memory exhibition in Miami
| birth_date     =
| birth_place    = London, England, UK
| nationality   = British
| field         = Painting, Collage, Found Object, Social Art, Environmentalism
| training      = Central St Martins College of Art and Design
| works         = Design of Desire, Digital Montage Number 3', BIOS}}

Nicholas James Gentry (born 29 May 1980) is a British artist from London. Much of his artistic output has been generated with the use of contributed artefacts and materials. He states that through this process "contributor, artist and viewer come closer together". His art is influenced by the development of consumerism, technology, identity and cyberculture in society, with a distinctive focus on obsolete media.

Drawing on recycled and obsolete technological materials as the grounds for his paintings, London-based artist Nick Gentry creates a conversation between digital and analog processes. Gentry constructs his painting supports out of materials such as film negatives, VHS cassettes, X-rays, and floppy disks. "These objects are no longer in the spotlight," the artist has said of floppy disks, "but by placing them there for a second it becomes easier to comprehend the speed and extent of the changes that are taking place today." Gentry often incorporates elements of these materials into his figures. The magnetic circles of floppy disks, for example, often serve as  eyes in his portraits. He tries to avoid identifying age, gender and race and said his portraits are 'like a void to be filled' which enable people to bring their own identities to his work.

Such artistic works of social commentary have been featured in galleries in the UK, USA and in cities throughout the world. His work has been exhibited alongside established contemporary Young British Artists Mark Quinn, Damien Hirst, and Tracey Emin and also with notable street artists, such as Banksy, Shepard Fairey and Blek le Rat. As a result, he has been linked with both the Contemporary art and Urban art scenes in London.

 Early life

Nick Gentry was born in Hampstead, London and grew up in the nearby market city of St Albans. He spent much of his childhood drawing and sketching. He attended Parmiter's School in Garston, Hertfordshire. He continued to study art at Ridge Street Art School and the University of Hertfordshire. During this time he was inspired by a visit to the exhibition Sensation at the Royal Academy of Art, signalling the arrival of the Young British Artists. He was later refused admission to Liverpool College of Art when he first applied, but attended the college after a subsequent application a year later. From there he progressed to graduate from Central Saint Martins in London in 2006.

 Works

 Film Negative and X-ray Artworks
A series of portraits created from used film negatives and X-rays which have been contributed by members of the public. The negative selection process is based on tone and by layering the film he creates the contrast and shape of the faces. Gentry has also used X-rays for the darker tones, noticeably in the hair section of the images which are back lit with LED. The use of these materials alludes to a collective identity that can be viewed from both emotional and biological perspectives. He observes that "today we go to great lengths to create a digital identity in addition to the actual lives we live, with the belief that these online records are only growing in importance and will outlive us".

 Floppy Disk Paintings
A series of Generation X portraits on canvases made from used computer disks, whose metal hub serves as the subject's profoundly un-humanlike eye. Adding to his haunting renderings are the handwritten labels, along with the disks' original blue, black, or grey colour contributing to the composite form. The disks are sourced entirely from public donation and this series represents Gentry's first foray into what has been described as 'social art'.

 Sculptures and Public Displays
From 29 June until 6 September 2015 a commissioned sculpture  by Gentry was publicly displayed in the Barbican Centre in London. Inspired by the Nucleic acid double helix form, a series of 21 giant sculptures were customised by artists and designers including Ai Weiwei and Zaha Hadid.
The sculptures were auctioned at Christie's on 30 September 2015 to raise funds for Cancer Research UK and to help complete the construction of the Francis Crick Institute, a new biomedical research facility at London's King's Cross.

In the summer of 2018 Gentry created a rhino sculpture as part of the Tusk Rhino Trail. The project aimed to draw attention to the severe threat of poaching to the rhino. Each of the 21 rhinos were customised by artists such as Jonathan Yeo, David Mach and Marc Quinn. The works of art were put on public display at iconic London sites before being auctioned by Christie's, raising funds for Tusk Trust conservation projects protecting rhino and other African species.

On World Lion Day 2021 Gentry's customised life-sized lion sculpture 'Wild Roots' went on public display, alongside another lion by Gavin Turk in London's Trafalgar Square. A total of 45 sculptures across the world formed part of a fundraising campaign for conservation charity Tusk Trust.

 Collaborations
In June 2017 Gentry was one of six international artists invited to participate in a collaboration with World Wide Fund for Nature and Tiger Beer in an effort to highlight the harmful effects of illegal tiger trade, a cause of the shrinking tiger population. Gentry visited the Mondulkiri Protected Forest in Cambodia in search of wild tigers, but thanks to poaching, there has been no sighting of tigers for the past decade. Instead, he only saw animal snares. "It's 8,000 sq km of forest and it was once perfect for tigers, there are more (tigers) in captivity than in the wild now." recalled Gentry. Supporters uploaded selfies, then created and shared AI-generated artworks using one of the six artists' tiger-themed artworks. The images symbolise pledgers' collective fight against illegal tiger trade. The physical artworks were displayed at Clarke Quay Singapore and the interactive showcase travelled to various cities worldwide.

In 2021 Gentry added to his longstanding WWF collaborations with a series of portraits titled 'Protectors of the Amazon'. The images depicted faces of Brazil's indigenous people, overlaid with images of devastation of the Amazon Rainforest. Gentry states that through the work he "wanted to show that there is ancient wisdom and resilience in both the people and the land, but also a ghostly vulnerability. More than ever, we need to stand with the Amazon's people and listen to their knowledge and wisdom."

 Street Artworks
Little is known about the street activity of Gentry. In earlier years before gallery representation the artist would often leave paintings in the streets for passers-by to pick up as gifts. This 'free art' practice draws comparison to the early activity of fellow London-based artist Adam Neate.

 Career

In 2010 Gentry's first show took place in a small studio space in Soho, London at Studio55 Gallery. The show was titled Auto-Emotion and consisted of a series of floppy disk portraits.
At the end of the year, Gentry took up a two-month art residency at Pantocrator Gallery in Barcelona, Spain. The residency culminated in a solo exhibition and live performance by Petra Flurr and Lola Von Dage.

In 2011 Gentry had his first solo exhibition in the US at Robert Fontaine Gallery in Miami.
Later that year Gentry had a solo exhibition at Whisper Gallery in London, titled Dataface.
Selfridges featured a pop-up show of Gentry's works, titled Artefacts. Members of the public were invited to donate their obsolete technology to contribute to future artworks by the artist.

In 2012 Gentry took part in a large scale urban art group show titled Urban Masters, in an East London warehouse.
This was followed by a second solo show at Robert Fontaine Gallery titled Collective Memory.

In 2013 a group show titled The Many Faces of David Bowie took place at Opera Gallery in London, UK. Gentry created a replica of Bowie's red Fender guitar using original film negatives of David Bowie, although it remains unknown if the negatives were contributed by Bowie himself.
This was followed by a third solo exhibition at Robert Fontaine Gallery in Miami. The show was titled X-Change, heavily featuring the film negative and X-ray works for the first time.

In 2014 Gentry appeared in the BBC Two documentary Making Art Work. Sitting in his studio surrounded by his artwork, Gentry explains how he re-uses outdated technology to create his artwork. He references inspiration by Marcel Duchamp and old footage of Duchamp's work of a urinal is shown. He explains that Duchamp placed this object in a gallery and called it art, therefore artists should not be restricted by materials such as canvas but feel free to re-use materials. In November Gentry had a fourth solo exhibition at Robert Fontaine Gallery titled Synthetic Daydreams which consisted of works using 35mm film negatives. Gentry also took part in his first group show in New York at C24 Gallery. The show was titled YELL-O and also featured the work of Hellbent (J. Mikal Davis), Adele Mills and Ekaterina Panikanova. Gentry's work featured for the first time in Hong Kong at the group exhibition Urban Renewal at Opera Gallery alongside artists Seo Young-Deok, Olivier Dassault and Yves Krief.

In April 2015 Gentry had his first solo exhibition in Knokke, Belgium at Absolute Art Gallery. The show was titled Memoryscapes and featured a series of the lightbox film negative works.

In the summer of 2016 Gentry had his debut New York solo show at C24 Gallery. The exhibit, which marked his debut with the gallery, explored human connectedness, remembrance and nostalgia within the unrelenting, digitally oversaturated world of the present. The works, which mostly feature ethereal humanlike subjects, are constructed from sourced materials made by donors from around the globe that piece together a psychologically compelling narrative of human solidarity. In November and December Gentry's work was exhibited alongside a selection of rare works by Young British Artists Mark Quinn, Damien Hirst, and Tracey Emin at Opera Gallery in London. The show, titled 'BritARTnia' also presented the work of internationally established artists such as Julian Opie of the New British Sculpture movement; celebrity photographer and recipient of the Royal Photographic Society's Centenary medal Terry O'Neill (photographer) and Royal Academician and Turner Prize nominee sculptor David Mach.

September 2018 saw Gentry exhibit 15 new works at Opera Gallery in London alongside South Korean sculptor Seo Young Deok in a joint show titled Human Connection. Gentry used a combination of outdated media including crushed data CDs, floppy disks and film negatives to "communicate the feeling of time passing, which is a really difficult thing to describe" with words alone.

A solo show titled 'Face of London' was held at Opera Gallery in April 2019. Gentry launched his new project at the exhibition, taking photos of visitors to the show, which were then used to create modern-day selfie inspired portraits on vinyl LP record sleeves – another discarded piece of kit that he transformed into artistic data-rich time capsules of modern social history. Later that year Gentry continued to experiment with using record sleeves in his large scale montage portraits at his first solo show in Paris at Opera Gallery in the exhibition 'ID Merge'.

During lockdown in the Spring of 2020 Gentry undertook at project to communicate the experiences of front line health care staff dealing with the COVID-19 pandemic. This new series of portraits used computer punched card from the 1960s and 1970s to tell the stories of frontline National Health Service workers.

 Publications

 Books by Nick Gentry U by Nick Gentry, 2021Lifelike by Federica Beretta and Nick Gentry, 2018Psychic Compound by Paul Laster and Nick Gentry, 2016Synthetic Daydreams by Nick Gentry, 2014Collective Memory by Nick Gentry, 2013Artefacts by Nick Gentry, 2011Obsolete'' by Nick Gentry, 2010

Books featuring Nick Gentry
The Collage Ideas Book, Ilex Press, 2018
Artaq 2011, Editions Suty, 2011

References

External links
 Daily Telegraph: Nick Gentry, an artist who uses floppy disks, cassettes and VCR tapes to make pictures
 BBC Brasil: Artista transforma fitas cassete e disquetes em retratos
 Nick Gentry @ Robert Fontaine Gallery
 AOL On: Using floppy disks as art canvas
 Floppy disk e vhs: l'hi-tech retrò rivive nell'arte
 Floppy Disk Artwork: Obsolete technology makes a comeback
 Huffington Post: Nick Gentry Turns Obsolete Technology Into Beautiful Art
 Wooster Collective: The Art of Nick Gentry
 Interview, Nick Gentry: A Floppy Disk Artist
 1800 Recycling: Dead Floppy Disks Reincarnated as Artistic Masterpieces
 Style/Vanity Fair Italy: La seconda vita degli oggetti quasi estinti
 Artnet: Nick Gentry

British mixed media artists
20th-century English painters
English male painters
21st-century English painters
21st-century English male artists
Alumni of the University of the Arts London
Living people
1980 births
Alumni of Central Saint Martins
20th-century English male artists


text:
Franck Laval est un militant associatif et politique écologiste et un hôtelier français né en 1959. Il préside l'association Écologie sans frontière depuis 1998.

Biographie
En 1976, il s'engage aux Amis de la Terre aux côtés de Brice Lalonde et d'Yves Cochet. En 1977, il participe à la manifestation à Creys-Malville. Il adhère et milite ensuite à Greenpeace. En 1980, , il s'engage au Partito Radical italien et entame une grève de la faim avec Marco Pannella pour le droit à l'objection de conscience et en soutien à Bobby Sands, militant nationaliste irlandais. Il participe aux évènements antinucléaires de Plogoff. En 1981, . En 1990, avec des anciens des Amis de la Terre, il participe à la création de Génération écologie aux côtés de Brice Lalonde et de Jean-Louis Borloo. En 1995, directeur délégué de Génération écologie dont le slogan est « Agir pas gémir » et coanime le comité Nikitine.

Avec Nadir Saifi et d'autres juristes, il crée Écologie sans frontière en spécialisant l'association dans le combat juridique.
En 2000, Écologie sans frontière sera la première ONG à être partie civile, au travers de son « Comité anti marée-noire », dans la procédure Erika, et à attaquer le gouvernement français en justice pour inertie sur la pollution de l'air. En 2004,  Écologie sans frontière veut faire appliquer la Charte de l'Environnement et propose la réforme des Comités d'entreprises et du Conseil économique et social en vue d'y faire entrer les ONG écologiques. En 2005, Franck Laval et Nadir Saifi lancent l'idée d'organiser le  Grenelle de l'environnement qui serait l'acte 1 du nouveau Dialogue Social ainsi rebaptisé « Dialogue environnemental ». En 2006 et 2007, il fait du  lobbying auprès des conseillers environnementaux des candidats à la présidentielle, il conseille Nathalie Kosciusko-Morizet chargé du chapitre écologie de l'UMP. En juillet 2007,  Franck Laval en qualité de président d'Écologie sans Frontière participe à l'Élysée, aux côtés de 7 autres ONG, des syndicats patronaux et sociaux, de l'État et des collectivités locales aux négociations du Grenelle de l'environnement. En 2008 il publie aux éditions du Rocher « Pollution de l'air : 63 millions de contaminés ».

En 2009, Franck Laval transforme un de ses hôtels pour en faire un hôtel écologique expérimental. Le premier Solar hôtel est créé. Il est le premier hôtel économique à faire son bilan carbone. L'hôtel accueille également le siège de Sea Shepherd France, l'ONG du capitaine Paul Watson et de Rire pour la Planète qu'il a créé avec Marc Jolivet.

En 2009, il participe en parallèle à la campagne des élections européennes aux côtés de Dany Cohn-Bendit et de José Bové. À cette occasion, contre la direction des Verts, il se déclare partisan d'une alliance écologiste la plus large possible sans rester obligatoirement affilié à la Gauche.

En 2010, il prône un rapprochement par intérêt réciproque entre les compagnies d'assurance et les ONG environnementales  (impact économique des catastrophes naturelles).

En 2012, il s'oppose,avec l'organisation Combat Monsanto, à la privatisation des semences par l'industrie agro-alimentaire.

En 2013, il propose la mise en place d'un bonus-malus hôtelier afin d'orienter le secteur de l'hôtellerie française vers encore plus d'écologie. La suppression de la taxe de séjour pour les établissements labellisés fait partie des pistes d'évolution .

En 2015, avec son association Ecologie Sans Frontière, il porte plainte contre X au pénal au sujet de la pollution de l'air et contre les particules fines de diesel notamment.

En 2016, il demande en référé avec l'organisation L214 , la visite d'experts indépendants dans la ferme des 1000 vaches et publie dans l'Express avec la juriste Sophie Bourges  « Pour un label "Bien-être animal ».

En 2017, le projet « Ecole Hotel Solar » , qui ajoute un centre de formation spécialisé dans le tourisme écologique à un Solar Hotel, est créé avec l'architecte bioclimatique Francois Gemgembre, le consultant et auditeur Ecolabel  Christophe Bonnafous et l'entrepreneur sociale Marie Charlotte Julia. Ecole Hotel Solar est lauréat de plusieurs projets du Grand Paris et de Réinventer la Seine.

En 2018, il participe avec le militant et journaliste Fabrice Nicolino, à la création du mouvement «Nous voulons des Coquelicots », qui demande la fin des pesticides et de retrouver «la beauté du Monde ». Ils installent le siège de ce mouvement au Solar Hotel.

En 2022, Franck Laval anime le «Réseau Solar Hotel» qui regroupe des entrepreneurs et associations et prônent le slow tourisme en France. Compte tenu de l'urgence environnementale et de l'impact grandissant de l'industrie touristique sur les éco systèmes et le climat, il souhaite engager la profession dans une véritable révolution écologique : arrêt de l'artificialisation des sols pour des constructions d'hotels, labelisation en masse du parc existant, lutte contre le greenwashing , objectif  0 déchet et réel débouché pour une filière agricole si un million de petits déjeuners bio sont servis chaque jour dans les hotels français...

Ouvrages

Références

Voir aussi

Articles connexes
 Grenelle Environnement

Liens externes
  Site officiel du Grenelle de l'Environnement, une idée de Franck Laval et Nadir Saifi en 2005
  Site officiel de l'association Rire pour la Planète de Marc Jolivet, Liane Foly, Luc Besson et Franck Laval... Tous unis autour d'une même cause !

Personnalité de Génération écologie
Naissance en 1959
Écologiste français
Militant antinucléaire


text:
Petra Charlotte Grotkamp (geb. Funke; * 1943 in Essen) ist eine deutsche Unternehmerin, Verlegerin und Tochter des WAZ-Mitgründers Jakob Funke. Bis 2018 war sie Aufsichtsratsvorsitzende der Funke Mediengruppe, zu der u. a. die Westdeutsche Allgemeine Zeitung (WAZ), die größte Regionalzeitung Deutschlands, zählt.

Leben

Herkunft und Ausbildung
Grotkamp ist die jüngste von vier Töchtern von Jakob Funke. Dieser verstarb 1975. Daraufhin erbte sie mit ihren Schwestern die Hälfte des Unternehmens. Ihre Schwester Ute ließ sich 1989 von den drei verbliebenen Schwestern auszahlen.

Beruf
2012 kaufte Grotkamp den 50 %-Anteil der WAZ-Gruppe den Enkelkindern des Verlagsmitgründers Erich Brost für rund 470 Mio. Euro ab. Die anderen 50 % gehörten bereits Mitgliedern der Funke-Familien-Gesellschaft. Dieser Verkauf war einer der größten Medien-Deals Deutschlands. Grotkamp hielt ab da 66,6 % der Anteile und wurde Mehrheitseigentümerin. Die anderen Anteile mit jeweils 16,67 % halten Stephan Holthoff-Pförtner, Adoptivsohn ihrer verstorbenen Schwester Gisela Holthoff, und ihre andere Schwester Renate Schubries.

2017 übertrug sie ihre Anteile an dem Familienunternehmen zu gleichen Teilen an ihre drei Kinder Niklas Jakob Wilcke, Julia Becker und Nora Marx. 2018 gab sie den Aufsichtsrats-Vorsitz an ihre Tochter Julia Becker ab, behielt sich aber einen Sitz im Aufsichtsrat.

2020 wurde ihr Vermögen auf 600 Mio. EUR geschätzt; sie zählt somit zu den reichsten Verlegern Deutschlands.

Privates
Sie ist seit 1986 in zweiter Ehe mit Günther Grotkamp, dem langjährigen Geschäftsführer der WAZ-Gruppe, verheiratet. Sie hat drei Kinder. Ihre Schwester Gisela Holthoff verstarb 2011.

Auszeichnungen

 2016 wurde sie von kress als "Verlegerin des Jahres" ausgezeichnet.

Weblinks

Einzelnachweise

Zeitungsverleger
Verleger (Deutschland)
Verleger (20. Jahrhundert)
Verleger (21. Jahrhundert)
Person (Westdeutsche Allgemeine Zeitung)
Deutscher
Geboren 1943
Frau


text:
De Slag bij Leuven of de Slag bij Boutersem is een veldslag die op 12 augustus 1831 werd geleverd tussen het leger van het jonge België en Nederlandse troepen. Het was de laatste episode van de Tiendaagse Veldtocht, die de Belgische afscheuring ongedaan wilde maken. Het leger van kroonprins Willem haalde de overhand in de gevechtshandelingen bij Boutersem, maar onder druk van de naderende Fransen aangevoerd door Gérard kwam het tot een wapenstilstand. Onderdeel van het akkoord was een symbolische bezetting van Leuven, gevolgd door terugtrekking.

Vooraf
Op 30 juli 1831 werd koning Leopold I officieel ontvangen in Leuven, kort na zijn eedaflegging in Brussel op 21 juli 1831. Leopold verbleef een hele dag in Leuven, at op het stadhuis met de notabelen en de clerus en keerde 's avonds naar Brussel terug.

Leopold en zijn hoofdkwartier in Leuven
Leopold keerde al snel terug naar Leuven, begin augustus 1831, bij het uitbreken van de Tiendaagse Veldtocht. Op 10 augustus 1831 stonden de Nederlandse troepen onder leiding van hertog Karel van Saksen-Weimar voor de stad.

Op 12 augustus 1831 viel kroonprins Willem Leuven aan. De Nederlandse troepen hadden duidelijk de overmacht. De Belgen moesten wijken en de Nederlanders trokken de Dijle over om twee strategische plaatsen te bezetten: de IJzerenberg in Winksele (Herent) langsheen de Brusselsesteenweg alsook de Roeselberg te Herent langsheen de Mechelsesteenweg. De Belgen leden duidelijk verliezen. Op de Roeselberg sneuvelden de meeste Belgische soldaten. Koning Leopold had zich op diezelfde dag, 12 augustus 1831, via de Mechelsesteenweg kunnen terugtrekken met zijn generaals richting Mechelen, vooraleer de Nederlanders deze hoogte inpalmden.

Krijgskansen keren
Inmiddels was een Frans leger van 70.000 man onder Maarschalk Gérard de grens overgetrokken om de Belgen te hulp te komen. De kersverse Belgische grondwet stond nochtans geen vreemde troepen toe zonder akkoord van het parlement en de koning. Om oorlog met Frankrijk te voorkomen, sloot de Prins van Oranje (de latere koning Willem II) een wapenstilstand met de Belgen te Pellenberg. Er vonden nog enkele gevechten plaats.

Nederlanders komen toch naar Leuven-centrum
De stad werd op 13 augustus 1831 toch nog symbolisch bezet door de Nederlanders onder leiding van de prinsen Willem en Frederik, een voorwaarde van de getekende wapenstilstand. De prinsen maakten een wandeling door Leuven en dronken vervolgens bier in een lokale herberg, naar verluidt in "De Handboom" in de Tiensestraat. Prins Willem groette enthousiast de Leuvenaars terwijl prins Frederik gereserveerd was. De prinsen namen het avondeten bij weduwe Van Velthem en vertrokken diezelfde avond nog naar Tienen. Op 14 augustus 1831 trokken de Nederlanders zich terug, want de Fransen stonden al in Blanden.

Leopold keert terug naar Leuven
Op diezelfde 14 augustus 1831 kwam koning Leopold terug naar de stad, in het gezelschap van de Franse generaal Belliard. Koning Leopold nam zijn intrek bij weduwe Claes, die woonde bij de Sint-Geertrui-abdij. Hij trof verder de nodige maatregelen voor het vervolg van de veldtocht, vanuit Leuven. De laatste Nederlandse troepen trokken zich op 20 augustus terug uit België, waarmee een einde aan de Tiendaagse Veldtocht kwam.

Monument
Op de Roeselberg richtte de Confrèrie van de Heilige Rozenkrans in 1836 een kapel op ter herdenking van de gesneuvelden. De kapel stond op het grondgebied van de stad Mechelen, een relict van de Oostenrijkse Nederlanden toen de Mechelaars de motor waren voor de aanleg van de Mechelsesteenweg (waarbij de Roeselberg "doorboord" werd) en eigenaar waren van de steenweg. De stad Leuven kocht het monument en de grond in 1871 voor honderd frank van de Mechelaars. In 1904 bouwde een patriottische vereniging er een obelisk naast de kapel. In 1996 verkocht Leuven de site door aan de gemeente Herent voor een symbolische frank. De doorboorde Roeselberg en de vallei naar Leuven toe worden in de volksmond "Het Windgat" genoemd.

Zie ook
 Geschiedenis van Leuven
 Tiendaagse Veldtocht

Literatuur
Rolf Falter, "Het einde van de Tiendaagse Veldtocht in en om Leuven in augustus 1831", in: Mark Derez, Veronique Vandekerchove, Piet Veldeman (eds.), Vrijgevochten stad. Leuven en de Revolutie van 1830/1831, 2006, p. 61-74

Leuven 1831
Leuven
Geschiedenis van Leuven
Geschiedenis van België in de 19e eeuw
Geschiedenis van Nederland in de 19e eeuw
Leuven
Leuven 1831
Belgische Revolutie
1831


text:
Lalsot is a constituency of the Rajasthan Legislative Assembly covering the Lalsot Tehsil in the Dausa district of Rajsathan, India. Lalsot is one of eight assembly constituencies in the Dausa (Lok Sabha constituency). Since 2008, this assembly constituency is numbered 89 amongst 200 constituencies.

Currently this seat belongs to Indian National Congress candidate Parsadi Lal Meena who won in last Assembly election of 2018 Rajasthan Legislative Assembly election by defeating Bharatiya Janta Party candidate Ram Bilas by a margin of 9,074 votes.

Geographical scope
The constituency comprises parts of Tehsil Lalsot.

Member of the Legislative Assembly

Election Results

2018 Assembly Election results
In 2018 Rajasthan Legislative Assembly election total 5 candidate filled nomination and Parsadi Lal Meena (Indian National Congress) won the election, he defeated Ram Bilas (BJP) by a margin of 9,074 votes.

2013 Assembly Election results
In 2013 Rajasthan Legislative Assembly election total 8 candidate filled nomination and Kirodi Lal Meena (National People's Party (India)) won the election, he defeated Parsadi Lal Meena (Indian National Congress) by a margin of 491 votes.

References

Assembly constituencies of Rajasthan
Dausa district


text:
Patrick Herrmann (born 12 February 1991) is a German professional footballer who plays as a right winger for Bundesliga club Borussia Mönchengladbach and the Germany national team.

Club career
Born in Saarbrücken, Herrmann began playing football at FC Uchtelfangen based in nearby Illingen. At the age of 13 he joined 1. FC Saarbrücken, before transferring to Borussia Mönchengladbach in the summer of 2008.

On 16 January 2010, Herrmann made his first team debut, appearing as a substitute in a Bundesliga match against VfL Bochum. Gladbach scored less than a minute later, with Herrmann providing the assist for fellow debutant Fabian Bäcker, but went on to lose the match 2–1. Herrmann appeared 13 times in the second half of the 2009–10 season, and was rewarded with a new contract, keeping him at the club until 2014. He signed a contract to 2019. In May 2019 he further extended his contract till 2022.

International career
Herrmann has represented the German national team at every level of youth football between the under-16s and under-21s. On 24 March 2013 he was called up for the senior national team for the first time, for a 2014 World Cup qualifier against Kazakhstan.  Herrmann made his debut on 10 June 2015 at the RheinEnergieStadion in Cologne, starting the match and assisting Mario Götze's opener in an eventual 1–2 friendly defeat to the United States.

Career statistics

Club

International

References

External links

 Kicker profile

1991 births
Living people
Sportspeople from Saarbrücken
German footballers
Germany youth international footballers
Germany under-21 international footballers
Germany international footballers
Association football midfielders
Bundesliga players
Borussia Mönchengladbach II players
Borussia Mönchengladbach players
Footballers from Saarland


text:
Marianowo ) is a village in the administrative district of Gmina Wieleń, within Czarnków-Trzcianka County, Greater Poland Voivodeship, in west-central Poland.

References

Villages in Czarnków-Trzcianka County


text:
eTopps is a type of trading card originally launched by the Topps company in 2000.

Each week a limited number of sports cards, called IPOs, are offered for sale exclusively through Etopps.com. This method of distribution contrasts with the traditional sale of sports cards through packs at retail stores. Collectors are then allocated a number of cards based on the number of orders for each particular card.

Card owners can then hold their cards in an online portfolio, while Topps retains physical possession of their cards in a climate-controlled warehouse in Delaware. If collectors would rather take delivery of their cards, eTopps will ship them the cards for a fee. Card values are tracked from actual sales on the eBay trading floor, giving each collector an up-to-the-minute portfolio value. This facet of the program has attracted investors in addition to sports card collectors.

On January 9, 2012, Topps announced on the eTopps.com webpage it would no longer be selling new IPOs, though would continue trading, selling, and shipping existing eTopps cards.  In total, 2,974 unique eTopps cards were issued, with a total print run of 3,986,192.

As of 2021, the eTopps website is barely maintained, however the trading floor is still active.

Card values have rebounded somewhat, although shipping costs would make taking most cards in hand impractical. For many cards, the cost to have the cards delivered would be several times higher than the value of the card itself.

See also

References

External links
eTopps

Trading cards


text:
Leelavathi murder was a high profile murder on 23 April 1997, involving the murder of Leelavathi, a councilor in Madurai, in the South Indian state of Tamil Nadu. She was an active member of Communist Party of India (Marxist) and was murdered by the opposing member of Dravida Munnetra Kazhagam, a leading party which ruled the state for many years. Her murder is also quoted as the first assault on a woman leader after the introduction of 33% reservation of women in local bodies in Tamil Nadu.

As soon as assuming office as Councilor during October 1996, Leelavathi brought piped water to her elected ward, which was a backward community bereft of water supply. The community also suffered as they had to buy water from lorry supplied water sold at a higher price by a water mafia. She was murdered two days before the formal inauguration of water supply.

The murder was prominent as the sentenced were functionaries of the ruling Dravida Munnetra Kazhagam party and were close to M K Azhagiri, the son of the then ruling chief minister M. Karunanidhi. The court sentenced six to life sentence including that of Nallamaruthu, the brother of the DMK functionary Essar Gopi. On 8 February 2008, the accused were released during Anna birth century by then Chief minister Karunanidhi in spite of firm resistance from opposition parties. Nallamaruthu was again arrested in 2015 and sent to prison on account of further criminal charges. The murder opened up several debates on the participation of political parties in local body elections.

Background
Leelavathi was from a humble background and was involved in weaving for her living. She was attracted to Marxism by her husband Kuppusamy, who was a functionary of the state unit of Communist Party of India (Marxist). She turned into an activist and social worker in Villapuram area in Madurai. Leelavthi contested successfully to the civic body elections in 1996 in Ward 59 in Villapuram. In the councilor election for the Madurai Corporation during October 1996, she defeated Valli, the wife of DMK party functionary Annadurai, who represented ward 59. The Madurai councilor post was reserved for women based on 33% reservation for women in local bodies. Annadurai fought against the election officer against declaring the result and issuing the winning certificate to Leelavathi quoting the margin of defeat. Leelavathi was successful in getting the certificate from the officer. During the same night, Annadurai came to Leelavathi's house along with his supporter for another fight.

As soon as she assumed office, her single mission was to bring piped water to her elected ward, which was a backward community bereft of water supply. The community also suffered as they had to buy water from lorry supplied water sold at a higher price. She was successful in bringing piped water to her ward six months from the time of her election. She was murdered two days before the formal inauguration of water supply. Her work in bringing water to the community threatened the business of the water mafia of water tank owners who plotted her murder.

Court proceedings
Leelavathi (40) was murdered on day light in Villapuram area in Madurai during broad day light by five armed men on 23 April 1997. She was going to a local provision stores at around 8:30 am when the gang of six equipped with sickle (aruval) started attacking her. She died on the spot in a pool of blood. The victim's husband filed a police complaint at around 10 am. Since Leelavathi was popular in her area, there were protests from public to arrest the killers and bring them to justice. The police arrested Muthuramalingam, Karimalayan alias Annadurai, Murugan, Murugan alias Soongu Murugan, Meenakshisundaram and Marudhu alias Nallamarudhu on 24 and 27 April 1997. The police also recovered the weapons from the accused. Nallamarthu (41) was brother of DMK party functionary Essar Gopi who was close to M.K. Azhagiri.

The case was conducted in the Madurai Additional Sessions court. The prosecution accused Muthuramalingam (A-2) armed with aruval cut the victim on the right side of the neck, Karimalayan alias Annadurai (A-1) with aruval cut the deceased on the right side of the neck, Murugan (A-3) with aruval cut the deceased on the cheek, right ear, right shoulder & right hand, Murugan alias Soongu Murugan (A-4) with aruval repeatedly cut the deceased on the right and left hands, Meenakshisundaram (A-5) and Marudhu alias Nallamarudhu (A-6). After multiple hearings, the court sentenced Nallamarudhu, the brother of DMK functionary Essar Gopi, and five others accused in the case during 2000. Their life sentence was confirmed by the Madras High Court in 2003. The court dismissed multiple bail pleas from the accused on the grounds of close political connection with the ruling party.

In popular culture
Academicians are divided on the view of political parties contesting in local body elections. As per Dr. G. Palanithurai, who heads the Pre election Voter Awareness Campaign of Tamil Nadu, involvement of political parties at grassroot levels would avoid the phenomenon of auctioning of the village president posts as done in many village panchayats. He showcased the contrast in Melavalavu incident where six people were killed without much of media notice compared to Leelavathi Murder case, which was taken up at a very high level since she was from a registered party. Other academicians are of the view that the elections would be conducted on time for the local bodies as in the case of general elections, if it is left to the local parties.

Swaraj was an award winning movie which was based on the real-life story of Leelavathi, though under a different context setting outside Madurai. In the movie, the protagonist is portrayed fighting the cause of the backward community to bring piped water to them.

Aftermath
M. Karunanidhi, the ruling Chief minister of Tamil Nadu, released Nallamarudhu and four others who were convicted and ordered life in the case. One of the sentenced died in prison during 2004. The release was ordered during the birth century of Annadurai on the grounds of good conduct from the convicted. As per another guideline, the life sentence should have been 10 years, but the DMK government reduced it to seven years during 2008. The release drew strong opposition from the CPI (M) party and other opposition parties in the state. The CPI (M) state secretary N. Varadarajan wrote to the chief minister opposing the release. As per the guidelines of the government, the people getting prematurely released during special occasions should not have any criminal proceedings for the next three years. Nallamarudu was involved in multiple criminal proceedings after his release in 2009 along with his brother Essar Gopi. As per the police statement, V. Balakrishnan, the Superindent of Police, Madurai, sent a recommendation to the Government of Tamil Nadu to cancel the order of release of Nallamarudu during 2013 quoting continued criminal involvement. But the Madurai District Police received orders to cancel his release only on 20 August 2015. He was arrested on 23 August 2015 from his house in Avaniapuram area and was sent to Madurai jail.

Her murder is also quoted as the first assault on a woman leader after the introduction of 33% reservation of women in local bodies.
It was a case study quoted in other cases where convicts were released prematurely during the life sentence on political grounds.

Timeline
 October 1996 - Leelavathi elected Councilor for Ward 59 of Madurai Municipal Corporation.
 23 April 1997 - A group of six armed men kill Leelavathi in daylight in Villapuram area of Madurai
 24-28 April 1997 - Police arrest six men involved in the case, namely Muthuramalingam, Karimalayan alias Annadurai, Murugan, Murugan alias Soongu Murugan, Meenakshisundaram and Marudhu alias Nallamarudhu and recovered their weapons
 8 February 2008 - The Additional sessions court of Madurai sentences Nallamaruthu and five others to life sentence.
 20 August 2015 - Madurai District Police receives orders to cancel his sentence
 23 August 2015 - Madurai Police arrests Nallamaruthu and sends him to Madurai jail

References

Crime in Tamil Nadu
Dravida Munnetra Kazhagam
Communist Party of India (Marxist)


text:
Rachel Rotten (San Francisco, California; 8 de octubre de 1983) es una actriz pornográfica y modelo erótica estadounidense.

Biografía
Nació en San Francisco (California) en octubre de 1983. Su carrera comenzó cuando, junto con su novio Rob Rotten, también actor porno, enviaron diversas fotografías a varias agencias especializadas en películas para adultos. Debutó como actriz pornográfica en 2002, a los 19 años de edad. En la mayoría de las películas que protagonizó actuó exclusivamente con su novio.

Como actriz ha trabajado para productoras como Desperate, Hustler, VCA Pictures, Notorious, Elegant Angel, Digital Playground, Max Hardcore, Vivid, Kick Ass o Mile High Xtreme, entre otras.

En 2004 recibió su única nominación en los Premios AVN en la categoría de Mejor actriz revelación. Ese mismo año protagonizó la película de terror de bajo presupuesto The Jackhammer Massacre, en la que apareció con una estética punk que la glorificó en la industria del porno.

Grabó su primera escena de sexo lésbico en la película The New Devil in Miss Jones junto a Jenna Jameson. La película, que se convirtió en todo un hito del cine pornográfico de comienzos del siglo XXI, ganó 9 Premios AVN en 2006, incluidos los premios de Mejor película, Mejor director (Paul Thomas), Mejor guion, Mejor actriz (Savanna Samson), Mejor actriz de reparto (Jenna Jameson) y Mejor escena de sexo lésbico en grupo (Savanna Samson y Jenna Jameson).

Rachel Rotten se retiró como actriz pornográfica en 2014, habiendo dejado un total de 48 películas como actriz.

Algunas películas de su filmografía han sido Babysitter 12, Barely Legal 36, Cafe Flesh 3, Dollhouse, Finger Frenzy, Gothsend 2, I Sold My Hole for Rock and Roll, Jenna Jameson in Heart Breaker, Latex Nurses, Real Sexxx Letters, Sodom Insane o The Low Lifes.

Premios y nominaciones

Referencias

Enlaces externos

Nacidos en San Francisco
Actrices pornográficas de Estados Unidos
Modelos eróticas de Estados Unidos
Actrices de California
Actores de San Francisco


text:
Litra ABs er en dansk type styrevogn, der tilhører DSB. Vognene er udformet som toetagers personvogne (dobbeltdækkervogne) med 1. klasse foroven og flexrum med klapsæder og plads til cykler forneden. Der er anskaffet 25 vogne fordelt på 14 fra 2002 og 11 fra 2009. De er bygget på Bombardiers fabrik i Görlitz, Tyskland.

Styrevognene indgår i tog sammen med tilsvarende dobbeltdækkervogne med 2. klasse, litra B og Bk. De kører til dagligt på Kyst-, Syd- og Vestbanen med elektriske lokomotiver af litra EB. Styrevognene er altid i den ende af togene, der vender mod Helsingør.

Strækninger
 Helsingør - Nivå - Østerport Station - København H - Roskilde - Ringsted - Næstved

Kilder og henvisninger

 DSB køber 67 dobbeltdækkervogne 21. marts 2014 ing.dk

DSB


text:
Biografia
Originario di una famiglia dalla quale nacquero diverse figure legate alle Guerre di indipendenza italiane, Enrico Dandolo fu uno dei protagonisti delle cinque giornate di Milano (1848) assieme al fratello Emilio, oltre agli amici Luciano Manara ed Emilio Morosini.

Avendo maturato una buona esperienza nelle tattiche di guerriglia, prese parte coi volontari lombardi della Legione Manara alla campagna del Bresciano e del Trentino della prima guerra d'indipendenza, e partecipò alla costituzione della Repubblica Romana, nel 1849. Durante la battaglia contro i Francesi, che infine occuparono Roma annientando la Repubblica Romana, Dandolo militava con il grado di capitano nel Battaglione Bersaglieri Lombardi, al comando di Luciano Manara.

Egli morì nella notte del 3 giugno 1849, durante lo scontro che ebbe luogo nei pressi di Villa Corsini.
Fu sepolto a Vezia, piccolo comune vicino a Lugano (Canton Ticino) dove la famiglia dell'amico Morosini aveva una villa. Il conte Tullio Dandolo, padre di Enrico ed Emilio, aveva cercato di ottenere il permesso dal governo austriaco di seppellire il figlio nella tomba di famiglia ad Adro (Bs), ma le condizioni erano troppo umilianti per la famiglia per cui il corpo di Enrico rimase in terra straniera.
Centoventi anni dopo gli abitanti di Adro, venuti a conoscenza che la cappella di Vezia era ormai caduta nell'abbandono, chiesero ed ottennero di riportare le spoglie di Enrico nella tomba di famiglia. La traslazione, a spese della comunità adrense, avvenne con cerimonia solenne nel settembre del 1968, in concomitanza con un raduno nazionale del corpo dei Bersaglieri che vennero ad Adro ad onorare il loro eroico commilitone.

Collegamenti esterni

Personalità del Risorgimento
Repubblica Romana (1849)