text:
Das Rathaus zu Vaduz, dem Hauptort Liechtensteins, wurde in den Jahren 1932 und 1933 nach den Plänen von Franz Roeckle errichtet. Das einem mittelalterlichen Städtebau nachempfundene Gebäude ist seither Tagungsort des Gemeinderates.

Baugeschichte

Im Jahr 1931 fasste die Gemeinde Vaduz den Beschluss, ein neues Gemeindehaus zu errichten. In der Folge wurde ein Wettbewerb ausgeschrieben, an dem verschiedene Architekten mit eigenen Projektvorschlägen teilnahmen. Im Februar 1932 erhielt schliesslich der liechtensteinische Architekt Franz Roeckle – nach mehreren Überarbeitungen – den Planungsauftrag und im September des gleichen Jahres stimmte auch der Vaduzer Gemeinderat den Plänen zu.

Am 19. November 1933 wurde das Rathaus eröffnet. Die Baukosten betrugen dabei fast das Dreifache der Gesamteinnahmen der Gemeinde im Jahr, sodass der Gemeinderat entschied, Teile des Gebäudes zu vermieten. Im Jahr 1984 wurde schliesslich der letzte Mietvertrag – mit der Liechtensteinischen Landesbank, die Teile des Rathauses als Wechselstube genutzt hatte – gekündigt, sodass das Rathaus seither nur noch Gemeindezwecken dient.

Beschreibung
Das Rathaus besitzt einen rechteckigen Grundriss mit angeschlossenen Turmbau. Das Gebäude erinnert dabei durch zahlreiche Architekturelemente an die Blütezeit mittelalterlicher deutscher Städtebauten.

Abgeschlossen wird das Gebäude durch ein Satteldach und zwei tiefer liegende Pultdächer, sowie im Osten und Westen durch einstufige Treppengiebel.

Gemeindewappen

An der Ostfassade ist ein aus Stein gemeisseltes Gemeindewappen angebracht, das im Jahr 1983 angefertigt wurde. Ein im Jahr 1932 erstelltes und vom Fürsten verliehenes Wappen wurde in den 1980er Jahren vom alten Standort an die Nordwestfassade des Rathauses unplatziert.

Balkon mit Fresko
Die Südostseite des Rathauses wird durch ein im Jahr 1937 erstelltes Fresko verziert, das am Balkonbereich angebracht ist. Es zeigt den Heiligen Urban – Patron der Winzer – der in den Händen die Spitzen eines Weinstockes hält, die an den Seiten der Balkontür zu ihm emporzuwachsen scheinen. Die Darstellung verdeutlicht dabei die nach wie vor grosse Tradition des Weinbaus in Vaduz. Irrtümlicherweise wurde der Heilige Urban als Papst dargestellt.

Rathausplatz
Südöstlich des Rathauses ist der Rathausplatz gelegen. Im Jahr 2017 wurde der Platz umfassend umgestaltet: So wurde u. a. der seit 2006 vorhandene rote Kunststoffboden durch einen ockergelben Belag ersetzt. Der Rathausplatz wird für diverse Veranstaltungen genutzt, wie z. B. für Märkte oder Sportveranstaltungen.

Literatur
 Cornelia Herrmann: Die Kunstdenkmäler des Fürstentums Liechtenstein. Das Oberland. In: Gesellschaft für Schweizerische Kunstgeschichte GSK: Die Kunstdenkmäler der Schweiz. Bern 2007, ISBN 978-3-906131-85-6.

Einzelnachweise

Vaduz
Bauwerk in Vaduz
Vaduz, Rathaus
Standort der Kommunalverwaltung
Bauwerk des Historismus in Liechtenstein


text:
Il jive o jive jazz è una danza in ritmo di 4/4 proveniente dal Nordamerica. Veniva ballata dagli afroamericani durante gli anni quaranta e rientra tra le discipline latino-americane. Anche la musica che accompagnava il ballo veniva chiamata musica geografia

Fu presentata per la prima volta in pubblico nel 1934 da Cab Calloway. È una variazione molto vivace del Jitterbug, una forma di ballo swing.  Nella sua prima formulazione, il jive fu ballato esclusivamente da danzatori neri. Successivamente fu ripreso dai bianchi che vi aggiunsero numerose figure e vi apportarono modifiche tecniche che ne complicarono e appesantirono l'esecuzione. Dopo la seconda guerra mondiale, con l'evoluzione del jazz verso il bebop, il break-away diventò la base del rock 'n' roll, mentre il jive fu sottoposto ad una serie di revisioni e perfezionamenti stilistici che ne hanno fatto uno dei balli ancor oggi più prestigiosi a livello internazionale.

Era un'epoca di forte recessione economica ma di grande sviluppo per il ballo; le orchestre statunitensi di musica da ballo erano in forte competizione tra di loro e tutte alla ricerca di motivi con i quali distinguersi dalle altre. Il direttore di una di queste, Benny Goodman, effettuò degli esperimenti con il tempo di musica del foxtrot; egli cambiò gli accenti spostandoli dal primo e dal terzo battito rispettivamente al secondo e al quarto, ottenendo il ritmo della musica swing. I ballerini adattarono a questo nuovo stile di composizione nuovi passi e nuove figure, ispirandosi al Lindy hop, prima versione del rock and roll. Alcuni anni dopo i soldati americani e canadesi diffusero lo swing durante la seconda guerra mondiale nelle varie nazioni dove combatterono. In Francia questo nuovo ballo venne chiamato be-bop, in Germania Blues Boogie, in Italia boogie woogie e nel Regno Unito Jive.

Influenze nella cultura
 La danza Jive viene citata nel brano Dancing Queen della band svedese ABBA
 La danza Jive viene citata nel brano Rock the Casbah della band britannica The Clash

Altri progetti

Collegamenti esterni

Swing
Danza statunitense

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Полевий Іван Григорович (, с. Цапівці, Заліщицький р-н, УРСР — , Тернопіль, Україна) — український політик, громадський діяч, член Української Гельсінкської групи (УГГ).

Життєпис
Полевий Іван Григорович народився 26 серпня 1949 року в селі Цапівці (Поділля) Заліщицького району Тернопільської області в сім'ї селян Євдокії і Григорія. Навчався в Цаповецькій восьмирічній і  Товстенській середніх школах. З 1967—1972 pp. студент Чернівецького державного університету фізико-математичного факультету, кафедра прикладної математики. Учасник філософсько-літературних груп університету і студентських будівельних загонів. Першорозрядник: шахмати, велосипед, футбол, баскетбол. Не був членом КПРС/КПУ.
В 1972 році закінчив Чернівецький державний університет, отримав спеціальність інженера-програміста.

Починаючи з 1972 року по 1986 працював в Сєверодонецьку Луганської області по впровадженню систем АСУ в радіоелектронній, нафтовій і хімічній промисловостях. Маючи добрі знання з університету побудував кар'єру від інженера-програміста до начальника сектору, заступника начальника відділу АСУ і начальника інженерно-технологічного територіального управління в Луганській області. Одночасно передавав набутий практичний досвід студентам з програмування у вузах по спеціальності прикладна математика. Мав досвід викладацької роботи в вузах і наукові праці по АСУ практичного напрямку.

У 1986 році Іван Полевий переїхав до Тернополя, де почав працювати заступником начальника відділу САПР. На цій посаді працював до 1991 року. Член Української Гельсинської Спілки і Української Республіканської партії. Член Народного Руху України з перших днів його заснування. Делегат і учасник всіх з'їздів УРП і перших двох з'їздів НРУ. Депутат Тернопільської обласноï Ради народних депутатів. Член Ради товариства Творчоï Молоді «Відродження».

В 1990 році обраний депутатом міської та обласної рад народних депутатів, працював в комісіях по культурі та національному відродженню, комісії законності та правопорядку та обласній планово-бюджетній комісії.

Починаючи з лютого 1991 року Полевий перейшов на професійну політичну роботу. Очолював в 1991 році міську організацію УРП. З лютого 1991 року — теоретичний секретар, заступник голови, а з травня 1992 року голова Тернопільської обласної організації УРП. Член Всеукраїнської Ради і Проводу УРП. За проявлений хист організатора його обирають заступником голови обласної організації УРП. В 1993 році обирають головою Тернопільської обласної організації УРП, яку очолював на громадських засадах. За роки праці Іван Полевий набуває професійного досвіду у політичній роботі, стає справжнім лідером республіканців Тернопільської області.

З 1995 року Іван Полевий працював помічником-консультантом народного депутата України Богдана Гориня. 3 жовтня 1996 р. — заступник голови облдержадміністрації з гуманітарних та політико-правових питань. У 1998 р. переходить на роботу в управління соціального захисту на посаду заступника начальника управління (пізніше головне управління праці та соціального захисту).

Сімейний стан

Був одружений. Дружина Полева Раїса Павлівна, 1950 р. н., працювала методистом Тернопільського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти. На теперішній час — пенсіонерка. Має доньку Наталю та сина Володимира.

Місця роботи

 01.1967-09.1967 — Робочий Товстенської міжколгоспноï будівельної організації
 09.1967-06.1972 — Студент Чернівецького державного університету
 07.1972-12.1973 — Інженер Сєверодонецького спеціалізованого монтажно налагоджувального управління тресту «Укравтоматика»
 12.1973-02.1976 — Старший інженер Сєверодонецького відділу Київського проектно-конструкторського бюро автоматизованих систем управління тресту «Укравтоматика»
 02.1976-06.1977 — Старший інженер Люберецького спеціалізованого Управління по КВП і автоматизації тресту ОРГХІМ
 06.1977-04.1981 — Начальник виробничої дільниці, начальник інженерно-технологічної територіальної дільниці в тому ж управлінні
 04.1981-05.1982 — Начальник ІТТУ Сєвєродонецького галузевого виробничого управління тресту «Оргміндобрива»
 05.1982-08.1986 — Головний технолог, перший заступник відділу АСУ того ж управління
 08.1986-02.1991 — Провідний інженер Тернопільського конструкторського бюро дослідних робіт, начальник сектору

Громадсько-політична діяльність

 З 1989 р. — член Українськоï Гельсинської спілки
 1990—1995 рр. — депутат Тернопільської обласної ради.
 02.1991-05.1992 рр. — Ідеологічний секретар Тернопільської обласної організації УРП.
 1991—1995 рр. — депутат Тернопільської міської ради.
 05.1992-1996 рр.— Голова Тернопільської обласної організації УРП, РХП https://zz.te.ua/kerivnyky-politychnyh-partij/.
 1998 р. — Референт-помічник народного депутата України Богдана Гориня.
 10.1996-11.1998 рр. — Заступник голови Тернопільської обласної державної адміністрації
 11.1998- 2009 рр. — Заступник начальника управління соціального захисту населення
 1999 р. — референт-помічник народного депутата України Миколи Горбаля.
 2009—2014 рр. — робота в громадській приймальні народного депутата України А.Гриценка.

Дата прийняття присяги державного службовця: 1.03.1996. Ранг (дата присвоєння): 5

Нагороджений відзнакою «20 років Незалежності України»

Примітки

Джерела

 Іван Григорович Полевий // Вільне життя плюс. — 2020. — № 88 (6 листоп.). — С. 2.
 рекомендація від Левка Горохівського
 характеристика-рекомендація від Михайла Гориня
 характеристика-рекомендація від Богдана  Гориня
 відгук від Миколи Горбаля

Випускники Чернівецького університету
Українська Гельсінська спілка
Члени НРУ (до 1991 року)
Члени Української республіканської партії
Депутати Тернопільської обласної ради
Державні службовці України
Померли від COVID-19


text:
Carole Toïgo (born 4 August 1971)  is a French ski mountaineer.

Selected results
 2002:
 1st, Tour du Rutor (together with Corinne Favre)
 2nd, World Championship team race (together with Corinne Favre)
 3rd, French Championship single
 6th, World Championship combination ranking
 7th, World Championship single race
 2003:
 10th, European Championship single race
 2004:
 3rd, World Championship team race (together with Corinne Favre)
 2006:
 2nd, World Championship team race (together with Corinne Favre)
 3rd, World Championship relay race (together with Véronique Lathuraz, Corinne Favre and Nathalie Bourillon)

Pierra Menta

 2000: 4th, together with Laurence Darragon
 2001: 2nd, together with Corinne Favre
 2003: 3rd, together with Corinne Favre
 2004: 2nd, together with Corinne Favre
 2005: 3rd, together with Corinne Favre
 2006: 4th, together with Corinne Favre

References

External links
 Carole Toïgo at SkiMountaineering.org

1971 births
Living people
French female ski mountaineers
21st-century French women


text:
A DRG ET 82 sorozat egy német villamosmotorvonat-sorozat volt. 1926-ban gyártották. Összesen 2 db készült belőle a Dessauer Waggonfabrik és SSW gyárakban.

Irodalom
Horst J. Obermayer: Taschenbuch Deutsche Triebwagen, Franckh´sche Verlagshandlung Stuttgart 1986,

Német villamos motorvonatok


text:
Giuseppe Pellicanò (born 24 March 1954 in Reggio Calabria) is a retired Italian professional footballer who played as a goalkeeper.

1954 births
Living people
Italian footballers
Association football goalkeepers
Serie A players
Serie B players
ACF Fiorentina players
Empoli F.C. players
S.S. Arezzo players
S.S.C. Bari players


text:
Li Hongping (; born 14 February 1963) is a Chinese-American former diver who competed in the 1984 Summer Olympics. Hongping Li, an NCAA champion and two-time Olympian who has been one of the most successful NCAA coaches for more than a decade, is in his 14th year as USC's head diving coach. He was named to the position on July 1, 1999.

Diving career
Originally from Beijing, Li was a 12-time national champion and a two-time Olympian while competing for China. He finished fourth on the 3-meter springboard at the 1984 Olympics in Los Angeles, earned gold medals on platform at the 1981 FINA World Cup in Mexico City and the 1981 World University Games and won bronze on 3-meter at the 1986 World Championships. He also qualified for the 1980 Olympics, but did not compete because of the Chinese boycott.

Coaching career
Li, a two-time NCAA Coach of the Year (2002, 2006) and nine-time Pac-10 Women's (2001-02-03-05-06-09-10-11-12) and 2009 Pac-10 Men's Diving Coach of the Year and the winner of the 1998 and 1999 United States Olympic Committee's "Diving Developmental Coach of the Year" award, came to USC after serving as the head coach of the Mission Viejo (Calif.) Nadadores Diving Team since 1993.

Li led the Nadadores to the 1998 Junior National Championships team title as well as every Western National team title since 1996. He served as an assistant coach at Mission Viejo from 1989–93, helping the club to consecutive junior team titles from 1991-93.

At Mission Viejo, he produced eight Junior National champions who won a combined 20 individual titles. Among the elite divers Li coached was Erica Sorgi, who has captured five senior national titles since 1996.

Li, 49, was named the 1998 and 1999 U.S. Diving Outstanding Age Group Coach of the Year, was a U.S. team coach at the 1999 Pan Am Games, the 1998 World Diving Championships, the 1998 Goodwill Games and the 1997 World Junior Championships, and earned the Coach of Excellence award at the 1995 Senior National Championships.

Li has had sustained and broad success since joining the USC staff. He has directed eight men's and women's divers to a combined 34 All-American honors, six NCAA titles and 27 conference titles.

In 2001, Li guided Brennan to a pair of All-American honors (and her third consecutive Pac-10 1-meter title) and Fusaro to her first at the 2001 NCAAs. Both also reached the top three at the 2001 U.S. Indoor Championships. Brennan was named Pac-10 Diver of the Year, Fusaro was tabbed as Newcomer of the Year and Li earned his first Pac-10 Coach of the Year honor. A year earlier in 2000, Li helped guide Brennan to her first two All-American honors.

He earned NCAA Coach of the Year honors after directing the women's diving squad to superb results at the 2002 NCAA Championships. Hartley won a pair of NCAA titles and made three finals appearances on her way to 2002 NCAA Women's Diver of the Year while Fusaro also made three NCAA finals appearances. Senior diver Kellie Brennan also scored and just missed earning All-American honors. Also in 2002, Hartley won a silver and a bronze at the 2002 Commonwealth Games while Fusaro qualified for the 2002 U.S. national team.

In 2003, three of Li's divers earned All-American honors. Vincent became Li's first men's diver at USC to do so, taking third in the platform at the 2003 NCAA Championships. At the women's NCAAs, Hartley was a three-time All-American while Nicci Fusaro earned one All-American honor. Hartley also swept the 2003 Pac-10 Championship diving events on the women's side (Fusaro took a pair of seconds) and Vincent won the platform title in the men's meet. For their efforts, Li was named 2003 Pac-10 Women's Coach of the Year for the third consecutive season and Hartley was named Pac-10 Women's Diver of the Year for the second straight year.

Li also served as head coach for the U.S. Diving team that competed at the 2003 Grand Prix Diving Championships in Rome, Italy.

In 2004, Vincent earned All-American honors on the platform, continuing Li's streak of having Trojans earn All-American honors each year he's been at USC. Hilde won his first Pac-10 platform title weeks earlier. Additionally, Hartley represented Canada at the 2004 Olympics (winning bronze on platform synchro) while Li's club diver Rachelle Kunkel made the U.S. team placing 9th on 3-meter springboard. Li was also an assistant coach on the 2004 U.S. Olympic Diving team.

In 2005, Hartley won her third career NCAA title while Ray Vincent earned his third consecutive All-American honors on the platform. Hartley was named 2005 NCAA and Pac-10 women's diver of the year after winning the NCAA 3-meter title and her fifth and sixth career Pac-10 titles a few weeks earlier. She went on to win her second career World Championship gold medal on 1-meter in July, 2005, in Montreal. Vincent also won a Pac-10 title on platform and Troy's men's diving contingent was the highest scoring unit of the meet.

In 2006, Blythe Hartley won her fourth and fifth career NCAA titles with wins on the 1-meter and 3-meter springboard while Hilde made his All-American debut on 3-meter. Hartley, who also earned her 12th (a maximum for a diver) All-American honor with a final appearance on platform, was named NCAA Women's Diver of the Year for the second time. Her five career NCAA titles is tied for second among NCAA women divers. She also won her seventh and eighth career Pac-10 titles (a Pac-10 record). Junior Michael Hilde earned his first career All-American honor with an eighth-place on 3-meter at the NCAAs and he won his second career Pac-10 platform title (Troy's fourth in a row in the event). In addition to Hilde, Jenkins qualified for his first NCAA Championships, marking the third straight year USC has had two men at the NCAAs. It was the seventh year in a row USC featured at least one All-American diver under Li.

In 2007, Kenny Jenkins became the sixth USC diver to garner All-American honors under Li with a fifth place on platform at the 2007 NCAA Championships. Both Jenkins and fellow senior Michael Hilde scored individually at the NCAA Championships in both the 1-meter springboard and platform. Also, Popp reached the NCAAs for the second year in a row and scored for the first time with a 12th-place finish on platform.

In 2008, Starks, as a freshman, was an NCAA point scorer on platform and was a three-time Pac-10 finalist, including a second-place on platform. Freshman Christine Petrilli was third on both 1-meter and springboard at the Pac-10 Championships while senior Kim Popp was also a two-time Pac-10 finalist on the same boards. Also in 2008, Li worked for the USOC at the 2008 Olympics in Beijing as part of the administrative staff that bridged cultural and language gaps between U.S. and China coaches and athletes. While in Beijing, he was able to watch club divers Rittenhouse (springboard synchro) and Haley Ishimatsu (platform synchro) become Olympic finalists.

In 2009, Jones (1-meter and platform) and Ishimatsu (1-meter), then both freshmen, earned a combined three All-American honors, becoming the seventh and eighth All-American divers to compete for Li. Jones also was 10th on 3-meter while Ishimatsu was 12th on platform and Starks scored on platform. In the Pac-10, Jones won a title on platform and was second on both springboards while Starks was a three-time finalist. On the women's side, Ishimatsu won the 3-meter springboard and was second on 1-meter. In the summer of 2009, Li served as the head coach for the U.S. World Championships squad as well as at the international Canada Open Grand Prix. Also in 2009, club diver Haley Ishimatsu won a silver medal at the 2009 World Championships on 10m synchro.

In 2010, Victoria Ishimatsu earned a pair of All-American honors on 1-meter and 3-meter and was 10th on platform at the NCAA Championships. That followed Pac-10 titles on 1- and 3-meter, which helped her earn Pac-10 Diver of the Meet for the second year in a row. Freshman Ariel Rittenhouse finished 12th on 3-meter at the NCAAs and was second on 1-meter and third on 3-meter at the Pac-10s. On the men's side, Jones scored in two NCAA events and was a three-time Pac-10 finalist, including a title on 1-meter. Starks was a two-time Pac-10 finalist.

Also in 2010, Li served as head coach for the U.S. contingent at the first ever Youth Olympic Games in Singapore and was a FINA World Cup Diving Assistant Coach.

In 2011, Ishimatsu was tabbed as the Pac-10 Women's Diver of the Year for the third year in a row after claiming both Pac-12 springboard titles for the second year in a row. She competed in all three boards at the NCAAs, scoring on the 1-meter and platform. Junior Harrison Jones earned All-American honors on 3-meter and won the 1-meter title at Pac-12s. Senior Steven Starks was also a three-time Pac-12 finalist. Also in 2011, Li served as the World Championships USA Diving Team Manager. Li's then-club diver and current Trojan, Haley Ishimatsu (the younger sister of Victoria), won a 2011 U.S. national title on 10-meter.

In 2012 under Li, senior Victoria Ishimatsu won her first career NCAA title and became the first conference diver to win the Women's Diver of the Year four straight years (she was also the first to do it three straight). Ishimatsu won the NCAA title on 1-meter and was seventh on 3-meter, finishing with five career All-American honors. She was named Pac-12 Diver of the Meet for the third year in a row at the 2012 Pac-12 Championships after she won her fourth straight title on 3-meter (386.80) -- becoming the first Pac-12 woman to win four in a row on the same board—and her third consecutive crown on 1-meter (337.05). Freshman men's diver Jordan Gear was a finalist on platform at the Pac-12s last year, taking fourth.

Personal life
Li attended USC from 1985–89 and received a bachelor's degree in physical education in 1989. He won an NCAA title in the 3-meter springboard as a freshman in 1986 and earned All-American honors in the 1-meter springboard. He also earned Pac-10 titles in the 1- and 3-meter springboards that same year. He was not eligible to compete after 1986 because of an NCAA age rule.

Li lives in La Palma, Calif., with his wife Ling, their 22-year-old daughter, Amanda, a graduate of USC, and their toy poodle Coco.

1963 births
Living people
Chinese male divers
Olympic divers of China
Divers at the 1984 Summer Olympics
Asian Games medalists in diving
Divers at the 1978 Asian Games
USC Trojans men's divers
USC Trojans diving coaches
Sportspeople from Guangdong
People from Shantou
Asian Games silver medalists for China
Medalists at the 1978 Asian Games
Universiade medalists in diving
Universiade gold medalists for China
Medalists at the 1979 Summer Universiade
Medalists at the 1981 Summer Universiade
Medalists at the 1983 Summer Universiade


text:
Sidney Gordon (August 13, 1917 – June 17, 1975) was an American right-handed Major League Baseball two-time All-Star outfielder, third baseman, and first baseman.

He had a 13-year career in MLB for the New York Giants (1941–43, 1946–49, and 1955), Boston / Milwaukee Braves (1950–53), and Pittsburgh Pirates (1954–55).  Gordon was one of the Giants' most popular players. In the majors he batted .283, hitting 202 home runs, and batting in 805 runs. In three different years he homered at least once in every park in which he played.  A slugger, he also had a great eye—he drew 731 walks, against only 356 strikeouts.

Harold Ribalow in his book The Jew in American Sports referred to Gordon as the "Solid Man".

Early life
Gordon was born in the Brownsville section of Brooklyn, and was Jewish. His parents were Morris and Rose (née Meyerson) Gordon. Morris emigrated from Russia, and became a plumber and a coal dealer in the United States. Eventually, the family moved to the Flatbush section of Brooklyn.

Gordon went to Samuel J. Tilden High School, where he was a star baseball player.  In 1936, the year he graduated from Tilden, Gordon's high school coach arranged for Gordon to work out for Casey Stengel, then manager of the Dodgers.  Stengel liked what he saw, but soon after the Dodgers fired Stengel.

Gordon attended Long Island University's Brooklyn campus.

Gordon kept playing in sandlot baseball, where he was noticed by scout George Mack of the Giants.  In January 1938, he was signed as undrafted amateur free agent by the Giants, and Mack sent Gordon to the Milford Giants in Milford, Delaware, in the Eastern Shore Baseball League.

Minor leagues

At Milford in 1938, Gordon was put at third base, an unfamiliar position, but responded with a .352 average and 25 homers, while playing every game.  Gordon led the league in hits (145), total bases (256), and triples (9).

In 1939 Gordon played in Three-I League with the Clinton Giants.  He batted .327 and hit 24 triples.   In 1941 he hit .304 and stole 15 bases in the International League.

At the end of the 1941 season, the Giants brought him up.  Wanting to get Gordon more experience as an outfielder, manager Bill Terry sent Gordon to the Jersey City Giants in 1942, where he hit .300.

Major Leagues

NY Giants (1941–43)
On September 11, 1941, he appeared in his first major league game.  The Giants put four Jewish players on the field:  Gordon and Morrie Arnovich in the outfield, Harry Feldman on the mound, and Harry Danning behind the plate.

Gordon's first full year in the majors came in 1943; he hit only .251, but with 32 strikeouts and 43 walks showed discipline at the plate.  He also hit 11 triples, 5th in the league.

World War II (1944–45)

With World War II raging, Gordon spent 1944 and 1945 in the Coast Guard. Bill James listed Gordon as a player who may have lost a shot at the Hall of Fame due to World War II, writing "there are guys in the Hall of Fame who didn't have careers as good as Gordon's, and Sid missed two full seasons due to the war."

NY Giants (1946–49)

Returning to baseball after the war, he was 10th in the league in on-base percentage (.380) in 1946.

In 1947 he hit 8 triples, 6th highest in the league, and a career-high 13 outfield assists.  The Giants broke the single-season home run record, and Gordon hit 13 of their 221.  Giant manager Mel Ott had put together a one-dimensional ball club built around a lot of sluggers with little speed.  Leo Durocher famously observed that Ott was too nice a guy, and his team would finish last.  Durocher listed a number of players who he thought were nice guys, Gordon among them.

In 1948 Gordon changed his approach to hitting under the guidance of Giant coach Red Kress.  As Gordon recalled, "Before 1948 I could hit a fairly long ball, but it always went to right or right-center.  At the Polo Grounds, right-center is just a big out.  Red Kress, a coach on the Giants, used to get me to pull the ball to left. He started out by moving my right-hand grip on the bat around a little and he opened up my stance – I now put my left foot toward third when I hit.  I learned to roll my wrists more and to step into the ball. Pretty soon I was dropping them in left.  Red spent hours working with me on it. I can't give him enough credit."

In 1948 Gordon was 3rd in the National League in slugging percentage (.537), 4th in RBIs (107), 5th in home runs (30; a career high) and at-bats per home run (17.4), 6th in runs (100; a career high) and total bases (280), 8th in batting average (.299), 9th in walks (74) and OBP (.390), and 10th in stolen bases (8).  He was voted onto the All-Star team for his first time.  The Giants held "Sid Gordon Day" at the Polo Grounds, and he received a new car, golf clubs, and a set of luggage.  July 3 was also dubbed "Sid Gordon Day" at Ebbets Field, marking a rare honor for a visiting player.  He finished 4th in voting for the 1948 National League MVP.

After his breakout 1948 season, Gordon held out in the spring of 1949.  He signed for $2,500 ($ today) less than he wanted.  In 1949 he was 4th in the league in at-bats-per-home run (18.8), 5th in home runs (26) and walks (95; a career high), 6th in OBP (.404), and 9th in slugging percentage (.505).  In 1949 he homered twice in one inning, tying a major league record that still stands.  He was voted onto the All-Star team for the second year in a row.  He finished 30th in voting for the 1949 NL MVP.

Boston / Milwaukee Braves (1950–53)

When Durocher took over in late 1949, he wanted speed and a good double play combination.  In December 1949 he traded Willard Marshall, Red Webb, Buddy Kerr, and nice guy Gordon to the Boston Braves for Alvin Dark and Eddie Stanky. The deal having been consummated, Giants owner Horace Stoneham told him that "it broke my heart to let you go," and sent Gordon a check for $2,500 as a token of his respect for the popular slugger.

In 1950, he had a good year, finishing 4th in the league in slugging percentage (.557), 6th in at-bats per home runs (17.8), 7th in obp (.403), 8th in batting average (.304) and doubles (33), and 9th in home runs (27) and RBIs (103), and 10th in walks (78).  He also hit 4 grand slams, tying what was then the major league record.  While he hit only 5 home runs at home, he hit 22 on the road; the 17 home run disparity tied for the greatest disparity ever in one season at the time.  He finished 22nd in voting for the 1950 NL MVP.

Playing for Boston in 1951 and 1952, he moved with them to Milwaukee in 1953.

In 1951 he finished 2nd in the league in RBIs (109; a career high), 8th in the league in home runs (29), runs (96), and at-bats per home runs (19.0), and 9th in slugging percentage (.500) and walks (80).  On August 11 he hit a home run in a doubleheader, the first major league games to be telecast in color.  He finished 16th in voting for the 1951 NL MVP.

In 1952 he finished 4th in the league in home runs (25) and at-bats per home run (20.9), 7th in obp (.384) and slugging percentage (.483), and 8th in walks (77).  He finished 30th in voting for the 1952 NL MVP.

Pittsburgh Pirates (1954–55)

In December 1953 he was traded by the Braves with Larry Lasalle, Fred Walters, Curt Raydon, Sam Jethroe, Max Surkont, and cash to the Pittsburgh Pirates for infielder Danny O'Connell.  It was the only six-for-one trade in major league history, and was surpassed years later only by the 7-for-1 deal that sent Vida Blue from Oakland to San Francisco in 1978.  He hit .306 for the Pirates in 1954.

NY Giants (1955)

In 1955, as the 9th-oldest player in the league, he was back with the Giants, where he ended his baseball career.

Through 2010, he was third in career home runs (behind Shawn Green), fourth in RBIs (behind Buddy Myer), and sixth in hits (behind Brad Ausmus) among all-time Jewish major league baseball players.

Jewish heritage

A well-liked and highly regarded person wherever he traveled, Gordon was nevertheless subjected to a stark case of anti-Semitism.  One day in June 1949 in St. Louis the Cardinals' bench was all over him, hurling antisemitic remarks at him.  But Cards manager Eddie Dyer said, "Sid is a friend of mine", and that Gordon had been attacked not because he was Jewish but because he was a good player and "the good ones receive the attention of bench jockeys."  Gordon for his part took the high road, ignoring the antisemitic remarks and forcing the bigots to admire him.

Gordon is fourth all-time in home runs by Jewish baseball players (behind Hank Greenberg, Shawn Green and Ryan Braun), fourth in RBIs (behind Greenberg, Braun and Green) and fifth in hits (behind Green, Lou Boudreau, Greenberg and Brad Ausmus).  In a 1976 Esquire magazine article, sportswriter Harry Stein published an "All Time All-Star Argument Starter", consisting of five ethnic baseball teams.  Gordon was the left fielder on Stein's Jewish team.

Honors
Member of the National Jewish Sports Hall of Fame (2004).
Inducted into the International Jewish Sports Hall of Fame (2010).

Personal life
Gordon married his high school sweetheart Mary Goldberg in 1940.  They had two sons, Michael and Richard.  Michael was a catcher in the minors from 1963 to 1965.

Death
Gordon was playing softball in Central Park in New York on June 17, 1975, when he had a heart attack.  Taken to Lenox Hill Hospital, he died several hours later.  He was 57 years old.  His wife Mary and two sons survived him.  He was buried at the New Montefiore Cemetery in Farmingdale, New York.

See also
List of select Jewish baseball players

References

External links

1917 births
1975 deaths
Boston Braves players
Jewish American baseball players
Jewish Major League Baseball players
LIU Brooklyn Blackbirds baseball players
Major League Baseball left fielders
Major League Baseball third basemen
Milwaukee Braves players
National League All-Stars
New York Giants (NL) players
People from Flatbush, Brooklyn
Pittsburgh Pirates players
Samuel J. Tilden High School alumni
Sportspeople from Brooklyn
Baseball players from New York City
Burials at New Montefiore Cemetery
People from Brownsville, Brooklyn
United States Coast Guard personnel of World War II
20th-century American Jews


text:
Hydrochlorotiazyd () – organiczny związek chemiczny z grupy tiazydów, lek stosowany w leczeniu nadciśnienia tętniczego.

Budowa i działanie
Lek o budowie sulfonamidowej, o maksymalnej efektywności 15%. Jak inne tiazydy, działa w końcowym korowym odcinku części wstępującej pętli Henlego oraz w początkowej części kanalika dalszego.

Następstwem jego działania jest zwiększone wydalanie sodu, potasu i magnezu oraz zatrzymanie wapnia.

Farmakokinetyka
Dobrze wchłaniany z przewodu pokarmowego. Działanie moczopędne występuje po 2 godzinach i utrzymuje się przez 6 do 12 godzin.
Długotrwałe stosowanie może prowadzić do spadku skuteczności, po nagłym odstawieniu może nastąpić podwyższenie ciśnienia tętniczego.

Wskazania
Wskazaniami do stosowania leku mogą być: niewydolność serca, obrzęki, nadciśnienie samoistne, hipokalcemia, hiperkalciuria, moczówka prosta.

Interakcje
Podczas jednoczesnego stosowania hydrochlorotiazydu i metyldopy może nastąpić hemoliza.

Działania niepożądane
Stosunkowo często mogą występować działania niepożądane typu hipokaliemia, hipowolemia i hiponatremia wynikające z samego mechanizmu działania leku. Zdarzają się również reakcje nadwrażliwości. Inne działania niepożądane (uczucie zmęczenia, zaburzenia snu) zdarzają się rzadko.

W latach 2017–2018 opublikowano wyniki badań wskazujących na kilkukrotny wzrost ryzyka wystąpienia dość rzadkich nowotworów skóry (raka podstawnokomórkowego i raka kolczystokomórkowego) u osób przyjmujących hydrochlorotiazyd. Spowodowane jest to działaniem fotouczulającym tego związku, w związku z czym zaleca się, aby osoby go przyjmujące ograniczały ekspozycję na słońce.

Przeciwwskazania
Nadwrażliwość na hydrochlorotiazyd i inne sulfonamidy, niewydolność nerek, ciężkie zaburzenia czynności wątroby. Dna, hiperkalcemia, hiponatremia, ciąża, laktacja. U dzieci do 2 rż. stosowany tylko w wyjątkowych przypadkach.

Przypisy

Bibliografia

Benzenosulfonamidy
Heterocykliczne związki siarki o pierścieniu nienasyconym
Leki z listy leków podstawowych Światowej Organizacji Zdrowia
Sultamy
Sześcioczłonowe heterocykliczne związki siarki
Tetrahydroazyny
Tiazydy
Związki chloroaromatyczne


text:
Hans Arnold Heilbronn  (8 October 1908 – 28 April 1975) was a mathematician.

Education
He was born into a German-Jewish family. He was a student at the universities of Berlin, Freiburg and Göttingen, where he met Edmund Landau, who supervised his doctorate. In his thesis, he improved a result of Hoheisel on the size of prime gaps.

Life
Heilbronn fled Germany for Britain in 1933 due to the rise of Nazism. He arrived in Cambridge, then found accommodation in Manchester and eventually was offered a position at Bristol University, where he stayed for about one and a half years. There he proved that the class number of the number field  tends to plus infinity as  does, as well as, in collaboration with Edward Linfoot, that there are at most ten quadratic number fields  of the form ,  a natural number, with class number 1. On invitation of Louis Mordell he moved back to Manchester in 1934, but left again only one year later, accepting the Bevan Fellowship at Trinity College, Cambridge. In Cambridge Heilbronn published several joint papers with Harold Davenport, in one of which they devised a new variant of the Hardy-Littlewood circle method, now sometimes referred to as the Davenport-Heilbronn method, proving that for any indefinite diagonal form  of degree  in more than  variables whose coefficients are not all in rational ratio there exists  in  such that  is arbitrarily small. During the Second World War he was briefly interned as an enemy alien but released to serve in the British Army.  In 1946 he returned to Bristol, becoming Henry Overton Wills Professor of Mathematics. He was elected a Fellow of the Royal Society in 1951 and was president of the London Mathematical Society from 1959 to 1961.

Heilbronn and his wife moved to North America in 1964. He stayed at the California Institute of Technology for a while, then moved on to Toronto, where he was Professor of Mathematics at the University of Toronto from 1964 to 1975. He became a Canadian citizen in 1970.

His PhD students include Inder Chowla, Tom Callahan and Albrecht Fröhlich.

The Heilbronn Institute for Mathematical Research is named in his honour.

See also

 Class number problem
 Deuring–Heilbronn phenomenon
 Heilbronn triangle problem
 Heilbronn set
 Heilbronn Institute for Mathematical Research
 List of German Canadians

References

1908 births
1975 deaths
20th-century German mathematicians
Canadian mathematicians
Canadian people of German-Jewish descent
20th-century British mathematicians
Number theorists
Academics of the University of Bristol
Fellows of Trinity College, Cambridge
Academic staff of the University of Toronto
Fellows of the Royal Society
Jewish emigrants from Nazi Germany to the United Kingdom
German emigrants to Canada
Jewish Canadian scientists
Canadian Fellows of the Royal Society


text:
Събития
 2 ноември – Начало на управлението на Директорията във Франция.

Родени
 Емануил Васкидович, български просветен деец
 Йосиф Волф, немски мисионер
 18 януари – Анна Павловна, кралица на Нидерландия
 21 февруари – Антонио Лопес де Санта Ана, мексикански военачалник и политик
 19 април – Кристиан Готфрид Еренберг, германски естествоизпитател
 13 май – Павел Шафарик, словашки филолог
 19 май – Джонс Хопкинс, американски бизнесмен
 4 юли – Карл Айхвалд, руски учен
 20 август – Робърт Стоктън,
 16 септември – Саверио Меркаданте, италиански композитор
 31 октомври – Джон Кийтс, Английски поет
 21 декември – Леополд фон Ранке, германски историк

Починали
 Якоб Фридрих Ерхарт, германски ботаник
 26 януари – Йохан Кристоф Фридрих Бах, германски композитор
 31 август – Франсоа-Андре Филидор, френски музикант и шахматист


text:
Padang Rambun is een bestuurslaag in het regentschap Seluma van de provincie Bengkulu, Indonesië. Padang Rambun telt 1680 inwoners (volkstelling 2010).

Plaats in Bengkulu


text:
Ca n'Isach és un poblat neolític situat al municipi de Palau-saverdera (Alt Empordà), als contraforts de la Serra de Rodes en un mirador natural de la plana empordanesa i el golf de Roses. Es va descobrir a finals de febrer de l'any 1987 durant l'obertura d'un carrer per la urbanització per E. Carreras i M.D. Piñero, membres de GESEART. Des d'aleshores s'hi han fet diverses intervencions.

Ubicació
El poblat està situat dins de la urbanització de Mas Isach, al municipi de Palau-saverdera, al marge esquerre del Riutort. L'accés és fàcil, es troba a la part més alta de la urbanització, situat al vessant sud de la serra de Rodes-Pení, que correspon a l'extrem més oriental de la serralada Pirinenca, a una cota de 100 metres d'altitud.

Coordenades UTM: X: 511120.97 Y: 4685079.25

Urbanisme i cabanes
De l'assentament de Ca N'Isach només coneixem per ara l'espai d'habitatge primer (o estructura 1), que engloba actualment 29 estructures diverses en tres nivells d'ocupació. Es tracta d'un poblat neolític que ocupa una àrea de 800 m2.

Es conserven sòcols dels antics lloc d'habitació del poblat i s'han recuperat materials i eines que han permés datar el poblat, a més d'un possible sistema de tancament. Té un bon estat de conservació.

El poblat estava format per quatre cases subrectangulars en forma d'"U", aparellades, a més d'una gran casa ovalada i aïllada. Totes estaven encarades al sud i no es pot descartar que n'hi hagués hagut més, però haurien desaparegut per l'erosió.

Les cases subrectangulars, d'uns 7 per 3,5 metres, posseïen un sòcol de pedra seva i algunes tenien un porxo. Els murs eren d'un metre d'amplada, formats per una doble filera de paraments, reomplerts amb blocs irregulars. El cobriment devia estar format per una estructura de fusta en doble vessant tapada amb feixines de bruc. La zona frontal duria un entramat de branques, segurament amb un revestiment d'argila a l'altura dels murs.

La gran cabana ovalada, d'uns 10 per 7 metres, tenia uns murs d'un metre i mig d'amplada. Estaven formats per una doble renglera de lloses clavades amb parament de pedra seca l damunt i un reompliment de diverses mides. El sistema de cobriment seria similar a l'anterior, però adequat a les seves grans dimensions. Aquesta gran cabana possiblement servia com a espai comunitari, on es realitzarien algunes tasques essencials per a la comunitat: cuinar els aliments, netejar i moldre els cereals, teixir teles per als vestits, etc.

Fases
S'han diferenciat tres fases arquitectòniques o d'ocupació a partir dels objectes recuperats i les datacions radiomètriques.

Neolític mitjà inicial (4700 – 4100 aC)
Relacionable amb el Grup de Montboló. Diverses estructures d'habitació (sitges i focs), però cap es relaciona amb els murs perimetrals de les habitacions, s'obren per sota dels seus fonaments.

Neolític mitjà ple (4100 – 3400 aC)
Relacionable amb el Grup Empordanès. És la fase més important: trobem nombroses estructures d'habitació (focs, sitges, murs, forats de pal, cisterna) que s'interrelacionen clarament amb els murs perimetrals de les habitacions, adossant-s'hi sovint i amb unes cotes iguals o superiors a les dels seus fonaments.

Destaca la cultura material recuperada: vasos ceràmics (es recuperen un total de 3730 fragments ceràmics) i es distingeixen els vasos d'emmagatzematge (gerres cilíndriques) dels vasos domèstics (bols, escudelles, tasses carenades i olles); indústria lítica tallada en sílex, quars i cristall de roca; indústria lítica polida; objectes d'ornament; elements de molta com molins, mans de molí o discos retallats.

Un dels espais d'habitatge més espectacular és de planta ovalada (10 x 15 metres), però li manca tot el costat est per l'erosió. La coberta debia de ser una estructura de branques i brucs muntada sobre cairats. La màxima alçada conservada són uns 50 – 60 cm.

Neolític final (3400 – 2700 aC)
Tipus Veraza. Molt mal determinada, només es basa en tres focs i troballes superficials fetes per tota l'àrea del jaciment.

La cultura megalítica i ca n'Isach
A la Serra de Rodes i el Cap de Creus existeix una forta concentració de dòlmens (37 monuments), bàsicament sepulcres de corredor i també un agrupament de cistes amb túmul (6 monuments), un tipus de tomba desconeguda a l'Albera, però freqüent al Baix Empordà.

Hi ha una referència directa d'un monument megalític d'Isidre Macau quan l'any 1932 va a visitar-lo. En aquell moment només es conservava la capçalera, que feia 1,65 m d'amplada i 1,98 d'alçada. La resta de lloses que haurien format part del sepulcre estaven repartides en múltiples parets de vinya.

Alguns elements arqueològics, com la presència d'inscultures (cassoletes i reguerons), tant als murs com en bloc dins de les estructures, o discos sobre esquist, semblen confirmar la suposició que es tractaria d'un hàbitat del neolític mitjà relacionat amb els sepulcres de corredor propers.

A la Serra de Rodes i Cap de Creus existeix una forta concentració de dòlmens, bàsicament sepulcres de corredor i agrupaments de cistes amb túmul. Els sepulcres de corredor més propers a Ca n'Isach són Mas Bofill i la Devesa.

Intervencions
1987 – 1994: excavacions diverses dirigides per S. Aliaga, J. Chinchilla, O. Mercadal i J. Tarrús. Es documenten diverses estructures d'hàbitat i un possible sistema de tancament.
 1987, del 20 de novembre al 21 de desembre: excavació d'urgència, es comprova la zona on es preveu construir. Determinació de la cronologia del jaciment.
 1988: projecte d'investigació, anàlisi de carbons i fustes (ullastre, alzina, tamariu i bruc).
 1989, de l'1 al 21 de juliol: projecte d'investigació, excavació de l'estructura d'hàbitat.
 1990 – 1993: diversos projectes d'investigació.
 1994, del 25 de juny al 5 de juliol: projecte d'investigació de la Universitat de Girona. Setena campanya d'excavacios, es preveu convertir el jaciment en una zona visitable.
2001 – 2003: projecte de consolidació, restauració i adequació del jaciment dut a terme pel GESEART.

2005, del 15 d'octubre al 31 de desembre: intervenció preventiva

Encara hi ha zones per excavar on es creu que es trobaran més estructures.

Gestió i difusió
Segons un conveni fet el 15 de juliol del 2012 entre l'Ajuntament de Palau Saverdera i l'Associació Via Pirena , aquest jaciment s'ha de mantenir i ha de servir per divulgar el megalitisme i se l'inclou en la ruta megalítica de Palau Saverdera.

Actualment s'hi fan visites puntuals per a escoles i una sèrie de tallers per entendre la vida en un poblat neolític.

El material extret es troba al Museu Arqueològic Comarcal de Banyoles.

Una de les antigues cases del poblat ha estat reconstruïda per facilitar la comprensió del jaciment arqueològic.

Bibliografia
 CURA, M.; FERRAN, A.M. Sepulcros megalíticos de la Sierra de Roda (Alto Ampurdán-Gerona). Barcelona: Universidad de Barcelona. Instituto de Arqueología y Prehistoria, 1970. (Corpus de sepulcros megalíticos; 6. España).
 TARRÚS, J. [et al.]. "Fases estructurals i cronològiques a l'hàbitat neolític de Ca n'Isach (Palau-saverdera, Alt Empordà)". A: Actes del I Congrés del Neolític a la península Ibèrica. Formació i implantació de les comunitats agrícoles. Gavà-Bellaterra, 27, 28 i 29 de març de 1995. Dins: Rubricatum. Revista del Museu de Gavà, núm. 1. Gavà: Museu de Gavà, 1996. Vol. 1. p.429-438.
 TARRÚS, J., CARRERAS, E.; CUSTOJA, A.. "La restauració del poblat neolític de Ca n'Isach (Palau-saverdera, Alt Empordà): els treballs de l'any 2001". Sisenes Jornades d'Arqueologia de les Comarques de Girona. Sant Joan de les Abadesses, 10 i 11 de maig de 2002. p.449-450.
 TARRÚS, J.. Poblats, dòlmens i menhirs. Els grups megalítics de l'Albera, serra de Rodes i cap de Creus (Alt Empordà, Rosselló i Vallespir Oriental). Girona: Diputació de Girona, 2002.
 TARRÚS, J.; CARRERAS, E.. "La restauració i adequació per la visita del poblat neolític de Ca n'Isach. Campanyes 2002-2003 (Palau-saverdera, Alt Empordà)". A: Setenes Jornades d'Arqueologia de les Comarques de Girona, La Bisbal d'Empordà, 4 i 5 de juny de 2004. Girona, 2004. I. p.71-77.
 TARRÚS, J.; CHINCHILLA, J.; ALIAGA, S. [et al.]. Memòria de Ca N'Isach (Palau-saverdera, Alt Empordà) 1987-1990 – Un assentament a l'aire lliure del Neolític Mitjà.

Vegeu també

 Megalitisme

Referències

Jaciments arqueològics de Catalunya
Neolític a Catalunya
Palau-saverdera


text:
I Failure sono un gruppo musicale statunitense formatosi nel 1990 a Los Angeles, California. La band divenne famosa nella prima parte degli anni novanta grazie alla sua musica che mescolava forti sonorità metal con melodie sperimentali e pop. Fu anche una delle poche band rock all'inizio degli anni novanta a unire i classici elementi del grunge a generi diversi e più elaborati come space rock e metal, contribuendo a gettare le basi per quello che sarebbe diventato il post-grunge negli anni successivi.

Dopo essersi sciolta nel novembre del 1997, la band è ritornata in piena attività nel 2014.

Formazione

Formazione attuale
 Ken Andrews – voce, chitarra, basso (1990-1997, 2014-presente)
 Greg Edwards – basso, chitarra, percussioni, tastiera (1990-1997, 2014-presente)
 Kellii Scott – batteria, percussioni (1994-1997, 2014-presente)

Ex componenti
 Robert Gauss – batteria, percussioni (1992-1993)
 Troy Van Leeuwen – chitarra (1996-1997)

Discografia

Album in studio
 1992 – Comfort
 1994 – Magnified
 1996 – Fantastic Planet
 2015 – The Heart Is a Monster
 2018 – In the Future Your Body Will Be the Furthest Thing from Your Mind
 2021 – Wild Type Droid

Raccolte
 2004 – Golden
 2006 – Essentials

EP
 2014 – Tree of Stars

Singoli
 1991 – Count My Eyes/Comfort
 1991 – Pro-Catastrophe/Dipped in Anger
 1994 – Moth
 1994 – Empty Friend
 1996 – Stuck on You
 1996 – Saturday Savior
 1996 – Pitiful
 2014 – Come Crashing
 2014 – The Future

Note

Collegamenti esterni

 Profilo ufficiale su Facebook
 Profilo ufficiale su Twitter


text:
Claudia Emmert (* 1965 in Stuttgart) ist eine deutsche Kunsthistorikerin und Kuratorin. Seit Oktober 2014 ist sie Direktorin und Geschäftsführerin des Zeppelin Museums in Friedrichshafen; davor leitete sie das Kunstpalais in Erlangen.

Beruflicher Werdegang
Claudia Emmert studierte Kunstgeschichte, Germanistik und Romanistik an der Universität Stuttgart. 1997 wurde sie mit der Arbeit Bühnenkompositionen und Gedichte von Wassily Kandinsky im Kontext eschatologischer Lehren seiner Zeit 1896–1914 promoviert. 1992 bis 1994 war sie Dozentin für Kunstgeschichte und Kostümkunde an der Staatlichen Modeschule Baden-Württemberg in Stuttgart und danach bis 1999 Leiterin der Galerie der Stadt Fellbach und stellvertretende Leiterin des Kulturamts Fellbach.

Von 1999 bis 2009 war sie Leiterin des DSV Kunstkontors im Deutschen Sparkassenverlag in Stuttgart und von 2001 bis 2009 Dozentin an den Sparkassen-Akademien und Hochschulen in Potsdam, Bonn, Landshut und Neuhausen auf den Fildern. Von Mai 2009 bis September 2014 war sie Gründungsdirektorin des Kunstpalais und Leiterin der Städtischen Sammlung Erlangen. Im Sommersemester 2014 hatte sie einen Lehrauftrag am Institut für Kunstgeschichte der Friedrich-Alexander-Universität Erlangen-Nürnberg. Seit Oktober 2014 ist sie als Nachfolgerin von Ursula Zeller Direktorin des Zeppelin Museums in Friedrichshafen.

Von 2017 bis 2020 war sie Mitglied im wissenschaftlichen Beirat der 4. Sächsischen Landesausstellung Boom. 500 Jahre Industriekultur in Sachsen, die vom Deutschen Hygiene-Museum, Dresden ausgerichtet wurde. 2020 entwickelte sie gemeinsam mit dem Team des Zeppelin Museums eine Online-Diskursplattform debatorial.de, die erstmals zur Ausstellung "Beyond States. Über die Grenzen von Staatlichkeit" gelauncht wurde.

2021 war sie zum "Runden Tisch Museen und Klimaschutz" der Beauftragten der Bundesregierung für Kultur und Medien eingeladen. Seit 2022 ist sie Mitglied der Arbeitsgruppe "Klimaschutz und Nachhaltigkeit in Museen" des Deutschen Museumsbundes.

Am 4. November 2022 wurde sie im Rahmen der Jahrestagung im Deutschen Technikmuseum in Berlin in den Vorstand von ICOM Deutschland gewählt. Für die Amtszeit 2023 bis 2025 vertritt sie ICOM Deutschland im "Fachausschuss Bildung" des Deutschen Kulturrates.

Claudia Emmert ist verheiratet mit dem Journalisten und Autor Olaf Deininger.

Ausstellungen (Auswahl)
 Draußen vor der Tür. Fotografien zum Kriegsende. Mit Robert Capa, Hannes Kilian, Hilmar Pabel, Wolf Strache, Hansel Mieth und Otto Hagel, Rathaus Fellbach, 1995
 Konstellationen. Kunst aus Katalonien und Baden-Württemberg. Mit Joan Brossa, Antoni Tàpies, Susana Solano, Jürgen Brodwolf, Andrea Zaumseil, Rosalie, Galerie der Stadt Fellbach, 1998
 Meret Oppenheim Meets Man Ray. Fotografien, Grafiken und Objekte. Galerie der Stadt Fellbach, 1998
 August Sander. Antlitz der Zeit. Rathaus Fellbach, 1999
 Günther Uecker. Galerie der Stadt Fellbach, 1999
 Stephan Balkenhol. Deutscher Sparkassenverlag, Stuttgart, 2004
 Zhang Huan. Deutscher Sparkassenverlag, Stuttgart, 2008
 Glück Happens. Mit Lars Arrhenius/Daniel Westlund, Birgit Brenner, Mona Hatoum, Runa Islam, Christian Jankowski, Šejla Kamerić, Katharina Karrenberg, Aleksandra Mir, Karina Nimmerfall, Peter Piller, Tobias Rehberger, Luzia Simons, Alejandro Vidal, Erwin Wurm, Paola Yacoub. Kunstpalais, Erlangen, 2010
 Thomas Stimm. Terra. Kunstpalais, Erlangen, 2011
 M+M. Kommt erst mal zu mir. Kunstpalais, Erlangen, 2011
 Mathilde Rosier. Rite de Passage. Kunstpalais, Erlangen, 2011
 Ironic. Die feinsinnige Ironie der Kunst. Mit John Bock, Shannon Bool, Thorsten Brinkmann, Mark Dion, Anton Henning, Brigitte Kowanz, Ragnar Kjartansson, Peter Land, Patrick Mimran, Sener Özmen, Ahmet Ögüt, Claude Wall. Kunstpalais, Erlangen / Städtische Galerie, Bietigheim-Bissingen, 2011/2012
 Eckart Hahn. Der schwarze Duft der Schönheit. Kunstpalais, Erlangen / Kunstmuseum Heidenheim / Städtisches Kunstmuseum Singen, 2011/2012
 Töten. Mit Jenny Holzer, Taryn Simon, Anri Sala, Bjørn Melhus, Yves Netzhammer, Kitty Kraus, Eva und Franco Mattes, Milica Tomic, Parastou Forouhar, Michal Kosakowski, Simon Menner. Kunstpalais, Erlangen, 2012
 Thomas Locher. Parcours. Kunstpalais, Erlangen, 2012
 Benedikt Hipp. Luxstätt. Kunstpalais, Erlangen, 2012
 Common Ground. Mit Thorsten Brinkmann, Eckart Hahn, Andy Hope 1930, Josephine Meckseper, Alexej Meschtschanow. Gloria, Berlin, 2012
 Spiel und Ernst. Mit Robert Barry, Marcel Broodthaers, Eugen Gomringer, Jiri Kolár, Les Levine, Thomas Locher, Nina Neumaier, Cy Twombly. Ausstellung im Rahmen der Tagung "Spiel und Ernst. Formen – Poetiken – Zuschreibungen" der Friedrich-Alexander-Universität Erlangen-Nürnberg, Philosophische Fakultät. Egloffsteinisches Palais, Erlangen, 2012
 Freiheit! Mit Ai Weiwei, Nedko Solakow, CAMP, Artur Żmijewski, Bouchra Khalili, Lars Ø Ramberg, Klara Lidén, Johanna Billing, Alexander Apóstol, Haejun Jo, Nikolaj Bendix Skyum Larsen. Kunstpalais, Erlangen 2013
 Kirstine Roepstorff. Walking Beside Time. Kunstpalais, Erlangen, 2013
 Almut Linde. Radical Beauty. Kunstpalais, Erlangen, 2014
 Affekte. Mit Halil Altındere, Keren Cytter, Cyprien Gaillard, Meiro Koizumi, Aernout Mik, Suzanne Opton, Santiago Sierra, Mathilde ter Heijne, Ryan Trecartin, Bill Viola, Tomoya Watanabe. Kunstpalais, Erlangen, 2014
 Andreas Feininger Aus weiter Ferne. Zeppelin Museum Friedrichshafen, 2015
 Ré Soupault. Das Auge der Avantgarde., Zeppelin Museum Friedrichshafen, 2015
 Anton Henning. Midnight in Paris. Zeppelin Museum Friedrichshafen, 2015
 Mariele Neudecker. Some Things Happen All at Once. Zeppelin Museum Friedrichshafen, 2016
 Möglichkeit Mensch. Körper, Sphären, Apparaturen mit AES+F Group, Christian Jankowski, Jon Rafman, Eva Kot'átková, Ryan Trecartin, Marnix De Nijs, Sašo Sedlaček, Tim Berresheim, Revital Cohen & Tuur Van Balen, Art Orienté Objet, Heather Dewey-Hagborg, Eduardo Kac, Viktoria Modesta, Hiroshi Ishiguro und Mariechen Danz, mit Co-Kurator Jörg Scheller, Zeppelin Museum Friedrichshafen, 2016
 Otto Dix - Alles muss ich sehen! Ausstellung zum 125. Geburtstag von Otto Dix, zusammen mit Kuratorin Ina Neddermeyer, Zeppelin Museum Friedrichshafen, 2016/2017
 Ottmar Hörl - Aller Anfang ist schwer, Installation von Ottmar Hörl. Gemeinsam kuratiert mit Carolin Gennermann. Zeppelin Museum Friedrichshafen, 2017
 KULT! Legenden, Stars und Bildikonen, mit Halil Altındere, Kenneth Anger, Yael Bartana, Candice Breitz, Aleksandra Domanović, Dani Gal, Christoph Girardet, Benedikt Hipp, Josh Kline, Johannes Paul Raether, Jeremy Shaw, Julius von Bismarck und Aby Warburg. Gemeinsam kuratiert mit Ina Neddermeyer, Jürgen Bleibler, Sabine Mücke und Friederica Ihling. Zeppelin Museum Friedrichshafen, 2017
 Max Ackermann: Der Motivsucher., gemeinsam kuratiert mit Ina Neddermeyer. Zeppelin Museum Friedrichshafen, 2017
 Schöne neue Welten. Virtuelle Realitäten in der zeitgenössischen Kunst, mit Halil Altındere, Salome Asega & Reese Donohue & Tongkwai Lulin, Trisha Baga, Banz & Bowinkel, micha cárdenas, Harun Farocki, Forensic Architecture, Sidsel Meineche Hansen, Florian Meisenberg, The Nest Collective. Gemeinsam kuratiert mit Ina Neddermeyer. Zeppelin Museum Friedrichshafen, 2017
 2 Innovationen! Zukunft als Ziel, gemeinsam kuratiert mit Jürgen Bleibler und Barbara Waibel. Zeppelin Museum Friedrichshafen, 2018
 Eigentum verpflichtet. Eine Kunstsammlung auf dem Prüfstand, gemeinsam kuratiert mit Fanny Stoye und Sabine Mücke. Zeppelin Museum Friedrichshafen, 2018
 Wege in die Abstraktion. Marta Hoepffner und Willi Baumeister, gemeinsam kuratiert mit Ina Neddermeyer. Zeppelin Museum Friedrichshafen, 2019

Auszeichnungen
 Auszeichnung des D&AD Digital and Analog Design Award, London, für die Publikation "Sparkassenkunst", London, 2008
 Auszeichnung des ADC Art Directors Club, Berlin, für die Publikation "Sparkassenkunst", Berlin, 2008

Weblinks

Einzelnachweise

Kunsthistoriker
Museumsleiter
Deutscher
Geboren 1965
Frau


text:
Une région géographique immédiate est, au Brésil, un groupe de municipalités qui a comme référence principale le réseau urbain et possède un centre urbain comme centre, selon une analyse de l'Institut Brésilien de Géographie et de Statistique (IBGE).

Il s'agit d'une division des régions géographiques intermédiaires, tenant compte des cités proches par la dépendance et le déplacement de la population à la recherche de biens, service et travail.

Histoire
Les régions géographiques immédiates ont été proposées en 2017, comme actualisation de la division régionale du Brésil et correspondent à une révision des anciennes micro-régions qui étaient en vigueur depuis 1989. Les régions géographiques intermédiaires à leur tour remplacèrent les méso-régions. La division de 2017 eut comme objectif de contempler les transformations du réseau urbain et de sa hiérarchie qui se sont passés depuis les divisions antérieures pour être utilisées pour les actions de planification et gestion de politiques publiques et pour la publication de statistiques et études du IBGE.

Dans la division antérieure , il y eut d'abord un groupement des municipalités en méso-régions et ensuite leur séparation en micro-régions. Dans la division de 2017, il y eut le contraire. D'abord, a été faite la division en régions géographiques immédiates et ensuite celles-ci fut regroupées en régions géographiques intermédiaires.

Voir aussi
 Subdivisions du Brésil
 Liste des Régions géographiques intermédiaires et immédiates du Brésil

Notes et références

Subdivision au Brésil


text:
Daniel Jacob Henry Woodhead (born January 25, 1985) is an American amateur golfer and former professional football player.  He played college football as a running back for the Chadron State Eagles and was signed by the New York Jets of the National Football League (NFL) as an undrafted free agent in 2008. He also played for the New England Patriots, San Diego Chargers and Baltimore Ravens.

Woodhead set several NCAA college football rushing records, including the single season rushing and all-time rushing records. In 2006 and 2007, he won the Harlon Hill Trophy, awarded to the best player in NCAA Division II, making him the third player to win the trophy twice in its history (the other players are Johnny Bailey and Dusty Bonner). On October 6, 2007, Woodhead became the NCAA all-time, all-division leading rusher. Woodhead held this record until it was broken by Mount Union running back Nate Kmic on December 13, 2008. With the Patriots, Woodhead made his lone Super Bowl appearance in 2011. He finished the game with four catches for 42 yards and a touchdown while rushing seven times for 18 yards, but the Patriots fell to the New York Giants 21-17.

Afer his football career, he became a golfer, qualifying for United States Golf Association championship tournaments.

Early years
Woodhead played football at North Platte High School in North Platte, Nebraska, and broke many records. North Platte reached the state finals in 2001, with Woodhead's help after beating Millard North High School team 24–21. Woodhead blocked a field goal attempt late in the fourth quarter to give North Platte possession with only minutes left. North Platte's Ben Woodhead, Woodhead's older brother, threw a pass down field to set up a game-winning field goal by Jake McCarthy. However, North Platte went on to lose the state championship 28–14 to Millard West High School.

In Woodhead's junior season, his team went 8–1 in the regular season, and won two games in the playoffs before falling to Millard North in the semifinals.

In Woodhead's senior season, North Platte had its first undefeated regular season in 40 years, going 9–0. The team went on to beat Omaha North High School in the first round of the playoffs, Bellevue East in the second round, and finally lost to Millard North 21–7 in the semifinals for the second year in a row. Woodhead finished as Nebraska's Class A leading rusher, as well as Nebraska's Class A all-time leading rusher with 4,891 yards (2000–2003). North Platte High's quarterback that year, Derek Enderle, also finished as the state's leading passer. This marked the first time in North Platte's history that the football team finished with the state's leading passer and rusher in the same season.

In addition to being a star in football, Woodhead was also a four-year letterman that set school or state records in three other sports; in track & field, he broke the school record after sprinting a blistering 10.5 seconds in the 100-meter dash; in basketball, he once scored 47 points in a game; in soccer, he netted 16 goals in a season.

College career
In 2004, Woodhead began attending Chadron State College in Chadron, Nebraska, where he rushed for 1,840 yards as a true freshman. Woodhead was the first recipient of a full athletic scholarship at Chadron State in its 96-year history.

In 2005, Woodhead carried the ball 278 times for 1,769 yards, averaging 6.4 yards per carry, and 21 touchdowns. He also had 30 receptions for 367 yards, averaging 12.2 yards per reception.

In 2006, through 12 games, Woodhead rushed for 2,740 yards, a new all-division single season rushing record, surpassing Kavin Gaillaird. Including the playoffs, his rushing yards in 2006 totaled 2,756. He also led his team to the NCAA Division II playoffs in 2006, losing to Northwest Missouri State. Northwest Missouri State managed to hold Woodhead to a season low 16 yards rushing on 16 carries while giving up 79 yards receiving, which was more than double anyone on the Northwest Missouri team. Chadron also had 327 yards of total offense compared to Northwest Missouri State's 306.

Through 39 games, Woodhead's 606 points equated to 15.5 points a game, the highest ever in NCAA Division II. Only Dan Pugh of Mount Union College, a Division III school in Alliance, Ohio, with 248 points in 2002 and Barry Sanders of Oklahoma State with 234 in 1988, had ever scored more points in a season than Woodhead scored in 2006. However, in 2007 Abilene Christian University's Bernard Scott broke Woodhead's Division II record by scoring 39 touchdowns (234 points).

Woodhead accumulated 7,441 yards on the ground, for his career, giving him a career average of 190.8 yards per game. He rushed for more than 200 yards in 19 of his 39 appearances and scored in 37 consecutive games, both of which are NCAA all-division records.

After a 208-yard game against Western New Mexico in 2007, he became college football's all-time leading rusher, breaking the record previously held by R.J. Bowers, who played for Grove City College, a Division III school in Pennsylvania from 1997–2000. Nate Kmic broke the all division record with 8,074 for Mount Union College. Woodhead is also just the sixth NCAA Division II player to rush for more than 1,000 yards in four seasons.

He recorded 9,259 all-purpose yards, which ranked second on the NCAA all-time list at the time of his college career ending.

Woodhead is also tied with Germaine Race (Pittsburg State 2003–2006) for first place in Division II in career scoring with 654 points on 109 touchdowns. Woodhead is only the second player in collegiate history to score more than 100 touchdowns. Nate Kmic set the new all-time record in 2009, finishing his career with 130 touchdowns for Mount Union College.

Barry Sanders is the only college player to accumulate more all-purpose yards than the 3,159 that Woodhead gained in 2006, as he gained 3,250 as a junior at Oklahoma State University in 1988, when he won the Heisman Trophy. Woodhead ranked 10th in Division-II in career all-purpose yards with 7,349 after his junior season. The Division-II leader is Brian Shay of Emporia State with 9,301 yards, including 1,207 on kickoff returns, 1995–1998.

Woodhead was a Harlon Hill Trophy candidate in 2004, 2005, 2006, and 2007, winning the award in both 2006 and 2007.

When interviewed, Woodhead stated that Nebraska never showed much interest in him and that he wanted to go somewhere where he was wanted. Chadron State showed a lot of interest in him, which is where he ended up. While at Chadron State, he majored in math education.

Professional career
Woodhead did not receive an invite to the NFL Scouting Combine, so he had to use his pro day to show his abilities. According to a report on NFLDraftWatch.net, he ran the 40-yard dash in times of 4.33 to 4.38 seconds, which would have been the second-fastest among all running backs at the NFL Combine in March 2008. He posted the best pro-agility time of 4.03 seconds, the second-best vertical jump at , and the best 60-yard shuttle time (11.2 seconds). He also bench pressed  20 times.

New York Jets
Woodhead went undrafted in the 2008 NFL Draft. However, he received a call from the New York Jets moments before the draft ended, about the two parties coming to an agreement on an undrafted rookie free agent contract. It was announced shortly after, that Woodhead had signed a deal with the organization.

On July 26, 2008, Woodhead was carted off the field due to an injury. He spent his entire rookie season on injured reserve.

On September 3, 2009, the Jets faced the Philadelphia Eagles in a preseason matchup. During this game, Woodhead rushed for 158 yards, the NFL's second-highest preseason total since 1992, and two touchdowns. Woodhead initially survived final cuts in September 2009, only to be waived a day later on September 6. He was re-signed to the Jets' practice squad on September 8. In October, Woodhead was moved from running back to wide receiver and on October 17, he was signed to the active roster after Jerricho Cotchery and Brad Smith became injured.

Woodhead saw his first regular season action on October 25, 2009. In the 38–0 win over the Oakland Raiders, Woodhead rushed three times for 24 yards. Overall, he finished the 2009 season with 15 carries for 64 rushing yards and eight receptions for 87 receiving yards.

Woodhead was released by the Jets on September 14, 2010.

New England Patriots

Woodhead was signed by the New England Patriots on September 18, 2010, one day before the team's Week 2 matchup against the New York Jets. The team had an open roster spot for Woodhead after the trade of Laurence Maroney; Woodhead was inactive for the game, which saw longtime Patriots third-down running back Kevin Faulk go down for the season with a knee injury. On September 26, making his Patriots debut as well as his first career start, Woodhead had a 22-yard touchdown run against the Buffalo Bills, his first NFL touchdown. In Week 4, Woodhead added an 11-yard touchdown reception in a win over the Miami Dolphins. Against the Indianapolis Colts in Week 11, Woodhead had a 36-yard touchdown run in a Patriots win.

On November 19, 2010, Woodhead signed a two-year contract extension with the Patriots, through the 2012 season.

Woodhead finished the 2010 season with three starts in 14 games played. He had 97 carries for 547 yards (5.6 yard average), and 5 rushing touchdowns. He also caught 34 passes for 379 yards and one receiving touchdown. Woodhead was part of the Patriots postseason roster until the team lost 28–21 to his former team, the New York Jets, in the Divisional Round.

In the 2011 season, Woodhead had 77 carries for 351 rushing yards and a touchdown to go along with 18 receptions for 157 yards. The Patriots finished with a 13–3 record and won the AFC East. In the Divisional Round against the Denver Broncos, he had four carries for 25 yards in the 45–10 victory. In the AFC Championship, he had six carries for 18 yards and a seven-yard reception in the 23–20 victory over the Baltimore Ravens. On February 5, 2012, he made a catch in the second quarter of Super Bowl XLVI to score the first touchdown in the game for the Patriots. New England would eventually lose the game to the New York Giants 21–17. Woodhead finished with four catches for 42 yards and a touchdown while rushing seven times for 18 yards.

In the 2012 season, Woodhead had 76 carries for 301 yards and four touchdowns to go along with 40 receptions for 446 yards and three touchdowns.

San Diego Chargers
Woodhead agreed to terms with the San Diego Chargers on March 15, 2013. He signed a two-year, $3.5 million contract. The deal included a $1 million signing bonus.
He scored his first touchdown as a Charger in a Week 4 matchup against the Dallas Cowboys. The Chargers won the game and Woodhead ended up with two touchdown catches. Sharing time with Ronnie Brown as the team's backup to Ryan Mathews, Woodhead enjoyed a career year. He led all NFL running backs with six touchdown receptions and was second with 76 catches for 605 yards in the regular season. He also had 106 carries for 429 yards, averaging 4.0 yards per attempt, for an overall 1,034 yards and eight touchdowns; he added a dimension missing in San Diego's offense since Darren Sproles departed after 2010. Of all the Chargers free agent acquisitions in 2013, quarterback Philip Rivers said he "was most excited about" Woodhead.

Against the Buffalo Bills in Week 3 of 2014, Woodhead suffered a leg and ankle injury and was carted off the field. His season ended after he was diagnosed with a broken fibula. In limited time in the 2014 season, he had 38 rushing yards and five receptions for 34 yards.

After recovering from a broken fibula, Woodhead had a strong showing against the Detroit Lions, rushing for 43 yards and scoring two touchdowns. Against the Cleveland Browns, Woodhead had 54 rushing yards that included a 19-yard rush that set up a game-winning field goal by Josh Lambo and also had 84 receiving yards, one of those catches being for 61 yards, the longest of his career. Against the Miami Dolphins, Woodhead scored three touchdowns on six receptions, and another touchdown running the ball for a single-game career-high for touchdowns in a game. He scored 24 total points in the game, which was the most by any player in a single game in the 2015 season. Overall, he finished the 2015 season with 98 carries for 336 rushing yards and three touchdowns to go along with 80 receptions for 755 receiving yards and six touchdowns.

In the 2016 Week 2 matchup against the Jacksonville Jaguars, Woodhead suffered a torn ACL and was placed on injured reserve, ending his season.

Baltimore Ravens
On March 9, 2017, Woodhead signed a three-year contract with the Baltimore Ravens. In Week 1, Woodhead suffered a hamstring injury on the Ravens' opening drive and was initially ruled out for 4–6 weeks. On September 14, 2017, Woodhead was placed on injured reserve, causing him to miss at least eight weeks. He was activated off injured reserve to the active roster on November 18, 2017.

On March 13, 2018, Woodhead was released by the Ravens. Later that week, on March 17, Woodhead announced his retirement after 10 seasons in the league.

Career statistics

Golf career
At the end of his NFL career, Woodhead, a scratch golfer in high school who picked it up again in college, and especially while in San Diego, was able to qualify for the 2021 U.S. Amateur Four-Ball tournament at Chambers Bay, a major championship venue.

In 2022, Woodhead reached the Final Qualifying Round of the U.S. Open. Woodhead missed in the round by being +10.

Later, he qualified for the Nebraska Amateur Championship as medalist (low score in stroke play), and his swing coach noted the goal is a Masters Tournament qualification through winning the U.S. Mid-Amateur Golf Championship.

Personal life
Woodhead grew up in a close knit family and was homeschooled until the ninth grade. Like him, both of his parents attended Chadron State and his father, Mark, played wide receiver for the Chadron State Eagles in the late 1970s.

Woodhead and his wife, Stacia, began dating when they were freshmen in high school. Together they have four children: Sis, William, Mae Mae and Hopie.

Woodhead hosts a weekly podcast with fellow NFL Veteran Matt Slauson. Woodhead and Slauson talk about their NFL careers, life in retirement, tell funny stories, give advice, and much more.

References

External links

1985 births
Living people
People from Chadron, Nebraska
People from North Platte, Nebraska
Players of American football from Nebraska
American football running backs
American football wide receivers
Chadron State Eagles football players
New York Jets players
New England Patriots players
San Diego Chargers players
Baltimore Ravens players
Ed Block Courage Award recipients


text:
Туманные источники — термоминеральные источники на Чукотском полуострове.
Относятся к территории Чукотского района Чукотского автономного округа России.

Расположены в ненаселённой местности в кратероподобном углублении левобережной террасы в верховьях реки Гильмимлевеем, близ ещё более крупных Мечигменских источников. Ключевая площадка находится у подножия цепи пологих сопок на плоском дне котловины, восточный борт которой более отлогий, а северный обрывистый.

Дебит источников 7 л/с, вынос тепла 410 Ккал/с (1,7 Мвт), базовая температура (глубинные температуры формирования гидротерм) 150—200 °C.

Химический состав вод (мг/л): Na 1000, K 69, Ca 108, Mg 12, Li 4,34.

Туманные источники входят в состав комплексного памятника природы «Термальный».

Примечания

Бассейн Вытгырвеема
Родники Чукотского автономного округа
Минеральные источники
Гидротермальные источники


text:
Turenne ist eine französische Gemeinde mit  Einwohnern (Stand ) im Département Corrèze in der Region Nouvelle-Aquitaine am westlichen Rand des Zentralmassivs. Sie gehört zum Arrondissement Brive-la-Gaillarde und zum Kanton Saint-Pantaléon-de-Larche.

Turenne ist als eines der Plus beaux villages de France (Schönste Dörfer Frankreichs) klassifiziert.

Geografie
Das Dorf liegt 15 Kilometer südlich von Brive-la-Gaillarde an der Départementsstraße D 8, im Tal des Flusses Tourmente. Nordöstlich des heutigen Dorfkerns befindet sich ein Hügel mit der weitgehend erhalten gebliebenen Bauten der mittelalterlichen Festung.

Im Südosten, im Ortsteil Turenne Gare, liegt der Bahnhof der Gemeinde an der Bahnlinie von Brive-la-Gaillarde nach Figeac.

In der Gemeindegemarkung von Turenne entspringt der Tourmente.

Wappen
Beschreibung: In Gold sechs rote Schrägbalken.

Sehenswürdigkeiten

 Mittelalterliche Bauten, darunter der Wachturm La tour César aus dem 7. Jahrhundert und die Burgruine Turenne, sind erhalten geblieben. Die große Uhr stammt aus dem 9. Jahrhundert.
 Die Dorfkirche ist auf das 17. Jahrhundert datiert.
 Ein Altarbild in der Kirche stammt ebenfalls aus dem 17. Jahrhundert.

Geschichte
Zu Turenne gehörte bis 1924 das Dorf Nazareth. Dieses ging an die neu gebildete Gemeinde Jugeals-Nazareth über.

Bevölkerungsentwicklung

Siehe auch
 Vizegrafschaft Turenne

Einzelnachweise

Weblinks

Ort in Nouvelle-Aquitaine
Die schönsten Dörfer Frankreichs


text:
Mattiel ist eine Band aus Atlanta, die von Mattiel Brown angeführt und von Jonah Swilley produziert wird. Mattiel hat drei Alben veröffentlicht: Mattiel im Jahr 2017, Satis Factory im Jahr 2019 und Georgia Gothic im März 2022. Alle Veröffentlichungen erschienen auf dem britischen Plattenlabel Heavenly Recordings in Großbritannien und Europa und auf ATO Records für die USA (mit Ausnahme von Mattiel, das von Burger Records in den USA veröffentlicht wurde).
Die Band wurde von Jack White unterstützt,der sie auf Arena-Shows in den USA mitnahm.

Stil und Rezeption
Der Rolling Stone verglich Browns "herrlich sehnsuchtsvollen, vollstimmigen Altbereich" mit Nico. NPR Music hingegen schrieb: "Mattiels Musik hat etwas entzückend Einzigartiges, eine Prise Garagenrock, ein Hauch Psychedelia, etwas galoppierender Honky-Tonk und an der Spitze Mattiel Browns kraftvoller und durchsetzungsfähiger Gesang."

Das zweite Album Satis Factory erhielt Vier-Sterne-Rezensionen von The Guardian, Q, Mojo, DIY, Uncut und The Times und wurde von BBC Radio 1 zum Album des Wochenendes gekürt. Mattiel wurde auch vom Radiosender WXPN als Künstlerin des Monats aufgeführt.

Diskografie

Studioalben
 2017: Mattiel
 2019: Satis Factory
 2022: Georgia Gothic

EPs
 2020: Double Cover
 2021: Those Words

Weblinks
 Offizielle Website

Einzelnachweise

Indie-Band
US-amerikanische Band


text:
Az alábbi kronológia a leszbikus, meleg, biszexuális és transznemű embereket érintő fontosabb magyar eseményeket tartalmazza az 1990-es évekből.

» korábbi események

1990
Oli úr személyében, Bajor Imre alakításában a magyar televíziózás történetében első ízben jelenik meg rendszeresen visszatérő homoszexuális karakter a Szomszédok című sorozatban. A karakter 1993-ig szerepelt a sorozatban.

1991
február – Hivatalosan is bejegyzik a már 1989 óta nem hivatalosan működő Lambda Budapest Meleg Baráti Társaságot.
április – Megjelenik a Mások, a magyar homoszexuálisok számára készülő első sajtótermék. (A lap stencilezett számai már 1989-től forgalomban voltak.)
április 19–21. – Az ILGA regionális konferenciát szervez Prágában a kelet-európai homoszexuális sajtóról 14 ország 13 lapjának részvételével, amelyen a Mások is képviselteti magát.
május 19. – Faültetés a László-kórház udvarán az AIDS áldozatainak emlékére a homoszexuális egyesületek, a PLUSS és a Vöröskereszt részvételével. Este a Szindbád moziban levetítik Zolnai Pál Védtelenek c. filmjét.
május – Meghívják a homoszexuális egyesületek és a sajtó képviselőit a Kakukktojás c. film bemutató előtti vetítésére.
június – Megjelenik a homo- és biszexuálisok második havilapja, a Homeros. Két szám után megszűnik.
július – Megjelenik magyar nyelven Jean Boisson A rózsaszín háromszög című, a homoszexuálisok deportálásával foglalkozó könyve.
augusztus 14. – Egy homoszexuális fiút igazoltatnak, és eltávolítanak a Duna-korzóról.
augusztus 15. – Egy körülbelül húszfős homoszexuális társaság a Duna-korzóra vonul, hogy az esetleges rendőri igazoltatások ellen tiltakozzon, de nem történik semmi incidens.
augusztus – A Mai Napban megjelenik Illisz L. László homoszexuálisokat kritizáló cikke Fizessetek címmel.
szeptember – A Valóságban megjelenik Szentágothai János A homoszexualitás és Tóth László Egy "földalatti mozgalom" hanyatlása és felemelkedése című cikke.
szeptember 4. – A Lambda levelet küld Jeszenszky Géza külügyminiszternek azzal a kéréssel, hogy támogassa az Európai Biztonsági és Együttműködési Értekezleten a homoszexuálisok emberi jogait elismerő javaslatot.
szeptember – A Tilos Rádió riportsorozatot indít a homoszexuálisokról.
szeptember 8–11. – Megrendezik Budapesten az V. AIDS-nevelési konferenciát 29 ország, köztük a magyar homoszexuális egyesületek képviselőinek részvételével.
szeptember 12. – A Mai Nap közli a Fizessetek című cikkre írt tiltakozó leveleket, köztük a Lambda és a Homeros levelét.
szeptember – Felhívás hangzik el a homoszexuális tanárok szakszervezetének, valamint a gay ifjúsági mozgalom megalakítására.
október 1. – A Lambda levelet küld az Országgyűlés Emberi Jogi Bizottságához, melyben kéri a homoszexuálisok támogatását.
október 7. – A Népszabadságban megjelenik Pintér Sándor, az Országos Rendőr-főkapitányság vezetőjének nyilatkozata, amelyben ígéretet tesz arra, hogy a budapesti Belvárost meg fogják tisztítani a pénzváltóktól, a prostituáltaktól és a homoszexuálisoktól.
október 17. – Megalakul az ELTE homoszexuális akciócsoportja.
október – Különböző homoszexuális csoportok kezdenek szerveződni, például amatőr színjátszókör, kerékpároskör.
október – Megalakul a Leszbikus és Gay Zsidók Egyesülete (másutt: Magyar Zsidó Leszbikus és Gay Csoport), az első ilyen jellegű közösség Magyarországon, a későbbi KeserGay. Születésnapjukat a későbbiekben szeptemberben ünneplik.
október – A Szuper Pszt magazin kiír egy pályázatot, amelyben arra kérik a lakosságot, hogy jelentsék be azokat a híres művészeket, akikről úgy tudják, hogy homoszexuálisok.
november – Terry Black nyilatkozik a tévében arról, hogy megalapítja a prostituáltak és homoszexuálisok pártját.
november 30. – A Vöröskereszt, a László-kórház, a PLUSS, a Lambda és a Homeros közös felvonulást szervez az AIDS-világnapra.
december 26. – Megalakul a VándorMások, a homoszexuálisok mindmáig működő túracsoportja.

1992
január 10–12. – A rendőrség egy nyomozás apropóján megpróbálja megszerezni a Mások előfizetőinek és hirdetőinek névsorát. A szerkesztőket másnap beidézik a Budapesti Rendőr-főkapitányságra; a Kossuth Rádióban azonban elhangzik erről egy híradás, melynek hatására kiengedik őket a rendőrségről.
február 13-tól – Nemi szerepek a kultúrában és a társadalomban címmel kezdődik 15 részes sorozat az ELTE Bölcsészettudományi Karán a homoszexuális életformáról, a szexualitás és az orvostudomány, a büntetőjog kapcsolata, valamint a hazai és külföldi homoszexuális mozgalom témájában.
március 8. – Bezár a Lokál, az első magyar homoszexuális szórakozóhely.
április – A Komédium Színházban bemutatják a Star Women Show-t, az első magyar transzvesztitashow-t.
május 15. – Tiltakozó demonstrációt tart a homoszexuálisok egy csoportja egy, a homoszexuálisokat kritizáló feliratú trikó árusítása ellen.
május 16. – Két tévéműsor is pozitívan foglalkozik a homoszexuálisokkal, melyre válaszként az Új Magyarország napilap éles kritikát fejt ki.

június 26. – A Karinthy Színházban bemutatják Mart Crowley Fiúk a csapatból c. darabját.

szeptember 13. – Háromszáz fő részvételével megrendezik az első Pink Pikniket, a magyarországi homoszexuális fesztiválok első előzményét.
október 20-tól – A Homeros és a Lambda szervezésében elkezdődik egy tanfolyam leendő AIDS-aktivisták számára, ahol a szűrésen segítő diszpécsereket és AIDS-segélytelefont működtető tanácsadókat képeznek ki. A résztvevők között homo- és heteroszexuálisok egyaránt akadnak.
november 3. – A Parlament elfogadja a szexuális életre vonatkozó adatoknak különleges védelmet biztosító, a személyi adatok nyilvántartásáról szóló új törvényt.
november 3. – Megalakul az Anonim AIDS-tanácsadó Szolgálat, amely küzd a betegség ellen, felvilágosító tevékenységet végez, valamint anonim és ingyenes HIV-szűrést nyújt.
november 5 – Magyarország is csatlakozik az emberi jogok európai egyezményéhez.
november 29. – A homoszexuális egyesületek AIDS-világnapi felvonulása az Andrássy úton.
december 1. – Az AIDS-világnapon anonim szűrési lehetőség a három legnagyobb budapesti aluljáróban felállított sátrakban.

1993
január – A dékánhelyettes utasítására eltávolítják az ELTE Természettudományi Karának épületéből a Homoszexuális Főiskolások és Egyetemisták Baráti Körének plakátjait.
február – Az ELTE Szociológiai Intézetében speciális kollégium indul A homoszexualitás problémája a modern társadalomban címmel.
február – Az ELTE Bölcsészettudományi Karán előadás-sorozat indul Nemi szerepek a civil társadalomban címmel.
február – Balczó András volt öttusázó a Magyar Út Körök első országos találkozóján kifejti, hogy szervezetüknek ne lehessenek tagjai a szabadkőművesek, a homoszexuálisok és a tételes istentagadók.
április 1. – Az ELTE Szociológiai Intézetében tanárok, szociológusok, pszichiáterek, újságírók és egyetemi hallgatók közreműködésével megalakul a HÍD, a Homoszexuális Információs, Dokumentációs és Kutató Műhely.
április – Dr. Romsauer Lajos, a Homeros egyesület elnöke beadvánnyal fordul az Alkotmánybírósághoz, amelyben kéri, hogy nyilvánítsák alkotmányellenesnek azokat a törvényeket, amelyek a házasság és az élettársi kapcsolat meghatározását csakis a férfi-nő viszonylatban teszik lehetővé.
április – Megalakul a budapesti Forgách utcában az első magyar leszbikusklub.
május 19–22. – A budapesti Parlamentben megrendezett Interparlamentáris Unión Svend Robinson kanadai képviselő vitát robbant ki a homoszexuálisok jogairól.
május – Megszűnik Rékai Gábor Mélyrepülés c. éjszakai rádióműsora, amely rendszeresen foglalkozott a homoszexuálisok problémáival.
július 7–10. – Miskolcon tartja éves konferenciáját a Szociológiai Társaság. A konferencia egyik szekciójának címe: A homoszexualitás mint társadalmi jelenség és társadalmi probléma.
augusztus 20–22. – Az Alternatív Háló A Gödöllői Agrártudományi Egyetemen Alternatív Fesztivált rendez számos politikai és civilszervezet részvételével; egyik vitafóruma a homoszexualitással foglalkozik.
szeptember – Megalakul a Magyar Piacpárt, amely alapszabályában rögzíti, hogy homoszexuálisok nem lehetnek a párt tagjai.
szeptember 12. – Megtartják a homoszexuális büszkeség napját a Pink Piknik keretében a Hármashatár-hegyen.
szeptember 13. – A Lambda, a Homérosz Egyesület és a Magyar Zsidó Leszbikus és Gay Csoport az Alkotmánybírósághoz benyújtott beadványukban azonos beleegyezési korhatár előírását kéri. Az Alkotmánybíróság csak 9 évvel később, 2002-ben hozta meg az azonos korhatárt előíró döntését. (lásd: 2002. szeptember 3.)
szeptember – Budapesten jár és előadást tart Dominique Fernandez, a Ganümédész elrablása c. könyv szerzője, valamint Allen Ginsberg, a beatirodalom egyik főalakja.
október 14. – Az Emberi Jogi Bizottság meghallgatja az ombudsmanjelöltet és helyettesét; az ülésre többek közt a homoszexuálisok képviselőit is meghívják.
november 1. – Megalakul az első magyarországi keresztény-homoszexuális csoport, a Bíborpalást Katolikus Homoszexuális Közösség. Mintegy másfél évig (1995-ig) működött.
november 26. – december 1. – Megrendezik az Első Magyar Meleg Filmfesztivált a Toldi moziban.

1994
április 10. – Megalakul a Szivárvány Társulás a Melegek Jogaiért. (lásd: 1994. augusztus 31.)
május 5. – A választási kampányban a Magyar Narancs kérdőívet küld a miniszterelnök-jelölteknek, melynek egyik kérdése: 6. Ön szerint házasodhatnának-e Magyarországon a homoszexuálisok? A válaszok:
MSZP: Nem.
Orbán: A homoszexuálisok megkülönböztetését a lehető legszűkebb körre korlátoznám, ám bizonyos megkülönböztetés ma még elkerülhetetlen. Tehát élettársi viszony – igen, örökbefogadás – nem.
Kuncze: Velem semmiképpen.
Surján: Nem.
június – Megjelenik Tóth László szociológus könyve: A homoszexualitásról.
augusztus 31. – A Szivárvány-ügy. A Fővárosi Bíróság megtagadja a Szivárvány Társulás regisztrálását, mert a "meleg" szót a bíró bizalmas jellegűnek találja, szerinte nem felel meg "a köznyelvi, nyelvhelyességi és névszabatossági követelményeknek", illetve mert a tagság feltétele kell, hogy legyen a 18. életév betöltése. Az eset több fórumot is megjár, végül az Alkotmánybíróság tesz pontot a végére 1996-ban, elutasítva a szervezet bejegyzését. (lásd: 1994. április 10., 1996. május 16.)

1995
február 10. – Megalakul a Háttér Baráti Társaság a Homoszexuálisokért; 2001 júniusa óta Háttér Társaság a Melegekért néven működik.  (lásd: 1996. február 10.)
március 13. – Az Alkotmánybíróság 14/1995. sz. határozatában előírja a Parlamentnek, hogy valamilyen formában (élettársi kapcsolat megnyitása, új jogintézmény bevezetése) rendezze az azonos neműek párkapcsolatát. (lásd: 1996. május 21.)

1996
év eleje – A Fővárosi Bíróság elfogadja a "meleg" szó használatát a Lambda Budapest Meleg Baráti Társaság nevében (korábban: Lambda Budapest Baráti Társaság). (lásd: 1994. augusztus 31.)
február 10. – Elindul a Meleg Háttér Információs és Lelkisegély-szolgálat, egy telefonos segélyvonal. (lásd: 1995. február 10.)
február 13. –  Januárban a Művelődési Minisztérium a Te is más vagy, te sem vagy más! program keretében olyan toleranciára nevelő plakátot küld az iskoláknak, melyen egy homoszexuális pár is szerepel. A jobboldali pártok a Parlamentben kritizálják a minisztériumot. A vita hangneme miatt több homoszexuális szervezet tiltakozó levelet küld a képviselőknek.
március 19. – Juhász Géza, a Habeas Corpus Munkacsoport későbbi vezetője beadványt nyújt be az Alkotmánybírósághoz a Büntető Törvénykönyv szexuális bűncselekményekről szóló részének alkotmányosságáról
május 16. – Az Alkotmánybíróság 21/1996. sz. határozatában elutasítja a Szivárvány Társulás nyilvántartásba vételét amiatt, hogy a szervezet nem írja elő a 18. életév betöltését a tagság feltételeként, márpedig a kiskorúakat meg kell védeni a belépés melletti döntés esetleges negatív következményeitől. (lásd: 1994. augusztus 31.)
május 21. – A Parlament elfogadja a polgári törvénykönyv módosítását, ezzel megnyílik az élettársi kapcsolat az azonos nemű párok számára is. (lásd: 1995. március 13.)
augusztus 1. – Megalakul az Öt Kenyér Katolikus Baráti Kör. Neve 1997 májusában Öt Kenyér Közösségre változik, 1999 szeptemberében pedig – a protestánsok felé is nyitva – az Öt Kenyér Keresztény Közösség a Homoszexuálisokért nevet veszi föl. (lásd: 2006. augusztus 17.)

1997
április–június – A Büntető Törvénykönyv parlamenti vitájában Donáth László és Kőszeg Ferenc olyan módosító javaslatokat nyújtanak be, amelyek törölték volna a természet elleni fajtalanság kifejezést a Btk.-ból, és azonos beleegyezési korhatárt írtak volna elő. A javaslatokat az Országgyűlés leszavazza.
április 30. – Megjelenik Birtalan Balázs Halállal lakoljanak? – A homoszexuális ember és a kereszténység c. könyve.
szeptember 6. – A II. Leszbikus-, Meleg-, Biszexuális- és Transzneműfesztivál, egyben az első magyar homoszexuális felvonulás.

1998
július 2–5. – A III. Leszbikus-, Meleg-, Biszexuális- és Transzneműfesztivál.
szeptember 17. – Az Európa Parlament határozatában bírálja Magyarországot a beleegyezési korhatár szabályozása miatt.

1999
június 25. – Az Alkotmánybíróság 20/1999. sz. határozatában diszkriminatívnak minősíti, hogy  az azonos neműek esetében igen, különböző nemű testvérek esetében viszont nem büntetendő a fajtalankodás. Az AB először mondja ki, hogy a szexuális irányultság olyan "egyéb helyzet", amelyre vonatkozik az Alkotmány diszkriminációt tiltó paragrafusa.
július 1–4. – A IV. Leszbikus-, Meleg-, Biszexuális- és Transzneműfesztivál.
november 9. – Megalakul a Labrisz Leszbikus Egyesület, az első magyar leszbikusszervezet.

» későbbi események

Jegyzetek

Források
Eszenyi Miklós: "Férfi a férfival, nő a nővel" (Corvina, 2006)
Eszenyi Miklós: Adalékok a homoszexualitás középkori történetéhez. In: Valóság, 1999/1., 43–56. o.
Láner László: A tények beszélnek I–II. (Mások, 2006. március és április): I. rész, II. rész
Ez történt 2002-ben (Pride.hu)
Magyarok és melegek (Velvet)

 2
Melegjogi2
LMBT kronológiák


text:
El Síndrome de Frankenstein hace referencia al temor de que las misma fuerzas utilizadas por el ser humano para controlar la naturaleza se vuelvan contra nosotros, destruyendo a la humanidad.  La novela de Mary Shelley, publicada en 1818, recoge esa inquietud. Tú eres mi creador, pero yo soy tu señor, le dice el monstruo a Víctor Frankenstein al final de la obra. Se trata de la misma inquietud expresada décadas después por H. G. Wells en La isla del Dr. Moreau, el científico que trataba de crear una raza híbrida de hombres y animales en una isla remota, y que consideraba estar trabajando al servicio de la ciencia y la humanidad. Sus engendros acaban volviéndose contra él y destruyéndolo.

En 1968, en pleno apogeo del movimiento contracultural, Theodore Roszak expresaba sus ideas sobre el papel de la ciencia y la tecnología en el mundo contemporáneo: Cualesquiera que sean las aclaraciones y los adelantos benéficos que la explosión universal de la investigación produce en nuestro tiempo, el principal interés de quienes financian pródigamente esa investigación seguirá polarizado hacia el armamento, las técnicas de control social, productos comerciales, la manipulación del mercado y la subversión del proceso democrático a través del monopolio de la información y el consenso prefabricado.

Las palabras de Roszak, catalogadas como «tremendas y exageradas como corresponden a un teórico de la contracultura», reflejan no obstante el espíritu de los tiempos: una creciente sensibilidad social y preocupación política por las consecuencias negativas de una ciencia y tecnología fuera de control. Es lo que se ha llamado Síndrome de Frankenstein, que empezó a extenderse en la opinión pública de los años 1960 y 1970 dentro del mundo industrializado.

Una de las mejores definiciones la encontramos en Postman: los hombres creamos una máquina con un fin definido y concreto, pero una vez construida descubrimos que la máquina tiene ideas propias, es capaz de cambiar nuestras costumbres y nuestra manera de pensar. Según Postman este descubrimiento lo realizamos horrorizados algunas veces, angustiados normalmente y sorprendidos en todos los casos. Esta idea la volvió a desarrollar dos años más tarde en otra obra, Divertirse hasta morir, traducida al español en 1991.

Referencias

Bibliografía
 José A. López Cerezo, Ciencia, técnica y sociedad, Universidad del País Vasco.

Síndromes ligados a la cultura


text:
Ett schlagerliv är en memoarbok av Kikki Danielsson. Den utgavs 2011.

Källor

Fotnoter

Externa länkar

Facklitteratur 2011
Självbiografier
Svenskspråkig facklitteratur


text:
Hux flux sommarturné () — летний гастрольный тур, которая шведская поп-рок группа Gyllene Tider запланировала по Скандинавии в июле и августе 2023 года. Изначально было запланировано 15 концертов. На следующий день после объявления о проведении тура стало также известно о ещё одном концерте в Норвегии. Ещё через пару дней стало известно о том, что концерты в Хальмстаде 7 июля и в Реттвике 29 июля распроданы полностью — были добавлены дополнительные выступления 8 и 30 июля соответственно.

Группа также планирует дать два концерта в Финляндии. Это будут первые выступления Gyllene Tider в этой стране за последние 42 года (в июле 1980 года группа выступала в Хельсинки). При этом сам Пер Гессле неоднократно выступал в этой стране в рамках гастрольных туров Roxette и своих сольных.

История
В 2019 году участники группы Gyllene Tider объявили о том, что отправляются в прощальный гастрольный тур, который получил название «GT40 Avskedsturnén». Перед началом тура группа выпустила студийный альбом «Samma skrot och korn» (седьмой студийный и считавшийся до сих пор последним альбом коллектива). Во время этих гастролей коллектив выступил перед 1/4 млн зрителей.

Тем удивительнее было неожиданное возвращение группы через три года. Гастрольный тур получил название «Ни с того, ни с сего», поскольку группа уже «попрощалась» со своими слушателями.

В официальном пресс-релизе Пер Гессле написал: «Пандемия изменила всех нас. Это были тяжелые и опустошающие годы. Я почувствовал сильное желание снова играть вместе со своими друзьями из 70-х. Братские отношения, которые у нас есть, и любовь, которую мы получаем от нашей аудитории, волшебны, и в такие времена решение продолжить сагу Gyllene Tider кажется правильным».

Интервью газете «Hallandsposten»
19 октября 2022 года было объявлено о проведении гастрольного тура. В этот же день халландская газета «» выпустила интервью с Пером Гессле, в котором он подробно рассказывает, что произошло с группой и как было принято решение снова воссоединиться:

Ещё во время записи альбома Gyllene Tider «Samma skrot och korn» (2019) на студии «La Fabrique» в Сен-Реми-де-Прованс во Франции Гессле думал про себя, что музыканты находятся в слишком хорошей форме для того, чтобы навсегда прекратить выступать и записывать музыку. Во время «прощального» гастрольного тура, последовавшего за выходом этого альбома, три других члена коллектива также высказали подобные мысли. Ударник Мике Сюд Андерссон ярче всех выступал за продолжение творческой деятельности. Гессле также заявил, что скорее всего пандемия COVID-19 сильно повлияла на людей и изменила восприятие мира — так, [его сольный] акустический тур «Per Gessle Unplugged» (2021—2022) был бы, по его словам, невозможен в других обстоятельствах.

Примерно осенью 2021 года Гессле купил новую гитару. Каждый раз, когда это происходит, он подключает её к усилителю и начинает играть — так произошло и на этот раз. В результате была написана песня, которая «кричала чтобы быть записанной Gyllene Tider». Так как в 2022 году проходит подготовка к съемкам фильма о Gyllene Tider, музыканты группы встречались друг с другом чаще обычного. На одной из встреч Гессле рассказал коллегам о том, что написал две хорошие песни, которые подошли бы группе и спросил, не хотели бы они их записать. Никто не ответил отказом, что удивило фронтмена и он написал еще 10 песен — в итоге, 12 композиций для нового альбома были записаны на хальмстадской студии «T&A» Пером Гессле и Матсом МП Перссоном, а уже в полном составе коллектив завершил работу над пластинкой в «Sweetspot Studio» в хальмстадском пригороде, городе Harplinge. Гессле признается, что у нового альбома будет «совершенно другая энергия, нежели у "Samma skrot och korn"».

Работа над альбомом завершилась весной 2022 года, а к выходу он планируется весной 2023 года. Альбом получил название «Hux flux», также как и одна из песен, записанных на нём.

Музыканты
 Gyllene Tider
 Пер Гессле — гитара, вокал
 Мике Сюд Андерсон — ударные
 Матс МП Перссон — гитара
 Андерc Херрлин — бас
 Йоран Фритцон — клавишные

Список городов
Все нижеперечисленные концерты пройдут в Швеции, кроме случаев, где указано отдельно.

 7 июля — Хальмстад, Brottet — распродан полностью
 8 июля — Хальмстад, Brottet — дополнительный концерт
 10 июля — Хельсингборг, Дворец Софиеру
 12 июля — Мальмё, Mölleplatsen
 14 июля — Линчёпинг, Stångebrofältet
 15 июля — Эскильстуна, Sundbyholms Slott
 17 июля — , Pinneviken
 19 июля — Шёвде, Boulognerskogen
 21 июля — Кальмар, Fredriksskans
 22 июля — Роннебю, Brunnsparken
 26 июля — Питео, Pite Havsbad
 28 июля — Стокгольм, Олимпийский стадион
 29 июля — Реттвик, Dalhalla — распродан полностью
 30 июля — Реттвик, Dalhalla — дополнительный концерт
 2 августа — Карлстад, Mariebergsskogen
 3 августа — Уппсала, Botaniska Trädgården
 5 августа — Гётеборг, Уллеви
 12 августа — Фредрикстад, FMV Vest ()
 18 августа — Таммисаари, () — Stallörsparken
 19 августа — Вааса, () — Lemonsoft Stadion

Список песен

Отзывы критиков

Примечания

Gyllene Tider