text:
Die Ilm-Saale-Platte (auch Saale-Ilm-Platte genannt) ist eine südöstliche Teil-Randplatte des Thüringer Beckens in Thüringen, die nach dem Relief ein von Tälern durchschnittenes Muschelkalk-Plateau darstellt. Sie liegt in ihrem Zentralteil zwischen der Ilm unterhalb Dörnfelds und der Saale ab Eintritt in Rudolstädter Stadtgebiet. Sie teilt sich auf in die Ilm-Saale Platte im engeren Sinne im Süd(südwest)en und die Jenaer Scholle, die sich nordnordöstlich der Linie Weimar–Magdala–Rothenstein anschließt.

Der hiesige Artikel beschränkt sich im Folgenden auf den Südteil, der sich links der Ilm bis Erfurt erstreckt. Demgegenüber wird die Jenaer Scholle in Jena von der Saale durchbrochen.

Ausdehnung
Zwischen der Wipfra im Südwesten, der Stadt Erfurt im Nordwesten, Weimar im Norden, dem Magdalaer Graben, verlängert um die A4 und die Leutra im Nordosten, dem Mittleren Saaletal der Saale zwischen Rothenstein und Rudolstadt im Südosten und dem Paulinzellaer Vorland bzw. der Eichenberg–Gotha–Saalfelder Störungszone im westlichen Süden beträgt die Fläche der Ilm-Saale-Platte (ohne Jenaer Scholle) etwa 890 km². Hiervon entfallen rund 670 km² auf das eigentliche Muschelkalk-Plateau, etwa 80 km² auf die zentrale Buntsandstein-Einsenkung des Tannrodaer Waldlandes und etwa 140 km² auf die Buntsandstein-Abdachung zur Saale im Südosten.

Landkreise und Städte
Das Gebiet der Ilm-Saale-Platte hat Anteile an den Landkreisen Ilm-Kreis im Südwesten, Saalfeld-Rudolstadt im Südosten, Saale-Holzland-Kreis im Nordosten und Weimarer Land im Norden. Im Nordwesten trifft es die kreisfreie Stadt Erfurt, im Norden Weimar; das Stadtgebiet Jenas wird im äußersten Osten nur marginal getroffen. Weitere, nicht kreisfreie Städte in Randlage sind Magdala im Nordosten, Rudolstadt im Südosten und Stadtilm im Südosten.

Städte im Inneren der Landschaft sind Blankenhain östlich des Zentrums auf dem Hauptplateau sowie Kranichfeld und Bad Berka zentral an der Ilm, in Randlage zum Tannrodaer Waldland.

Naturräumliche Zuordnung

Die Ilm-Saale-Platte (im engeren Sinne) stellt den zentralen Teil der naturräumlichen Muschelkalk-Haupteinheit Ilm-Saale- und Ohrdrufer Platte (474) innerhalb der Haupteinheitengruppe Thüringer Becken (mit Randplatten) (47/48) dar. Nach Nordnordosten wird sie durch die Jenaer Scholle, die man zur Ilm-Saale-Platte im erweiterten Sinne rechnen kann, fortgesetzt. Im Südwesten schließen sich die Reinsberge an, die die Ohrdrufer Platte einleiten.

Von der eigentlichen Platte geologisch und landschaftlich deutlich unterschieden sind das Tannrodaer Waldland als zentrale Einsenkung und die südöstliche Abdachung zur Saale, auf denen jeweils Buntsandstein ansteht. Die nur innerthüringisch existierende Gliederung Die Naturräume Thüringens der Thüringer Landesanstalt für Umwelt und Geologie (TLUG), die nicht in Haupt- und Untereinheiten, sondern nach primär anstehendem Gestein kategorisiert, gliedert entsprechend das Tannrodaer Waldland als eigenen Naturraum aus und ordnet die Südostabdachung der in der Hauptsache rechts der Saale liegenden Einheit Saale-Sandsteinplatte zu.

Landschaft
Die wasserarmen Muschelkalk-Hochflächen sind durch eine Kalksteinflora bestimmt. Bewaldet sind sie insbesondere an den Schichtstufen zum Buntsandstein, die besonders an den Nahtstellen zum Tannrodaer Waldland recht schroff abfallen.

Erhebungen
Orographisch trennt die Ilm bzw. die Schichtstufe zum Tannrodaer Waldland einen Westteil ab, während die Schichtstufe zur Südostabdachung eine weitere, nicht ganz so markante Schwelle darstellt.

Folgende Erhebungen im Muschelkalk sind erwähnenswert:

Einzelnachweise

Weblinks

 Landschaftssteckbrief Ilm-Saale- und Ohrdrufer Platte des BfN

Region in Europa
Region in Thüringen
Naturraum im Thüringer Becken (mit Randplatten)


text:
Скобло Тамара Семенівна ( 12 листопада 1935 —  2 грудня 2021) - академік Інженерної академії України, лауреат Державної премії України в галузі науки і техніки, лауреат Премії Ради Міністрів СРСР, доктор технічних наук, професор кафедри технологічних систем ремонтного виробництва Харківського національного технічного університету сільського господарства імені Петра Василенка.

Біографія
Тамара Семенівна народилася 12 листопада 1935 року в м. Маріуполі, Донецької області

Після закінчення школи у 1953 році вступила до Маріупольського металургійного інституту, де навчалася до 1958 року.

Протягом 1958—1960 років працювала лаборантом металознавства в Українському науково-дослідному інституті металів.

Протягом 1961—1967 років працювала молодшим науковим співробітником лабораторії металознавства в Українському науково-дослідному інституті металів.

Протягом 1965—1973 років працювала старшим науковим співробітником лабораторії металознавства.

У 1967 році захистила кандидатську дисертацію «Дослідження і розробка нових сплавів для прокатних валків» у Ростовському інституті сільськогосподарського машинобудування.

Протягом 1968—1984 років працювала старшим науковим співробітником лабораторії термічної обробки металів відділу прокатних валків в Українському науково-дослідному інституті металів.

У 1969 році Тамарі Семенівні присвоєно вчене звання старшого наукового співробітника за спеціальністю «Металознавство і термічна обробка металів».

Протягом 1973—1982 років працювала старшим науковим співробітником відділу прокатних валків.

У 1980 році привоєно вчене звання «Почесний працівник Українського науково-дослідного інституту металів»

У 1982 році Тамара Семенівна член спеціалізованої Ради з захисту кандидатських і докторських дисертацій при Харківському автомобільно-дорожному університеті. Захистила докторську дисертацію «Теоретичні основи розробки і впровадження ефективних високо-вуглецевих сплавів прокатних вадків і способів їх обробки» у ЦНП чермет ім. І. П. Бардіна (Москва).

Протягом 1982—1985 років працювала завідувачем лабораторії термообробки прокатних валків.

У 1985 році працювала завідувачем лабораторії термічної обробки металів в Українському науково-дослідному інституті металів, присвоєно звання «Почесний ветеран праці Українського науково-дослідного інституту металів», удостоєна звання дауреата премії Ради міністрів СРСР за розробку і впровадження технології виробництва нових типів прокатних валків високої експлуатаційної стійкості.

Протягом 1985—1988 років працювала завідувачем відділу прокатних валків в Українському науково-дослідному інституті металів.

У 1988 році перейшла на роботу в Харківський інститут механізації та електрифікації сільського господарства на кафедру ремонту машин.

З 1989 року Тамара Семенівна працює професором кафедри ремонту машин Харківського національного технічного університету сільського господарства імені Петра Василенка.

У червні 1990 року Тамарі Семенівні присуджено звання професора по кафедрі ремонту машин.

У 1994 році присвоєне звання лауреата Державної премії України за розробку високоякісних борошномельних вальців.

Протягом 1994—1995 років нові розробки відмічені «Діамантовою зіркою» Міжнародного інституту маркетингу.

У листопаді 1997 року Тамара Семенівна обрана членом-кореспондентом Інженерної академії України.

У травні 1999 року була обрана академіком Інженерної академії України.

У 2019 році член редакційної ради інформаційно-аналітичного міжнародного журналу «Промисловість в фокусі» (м. Харків); член редакційної колегії наукового журналу «Технічний сервіс агропромислового, лісового та транспортного комплексів» (м. Харків); член редакційної ради журналу «Агротехника и энергообеспечение» (Орловський університет РФ); член редакційної раду журналу «Проблеми трибології» (Україна, м. Хмельницький).

У 2020 році продовжує свою трудову діяльність на кафедрі Технологічних систем ремонтного виробництва імені О. І. Сідашенка» Харківського національного технічного університету сільського господарства імені Петра Василенка.

2 грудня 2021 року на 87 році пішла із життя.

Праці
Скобло Тамара Семенівна є автором понад 600 публікацій як в Україні, так і в іноземних виданнях, 200 наукових робіт, 7 монографій, довідники, підручники. Має 79 авторських свідоцтв і патентів.

Відзнаки та нагороди
 Срібна медаль ВДНГ СРСР за досягнуті успіхи в розвитку народного господарства СРСР (1978);
 Бронзова медаль ВДНГ СРСР за успіхи в народному господарства СРСР (1983);
 Лауреат Державної премії України в галузі науки і техніки (1994);
 «Діамантова зірка» Міжнародного інституту маркетингу (1994-1995);
 Почесна грамота Міністерства освіти і науки України (2000);
 Знак «Відмінник аграрної освіти та науки» ІІ ступеня (2002);
 Орден «Княгині Ольги ІІІ ступеня» (2005);
 Почесний знак «За заслуги» (вересень 2006);
 Трудова відзнака «Знак пошани» (листопад 2006);
 Почесна відзнака Харківської обласної ради «Слобожанська слава» (листопад 2010);
 Переможець XIV конкурсу «Высшая школа Харьковщины — лучшие имена» (серпень 2012);
 Почесна грамота ХНТУСГ за високий професіоналізм, значні досягнення в галузі науки, вагомий внесок у вирішення науково-технічних і соціально-економічних проблем Харківської області та з нагоди 85-річчя від дня заснування закладу (2015);
 Подяка Харківської обласної Ради за вагомий особистий внесок у соціально-економічний розвиток регіону, високий професіоналізм, відданість справі та з нагоди річниці утворення ННІ ТС ХНТУСГ (2016);
 Почесна грамота ВАТ «Харків-Автозапчастина» за багаторічну педагогічну діяльність та вагомий внесок по підготовці висококваліфікованих працівників для технічних служб підприємств України, та з нагоди 25-річчя ННІ ТС ХНТУСГ (2016);
 Грамота ХНТУСГ за підготовку та зразкове проведення ІІ етапу Всеукраїнської студентської олімпіади 2017/2018 навчального року з фахової компетентності (дисципліни) «Ремонт машин» (2017-2018 рр.);
 Довічна державна стипендія видатним діячам науки, які досягли сімдесятирічного віку (Указ Президента України П. Порошенка № 137/2018 від 19 травня 2018 р.) (2018);
 Почесна грамота ХНТУСГ за сумлінну працю, високий професіоналізм, підготовку висококваліфікованих наукових спеціалістів та вагомий особистий внесок у розвиток освіти і науки України, м. Харків (2019);
 Диплом І ступеня за перше місце у Всеармійському конкурсі «Кращий винахід року 2019» за наукову розробку «Спосіб контролю якості поршневих кілець, зміцненими плівковими покриттями». Номінація «Бронетанкова техніка та озброєння» (2019);
 Диплом ІІ ступеня за друге місце у Всеармійському конкурсі «Кращий винахід року 2019 р» за наукову розробку «Спосіб одержання детонаційної шихти з алмазною фракцією». Номінація «Утилізація надлишкових озброєнь, військової техніки, боєприпасів та ракет» (2019).

Джерела
 Скобло Тамара Семенівна [Текст]: біобібліогр. покажч. праць за 1962—2013 роки / уклад. Л. О. Кучерявенко, Т. В. Новікова, Л. І. Попова, Т. Б. Богданова; наук. б-ка ХНТУСГ. — Х., 2013. — 202 с. — (Серія: «Біобібліографія вчених ХНТУСГ»; вип. 4).
 Скобло Тамара Семенівна [Текст]: біобібліогр. покажч. праць (1962-2020 рр.) до 85 річчя від дня народження / уклад.: Е. М. Бочарова, Т. Б. Богданова, В. В. Руденко; наук. ред. Н. М. Ніколаєнко; Наук. б-ка ХНТУСГ. - Харків, 2020. - 254 с. - (Серія: «Біобібліографія вчених ХНТУСГ»; вип. 14).

Уродженці Маріуполя
Науковці Харківського національного технічного університету сільського господарства

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Lutzomyia xerophila är en tvåvingeart som beskrevs av Young D. G., Brenner R. J., Wargo M. J. 1983. Lutzomyia xerophila ingår i släktet Lutzomyia och familjen fjärilsmyggor. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Fjärilsmyggor
xerophila


text:
Калашникова Наталья Павловна (род. 26.10.1959 г. в п. Кировский Талдыкорганской области (ныне — Алматинская область) — известный общественный деятель Казахстана, доктор политических наук, доцент, академик Международной академии информатизации (2011 г.), автор более 250 научных трудов и публицистических статей.

Биография

Образование
В 1980 году окончила филологический факультет Талдыкорганского педагогического института им. И.Джансугурова по специальности «Русский язык и литература», в 2000 году — Московскую государственную академию профессиональной подготовки по специальности «юриспруденция».

В 2003 году защитила диссертацию «Государственная политика в области защиты прав детей в Казахстане» на соискание ученой степени кандидата политических наук, в 2008 году защитила диссертацию «Гражданское общество Республики Казахстан: политологический анализ молодёжной составляющей» на соискание ученой степени доктора политических наук по специальности «23.00.02 — Политические институты, этнополитическая конфликтология, национальные и политические процессы и технологии».

Трудовая деятельность
Трудовую деятельность начала в Талдыкорганском педагогическом институте имени И.Джансугурова, в котором в 1980—1984 гг. проработала лаборантом, ассистентом, преподавателем кафедры педагогики, включая общественную работу — секретаря Комитета комсомола преподавателей и сотрудников института.

С 1984 по 1987 гг. работает ответственным секретарем, затем заместителем председателя Областного отделения Советского фонда мира.

С 1987 по 1988 гг. — заместитель начальника Областного управления культуры (г. Талдыкорган).

С 1988 по 1992 гг. — ведущий специалист ГлавПЭУ (главного планово-экономического управления облисполкома), советник, старший референт по социальным вопросам Талдыкорганского областного исполкома.

С 1992 по 1995 гг. работает в должности управляющего делами финансово-промышленной компании «Такор» (г. Талдыкорган).

С 1995 по 1998 гг. на альтернативной основе избрана депутатом городского Маслихата, где также проработала заведующей организационным отделом Маслихата (г. Талдыкорган).

С 1995 по 1997 гг. — ответственный организатор отдела организационной и кадровой работы, советник заместителя главы Талдыкорганской областной администрации.

В 1997 году работает в должности заместителя начальника Областного управления труда и социальной защиты населения (г. Талдыкорган).

С 1998 по 2005 гг. работает в Аппарате Мажилиса Парламента Республики Казахстан (консультант общего отдела, затем заведующий сектором Информационно-аналитического центра, заведующей сектором Секретариата Председателя Мажилиса Парламента Республики Казахстан), совмещая научную и преподавательскую деятельность (Евразийский национальный университет имени Л. Н. Гумилева, Университет имени Д. А. Кунаева).

С 2005 по 2008 гг. — заместитель директора Казахстанского филиала МГУ имени М. В. Ломоносова (г. Астана).

С 2008 по 2012 гг. — консультант, инспектор Секретариата Ассамблеи народа Казахстана Администрации Президента Республики Казахстан.

С 2012 по 2014 гг. — заведующая кафедрой «Политическая стратегия государства» Национальной школы государственной политики Академии государственного управления при Президенте Республики Казахстан; разработчик ряда обучающих модульных программ для тренингов и кейсов по вопросам политического управления, государственной и молодёжной политики, межэтнических отношений, в том числе для слушателей корпуса «А».

В 2014—2016 гг. распоряжением Президента РК назначена на политическую должность директора Республиканского государственного учреждения «Қоғамдық келісім» при Президенте Республики Казахстан.

В 2017 году возглавляет Службу маркетинга и менеджмента Национальной академической библиотеки Республики Казахстан (Астана), совмещая с должностью профессора кафедры социально-гуманитарных дисциплин в Казахстанском филиале МГУ имени М. В. Ломоносова и профессора кафедры политологии ЕНУ имени Л. Н. Гумилева.

12 сентября 2017 года назначена заместителем директора Института Евразийской интеграции, на данной должности работает до сентября 2018 года.

С сентября 2018 года — профессор кафедры политологии факультета журналистики и политологии ЕНУ имени Л. Н. Гумилева, профессор кафедры социально-гуманитарных дисциплин Казахстанского филиала МГУ имени М. В. Ломоносова.

Награды
 2008 — нагрудный знак «Почётный работник образования Республики Казахстан»;
 2009 — Почётная грамота Президента РК;
 2011 — юбилейная медаль «20 лет Независимости РК»; Почётная грамота КФ МГУ им. М. В. Ломоносова с вручением юбилейной медали — Ломоносов;
 2012 — Благодарственное письмо Президента РК за активное участие в работе по организации выборов;
 2013 — золотая медаль «Бiрлiк» Ассамблеи народа Казахстана;
 2014 — Орден «Құрмет»;
 2018 — юбилейная медаль «Астана-20 жыл»; зарубежная награда — золотая юбилейная медаль «20 лет Ассамблеи народов России».

Также награждена юбилейными медалями «20 лет Ассамблеи народа Казахстана», «20 лет Конституции Республики Казахстан»; «25 лет Независимости Республики Казахстан» (в соответствии с Указами Президента РК); «20 лет маслихатам Казахстана»; «550 лет Казахского ханства» и другими ведомственными наградами.

Научная деятельность

Разработчик следующих учебных курсов для студентов, магистрантов и докторантов: «Современные технологии анализа и прогнозирования политических процессов», «Политический маркетинг», «Управление проектами», «Избирательные технологии» и др. Осуществляет научное руководство магистерскими и докторскими диссертациями. В течение последних 3-х лет в Казахстанском филиале МГУ имени М. В. Ломоносова читает авторские курсы: «Основы модернизации в Республике Казахстан», «Рухани жаңғыру в контексте модернизации национального сознания».

С 2004 по 2008 гг. — Ученый секретарь Диссертационного совета Д14.20.03 в Евразийском национальном университете имени Л. Н. Гумилева.

Является автором более 250 публикаций, в том числе нескольких монографий (единоличных и в соавторстве), учебных пособий и статей в международных журналах и материалах международных конференций и симпозиумов.

Значимые труды
 Политическое измерение гражданского общества независимого Казахстана / Республика Казахстан: политическая модернизация (колл. монография). — Астана, 2008. — С.90-107.
 Ассамблея народа Казахстана и межкультурный диалог / Отв.ред. Е.Тугжанов, Е. Пивовар / Редколлегия: А. Власов, А. Ревский, И. Агакишиев, Н. Калашникова. — Москва: ОО «Ол Би Принт», 2009.
 Казахстанская модель межэтнической толерантности и общественного согласия Н.Назарбаева: электронная и печатная презентация (систематизированная и аналитическая версия) на 3-х языках. — Астана, 2009. (соавтор — Е. Л. Тугжанов).
 ОБСЕ — Казахстан: опыт межэтнического взаимодействия в странах-участниках. — Астана, 2010. — 143 с. (соавторы — Е. Л. Тугжанов, С. К. Калмыков) /для участников Саммита ОБСЕ в Астане/.
 Государственная этнополитика Казахстана: новые тренды: Метод. пособие на каз. и рус. яз. / Под общ. ред. Е. Л. Тугжанова. — Астана: Академия государственного управления при Президенте РК, 2011. — 204 с. (соавтор-составитель — Ж. Х. Джунусова) ISBN 978-601-287-061-9.
 Нұсұлтан Назарбаев: бейбітшілік және қоғамдық келісім идеясы: Кол. моногр. на каз., рус., анг. яз. / Соавторы: Е. Л. Тугжанов, А. А. Абдакимов, Н. П. Калашникова, С. В. Селиверстов, Н. Ж. Шаймерденова. — Астана: «Акарман-медиа», 2010. — 258 б. ISBN 978-601-7185-11-4.
 Қазақстанның мемлекеттік этносаясаты: жаңа үрдістер: Әдістемелік құралы / Жалпы ред. басқарған Е. Л. Тоғжанов. — Астана: Қазақстан Республикасы Президентінің жанындағы Мемлекеттік басқару академиясы, 2011. — 200 б. ISBN 978-601-287-061-9.
 Казахстанская Магнитка: Время. Люди. Судьбы. Статьи, очерки, интервью, воспоминания, документы / Под общ. ред. Е. Л. Тугжанова / Авторы проекта — Л.Шашкова, Н.Калашникова. - Алматы: ИД «Жибек жолы», 2012. — 336 с. ISBN 978-601-294-089-3.
 Императивы государственной политики Республики Казахстан. Аналитические материалы и методические рекомендации для государственных органов / Отв. ред. Н. П. Калашникова. — Астана, 2012. — 516 с. (на каз. и рус. яз.). ISBN 978-601-06-2064-3.
 Из истории депортаций. Казахстан 1930—1935 гг.: Сборник документов / Ред. коллегия: З. Айдарбеков, Л. Актаева, Н. Джагфаров, Г. Кан, Н. Калашникова, А. Капаева, В.Осипов, В. Шепель. — Алматы: «LEM», 2012. — 772 с.
 Депортация народов в Казахстан в 1930—1950 гг.: общность истории (интервью с пострадавшими от депортаций в 1930—1950 годы в Казахстан) / Под общ. ред. Б.Ракишевой. — Астана, 2013. — 683 с. ISBN 978-601-280-461-4.
 Астана — новый тренд образовательной интеграции в сфере государственной службы //Научный журнал «Евразия: аналитика и прогнозы». Тематический выпуск «Казахстанский опыт межэтнической и межконфессиональной толерантности для стран постсоветского пространства». — Москва. — 2013. — № 4. — С.23-27.
 Компетентностный подход в подготовке госслужащих корпуса «А»: международный опыт и перспективы внедрения новых форм // Государственное управление и государственная служба. Тема номера: «Стратегия "Казахстан-2050" — новый политический курс». — Астана: АГУ при Президенте РК. — 2013. — № 1. — С.51-60.
 Из истории депортаций. Казахстан 1935—1939 гг..: Сб-к док-в / Ред. кол.: З. Айдарбеков, Л. Актаева, Н.Джагфаров, Г. Кан, Н. Калашникова, А. Капаева, Е. А. Кузнецов, Осипов, В. Шепель (отв.). — Алматы: «LEM», 2014. — 740 с. ISBN 978-601-239-341-5.
 Ассамблея народа Казахстана: летопись двух десятилетий: Моногр. на каз. и рус. яз. / Под общ. ред. Е. Л. Тугжанова / Авторский коллектив: Н. П. Калашникова, Г. В. Кан, В. С. Коробов, Н. У. Шаяхметов. — Астана, 2015. — 326 с. ISBN 978-601-7419-00-4.
 Дружба народов в годы Великой отечественной войны: По страницам фронтовых газет: Сб. материалов на каз. и рус. яз. / Рук. проекта Е. Л. Тугжанов / Сост. Н. П. Калашникова, Г. В. Кан, Ж. К. Симтиков, М. К. Сембинов. — Алматы, 2015. — 308 с. ISBN 978-601-7540-25-8.
 Этносаяси сөздік / Этнополитический словарь/ Термины и понятия казахстанской политики и практики в сфере общественного согласия и межэтнической толерантности / Гл. ред. Е. Л. Тугжанов / Авторский коллектив: Е. Л. Тугжанов, Н. П. Калашникова, Г. К. Калмыков, В. А. Малиновский, Б. И. Ракишева, А. К. Садвокасова, Э. Д. Сулейменова, Ж. А. Жакупов, Н. Ж. Шаймерденова, Б. С. Капалбек, Г. Т. Тулегул. — Астана: Ш. Шаяхметов атындағы тілдерді дамытудың республикалық үйлестіру-әдістемелік орталығы, 2015. — 400 с.
 Национальный аналитический обзор, посвященный казахстанской модели общественного согласия и единства. По итогам 25-летия Независимости Республики Казахстан / Под ред. Е. Л. Тугжанова. — Астана: ТОО «Kerulen KZ», 2016. — 128 с. ISBN 978-601-287-202-6.
 Народ Казахстана: Энциклопедия: на каз. и рус. яз. / Гл.ред. Ж. Н. Тойбаева. — Алматы: «Казак энциклопедиясы», 2016. — 480 с. /в составе редакционной коллегии/ ISBN 978-601-7472-90-0
 Народ Казахстана: история и современность: Сборник текстовых приложений к Интерактивной научной исторической карте «Народ Казахстана» / Рук. проекта: З. Е. Кабульдинов, научные консультанты: Б. Г. Аяган, Н. П. Калашникова. — Алматы: Атамұра, 2017. — 300 с. ISBN 978-601-282-024-9.
 Модернизация общественного сознания и ценностных ориентиров социума: Гл. 5 — Стр.199-242 (в составе авторского коллектива) / Коллективная монография: «Социальная модернизация Казахстана» / Г. С. Ныгыметов, М. М. Шибутов, Р. К. Кадыржанов и др. / Под общ. ред. Е. Ж. Бабакумарова. — Астана: Институт Евразийской интеграции, 2017. — 368 с. ISBN 978-9965-31-911-2.
 Великие столицы — умные города: Сборник материалов межд. научной конф., посв. 20-летию Астаны — столицы Великой степи (27-28 июня 2018 года) / Под общ. ред. Н. П. Калашниковой. — Астана: Институт Евразийской интеграции, 2018. — 238 с. ISBN 978601-332-157-8.
 Тезаурус основных политических понятий, терминов и понятий современной практики: Учебно-метод. мат-лы по политологии для вузов / Под общ. ред. Н. П. Калашниковой. — Астана: ЕНУ им. Л. Н. Гумилева, 2018. — 92 с. ISBN 978-601-337-085-9.
 Казахстанская модель общественного согласия и общенационального единства Н. А. Назарбаева: история и перспективы модернизации / Сборник научных трудов «круглого стола»: «Институт президентства как основа государственности Республики Казахстан» / Под общ. ред. А. М. Рахимжанова. — Астана: Библиотека Первого Президента Республики Казахстан — Елбасы, 2018. — 138 с.
 Из истории депортаций. Казахстан. 1939—1945 гг.: Сборник документов / Под общ. редакцией Д. Ю. Абдукадыровой / Ред. коллегия: К. М. Абжанов, К. Ш. Алимгазинов (отв), Б. Г. Аяган, Б. О. Жангуттин, З. Е. Кабульдинов, Н. П. Калашникова, Г. В. Кан. — Алматы: Lem, 2019. — 708 с. ISBN 978-601-239-548-8.
 Евразийская экономическая интеграция: энциклопедический справочник. К 25-летию Евразийского проекта 1994—2019 / Коллектив составителей. — Нур-Султан: ЕНУ имени Л. Н. Гумилева, 2019. — 375 с. ISBN 978-601-337-126-6.
 Казахстанские контексты гражданского общества: форсайт и интеграционные возможности: Пленарный доклад / Материалы XII Международной научной конференции «Политическое проектирование в пространстве социальных коммуникаций», г. Москва, Российский государственный гуманитарный университет, 26 октября 2018 года. — М., 2018. — С. 223—234. ISBN 978-5-250-06150-6.
 Пленарный доклад «Роль этноволонтерства в сохранении национального кода» / Межд. научно-практ. конф. "Модернизация общественного сознания и сохранение национального кода в контексте «Мәңгілік Ел», организованная научно-исследовательской группой в рамках проекта грантового финансирования Комитета науки Министерства образования и науки РК на тему «Казахстанская модель общенационального согласия и единства Н.Назарбаева в контексте модернизации общественного сознания» (Астана, ЕНУ имени Л. Н. Гумилева, 12 декабря 2018 года). — Астана, 2018. — С. 31-39
 «Рухани жаңғыру» : перспективные тренды // Научный журнал Казахстан — Спектр. — 2018. — № 1(83). — С.18-36. ISSN 6318 (издание, рекомендованное ККСОН МОН РК).
 Большая Евразия: новые тренды гуманитарного сотрудничества / Сб. материалов Межд. научно-практ. конф. "От идеи — к реальности: к 25-летию евразийской инициативы Нурсултана Назарбаева (Нур-Султан, 11 апреля 2019 г.). — Нур-Султан, 2019. — С. 100—106. ISBN 978-601-7804-67-1.
 Доклад на тему «Этнополитика и политология: от дискурса к практике» / Конгресс политологов Казахстана, со-модератор секции «Региональные политические процессы в Казахстане», руководитель редакционной группы по выработке рекомендаций Конгресса политологов (Нур-Султан, 28-29 мая 2019 г.). — Нур-Султан, 2019.
 Чингиз Айтматов как символ духовного сближения и сотрудничества / «Чингиз Айтматов и современный мир»: Сборник материалов Международной конференции / Мос. гос. ун-т имени М. В. Ломоносова, Ин-т стран Азии и Африки / Отв. ред. д-р ист. наук, проф. Ж. С. Сыздыкова. — М.: ООО «4 Принт», 2019. — .184-189. ISBN 978-5-6042126-2-2

Общественная деятельность
 Член Ассамблеи народа Казахстана
 Член Научно-экспертного совета Ассамблеи народа Казахстана
 Член Национальной комиссии по реализации программы модернизации общественного сознания при Президенте Республики Казахстан.
 Член Общественной организации "Женский клуб «Астана-Байтерек».

Семья
Отец — Неруш Павел Павлович (1917 г.р.) — участник боев под Халхин-Голом и Великой Отечественной войны, инвалид 2 группы. После ранения в 1942 году до 1981 года, в течение 39 лет, проработал на Талды-Курганском сахарном заводе имени С. М. Кирова начальником отдела снабжения, начальником ОРСА при заводе, заместителем директора; был членом партийного комитета. Дружил с героями труда Нурмолдой Алдабергеновым, Злихой Тамшибаевой и др.

Мать — Саколова Софья Яковлевна (1920 г.р.) воспитывала детей и ухаживала за супругом, прожившим всю жизнь с боевыми ранениями.

Братья — Неруш Виктор Павлович (1944 г.р.), Неруш Валерий Павлович (1946 г.р.), Неруш Сергей Павлович (1952 г.р.) — известные общественные деятели, внесшие большой вклад в развитие Казахстана:

— Неруш Виктор Павлович более тридцати лет работал на комсомольской, партийной, административной работе — 1-й секретарь Гвардейского райкома ЛКСМ; заместитель заведующего Отделом пропаганды ЦК ЛКСМ Казахстана; 2-ой секретарь Талды-Курганского обкома комсомола; заместитель начальника областного управления Комитета по работе с несостоятельными должниками Минфина РК; генеральный директор финансово-промышленной компании «Такор», способствовал санации многих промышленных и сельхозпредприятий, привлечению инвестиций в регион. Награждён орденом «Знак Почета» и другими государственными наградами. Его жизненным кредо всегда оставалось: «Комсомол научил нас отдавать. Слабому — силу, оступившемуся — свое плечо, растерявшемуся — уверенность и бодрость духа»;

— Неруш Валерий Павлович в течение тридцати лет трудился на комсомольской, партийной работе на региональном и республиканском уровне; большая часть лет была посвящена развитию Комитета народного контроля Республики Казахстан (на региональном и республиканском уровне, заведующий Организационно-контрольным управлением Комитета народного контроля Республики Казахстан (Алматы));

— Неруш Сергей Павлович более 20 лет служил на оперативной работе в органах внутренних дел Республики Казахстан, был начальником управления по борьбе с организованной преступностью МВД РК, заместителем начальника УВД Кокчетавской области и др. Принимал непосредственное участие в раскрытии более ста опасных преступлений, признавался лучшим сотрудником уголовного розыска. Имеет награды: «Отличник милиции», медаль трех степеней «За безупречную службу в МВД» и др. Стоял у истоков создания в Казахстане «Ассоциации телохранителей», которую он вывел на международный уровень. Обладатель серебряного знака Международной Ассоциации телохранителей (с 1998 г.). Перед смертью в 2013 году, его сын — Неруш Вячеслав Сергеевич издал книгу отца «Неруш Сергей. Из жизни опера», которая передана в музей МВД Республики Казахстан и Российской Федерации. Книга широко используется в подготовке полицейских.

Дочь: Калашникова Анастасия Николаевна — кандидат медицинских наук, сертифицированный специалист в области лечебной диетологии; сын: Калашников Никита Николаевич — магистр юриспруденции, более пятнадцати лет служит в таможенных органах Казахстана.

Имеет пятерых внуков: Софья, Эльхан, Даниил, Елизавета, Виктория.

Примечания

Общественные деятели Казахстана


text:
Convención Nacional puede referirse a:

 La Convención Nacional, nombre dado a la asamblea legislativa del 21 de septiembre de 1792 al 26 de octubre de 1795, durante la Revolución Francesa.
La Convención Nacional, congreso constituyente posterior a la Revolución Liberal de 1854 en el Perú.
 La Convención Nacional de Valencia, órgano legislativo instalado en Venezuela desde el 5 de julio de 1858 al 3 de febrero de 1859, con miras a redactar una nueva constitución tras el triunfo de la Revolución de Marzo.
 La Convención Nacional de la Unión Cívica Radical (máxima autoridad de uno de los principales partidos políticos argentinos)
 En Estados Unidos, es el órgano que se convoca cada cuatro años para elegir o ratificar al candidato presidencial, entre otras decisiones importantes, como la Convención Nacional Demócrata y la Convención Nacional Republicana.
 En Costa Rica se utiliza el término "Convención Nacional" para referirse a un proceso de elección primaria nacional en donde se selecciona al candidato presidencial, usualmente realizada entre los partidos más grandes, estas son la Convención Nacional Liberacionista, la Convención Nacional Socialcristiana y la Convención Nacional Ciudadana.


text:
Rumeurs à propos du marchand de sable

De mauvaises langues affirment que le marchand de sable de l'Est aurait jeté des grains de sable afin de faire de la propagande. Or, ce n'est que de temps en temps que la DDR-Fernsehen mélangeait un grain  « socialiste » dans son sac de sable. Le marchand de sable a visité le festival mondial de la jeunesse, la foire de  Leipzig, l'armée populaire nationale. Le marchand de sable ne devait pas agir de manière trop socialiste, car il faisait partie des peu de porteurs de devises de la RDA. En tant que travailleur « immigré » de la RDA, il apportait de l'argent de l'ouest au Danemark, en Suisse et en Grèce.

C'était aussi probablement plutôt un hasard que sa barbe pointue soit semblable à celle du numéro un est-allemand Walter Ulbricht.
Le  metteur en scène du film  Gerhard Behrendt et le créateur voulaient que le marchand de sable ait un caractère «puéril» mais aussi qu'il incarne la sagesse. Behrendt a créé la poupée du marchand de sable, il a écrit et produit depuis le milieu des années soixante plus de 300 films avec le marchand de sable.

Entre-temps le petit Ossi est devenu une figure culte de l'Allemagne. La chaîne  rend hommage à sa star en organisant un gala d'anniversaire au Friedrichstadt-Palast à Berlin, où se sont rendus Nena et le groupe « Oliver & Kids » qui ont chanté « Sandmanns Party ». De plus, dans la nuit du samedi au dimanche, l'ORB diffuse «La longue nuit du marchand de sable». À partir de minuit, les inventeurs du marchand de sable diffusent six heures de l'émission "40 Hits de 40 ans", de la première salutation du marchand de sable à ses plus récentes aventures sur la planète Gugel.

Maintenant à la retraite,  Gerhard Behrendt s'occupe toujours en  tant que conseiller artistique du marchand de sable pour l'ORB. , dit le septuagénaire.

Évolution
Dans les premières diffusions, le marchand de sable apparaissait avec des yeux cernés et le visage grincheux; à la fin de la diffusion, il s'endormait debout contre une lanterne de rue. Des parents horripilés ont écrit des lettres en disant qu'une chose pareille n'était pas possible en novembre, avec en plus ce visage de clochard. Behrendt fit donc faire une cure de beauté à sa marionnette.
On veille encore à l'approvisionnement de sable.  manuscrits du marchand de sable sont stockés dans les archives de radiodiffusion de Berlin. L'ancien studio national s'appelle maintenant Sandmann-Trickfilm GmbH. Des produits comme des coussins, des cassettes vidéo et des livres  peuvent aussi être commandés via Internet du marchand de sable. Le marchand de sable a surmonté sans problème son premier pas dans l'économie de marché.

Le marchand de sable n'a encore jamais eu de problèmes avec le passage des frontières. Le marchand de sable, star préférée de la DDR, a  dépassé de loin ses frontières.  En 1978, le marchand  mobile a décollé du sol socialiste grâce à Soyouz 31. Une poupée de 100 grammes a accompagné la mission soviético-allemande au côté de Sigmund Jaehn ; le marchand de sable est devenu le premier nain allemand à aller dans l'espace.

À la suite de la réunification allemande, et alors que la télévision de la RDA cesse d'émettre, la version est-allemande du marchand de sable est reprise par la télévision de l'Ouest, au détriment de la version ouest-allemande qui disparaît en 1991. Des épisodes de l'émission continuent d'être diffusés sur diverses chaînes allemandes comme MDR Fernsehen.

Liens externes

 Page consacrée à l'émission, sur le site du Mitteldeutscher Rundfunk

Télévision en République démocratique allemande
Émission de télévision destinée à la jeunesse en Allemagne
Série télévisée créée en 1959
Personnage d'animation


text:
St. Michael's College School, (also known as St. Michael's, St. Mike's, and SMCS), is an independent, Catholic school for young men in Toronto, Ontario, Canada. Administered by the Basilian Fathers, it is the largest school of its kind in Canada, with an enrolment of approximately 950 students from grades 7 to 12. It is known for its high standard of academics and athletics, notably its ice hockey, football and basketball programs. The hockey program has graduated numerous future National Hockey League ice hockey players. The basketball and football programs have graduated multiple NBA, NFL, and CFL players. St. Michael's College School is the affiliate school of Holy Name of Mary College School, an independent, Catholic all-girls school in Mississauga. St. Michael's was part of the Metropolitan Separate School Board from 1967 to 1985, but has subsequently operated within the Conference of Independent Schools of Ontario Athletic Association.

History
The Congregation of St. Basil (Basilian Fathers) was established as a religious congregation in France in 1822. As a result of the closing of seminaries in France during the French Revolution, two diocesan priests opened a secret school in the mountains of central France.

After several years of operation and a change in the French laws, ten priests serving there openly bound themselves into a religious community. They reasoned that the school, by then located in the nearby city of Annonay, would have a better chance of continuing if it were conducted by a religious congregation that could accept and train new members to continue its operation after the founding fathers' retirement.

The original members chose St. Basil the Great, a fourth-century teacher, bishop, and doctor of the Church, to be the namesake of the new community.

In the middle of the nineteenth century, the French Basilians came to Canada on an invitation from Bishop de Charbonnel of Toronto. The Bishop saw the need for Catholic schools for the young people of his parishes, especially at the high school level. In his plans to bring Catholic education to more of his people, the Bishop immediately thought of his own education in France. He had been educated at the College of Annonay near Lyon, a school established by the Basilian Fathers.

In September 1852, St. Michael's College School opened. It quickly outgrew its original facilities in the basement of the Bishop's Palace on Church Street. In 1856, it moved to Clover Hill, a property donated to the Basilian Fathers by the Honourable John Elmsley. Clover Hill was outside the city at that time, in an area now bounded by Bay, St. Joseph, and St. Mary's streets. In 1881, St. Michael's was affiliated with St. Michael's College at the University of Toronto for post secondary education.

The school specifically targeted Irish immigrants. The high school section expanded much more rapidly than the College section. In 1902, a new wing was added to the original building and the high school remained here until 1950.

In the years after World War II, it became apparent that the Bay Street buildings were not equal to the challenge of serving a growing student body. At this point the high school section was separated from the University College. In September 1950, St. Michael's College School opened its doors  at Bathurst Street and St. Clair Avenue, where it is situated today.

In 1967, St. Michael's College School entered into partnership with the Metropolitan Separate School Board (known today as the Toronto Catholic District School Board) educating the Board's students in Grades 9 and 10. This decision made St. Michael's College School both a public and private school, which lasted for approximately 20 years. In September 1985, the Basilian Fathers decided to refuse provincial aid beyond and return St. Michael's to its roots as an independent, Catholic high school.

In 1995, a major capital expansion program upgraded the school to include an east wing complete with Science classrooms, a library (Odette Library), music and visual arts facilities, a design and technology facility, a 250-seat lecture hall, and an expanded gymnasium. In September 1998, St. Michael's College School expanded its academic program to include a Grade 7 and 8 program. The Preparatory school was previously active during the early 1900s.

On September 15, 2002, St. Michael's College School celebrated its 150th Anniversary.

The school's athletic stadium was retrofitted in September 2004 to include a state-of-the-art athletic field complete with artificial turf, an electronic scoreboard, stadium lighting, and an air supported dome that covers a third of the field for use during the winter months. The St. Michael's College School Centre for the Arts was the fourth and final phase of this revitalization project. The St. Michael's College School Centre for the Arts opened in April 2010, and hosts annual school stage productions of musicals and dramas in addition to concerts and other events.

In November 2018, police began an investigation after learning of two separate sexual assaults at the school. The school suspended and expelled a number of students. On October 3, 2019, three of the seven students charged pleaded guilty to charges of sexual assault with a weapon and assault with a weapon and were later sentenced to two years probation. On November 2, 2019, the final case concluded in court with a former student being sentenced to two years probation.

Campus

The school's campus is located at Bathurst Street and St. Clair Avenue at the edge of Toronto's Forest Hill neighbourhood. The main school building was designed by Canadian architect Ernest Cormier and completed in 1950. Its most recognizable features are the distinctive chapel tower and yellow brickwork, similar to Cormier's earlier work at the Université de Montréal.

In the late 1990s, a major expansion programme was undertaken, with two major academic wings and a gymnasium extension added to the original building. The additions contain classrooms tailored to the science, art and music programmes, a substantial lecture hall, several computer laboratories, and a large library. An outdoor courtyard adjacent to the cafeteria overlooked by classrooms is popular for major school events. The school's residence wing, originally built to accommodate boarding students, functioned as a Basilian house until 2008 when it was removed to make room for the school's "state-of-the-art" Centre for the Arts. The $10 million facility was completed in the April 2010.

There are a number of sports facilities located on campus, including the St. Michael's College School Arena. The school's basketball court is named after former vice-principal, teacher, coach, and alumnus Paul Dignan. In 2005, a major overhaul of the stadium was undertaken. Renamed in honour of its benefactor, billionaire alumnus Eugene Melnyk, it features an artificial turf field, a rubberized running track, and lighting for evening events. During the winter, an air supported dome covers part of the field to allow for use year-round.

Athletics

Over 90 St. Michael's Majors alumni have played in the National Hockey League. From the Majors, there are twelve Hockey Hall of Fame inductees: Bobby Bauer, Turk Broda, Gerry Cheevers, Dick Duff, Tim Horton, Red Kelly, Dave Keon, Ted Lindsay, Frank Mahovlich, Joe Primeau, Murray Costello, and Jim Gregory. Additionally, Hall of Famer Reg Noble played for St. Michael's before the team adopted the Majors name.

The school's flagship hockey team, the Toronto St. Michael's Majors, won the Memorial Cup four times before ceasing operation in 1961. The Majors name was revived as an expansion franchise in the Ontario Hockey League from 1996 to 2012, then sold off to become the Mississauga Steelheads. The school also operates the St. Michael's Buzzers, at the Tier II Junior "A" level. The school was featured on CBC's annual Hockey Day in Canada on January 13, 2007, as the College School was celebrating 100 years of hockey.
The junior and senior football teams are called the Kerry Blues. The Jr. Kerry Blues won their third Ontario Regional Invitational in 2008 (having previously won in 2002 and 2004) In 2008, the Senior Kerry Blues won their seventh Metro Bowl, making the St. Michael's Kerry Blues the most bowl-winning team in Ontario. They have won the Metro Bowl three years in a row. There have been many Kerry Blues Football alumni that have gone on to win the CIAU National Football Championship with their respective universities.  The 1993 Vanier Cup Champion University of Toronto Varsity Blues had several SMCS Alumni: Christopher Tyndorf, Lou Tiro and Peter Woo. National Football League players Glen Young, O.J. Santiago and Mike Labinjo, each of whom have competed in the Super Bowl, played football while attending St. Michael's.

The school competes in the Basil Bowl against other Basilian high schools.

Notable faculty
Greg Wojt, former CFL player; St. Michael's coach

Former faculty
Father David Bauer, Founder of the Canada men's national ice hockey team, inductee into the Hockey Hall of Fame
Michael Colle, Ontario Minister of Citizenship and Immigration
Dr. Michael W. Higgins, president of St. Thomas University; former president of St. Jerome's University
Michael McGowan, English teacher; director of the film Saint Ralph

Notable alumni
St. Michael's alumni include many athletes, politicians and media personalities, some of whom are publicly known on multiple stages.

Academia
Robert J. Birgeneau, Canadian Physicist, the 9th chancellor of University of California, Berkeley, currently Chancellor Emeritus and Chair in Departments of Physics, Materials Science and Engineering and Public Policy, former President of the University of Toronto (2000–2004), former professor at Massachusetts Institute of Technology, Yale University, and University of Oxford
Gregory Kealey, historian on Canada's working class, Professor Emeritus Department of History, vice president (Research) 2001–2021 University of New Brunswick
Joseph Pivato, Ph.D., Professor Emeritus of Literary Studies Athabasca University author of 12 books. His research establish the academic recognition of Italian-Canadian literature.
David Staines, English professor, University of Ottawa; member of the Order of Canada, Medal of Courage, Order of Ontario, Founding member of the jury of the Giller Prize.

Athletes
Professional athletes among alumni, include numerous CFL and NHL players, some of whom are also noted sports coaches.

National Hockey League (NHL) players
Bobby Bauer
Turk Broda
Gerry Cheevers
Andrew Cogliano
Les Costello
Murray Costello, Hockey Hall of Famer
Bill Dineen, coach
Dick Duff
Paul Gardner, coach
Luke Gazdic
Tim Horton, Tim Hortons co-founder
Red Kelly, coach; York West MPP, Canadian Senator
Dave Keon
Michael Liambas
Brett Lindros
Eric Lindros
Ted Lindsay
Frank Mahovlich, Canadian senator
Peter Mahovlich
Cesare Maniago
Craig Mills
Dominic Moore
Steve Moore
Reg Noble
Joe Primeau
Jason Spezza
Tyler Seguin
Chris Tanev
John Jakopin
Matthew Halischuk
Jake Evans
Akil Thomas
Jamie Drysdale

National Football League (NFL) players
Mike Labinjo
O.J. Santiago
Glen Young

Canadian Football League (CFL) players
Nolan MacMillan
Chris Smith
Derek Wiggan
Glen Young
Andrew Martin
Kaion Julien-Grant
Gordon Whyte

National Basketball Association (NBA) players
Leo Rautins, NBA player, Philadelphia 76ers; Canadian national men's basketball team coach; Toronto Raptors broadcaster

Other athletes
Danilo Djuricic, D1 NCAA basketball player for Harvard Crimson
Marcus Carr, D1 NCAA basketball player for Minnesota Golden Gophers
Duane Notice, professional basketball player for Raptors 905
Justyn Knight, 2017 NCAA DI Men's Cross Country National Champion (Syracuse University), distance runner with Reebok

Business
Robert Deluce, founder, Porter Airlines
Sergio Marchionne, CEO, Fiat Chrysler Automobiles; chair, Maserati, chair, Ferrari; chair (Italy), Council for the United States and Italy
Eugene Melnyk, billionaire, co-founder, Biovail Corporation; owner, Ottawa Senators
Frank Buckley, President of Buckley's cough syrup
Anthony Di Iorio, billionaire Canadian entrepreneur, co-founder of Ethereum, early investor in Bitcoin, founder and CEO of the blockchain company Decentral, first chief digital officer of the Toronto Stock Exchange

Media
Mikey Bustos, entertainer; finalist, Canadian Idol
Jesse Carere, actor
Sergio Di Zio, actor
Michael Enright (honorary diploma recipient), host, CBC Radio
Michael Ontkean, actor
Estanislao Oziewicz,  journalist, The Globe and Mail

Politics
Patrick Brown, Mayor of Brampton; former MPP; former Ontario Leader of the Official Opposition (PCC)
Josh Colle, Toronto City Councillor; Toronto Transit Commission
Michael Colle, Toronto City Councillor; former Minister of Citizenship and Immigration
Stephen Lecce, King—Vaughan MPP, Ontario Minister of Education
Joe Mihevc, Toronto City Councillor
Jaggi Singh, anarchist; activist
Michael Tibollo, Vaughan—Woodbridge MPP

Public Service
Myron Demkiw, Chief of Police of the Toronto Police Service

See also
Conference of Independent Schools of Ontario Athletic Association

References

External links

Boys' schools in Canada
Catholic secondary schools in Ontario
Catholic elementary schools in Ontario
High schools in Toronto
Private schools in Toronto
Toronto Catholic District School Board
Educational institutions established in 1852
Basilian schools
1852 establishments in Canada
1852 establishments in Ontario


text:
Malbas Jamous Nawal El Jack (; born 17 October 1988 in Khartoum) is a Sudanese sprinter who specializes in the 400 metres. She represented her nation at the 2008 Summer Olympics.

International competitions

Personal bests
 200 metres – 23.97 s (2005)
 400 metres – 51.19 s (2005)
 400 metres hurdles – 57.86 s (2005)

References

1988 births
Living people
Sudanese female sprinters
People from Khartoum
Athletes (track and field) at the 2008 Summer Olympics
Athletes (track and field) at the 2015 African Games
Olympic athletes of Sudan
World Athletics Championships athletes for Sudan
African Games bronze medalists for Sudan
African Games medalists in athletics (track and field)
Olympic female sprinters
Athletes (track and field) at the 2007 All-Africa Games


text:
Die AO Foundation, auch AO Stiftung, ist eine medizinische Stiftung mit Sitz in der Schweiz. Präsident ist seit 2021 Florian Gebhard vom Universitätsklinikum Ulm. Sein Vorgänger war Robert McGuire vom University of Mississippi Medical Center. Die Arbeitsgemeinschaft für Osteosynthesefragen, woraus die heutige Stiftung hervorgegangen ist, hat ab 1958 Grundlagen für eine Standardisierung der operativen Knochenbruchbehandlung geschaffen.

Gründung

Die Arbeitsgemeinschaft für Osteosynthesefragen (kurz AO) wurde am 6. November 1958 im Hotel Elite in Biel durch 13 Schweizer Ärzte gegründet. Sie widmet sich der Forschung, Entwicklung und Lehre im Bereich der Traumatologie (Unfallchirurgie), insbesondere der operativen Knochenbruchbehandlung und der Entwicklung geeigneter Metallimplantate. Initiatoren der Gründung waren Martin Allgöwer aus Chur, Maurice E. Müller aus Zürich, der Bieler Robert Schneider (1912–1990) aus Großhöchstetten, Walter Bandi aus Interlaken und Hans Willenegger (1910–1998) aus Liestal. Weitere Teilnehmer der Gründungsversammlung waren René Patry, Fritz Brussatis, August "Urs" Guggenbühl, Ernst Baumann, Walter Schär, Walter Stähli, Willy Hunziker und Walter Ott.

Der zugrundeliegende Gedanke war durch eine feste Fixierung des Knochenbruchs eine frühe und funktionelle Rehabilitation zu erreichen. Bis zur Gründung der AO wurden Knochenbrüche meist geschlossen eingerichtet und teilweise wochenlang per Traktion oder im Gips behandelt. Daraus resultierten oft Fehlstellungen, Bewegungseinschränkungen und Muskelatrophien, so dass die anschließende Rehabilitation oft Monate dauerte und mit langfristigen Arbeitsunfähigkeiten einherging.

Eine chirurgische Frakturversorgung existierte nur vereinzelt in einigen Zentren, ohne dass eine systematische Forschung stattgefunden hat. Pioniere waren unter anderem Gerhard Küntscher in Kiel, der die Markraumnagelung entwickelte, und Robert Danis in Belgien, den Maurice E. Müller selbst besuchte, um seine Verfahren der inneren Fixierung zu erlernen.

Aufgaben
In den Jahren 1960 bis 1980 wurde durch das Wirken der AO die moderne Methode der Versorgung von Knochenbrüchen (Osteosynthese) zum weltweiten Standard. Unter anderem resultierte daraus auch die AO-Klassifikation für Knochenbrüche. Die Stiftung unterhält in Davos und Dübendorf ein eigenes Forschungszentrum mit mehreren Instituten. Die AO Foundation hat vier Säulen der Tätigkeit:

 AO Research Institute (ARI), Davos
 AO Education Institute, Davos
 AO Innovation Translation Center, Davos
 Clinical Evidence competence center, Dübendorf

Literatur
 Urs F. A. Heim: Das Phänomen AO. Gründung und erste Jahre der Arbeitsgemeinschaft für das Studium der Osteosynthese. Verlag Hans Huber, Bern 2001, ISBN 3-456-83638-4.
 Eugen H. Kuner: Vom Ende einer qualvollen Therapie im Streckverband. Verlag Kaden-Verlag, Heidelberg 2015, ISBN 978-3-942825-21-4.
 Thomas Schlich: Freiheit, Gleichheit, Treue. In: Hubert Steinke, Eberhard Wolff, Ralph Alexander Schmid (Hrsg.): Schnitte, Knoten und Netze. 100 Jahre Schweizerische Gesellschaft für Chirurgie. Chronos, Zürich 2013, ISBN 978-3-0340-1167-9, S. 129–141.

Weblinks
 Website der AO Foundation
 Website der AOTrauma Deutschland
  Schweizer Medizin-Revolution - Das Mekka der Unfallchirurgie liegt im beschaulichen Davos In: Schweizer Radio und Fernsehen vom 6. Juli 2022 (Text und Video, teilweise in Schweizerdeutsch)

Einzelnachweise

Orthopädie und Unfallchirurgie
Stiftung (Schweiz)
Organisation (Kanton Graubünden)
Organisation (Davos)
Gegründet 1958


text:
Hiroki Ueno (jap. , Ueno Hiroki; * 8. April 1986 in Nagano, Honshū) ist ein japanischer Eishockeyspieler, der seit 2015 bei den Nippon Paper Cranes aus der Asia League Ice Hockey unter Vertrag steht.

Karriere
Hiroki Ueno begann seine Karriere als Eishockeyspieler in Kushiro, wo er in einer Nachwuchsmannschaft spielte. 2005 ging er an die Waseda-Universität, für deren Eishockeymannschaft er bis 2009 aktiv war. Anschließend wechselte der Stürmer zum südkoreanischen Klub High1 aus Chuncheon in die Asia League Ice Hockey. Nach zwei Jahren auf der koreanischen Halbinsel kehrte er 2011 nach Japan zurück und spielte seither für die Nikkō Ice Bucks. In der Saison 2014/15 wurde er als Topscorer und Torschützenkönig der Asia League auch in deren All-Star-Team gewählt. 2015 wechselte er zu den Nippon Paper Cranes.

International
Für Japan nahm Ueno bereits an den U-18-Weltmeisterschaften 2003 und 2004 sowie den U-20-Weltmeisterschaften 2004, 2005 und 2006 teil. Bei der U20-Junioren-WM 2005 gelang ihm mit den Japanern beim Division-II-Turnier in Bukarest nach dem Abstieg im Jahr zuvor die Rückkehr in die Division I. Sein Debüt in der Herren-Nationalmannschaft gab Ueno bei der Weltmeisterschaft 2006, bei der seine Mannschaft in der Gruppe A der Division I antrat. Auch bei den Weltmeisterschaften 2007, 2010, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 und 2017 stand er für sein Land in der Division I auf dem Eis. Bei der Weltmeisterschaft 2014 brachte er die japanische Auswahl im letzten Spiel gegen Ungarn fünfeinhalb Minuten vor Ende der regulären Spielzeit mit 4:3 in Führung – ein Ergebnis, das zum Aufstieg in die Top-Division gereicht hätte. Da die Asiaten aber nicht nur eine gute Minute vor Schluss den Ausgleich hinnehmen mussten, sondern am Ende das Spiel nach Penaltyschießen noch verloren, stieg statt ihrer die Auswahl Österreichs auf.

Bei den Winter-Asienspielen 2011 in Astana konnte er mit der japanischen Mannschaft hinter Gastgeber Kasachstan die Silbermedaille gewinnen. Bei den Winter-Asienspielen 2017 belegte er mit den Japanern hinter Kasachstan und Südkorea den dritten Platz. Zudem nahm er an den Qualifikationsturnieren für die Olympischen Winterspiele in Sotschi 2014 und in Pyeongchang 2018 teil.

Erfolge und Auszeichnungen
 2015 Topscorer, Torschützenkönig und Mitglied des All-Star-Teams der Asia League Ice Hockey

International
 2005 Aufstieg in die Division I bei der U20-Junioren-Weltmeisterschaft der Division II
 2011 Silbermedaille bei den Winter-Asienspielen
 2017 Bronzemedaille bei den Winter-Asienspielen
 2017 Bester Vorlagengeber der Winter-Asienspiele

Asia League-Statistik

(Stand: Ende der Saison 2017/18)

Weblinks

 Persönlicher Blog (japanisch)

Eishockeynationalspieler (Japan)
Eishockeyspieler (High1)
Eishockeyspieler (Nikkō IceBucks)
Eishockeyspieler (Nippon Paper Cranes)
Teilnehmer an den Asienspielen (Japan)
Japaner
Geboren 1986
Mann


text:
The Family Tree   è una serie televisiva statunitense in 6 episodi trasmessi per la prima volta nel corso di una sola stagione nel 1983. La serie fu anticipata da un film per la televisione pilota, The Six of Us, trasmesso il 13 giugno 1982.

La serie venne cancellato dopo soli sei episodi a causa dei bassi ascolti.

Trama
Annie Benjamin è una agente immobiliare divorziata con tre figli (uno dei quali, Toby, è non udente) che sposa Kevin Nichols, un costruttore divorziato con un figlio. I due devono quindi trovare un modo per far andare tutti d'accordo.

Personaggi e interpreti
 Annie Benjamin Nichol, interpretata da Anne Archer
 Kevin Nichols, interpretato da Frank Converse
 Toby Benjamin, interpretato da Jonathan Hall Kovacs
 Tess Benjamin, interpretato da Melora Hardin
 Sam Benjamin, interpretato da Martin Hewitt
 Jake Nichols, interpretato da James Spader
 Josh Krebs, interpretato da Evan Ross
 Elizabeth Nichols, interpretata da Joanna Cassidy

Produzione
La serie, ideata da Carol Evan McKeand (che aveva precedentemente creato In casa Lawrence) fu prodotta da Comworld Productions.

Distribuzione
La serie fu trasmessa negli Stati Uniti dal 22 gennaio 1983 al 26 febbraio 1983  sulla rete televisiva NBC.

Episodi

Note

Collegamenti esterni

 Scheda su The Family Tree di TVRage


text:
Ivan Viglaský (* 5. Dezember 1985) ist ein slowakischer Radrennfahrer.

Ivan Viglaský nahm 2006 am U23-Straßenrennen der Weltmeisterschaft in Salzburg teil und belegte dort den 129. Platz. Im nächsten Jahr wurde er im tschechischen Brno slowakischer Meister im Straßenrennen der U23-Klasse. Außerdem belegte er den zweiten Platz auf dem ersten Teilstück de Grand Prix Cycliste de Gemenc. In der Saison 2008 gewann Viglaský zwei Etappen bei der Tour du Cameroun und wurde ein weiteres Mal Etappendritter.

Erfolge
2007
  Slowakischer Straßenmeister (U23)

2008
 zwei Etappen Tour du Cameroun

Teams
2014 CK Banská Bystrica
2015 CK Banská Bystrica

Weblinks

Radsportler (Slowakei)
Slowakischer Meister (Radsport)
Slowake
Geboren 1985
Mann


text:
Hiniiru (ヒニイル) es un manga escrito e ilustrado por Yūichi Katō.

Trama
Hace diez años, una forma negra apareció en el cielo y destruyó la ciudad debajo. Kagerou y Momiji eran niños cuando ocurrió la destrucción, y se han convertido en adolescentes bajo la misteriosa estructura. Hay una atracción innegable entre estos dos amigos, pero Kagerou duda en confesar sus sentimientos porque siente que es demasiado débil para protegerla.

Un día, la estructura vuelve a actuar, enviando extrañas bolas que se comen a las personas y las transforman en monstruos. El encuentro de Kagerou y Momiji ese día los cambia para siempre. Kagerou es llevado a una organización que le explica que ahora es una "ascua" y que Momiji es una "escoria" no humana, útil solo como material experimental. Sin embargo, Kagerou no puede aceptar esto y está decidido a hacer todo lo que esté a su alcance para proteger a la chica que ama.

Referencias

Manga de 2016
Shonen


text:
Рівняння Беллмана, назване в честь Річарда Беллмана, це — необхідна умова для оптимальності, пов'язаної з методом математичної оптимізації, відомим як динамічне програмування. Рівняння записує "цінність" проблеми рішення в деякій точці часу з точки зору нагороди від деяких початкових рішень разом з "цінністю" залишкової проблеми рішення, що з'явилася на основі тих самих рішень. Це дозволяє розбити проблему динамічної оптимізації на послідовність менших задач, як говорить "принцип оптимальності" Беллмана.

Рівняння Беллмана було вперше використано до інженерної теорії керування та до інших задач прикладної математики, таким чином ставши важливим інструментом у економіці, не дивлячись на те, що базові концепти динамічного програмування були представлені як Джоном фон Нейманом та Оскаром Морґенштерном у книзі "", так і Абрахамом Вальдом у його дослідженнях послідовного аналізу. Поняття "рівняння Беллмана" зазвичай посилається на рівняння динамічного програмування, асоційоване з задачами оптимізації з . Якщо говорити про задачі оптимізації з неперервним часом, то аналогічне рівняння є диференціальним рівнянням з частинними похідними та називається рівнянням Гамільтона-Якобі-Беллмана.

У дискретному часі будь-яка багатоетапна задача оптимізації може бути вирішена шляхом аналізу відповідного рівняння Беллмана. Таке рівняння може бути знайдено додаванням нових змінних стану (аугментація стану). Однак, слід зауважити, що отримана багатоетапна задача з аугментованим станом має більшу розмірність простору стану ніж оригінальна, що може призвести до недосяжності рішення ввиду "прокляття розмірності". Альтернативно було показано, якщо функція багатоетапної задачі оптимізації відповідає "зворотно роздільній" структурі, то відповідне рівняння Беллмана може бути знайдено без аугментації стану.

Аналітичні концепти в динамічному програмуванні
Щоб зрозуміти рівняння Беллмана, слід ознайомитися з кількома основними концептами. По-перше, будь-яка задача оптимізації має власну ціль: мінімізація часу подорожі або ціни, максимізація доходу або практичності і т. д.. Математична функція, яка описує дану ціль, називається функцією втрат.

Динамічне програмування розбиває багатоперіодичну проблему планування на менші частини у різних моментах часу. Таким чином, це вимагає чітке спостереження за тим, як еволюціонує ситуація, в якій прийняття рішення є невідворотнім. Інформація про теперішню ситуацію, яка є необхідною, щоб прийняти правильне рішення, називається «станом». Наприклад, щоб дізнатися скільки витратити у кожній точці часу, людям потрібно знати їхнє початкове багатство. Таким чином, багатство  буде однією із змінних стану, котрих може бути більше ніж одна.

Змінні, обрані у деякій точці часу, часто називають змінною управління. Наприклад, маючи деяке багатство, люди можуть вирішити скільки витратити зараз. Вибір змінних контролю можливо прирівняти до вибору наступного стану, але, в загальному, на наступний стан впливають не тільки змінні контролю, а і інші фактори. Якщо говорити про приклад, то теперішнє багатство (змінна стану) і витрати (змінна управління) можуть визначити наступний стан (багатство), хоча можуть існувати інші фактори, що також вплинуть на наступний стан.

Метод динамічного програмування описує оптимальний план шляхом знаходження правила, яке говорить про те, чим змінні контролю повинні бути, маючи будь-які значення змінних стану. Наприклад, якщо витрати  залежать лише від багатства , то слід шукати функцію , що задає витрати як функцію від багатства. Таке правило, яке задає змінні контролю як функцію від стану, називається функцією стратегії.

За визначенням, оптимальне правило прийняття рішення це те, яке дозволяє досягти найбільше значення цілі. Наприклад, якщо хтось обирає рівень споживання на основі власного багатства, щоб максимізувати рівень щастя (за умови, що щастя H може бути представлено деякою математичною функцією та є чимось, що базується на багатстві), тоді кожен рівень багатства буде асоційований із деяким найбільшим рівнем щастя, . Найбільш можливе значення цілі, записане як функція від стану, називається функцією цінності.

Беллман показав, що динамічна задача оптимізації з дискретним часом може бути представлена у рекурсивній, покроковій формі, відомій як зворотна індукція, шляхом запису відношення між функцією цінності за перший та наступний періоди. Відношення між цими двома функціями цінності називається рівнянням Беллмана. У цьому підході оптимальна стратегія в останній період часу визначається заздалегідь як функція значення змінної стану на той момент, і результуюче оптимальне значення цільової функції виражається через це значення змінної стану. Далі оптимізація передостаннього періоду включає максимізацію суми цільової функції, специфічної для цього періоду, та оптимального значення майбутньої цільової функції, що дає оптимальну стратегію цього періоду залежно від значення змінної стану на передостанній період. Ця логіка продовжується рекурсивно назад у часі, доки не буде отримано правило прийняття рішення про перший період як функцію значення змінної початкового стану шляхом оптимізації суми цільової функції, специфічної для першого періоду і значення функції вартості другого періоду, яка дає значення для всіх майбутніх періодів. Таким чином, рішення для кожного періоду приймається за явного припущення, що всі майбутні рішення будуть прийматися за оптимальною стратегією.

Примітки

Рівняння
Динамічне програмування
Теорія керування


text:
The Molidae comprise the family of the molas or ocean sunfishes, unusual fish whose bodies come to an end just behind the dorsal and anal fins, giving them a "half-fish" appearance. They are also the largest of the ray-finned bony fish, with the southern sunfish, Mola alexandrini, recorded at  in length and  in weight.

Description

Molidae have the fewest vertebrae of any fish, with only 16 in Mola mola. They also completely lack all caudal bones, and most of their skeleton is made of cartilage. No bony plates occur in the skin, which is, however, thick and dense like cartilage and is fairly rough. They also lack swim bladders.

Molids mostly swim by using their anal and dorsal fins; the pectoral fins are probably just stabilizers. To steer, they squirt a strong jet of water out of their mouths or gills. They can also make minor adjustments in the orientation of the anal fin or the dorsal fin so as to control the amount of force it produces and the angle at which the force is produced. In this respect, they use their fins much like a bird uses its wings.

Molids are said to be able to produce sound by grinding their pharyngeal teeth, which are long and claw-like. Typical of a member of Tetraodontiformes, their teeth are fused into a beak-like structure, making it impossible for them to close their mouths. Despite this, they feed mainly on soft-bodied animals, such as jellyfish and salps, although they  also take small fish or crustaceans.

Behavior
Molids have been filmed interacting with other species. Since molids are susceptible to skin parasites, they make use of cleaner fish. A molid in need of cleaning will locate a patch of floating algae or flotsam that is home to halfmoons. The molid signals a readiness for cleaning by swimming almost vertically with its head near the surface of the water, and waits for the smaller cleaner fish to feed on the parasite worms. Similarly, the molid may break the surface of the water with its dorsal fin and beak to attract the attention of a gull or similar seabird. The seabird will then dig worms and other stubborn parasites out of the molid's skin.

Fossil record
The known fossil history of Molidae extends back to the Eocene with the genus Eomola containing the species E. bimaxillaria Tyler and Bannikov, 1992 known from the Upper Eocene of the North Caucasus. The fossil genus Austromola containing one species, A. angerhoferi Gregorova, Schultz, Harzhauser & Kroh, 2009, is known from the Lower Miocene Ebelsberg Formation near Pucking, Austria.  This species was a resident of the Paratethys Sea and is estimated to have reached a length around .  At least one fossil species of Mola, M. pileata (van Beneden, 1881), is known from the Upper and Middle Miocene of Europe with a possible second species known from the Lower Miocene of North Carolina, United States.  The genus Ranzania has five known fossil species: R. grahami Weems, 1985 and R. tenneyorum Weems, 1985, both from the Middle Miocene Calvert Formation of Virginia, USA; R. zappai Carnevale, 2007 from the Middle Miocene of Italy; R. ogaii Uyeno & Sakamoto, 1994 from the Middle Miocene of Japan; and an as yet unnamed species from the Upper Miocene of Algeria.

Species
Only five extant species in three extant genera are described:
 Ocean sunfish (Mola mola)
 Southern ocean sunfish (Mola alexandrini), has been recognized as a senior synonym of Mola ramsayi (Gaglioli 1889), the "bump-head sunfish"
 Hoodwinker sunfish (Mola tecta)
 Slender sunfish (Ranzania laevis)
 Sharptail mola (Masturus lanceolatus)

References

Ray-finned fish families
Extant Eocene first appearances
Eocene vertebrates of Europe
Neogene vertebrates of Europe
Paleogene vertebrates of Europe
Taxa named by Charles Lucien Bonaparte


text:
Zepherina limbipennis is een keversoort uit de familie bladkevers (Chrysomelidae). De wetenschappelijke naam van de soort werd in 1921 gepubliceerd door Julius Weise.

limbipennis


text:
Stara – wieś w Polsce, położona w województwie łódzkim, w powiecie piotrkowskim, w gminie Aleksandrów.

W latach 1975–1998 wieś administracyjnie należała do województwa piotrkowskiego.

W okolicy miejscowości znajduje się wzniesienie o nazwie Diabla Góra.

14 stycznia 1944 oddział żandarmerii niemieckiej pod dowództwem Alberta Schustera dokonał egzekucji na mieszkańcach wsi. Zamordowano 7 osób.

Wierni Kościoła rzymskokatolickiego należą do parafii św. Rozalii w Dąbrówce.

Przypisy

Aleksandrów (gmina w województwie łódzkim)


text:
Gunmetal Gray is the sixth novel by Mark Greaney, published on February 14, 2017 by Berkley Books. It is also the sixth book in the Gray Man series. Picking up after the events of Back Blast, Court Gentry, back in the employ of the Central Intelligence Agency after five years as a fugitive, has to capture a rogue hacker working for the Chinese military who is on the run from his former employers. The book was dedicated to prominent thriller writer Dalton Fury, who died in 2016. The novel debuted at number 10 at The New York Times Bestseller list.

Plot summary
For his first operation back with the Central Intelligence Agency, Court Gentry is tasked with capturing Fan Jiang, a former member of PLA Unit 61398, an ultra-secret computer warfare unit responsible for testing China's own security systems, through his former handler Sir Donald Fitzroy, who was contracted by the Chinese government for a similar operation, in Hong Kong. Unbeknownst to him, his arrival in the country was discovered by the Ministry of State Security (MSS), who then sent two agents to surveil him. Their principal boss from the Ministry of Defense (MOD), Colonel Dai Longhai, becomes frustrated about this routine surveillance op and orders them to eliminate Gentry, who instead manages to kill them.

After the attempt on his life, Gentry decides to go dark in order to go on with his operation. His later inquiries on the whereabouts of Fitzroy attracted Colonel Dai's attention, who then ordered his henchmen to kidnap Gentry. Court is then brought to Fitzroy, who also had been kidnapped by Colonel Dai. Sir Donald had dispatched two kill teams for Fan on behalf of Colonel Dai's MOD, but they were killed by the Wo Shing Wo, a part of the Triad criminal organization in Hong Kong whom Fan had hired for protection while on the run. After hearing of his failure, Colonel Dai takes Fitzroy hostage and has decided to supervise the hunt. Aware of his reputation as the Gray Man and his past relationship with Fitzroy, but unaware that Gentry is working on behalf of the CIA, Colonel Dai hires Court to find Fan and eliminate him.

Gentry follows up on the last lead on Fan, in which the hacker had escaped the city by ship in the island of Po Toi with the help of Wo Shing Wo. After a violent bar fight, he finds out that Fan had in fact escaped to Vietnam and is now under the protection of the Con Ho Hoang Da (Wild Tigers), a Vietnamese criminal organization. Unbeknownst to him, a secret Russian foreign intelligence (SVR) paramilitary unit led by intelligence officer Zoya Zakharova was also interested in locating Fan, and had in fact located the ship first after having raided it. They also gleaned the same information from interrogating the ship's captain at the same time that Court found out about Fan's whereabouts.

Court, as well as Zoya's team, goes to Vietnam to continue his hunt. He plans to infiltrate the Wild Tigers's known headquarters in Ho Chi Minh City in order to capture Fan. However, an impatient Colonel Dai sends a paramilitary force to the HQ in an attempt to capture Fan without consulting Court, leaving Gentry to give chase to a black sedan (which, unbeknownst to him, was carrying Wild Tigers leader Tu Van Duc) escaping from the building into a Wild Tigers compound near the Cambodian border.

However, Zoya's team was one step ahead of Gentry once again, as she determined the compound to be Fan's hiding place from interrogating a Vietnamese police officer who was on the Wild Tigers's payroll. Her team infiltrate the compound that night, which turned into a full scale gunfight with the Wild Tigers, as well as soldiers from the People's Army of Vietnam (PAVN) who were there as extra protection for Fan. Court eventually finds Fan trying to escape the compound with Tu Van Duc and one of his henchmen, and captures him while killing his protectors, but not before evading the Russian paramilitary unit trying to extract the hacker and kill him in the process.

After the attack on the compound, which had failed to capture Fan once again and killed one of her men, Zoya was recalled to Moscow for seemingly ordering her men to storm the compound even though they were outnumbered by PAVN forces (although she was not really supervising the operation; Vasily, the team leader of the SVR Zaslon paramilitary unit, ordered the raid). Now desperate and wanting to salvage her mission on her own, Zoya tries to recruit the services of the Chamroon Syndicate, a Thai criminal organization, but is later burned by the SVR for not reporting in to her employers sooner.

Meanwhile, while making their way to Cambodia, Fan tells Court why he defected from China. When his parents died in a car accident, leaving him with no family members and making him liable to be executed according to the "family collateral" rule among members of unit 61398 (hackers with no next of kin are deemed untrustworthy by the government), Fan was helped by his parents's guardian Song Julong, later deduced by Court to be a double agent working for the CIA, in defecting from China. He originally wanted to go to Taiwan through Hong Kong with Taiwanese papers provided by a contact of Song's, but he was left behind in the border when Colonel Dai's men chased him. Court finds out that he did not know the full story about his mission.

Court and Fan were captured soon after by river bandits, whom Fan deduced were Thai smugglers. Court was forced to leave Fan behind when he escaped, but he was rescued by the United States Navy in lieu of his CIA handler Suzanne Brewer. Court decides to go to Bangkok, Thailand to resume his search for Fan and prevent Sir Fitzroy from getting killed by the Colonel Dai, who had tortured Fitzroy and was by now getting desperate.

The CIA intercepts an encrypted message from Fan to Taiwanese authorities which reveals that he is under captivity from the Chamroon Syndicate, which has its headquarters in Bangkok. Court tries to capture one of its operational leaders, Nattapong Chamroon, in a nightclub, and then interrogate him on Fan's whereabouts. He informs Colonel Dai of his operation, who then sends some of his men to the club. Unfortunately, the Russian paramilitary team (now led by SVR operations officer Oleg Utkin) is also present with the same objective. Once again impatient, Colonel Dai orders his men, led by his second in command Major Xi, to storm the nightclub in pursuit of Fan and Chamroon's senior leadership. Major Xi's men find themselves in a violent gunfight with the Thai gangsters and Oleg's forces. Meanwhile, Court manages to rescue Chamroon from the gunfight as well as his five surviving call girls. However, the last call girl he saves turns out to be Zoya, who then takes the Thai gangster away from Court.

Zoya then presses Chamroon for Fan's whereabouts, and when he told her that his brother Kulap is with the hacker, she kills him and then exits the nightclub, where she then makes contact with her surviving paramilitary team and escapes the nightclub with them. In the car, Zoya and Utkin argue about the failed operation, but when Utkin tried to kill the burned SVR operative, Zoya kills him. Meanwhile, Court had found Chamroon's dead body and had also exited the nightclub. He then finds Zoya tending to his former teammates, and follows them using a tracking device. After hearing of her colleague's death, he captures her, but then decides to enlist her help in finding Fan.

Zoya and Court go to the island of Phuket, Thailand, where the Chamroon estate is located. The two get close over the course of two days surveilling the estate, and Court recruits Zoya into the CIA as an asset. Meanwhile, his handler Brewer informs him that Fan had sent an encrypted message, this time to the U.S. embassy in Bangkok, asking to be rescued from the Chamroon estate, and that CIA Ground Branch operatives are supervising his rescue instead of Court. Rather, Court would take charge of Zoya. After his call, however, Zoya and Court are kidnapped by Major Xi's men under orders from Colonel Dai, who is also in Phuket. They were put in a ranch house, where the colonel tells Court that he himself will supervise the attack into the Chamroon estate, and that he and his Russian girlfriend will stay behind until the operation is over. Fitzroy was also present in the house, and he tells Gentry that he was originally contracted by the MI6 to assassinate Song before he kills Fan's parents, but the kill team he sent spooked Song in Shanghai, leading him to kill Fan's parents in order to force the hacker's defection to the United States.

Court reveals his identity as the Gray Man to Zoya. Then they deduce that the encrypted e-mail from Fan is a red herring, since they both know that the hacker truly wanted to go to Taiwan instead of being rescued by the United States. They further conclude that Kulap Chamroon forced Fan to send the encrypted e-mail from a nearby yacht, which he later learns is owned by Italian crime syndicate 'Ndrangheta which has business ties to Kulap, in order to lead the Chinese into an ambush as revenge for his brother's death. They later escape the ranch house, leaving Fitzroy behind, and decide to infiltrate the yacht and rescue Fan themselves. Court had made contact with Brewer and tells her to abort the CIA Ground Branch's impending raid on the estate, which would have led to a violent gun battle between them and Colonel Dai's forces as well as an ambush from Chamroon's men. Meanwhile, Colonel Dai's men were brutally ambushed by Thai insurgents hired by Kulap in his own estate.

After rescuing Fan, Court calls Colonel Dai and arranges for a prisoner exchange with Fan and Fitzroy. However, Court decides to go off grid with Fan, and leaves Zoya to be rescued by the CIA. Days later, Court contacts his boss in the CIA, Matthew Hanley, who confirms his suspicions about his operation. Then, Hanley calls in the CIA Ground Branch team to try to extract Gentry from where he is calling, which is in a hotel in Phang Nga, Thailand. However, the paramilitary unit end up rescuing Fitzroy from Colonel Dai's men, killing Major Xi in the process.

Three days later, Court enlists Fitzroy's help in securing Fan's move to Taiwan. However, when Court sends Fan off to Taiwanese intelligence officers in an airport, they were both captured by the CIA Ground Branch team. After being whisked into the plane, Court then finds out that Fan will be forced to work for the United States since he is safer with them, and that Colonel Dai made a deal with the CIA to escape death in the hands of the Chinese military for failing to capture Fan. After meeting with Zoya in Frankfurt, Germany before she gets shipped off in order to be vetted into the CIA, Court goes off grid.

Characters
 Courtland "Court" Gentry: The Gray Man, code name Violator — freelance assassin/contract agent for the Central Intelligence Agency
 Matthew Hanley: Director of the National Clandestine Service, Central Intelligence Agency
 Suzanne Brewer: Officer, National Clandestine Service, Central Intelligence Agency
 Fan Jiang: Chief Sergeant Class 3, cyber intrusion specialist, People's Liberation Army, Unit 61398 (Red Cell Detachment), 2nd Bureau, General Staff Department (3rd Department)
 Dai Longhai: Colonel, department director of security and counterintelligence, People's Liberation Army, 2nd Bureau, General Staff Department (3rd Department)
 Xi: Major, counterintelligence officer, People's Liberation Army, 2nd Bureau, General Staff Department (3rd Department)
 Sir Donald Fitzroy: Director and CEO of Cheltenham Security Services; former handler of Court Gentry
 Zoya Feodorova Zakharova: Code name Banshee — officer, Russian Foreign Intelligence Service (SVR)
 Oleg Utkin: Code name Fantom — officer, Russian Foreign Intelligence Service (SVR)
 Vasily: "Anna One" — paramilitary officer and team leader, Russian Foreign Intelligence Service (SVR), Zaslon (Shield) Unit
 Tu Van Duc: Leader of Con Ho Hoang Da (Wild Tigers), Vietnam-based criminal organization
 Bui Ton Tan: Officer, Vietnam People's Police and employee of Con Ho Hoang Da
 Kulap Chamroon: Co-leader of the Chamroon Syndicate, Thailand-based transnational crime syndicate
 Nattapong Chamroon: Brother of Kulap, co-leader of the Chamroon Syndicate, Thailand-based transnational crime syndicate
 Song Julong: Major and security officer, People's Liberation Army, People's Republic of China

Reception

Commercial
Gunmetal Gray debuted at number 10 at the Combined Print & E-Book Fiction category of the New York Times bestseller list, as well as number 11 at the Hardcover Fiction category of the same list. This is the first time a Gray Man novel has charted in the list.

Critical
The book received generally positive reviews. In a starred review, Kirkus Reviews praised the novel as "fat, fast, and fun". Carol Memmott of The Washington Post said: "Fans of RPG, Hong Kong action films and high-octane storytelling will love the Gray Man, who battles full-bore through this fast-paced series." In a starred review, Publishers Weekly hailed the novel as "outstanding" and added that "Gray Man fans will close the book happily fulfilled and eagerly awaiting his next adventure." Prominent literary reviewer The Real Book Spy remarked: "From start to finish, Gunmetal Gray impresses with a well-laid-out plot and enough action to satisfy even the pickiest thriller fans. Between the Clancy books and the Gray Man series, nobody is on a hotter streak right now than Mark Greaney."

References

The Gray Man
2017 American novels
American thriller novels
Berkley Books books


text:
Марано-Вічентіно (, ) — муніципалітет в Італії, у регіоні Венето, провінція Віченца.

Марано-Вічентіно розташоване на відстані близько 440 км на північ від Рима, 80 км на північний захід від Венеції, 19 км на північний захід від Віченци.

Населення —   (2014).
Щорічний фестиваль відбувається у понеділок після 16 липня. Покровитель — Annunciazione Maria Vergine.

Демографія

Сусідні муніципалітети

 Мало
 Сан-Віто-ді-Легуццано
 Скіо
 Тієне
 Цане

Див. також
 Список муніципалітетів провінції Віченца

Примітки

Муніципалітети провінції Віченца


text:
La  è una stazione ferroviaria di Tokyo nel quartiere di Ōta ed è servita dalla linea Keikyū Aeroporto delle Ferrovie Keikyū.

Linee
Ferrovie Keikyū
 Linea Keikyū Aeroporto

Struttura
La stazione è costituita da due binari passanti sotterranei in direzione nordovest-sudest con due marciapiedi laterali. Sono presenti due mezzanini, uno a est e uno a ovest.

Stazioni adiacenti

Altri progetti

Collegamenti esterni

Ōtorii
Ōtorii


text:
Gare de Kogenheim – przystanek kolejowy w Kogenheim, w departamencie Dolny Ren, w regionie Grand Est, we Francji.

Obecnie jest stacjąSociété nationale des chemins de fer français (SNCF), obsługiwaną przez pociągi TER Alsace.

Położenie
Znajduje się na wysokości 162 m n.p.m., na 31,968 km Strasburg – Bazylea, pomiędzy stacjami Benfeld i Ebersheim.

Linia kolejowe
 Strasburg – Bazylea

Przypisy

Linki zewnętrzne
 Gares en mouvement
 ter.sncf.com Alsace

Benfeld


text:
Aphanius ginaonis is een straalvinnige vissensoort uit de familie van de eierleggende tandkarpers (Cyprinodontidae). De wetenschappelijke naam van de soort is voor het eerst geldig gepubliceerd in 1929 door Holly.

Eierleggende tandkarpers
IUCN-status niet geëvalueerd


text:
Warwick Township is a township in Bucks County, Pennsylvania, United States. The population was 14,437 at the 2010 census.

History
Warwick was formed by petition February 13, 1733 by eighteen residents.  It was named after a town in central England and was the home to many Scots-Irish Presbyterians. In 1819, the Township lost over half its territory to the north when Doylestown Township was established.

History is closely tied to several existing structures. The Neshaminy Presbyterian Church is one of the earliest religious associations in Pennsylvania, dating back to 1726. The Moland House was General George Washington's headquarters when 11,000 Continental Army troops camped in Warwick Township from August 10 to August 23, 1777, while on their way to the Battle of Brandywine. The encampment stretched along both sides of Old York Road, on the slope of Carr's Hill to the north, on both sides of Bristol Road, from Mearns Road to Meetinghouse Road. General Washington held a "Council of War" with his four major generals and six brigadier generals in the Moland House. There are nearby historical homes such as the Reading Furnace, which was owned by  prominent ironmaster Samuel Van Leer.

While in Warwick Township, the American flag that was designed by Betsy Ross was presented to General Washington, and Warwick Township was the site where the American flag was first flown.

It was here the Marquis de La Fayette and Count Casimir Pulaski joined the American Revolution and distinguished themselves  at the Battle of Brandywine and for many years thereafter in the fight for American freedom from England.

The Bridge Valley Bridge and Moland House are listed on the National Register of Historic Places.

Geography
The township is located 20 miles north of Philadelphia and 10 miles west of Trenton, New Jersey. According to the United States Census Bureau, the township has a total area of 11.1 square miles (28.9 km2), all  land. It is drained by the Delaware River via the Neshaminy Creek, which forms part of Warwick's northern border. Its villages include Breadysville (also in Warminster Township), Bridge Valley, Grenoble, Hartsville (also in Warminster Township), Jamison, Sugar Bottom, and Traymore.

Other natural features include Dark Hollow and Little Neshaminy Creek.

Neighboring municipalities
Warminster Township (southwest)
Warrington Township (west)
Doylestown Township (northwest)
Buckingham Township (north)
Wrightstown Township (northeast)
Northampton Township (southeast)
Ivyland (tangent to the south)

Demographics

As of the 2010 census, the township was 93.4% White, 1.3% Black or African American, 0.2% Native American, 3.7% Asian, and 1.0% were two or more races. 2.1% of the population were of Hispanic or Latino ancestry.

As of the census of 2000, there were 11,977 people, 3,933 households, and 3,268 families residing in the township.  The population density was 1,075.3 people per square mile (415.1/km2).  There were 4,050 housing units at an average density of 363.6/sq mi (140.4/km2).  The racial makeup of the township was 95.93% White, 1.04% African American, 0.07% Native American, 2.14% Asian, 0.05% Pacific Islander, 0.13% from other races, and 0.64% from two or more races. Hispanic or Latino of any race were 1.03% of the population.

There were 3,933 households, out of which 50.4% had children under the age of 18 living with them, 74.3% were married couples living together, 6.5% had a female householder with no husband present, and 16.9% were non-families. 13.1% of all households were made up of individuals, and 3.4% had someone living alone who was 65 years of age or older.  The average household size was 3.04 and the average family size was 3.38.

In the township the population was spread out, with 33.1% under the age of 18, 4.9% from 18 to 24, 36.2% from 25 to 44, 20.1% from 45 to 64, and 5.8% who were 65 years of age or older.  The median age was 34 years. For every 100 females there were 96.6 males.  For every 100 females age 18 and over, there were 93.0 males.

The median income for a household in the township was $81,711, and the median income for a family was $88,145. Males had a median income of $60,334 versus $36,751 for females. The per capita income for the township was $29,734.  About 1.2% of families and 2.3% of the population were below the poverty line, including 1.7% of those under age 18 and 5.9% of those age 65 or over.

Climate

According to the Köppen climate classification system, Warwick Township, Pennsylvania has a hot-summer, wet all year, humid continental climate (Dfa). Dfa climates are characterized by at least one month having an average mean temperature ≤ 32.0 °F (≤ 0.0 °C), at least four months with an average mean temperature ≥ 50.0 °F (≥ 10.0 °C), at least one month with an average mean temperature ≥ 71.6 °F (≥ 22.0 °C), and no significant precipitation difference between seasons. During the summer months, episodes of extreme heat and humidity can occur with heat index values ≥ 100 °F (≥ 38 °C). On average, the wettest month of the year is July which corresponds with the annual peak in thunderstorm activity. During the winter months, episodes of extreme cold and wind can occur with wind chill values < 0 °F (< -18 °C). The plant hardiness zone is 7a with an average annual extreme minimum air temperature of 0.1 °F (-17.7 °C). The average seasonal (Nov-Apr) snowfall total is between 24 and 30 inches (61 and 76 cm), and the average snowiest month is February which corresponds with the annual peak in nor'easter activity.

Transportation

As of 2022 there were  of public roads in Warwick Township, of which  were maintained by the Pennsylvania Department of Transportation (PennDOT) and  were maintained by the township.

Pennsylvania Route 263 (York Road) is the main north–south road in Warwick Township. Almshouse Road runs northwest–southeast through the center of the township and crosses PA 263 in Jamison. Bristol Road runs northwest–southeast along the southern border of the township and crosses PA 263 in Hartsville. The New Hope Railroad passes briefly through the eastern portion of the township. There is no public transportation within the borders of Warwick Township, with the Warminster station along SEPTA Regional Rail's Warminster Line located in neighboring Warminster Township.

Ecology

According to the A. W. Kuchler U.S. potential natural vegetation types, Warwick Township, Pennsylvania would have an Appalachian Oak (104) vegetation type with an Eastern Hardwood Forest (25) vegetation form.

References

External links

 Warwick Township

Townships in Bucks County, Pennsylvania


text:
Dominique Dafney (born June 3, 1997) is an American football tight end for the Tampa Bay Buccaneers of the National Football League (NFL). He played college football at Iowa and Indiana State, and signed with the Indianapolis Colts as an undrafted free agent in 2020. He has also played for the Green Bay Packers.

Collegiate career
Dafney began his career at Iowa Western Community College, spending one season as a reserve wide receiver before transferring to the University of Iowa as a preferred walk-on. Dafney played two seasons, mostly on special teams, with the Hawkeyes. He transferred to Indiana State after his junior year as a graduate transfer. In his only season with the Sycamores, Dafney rushed for 439 yards and caught 15 passes for 196 yards and scored seven touchdowns and was named second-team All-Missouri Valley Football Conference at fullback.

Professional career

Indianapolis Colts
Dafney was signed by the Indianapolis Colts as an undrafted free agent August 26, 2020. He was waived by the Colts on September 8, 2020, during final roster cuts.

Green Bay Packers
The Green Bay Packers signed Dafney to their practice squad on October 12, 2020. He was elevated to the active roster on December 5 for the team's week 13 game against the Philadelphia Eagles, and reverted to the practice squad after the game. He was promoted to the active roster on December 12. On December 27, he recorded his first NFL catch, a 13-yard reception from Aaron Rodgers, during a Week 16 victory over the Tennessee Titans. On January 3, 2021, Dafney caught his first NFL touchdown during a Week 17 win against the Chicago Bears.

On September 25, 2021, Dafney was placed on injured reserve. He was reactivated on October 28, 2021. He signed his tender offer from the Packers on April 18, 2022, to keep him with the team. He was waived/injured on August 16, 2022 and placed on injured reserve. The Packers reached an injury settlement with Dafney on August 22, 2022, making him a free agent.

Denver Broncos
On September 13, 2022, Dafney was signed to the Denver Broncos practice squad. He was released on October 10, 2022.

Indianapolis Colts (second stint)
On December 20, 2022, Dafney was signed to the Indianapolis Colts practice squad. He was released on December 29.

Tampa Bay Buccaneers
On January 23, 2023, Dafney signed a reserve/future contract with the Tampa Bay Buccaneers.

NFL career statistics

Regular season

References

External links
Iowa Hawkeyes bio
Indiana State Sycamores bio
Green Bay Packers bio

Living people
Players of American football from Iowa
American football tight ends
Indiana State Sycamores football players
Indianapolis Colts players
Green Bay Packers players
Iowa Western Reivers football players
People from West Des Moines, Iowa
Iowa Hawkeyes football players
1997 births
African-American players of American football
Players of American football from North Carolina
21st-century African-American sportspeople
Denver Broncos players
Tampa Bay Buccaneers players