text:
The Auroville Village Action Group (AVAG) is a non-governmental organization based in Irumbai which is situated close to Auroville in the Villupuram district, located in Tamil Nadu, India. It is committed to grass roots community building together with the local villages in the Villupuram district on different development areas, namely community development, economic development, capacity building, and psychosocial support. In all those four areas, the ultimate goal is to "realize the inherent capability of human beings for self-empowerment [and to] provide the proper resources to build a healthy life".

Founded in 1983, it nowadays incorporates micro finance projects, capacity building trainings and seminars, psychological and physical health initiatives, livelihood trainings and social enterprise trainings, caste integration exchange programs, and exposure field trips.

Mission and values
AVAG collaborates with all sectors of society to bring about a holistic and participatory village transformation where the villagers are the main acting force. AVAG sees its main role as enabling the beneficiaries to become more self-empowered. It places relationships between human beings and their behaviors, traditions and prejudices at the foundation of its programs and work with villagers, following the central goal of gender and cast equality. Solidarity and cooperation are also important values to AVAG.

Structure
In July 2000, the Auroville Village Action Trust developed out of AVAG's diverse activities in order to them better. Since then, AVAG is a part of this trust.

Field work is carried out by a team of 6 development workers who themselves come from Vanur block and are deeply familiar with the ground realities. They receive special training and are often the direct link between the trustees and direct beneficiaries. Additionally, 2 vocational trainers and a team of 8 support staff make up the rest of the AVAG team. AVAG regularly hosts students, interns and volunteers from abroad who assist in all aspects of programs delivery.
The immediate beneficiaries are the members of the women and men self-help groups (SHGs), who usually meet twice a month to discuss loans and personal issues or to receive training. Every SHG elects an animator and two representatives each month.

Programs

Eco-friendly products for villagers
A store is located on AVAG premises and provides access to affordable echo-friendly technologies suitable for rural communities, such as  spirulina supplements, energy powder, CFL bulbs, activated EM, low-cost water filters, and solar-powered devices.

Social enterprise initiatives and livelihood training programs
AVAG offers a large number of trainings, and creates self-employment opportunities for members of women's SHGs. Together with the Sustainable Enterprise Development in the Auroville Bioregion (SEDAB) project, which is part of a wider Integral Rural Development vision for the bioregion, the goal is to provide sustainable livelihood options for women in villages in and around Auroville.
Several different products are being produced and sold as part of the social enterprise initiative, such as clothes and accessories and crocheted life style products, like toys and lamps, and accessories (under AVAG's own brand Aval), herbal beauty products, spirulina capsules (under the brand Surya.)

Funding
AVAG has varying supporters, also relying on individual donors.
The BMZ gives AVAG a notable supporting sum each year under the Verein zur Förderung der Auroville-Region (VFAVR), affiliated with AVI Germany. They also supported the issue of the AVVAI scheme. Other funding partners are the Village Outreach Society of Canada and the United Kingdom, who have supported Eco Femme, AVAG's exchange programs and the solar lantern project of the EcoLife store.
World Dignity, Inc. (WDI), an organization working internationally to build on the strength, resilience, culture and wisdom of all people, created  the AVAG/WDI Education Revolving Fund to help financially poor club members pay for their children's higher education through loans or grants together with AVAG.
Motherson Sumi Systems Limited has given a 1 Crore grant towards a project increasing access to education for poor girls in June 2015 as part of their Corporate social responsibility (CSR) program.

History

In 1983, AVAG was founded by Bhavana Dee Decew "to act as a bridge between [Auroville] and immediate neighbours." At that time, a few programs with children and women were started in the villages surrounding Auroville. Gradually, professional social workers joined and turned AVAG into an official developmental project.
With OXFAM India's help starting 1991, AVAG expanded its scope in terms of working areas and adjointed activities and field staff could be recruited and trained. The Commonwealth Human Ecology Council (CHEC) of the Overseas Development Agency (ODA)-UK, later called the Department for International Development (DfID), also supported AVAG so that its work expanded further. Thanks to the DfID's funding, the Women's Federation and the men's groups could also be established in 1999.
When the 2004 Indian Ocean earthquake and tsunami hit Tamil Nadu, AVAG experienced a major financial and labor crisis. Many activities had to be reduced or shut down but it was sustained with the help of the women and men SHGs and the leaders of the villages. ACDC also supported AVAG's work in the tsunami hit areas. ACDC continued to support AVAG until 2009.
In 2010, the social enterprise initiative got started with the assistance of the Sustainable Enterprise Development in the Auroville Bioregion (SEDAB), scheduled to run until the middle of 2016. The BMZ project set up a revolving fund with the German government's support, mainly for enabling the distribution of grants to poor girls for obtaining a better education.
Currently, AVAG is working on setting up education programs  for adolescent girls and boys and marketing its products more. Also, flood relief after the hundred-year 2015 South Indian floods  in the Villupuram district is still going on.

Affiliations
AVAG is closely working together with people in Auroville, for certain events such as flood relief help and different entrepreneurial projects inside of Auroville. Some of AVAG's women stitch disposable cloth pads for EcoFemme, they have also recently started to assist in stitching scarves made by The Colours of Nature One different project which AVAG is working together with Auroville on right now is the Paalam project, Paalam meaning bridge in Tamil, which is a bioregional and Auroville youth leadership program and "aims to provide training in sustainable village development through a programme that would include exposure to Auroville and its ideals and to model village development throughout Tamil Nadu."
Once a year, a student from the American University of Paris (AUP) joins AVAG for a few weeks to assist it in the communications sector.
AVAG is associated with the National Australia Bank, the Indian Bank and the ICICI Bank for the microfinancing and SHG loans. They send a mobile bank to AVAG twice a week and issue the loans to the SHG women.
The German BMZ is supporting one or two young volunteers coming to AVAG via Auroville International (AVI) Deutschland e.V., a non-profit organization which is amongst other things a volunteer sending agency via weltwärts, each year for a year's duration.

See also
Auroville
Village design statement

References

External links
 http://www.green.aurovilleportal.org/allcontent/33-interviews/226-auroville-action-in-villages

Community organizations
Organisations based in Tamil Nadu
Organizations established in 1983
Women's rights in India
Rural community development
1983 establishments in Tamil Nadu


text:
Сигизмунд Талберг (Sigismond Thalberg) е австрийски композитор и един от най-великите пианисти от епохата на Романтизма.

Ученик на Карл Черни, Игнац Мошелес и Симон Зехтер. Известно време си съперничи музикално с Ференц Лист. Близък приятел на Феликс Менделсон Бартолди. Известен с виртуозните си изпълнения.

Австрийски композитори
Композитори на Романтизма
Родени в Женева

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Miejscowości i ich części w Polsce
 Wg TERYT jest ich 2, w tym 1 podstawowa
 Nierybno – kolonia wsi Dzikówko w woj. zachodniopomorskim, w pow. myśliborskim, w gminie Barlinek
 Nierybno – osada w woj. zachodniopomorskim, w pow. stargardzkim, w gminie Ińsko


text:
Himantolophus crinitus — вид вудильникоподібних риб родини Himantolophidae. Це морський, батипелагічний вид. Зустрічається на сході Атлантичного океану. Голотип спіймали тралом на глибині 600 м. Тіло сягає завдовжки 8,3 см.

Примітки

c
Риби Атлантики
Тварини, описані 1988
Риби Ісландії
Риби Іспанії
Риби Португалії


text:
"Dominique" var en fransk melodi af Soeur Sourire (Søster Smil, født Jeanine Deckers) i Belgien, også kendt som den syngende nonne. Den handler om Sankt Dominikus, en spanskfødt præst og stifter af Dominikanerordenen, som han var medlem af . Den engelske version af sangen blev skrevet af Noël Regney. Ud over fransk og engelsk indspillede Deckers versioner på hollandsk, tysk, hebræisk og japansk.

"Dominique" nåede top ti i elleve lande sidst i 1963 og begyndelsen af 1964, og kom øverst på hitlisterne i USA, Canada og New Zealand. Den nåede top 5 i Norge, Danmark, Irland, Australien og Sydafrika, medens sangen nåede den nedre ende af top 10 i Holland, Vesttyskland og Storbritannien. Sangen nåede og blev på U.S. pop chart og "easy listening chart" (senere kaldet the Adult Contemporary chart) i fire uger i december 1963. Det var den anden ikke-engelsk-sprogede sang, der nåede førstepladsen på "the Hot 100" i 1963. Den anden var "Sukiyaki" med Kyu Sakamoto. Ingen anden fremmedsproget sang nåede US Top 40 Billboard hitlisten indtil det spansksprogede hit Eres tú nåede hitlisterne i U.S.A. i 1973.

"Dominique" solgte bedre end Elvis, medens den var på Billboard Pop Charts i 1963.

Sangen

"Dominique" blev et verdenshit i 1963, og indtil 2009 er den stadig det eneste belgiske nummer et hit på den amerikanske Billboard charts. (Technotronic's "Pump Up The Jam" nådede nummer to i 1989).

Den erindres først og fremmest for refrænet;

Dominique -nique, -nique
var en gammel vandringsmand.
Han drog fra land til land.
Men han fandt til sidst et hjem,
nær ved byen Betlehem,
nær ved byen Betlehem.

Originalt på fransk:
Dominique -nique -nique s'en allait tout simplement,
Routier, pauvre et chantant.
En tous chemins, en tous lieux,'Il ne parle que du Bon Dieu,Il ne parle que du Bon DieuEller engelsk:Dominique went about simply,a poor singing traveller.On every road, in every place,he talks only of the Good Lord,he talks only of the Good Lord. Hitlister

 Coverversioner og ander optrædender
 Den blev brugt i 1990 i filmen Skønne sild med Cher.
 Den blev brugt i Lionel Soukaz's kortfilm Ixe Den Cubanske artist La Lupe og den mexikanske artist Angélica María indspillede spanske versioner af denne sang.
 Den Brazilianske sanger Giane indspillede en Braziliansk/Portugisisk version af denne sang.
 Spike Jones indspillede em version, hvori han først gav den en jazz-lignende fortolkning, med trompet og banjo; derefter blandede han den med "When the Saints Go Marching In", og gav sangen en helt anden karakter.
 Sandler og Young genoplivede sangen i slutningen af 1966, en version, der kom på Billboard easy listening chart. Indspilningen var et medley, der inkluderede andre religiøse sange, herunder "Deep River" og "Nobody Knows The Trouble I've Seen".
 Debbie Reynolds medvirkede i 1966 i filmen The Singing Nun, der har en engelsk version af denne sang.
 I 1987-episoden af Vore værste år, "Thinnergy", er "Dominique" en af flere sange, Peg synger i et forsøg på at irritere Al.
 Sangen blev refereret iThe Simpsons episoden "Bart's Friend Falls in Love" i 1992, hvor Milhouse Van Houten besøger sin kæreste i en nonneskole. En Nonne går forbi spillende guitar og syngende "Dominique" , efterfulgt af flere lige så glade små piger. Nonnen blev spillet af Maggie Roswell, som ikke kendte sangens franske tekst og i stedet lavede sin egen.
 Sangerinden Poe bruger en del af sangen i hendes album Haunted, udgivet (2000), i nummeret "House of Leaves".
 I 2009 blev sangen brugt i premieren på den tredje serie af det britiske teenager dramaSkins''.

Henvisninger

Eksterne links
 "Dominique" lyrics in English and French  Allthelyrics.com
 The lyrics in full

Singler fra 1963


text:
Monster (hangul: 몬스터 Monseuteo) – południowokoreański serial telewizyjny emitowany na antenie MBC.

Serial był emitowany od 28 marca do 20 września 2016 roku, w poniedziałki i wtorki o 22:00, liczy 50 odcinków. Ostatni odcinek osiągnął najwyższą oglądalność 14,1% (Nielsen Korea) / 13,8% (TNMS). Główne role odgrywają w nim Kang Ji-hwan, Sung Yu-ri, Park Ki-woong i Claudia Kim.

Opis fabuły
W młodości Lee Guk-cheol stracił swoją rodzinę i swoje dziedzictwo przez chciwego wujka Byun Il-jae. Przez co zmienił się z rozpieszczonego bogatego spadkobiercy w nędznego żebraka prawie z dnia na dzień. Powstała jednak szansa na uzyskanie nowej tożsamości – Kang Ki-tan, która pozwoliłaby mu odebrać to, co prawnie mu się należy i zemścić się na winnych zrujnowania mu życia. Jednak w dążeniu do zemsty spotyka się z przeciwnością w postaci Do Gun-woo, nieślubnego syna przewodniczącego czebola, oraz Oh Soo-yeon – młodej kobiety, która wydaje się podejrzanie podobna do dziewczyny, w której zakochał się w młodości.

Obsada

Główna
 Kang Ji-hwan jako Kang Ki-tan / Lee Guk-cheol
 Lee Gi-kwang jako młody Lee Guk-cheol
 Sung Yu-ri jako Oh Soo-yeon / Cha Jeong-eun
 Lee Yeol-eum jako młoda Cha Jeong-eun
 Park Ki-woong jako Do Gun-woo
 Claudia Kim jako Yoo Seong-ae

W pozostałych rolach
 Dodo Group
 Park Yeong-gyu jako Do Choong
 Jeong Bo-seok jako Byun Il-jae
 Park Hoon jako Oh Choong-dong
 Lee Deok-hwa jako Hwang Jae-man
 Kim Bo-yeon jako Hwang Gwi-ja
 Jin Tae-hyun jako Do Gwang-woo
 Jo Bo-ah jako Do Shin-young
 Kim Hye-eun jako Hwang Ji-soo
 Jung Woong-in jako Moon Tae-gwang
 Kim Se-ah jako Mo Kyung-shin
 Cha Kwang-soo jako Go Hae-sool
 Lee Seung-hyung jako Han Sang-goo
 Song Kyung-chul jako Gong Bok-shin
 Kim Dong-hee jako Lee Soo-tak
 Lee Mun-jeong jako Hong Nan-jeong
 Jin Ye-sol jako Park So-hee
 Shin Joo-hwan jako Kim Hae-il

 Huaping
 Choi Jong-won jako Jo Ki-ryang
 Lee El jako Ok Chae-ryung
 Go Yoon jako Cha Woo

 Inni
 Kim Won-hae jako Min Byung-ho
 Jung Soon-won jako Oh Jin-cheol / Cha Dong-soo
 Jung Soo-hwan jako młody Cha Dong-soo
 Kim Myung-soo jako Cha Joong-rak
 Nam Myung-ryul jako Lee Joon-sik
 Nam Gi-ae jako Jung Mi-ok
 Lee Ah-hyun jako Choi Ji-hye
 Shin Seung-hwan jako Yang Dong-yi
 Go In-bum jako Kim Dae-woo
 Kim Young-woong jako Yeom Hyeong-gu
 Bae Jong-ok jako Jung Man-ok
 Sung Ji-ru jako Go Joo-tae
 Chen Bolin jako Michael Chang
 Lee Won-jong jako Na Do-kwang

Nagrody i nominacje

Przypisy

Linki zewnętrzne
 Oficjalna strona

Południowokoreańskie telewizyjne seriale obyczajowe
Południowokoreańskie telewizyjne seriale komediowe
Seriale telewizyjne emitowane od 2016
Seriale telewizyjne zakończone w 2016
Programy telewizji MBC


text:
Fenner Ferguson (* 25. April 1814 in Nassau, Rensselaer County, New York; † 11. Oktober 1859 in Bellevue, Nebraska) war ein US-amerikanischer Politiker. Zwischen 1857 und 1859 vertrat er das Nebraska-Territorium als Delegierter im US-Repräsentantenhaus.

Werdegang
Fenner Ferguson besuchte die öffentlichen Schulen seiner Heimat und studierte anschließend Jura. Nach seiner im Jahr 1840 erfolgten Zulassung als Rechtsanwalt begann er in Albany seinen neuen Beruf auszuüben. Im Jahr 1846 zog er nach Albion in Michigan. Auch dort arbeitete er als Rechtsanwalt.

Ferguson wurde Mitglied der Demokratischen Partei. In Michigan war er zeitweise Bezirksstaatsanwalt und wurde Mitglied im Staatsrepräsentantenhaus. Im Jahr 1854 wurde Ferguson von Präsident Franklin Pierce zum Vorsitzenden Richter des obersten Gerichtshofs im Nebraska-Territorium ernannt. Daher zog er in diesem Jahr nach Bellevue in diesem Gebiet. In seiner neuen Funktion war er an der Gründung der juristischen Bezirke und neuer Gerichte beteiligt und arbeitete ebenso an der Ausarbeitung der ersten Gesetze mit.

1856 wurde er als Kandidat seiner Partei zum Delegierten im US-Repräsentantenhaus in Washington gewählt. Dort löste er am 4. März 1857 Bird Beers Chapman ab, der seine Wahlniederlage erfolglos angefochten hatte. Ferguson blieb nur für eine Legislaturperiode Mitglied im Kongress, in dem er als Delegierter allerdings kein Stimmrecht hatte. Bei den Wahlen des Jahres 1858 verzichtete er auf eine weitere Kandidatur. Daher schied er am 3. März 1859 aus dem Kongress aus.

Nach dem Ende seiner Amtszeit im Repräsentantenhaus arbeitete Ferguson wieder als Rechtsanwalt. Er starb aber nur wenige Monate später und wurde in Bellevue beigesetzt. Fenner Ferguson war seit 1841 mit Helena Upjohn verheiratet, mit der er vier Söhne hatte. Seine Frau verstarb im Jahr 1888.

Weblinks

 Kurzbiographie (englisch)

Delegierter im Repräsentantenhaus der Vereinigten Staaten für das Nebraska-Territorium
Mitglied des Repräsentantenhauses von Michigan
Mitglied der Demokratischen Partei (Vereinigte Staaten)
Richter (Nebraska-Territorium)
Staatsanwalt (Vereinigte Staaten)
Rechtsanwalt (Vereinigte Staaten)
US-Amerikaner
Geboren 1814
Gestorben 1859
Mann


text:
The following outline is provided as an overview of and topical guide to the canon law of the Catholic Church:
Catholic canon law is the set of rules and principles (laws) by which the Catholic Church is governed, through enforcement by governmental authorities.  Law is also the field which concerns the creation and administration of laws.

Current law
1983 Code of Canon Law
Omnium in mentem
Magnum principium
Code of Canons of the Eastern Churches
Ad tuendam fidem
Ex corde Ecclesiae
Indulgentiarum Doctrina
Pastor bonus
Pontificalis Domus
Veritatis gaudium
Custom

Legal history
1917 Code of Canon Law

Corpus Juris Canonici
Decretist
Regulæ Juris
Decretals of Gregory IX
Decretalist
Decretum Gratiani
Extravagantes
Liber Septimus

Ancient Church Orders
Didache
The Apostolic Constitutions
Canons of the Apostles

Collections of ancient canons
Collectiones canonum Dionysianae
Collectio canonum quadripartita
Collectio canonum Quesnelliana
Collectio canonum Wigorniensis

Other
Pseudo-Isidorian Decretals
Benedictus Deus (Pius IV)
Contractum trinius
Defect of birth
Jus exclusivae
Papal appointment
Right of option

Eastern Catholic canon law
Code of Canons of the Eastern Churches
Eastern Canonical Reforms of Pius XII
Nomocanon
Archeparchy
Eparchy

Liturgical law
Ecclesia Dei
Mysterii Paschalis
Sacrosanctum concilium
Musicam sacram
Summorum Pontificum
Tra le sollecitudini

Sacramental law
Communicatio in sacris
Ex opere operato
Omnium in mentem
Valid but illicit

Holy Orders
Impediment
Abstemius
Clerical celibacy
Nullity of Sacred Ordination
Apostolicae curae
Dimissorial letters
Approbation

Confession
Apostolic Penitentiary
Complicit absolution
Canon penitentiary
Internal and external forum
Paenitentiale Theodori
Penitential canons
Seal of the Confessional

Eucharist
Eucharistic discipline
Canon 915

Matrimonial law
Banns of Marriage
Declaration of Nullity
Matrimonial Nullity Trial Reforms of Pope Francis
Defender of the Bond
Natural marriage

Impediments to marriage
Affinity
Bigamy
Clandestinity
Impediment of crime
Disparity of cult
Ligamen
Public propriety

Matrimonial dispensation
Ratum sed non consummatum
Sanatio in radice
Pauline privilege
Petrine privilege

Trials and tribunals
Tribunals
Supreme Tribunal of the Apostolic Signatura
Tribunal of the Roman Rota
Apostolic Penitentiary

Tribunal officers
Judicial Vicar/Officialis
Auditor
Advocatus Diaboli
Defender of the Bond

Tribunal procedure
Appeal as from an abuse
Presumption

Canonical structures

Particular churches
Particular churches sui juris
Latin Church
Eastern Catholic Churches
Local particular churches
Abbacy nullius
Abbot nullius
Apostolic vicariate
Apostolic vicar
Apostolic administration
Apostolic administrator
Archdiocese
Diocese
Aeque principaliter
Cathedraticum
In persona episcopi
Chancery
Deanery
Vicar forane
Archeparchy
Eparchy
Military ordinariate
Mission sui juris
Personal ordinariate
Anglicanorum Coetibus

Juridic persons
Parish
Roman Curia
Dicastery
Congregation
Pontifical council
Personal Prelature

Jurisprudence
Benefice
Canonical coronation
Canonically crowned images
Computation of time
Contract law
Custom
Delegata potestas non potest delegari
Derogation
Dispensation
Taxa Innocentiana
Indult
Impediment
Interpretation
Pontifical Council for Legislative Texts
Jurisdiction
Peritus
Obreption & subreption
Obrogation
Promulgation
Resignation of the Roman Pontiff
Sede vacante
Vacatio legis
Valid but illicit

Philosophy, theology, and fundamental theory of Catholic canon law
Theology
Ecclesiology
Treatise on Law
Determinatio

Law of persons
Person (Catholic canon law)
Canonical age
Canonical faculties (Catholic canon law)
Clerics and public office
Clerical celibacy
Consecrated life
Defect of birth
Emancipation
Juridic & physical persons
Jus patronatus
Laicization (dispensation)

Canonical documents
Acta Apostolicae Sedis
Acta Sanctae Sedis
Notary (Catholic canon law)
Protonotary apostolic
Apostolic constitution
Canon
Concordat
Decree
Decretal
Encyclical
Motu proprio
Ordinance
Papal brief
Papal bull
Penitential
Positive law
Rescript

Penal law
Canon 1324
Canon 1397 §2
Censure (canon law)
Excommunication
List of excommunicable offences in the Catholic Church
List of people excommunicated by the Catholic Church
List of cardinals excommunicated by the Catholic Church
Interdict
Internal and external forum
Laicization (penal)
Latae sententiae
Ferendae sententiae
 Lifetime of prayer and penance

Procedural law
Election of the Roman Pontiff
Universi Dominici gregis
Papal renunciation

Academic degrees
Licentiate of Canon Law
Doctor of Canon Law
Doctor Juris Utriusque

See also

Catholic canon law
Catholic canon law

canon


text:
Will Sampson (ur. 27 września 1933, zm. 3 czerwca 1987) – amerykański Indianin z plemienia Krików Muskogee, artysta, aktor filmowy i teatralny, odtwórca wielu charakterystycznych ról Indian (w tym Wodza Bromdena z filmu Miloša Formana Lot nad kukułczym gniazdem), założyciel pierwszej zawodowej organizacji tubylczych aktorów i pracowników filmu w Hollywood.

Życiorys
Pochodził z plemienia Krików Muscogee (ang. Muscogee Creek) w Okmulgee w stanie Oklahoma w czasach biedy tubylczych mieszkańców dawnego Terytorium Indiańskiego i powszechnego kryzysu gospodarczego. Jako nastolatek zaczął z jednej strony z powodzeniem (dzięki świetnym warunkom fizycznym i wysokiemu wzrostowi) uczestniczyć w rodeo, a z drugiej – doskonalić swój talent malarza i rysownika. W połowie lat 50. wstąpił do marines. Niespokojny duchem, w kolejnych latach imał się rozmaitych zajęć, w tym na polach naftowych i budowach, by utrzymać liczną rodzinę (w 1976 roku miał już sześcioro dzieci z kilkoma żonami). W 1975 roku przyjaciel namówił go do ubiegania się o rolę Wodza Bromdena w nowym filmie z Jackiem Nicholsonem (zgłosiłem się, bo potrzebowali dużego i brzydkiego Indianina – wspominał później), a po sukcesie filmu rozpoczął karierę aktorską.

Grał liczne pierwszo- i drugoplanowe role w wielu hollywoodzkich filmach, zabiegając o realizm i odejście od utartych w amerykańskim kinie stereotypów na temat północnoamerykańskich Indian w czasach, gdy normą było, że role Indian powierzane były białym aktorom, a reżyserzy nie przywiązywali większej wagi do wiernego odzwierciedlania realiów kulturowych i historycznych z życia tubylczych Amerykanów. Z tych samych względów w 1983 roku założył "American Indian Registry for the Performing Arts" – pierwszą zawodową organizację skupiającą indiańskich aktorów i pracowników technicznych, pomagającą im znaleźć pracę, występującą w obronie ich praw i zabiegającą o większą autentyczność wizerunku tubylczych Amerykanów w amerykańskim kinie. Z podobnych powodów wszedł też do zarządu Instytutu Filmowego Indian Amerykańskich (ang. American Indian Film Institute).

Na temat współczesnej sytuacji amerykańskich Indian i ich problemów w życiu i filmie oraz o uprzedzeniach rasowych, z którymi nierzadko spotykał się osobiście, Will Sampson opowiadał często podczas spotkań w szkołach, domach kultury, rezerwatach Indian i więzieniach. Sam mający problemy z ukończeniem szkoły i alkoholem, część dochodów za swoje role filmowe przeznaczył na kalifornijski projekt Red Wind, pomagający Indianom borykającym się z uzależnieniem od alkoholu i narkotyków. Ponieważ uważał się przede wszystkim za Muscogee i artystę, a dopiero potem za aktora, chętnie malował i uczestniczył w wystawach swoich prac, organizowanych w prestiżowych galeriach i muzeach USA.

Zmarł na niewydolność nerek po transplantacji serca i wątroby w szpitalu w Houston w stanie Teksas. Pochowano go na cmentarzu Grave Creek Indian Cemetery w sercu krainy Muscogee w Oklahomie. Jego syn Robert został zamordowany w 2013, jego drugi syn Tim Sampson, który także był aktorem, zmarł w 2019.

Słynne cytaty
 Hollywoodzcy scenarzyści i reżyserzy wciąż traktują ich (Indian) jak bydło. Jakoś ciągle nie potrafią oddać prawdy o Indianach.
 Filmy dają mi dużo czasu na malowanie. Ale przede wszystkim jestem Muscogee.

Filmografia
 One Flew Over the Cuckoo's Nest (Lot nad kukułczym gniazdem) (1975)
 Crazy Mama (1975)
 Buffalo Bill and the Indian or Sitting Bull's History Lesson (Buffalo Bill i Indianie) (1976)
 The Outlaw Josey Wales (Josie Wales banita, Wyjęty spod prawa Josey Wales) (1976)
 The White Buffalo (Biały bizon) (1977)
 Orca (Orka. Wieloryb zabójca) (1977)
 Cowboysan (1977)
 Hunt to Kill (The Hunted Lady) (1977)
 Relentless (1977)
 Alcatraz: The Whole Shocking Story (1978)
 Standing Tall (Legenda zachodzącego słońca) (1978)
 Vega$ (1978-1981)
 Fish Hawk (1980) [nominacja do Gene Award]
 From Here to Eternity (Stąd do wieczności) (1980)
 Born to the Wind (1982)
 The Yellow Rose (1983-1984)
 The Mystic Warrior (1984)
 Wildside (1985)
 Poltergeist II – The Other Side (Duch II – druga strona) (1986)
 Insignificance (Z przymrużeniem oka) (1986)
 Roanoak (1986)
 Firewalker (Słoneczny wojownik) (1986)

Przypisy

Linki zewnętrzne
 Will Sampson – filmografia (pol.)
 Will Sampson: Documentary (ang.)
 Tribute to Will Sampson (ang.)
  (ang.)

Amerykańscy aktorzy filmowi
Amerykańscy aktorzy teatralni
Amerykańscy malarze
Biografie tubylczych Amerykanów
Urodzeni w 1933
Zmarli w 1987


text:
Галицькі євреї — євреї-ашкеназі Галичини, носії галицької говірки центрального діалекту їдишу.

Євреї в Галичині проживали практично у всіх районах, малих містах і, звичайно, у всіх великих центрах. На їх мові, їдиш, видавалися книги і газети. Однак, більша частина євреїв асимілювалася в мовному плані і користувалася або польською, або німецькою мовами. Євреї Галичини мали серйозний інтелектуальний вплив у філософсько-релігійній сфері (Мартин Бубер), літературі (Йозеф Рот), природничих науках, кінематографі (Біллі Вайлдер), юриспруденції і в багатьох інших сферах культури і науки. Незважаючи на те, що серед євреїв Галичини були досить широко поширені сіоністські ідеї, більшість з них вважало Галичину своїм справжнім домом.

Історія
Єврейське населення Галичини формувалося задовго до входження цієї землі до складу Австрійської імперії. З часів запрошення євреїв в Польське королівство Казимиром Великим, вони складають впливову частину польського суспільства, стримуючи експансію німецьких колоністів в польські міста. Саме там зародився і сформувався субетнос євреїв-ашкеназі. В Галичині вони були третьою найбільш численною етнічною групою, і становили щонайменше 10 відсотків всього населення. Український академік Сергій Єфремов зазначав: «Євреї, як відомо, живуть в тісному зв'язку з українським народом, вони навіть не сусіди, як більшість інших народів, але невід'ємна частина народу, що століттями на українській землі живе».

Аж до середини XIX століття процентне співвідношення євреїв в Галичині більш-менш рівномірно коливалося в межах 5,5-6,5 % від загальної кількості населення. Однак, вже з 1840-х років єврейське населення Галичини почала збільшуватися непропорційно. Причиною тому послужила єврейська імміграція з інкорпорованих Російською імперією польських земель. Зростання еміграції був обумовлений тим, що за часів царювання Миколи I був введений ряд юридичних норм, що обмежували права євреїв, в першу чергу у вигляді додаткових податкових зборів. Крім цього, нові західні губернії були внесені в «смугу осілості», яка обмежувала права євреїв на вільне пересування.

Як євреї з Російської Імперії, так і євреї з, власне, Галичини, масово емігрували в США. Згідно з даними галицької адміністрації, в 1857 році Галичину покинуло 2000 євреїв, а в 1890 їх вже налічувалося 7000. У цілому, з 1880 по 1910 рр з Галичини виїхало, переважно в США, 236 504 єврея.

У зв'язку з тим, що під час перепису 1900 року їдиш в переліку материнських мов був відсутній, галицькі євреї визнали розмовними мовами: польську (76 відсотків), німецьку (17 відсотків) і українську (5 відсотків). На ділі в побуті, звичайно ж, домінував саме їдиш.

Після Першої світової війни Галичина слугувала полем битви між українськими і польськими військами. В ході цього конфлікту, галицькі євреї в цілому дотримувалися нейтралітету, хоча 1200 чоловік все ж сформували єврейський батальйон («Жідівській курінь») в Українській Галицькій Армії. У парламенті Західно-Української Народної Республіки для євреїв було задекларовано виділення 10 % місць.

Однак після перемоги польських військ в Галичині в 1920 році Галичина відійшла до Польщі. І галицьким євреям, і українцям, польським урядом було заборонено працювати на державних підприємствах, в залізничних, поштових, телеграфних установах і т. Д. Ці заходи були застосовані в максимально суворої формі. Галицькі євреї, разом з українцями, пережили сильну національну дискримінацію і повномасштабну полонізацію (наприклад, в 1912 році в Галичині налічувалося 2420 українських народних шкіл, в 1938 році залишилося лише 352).

У вересні 1939 року велика частина Галичини перейшла до Радянської України, де вже через два роки вони потрапили під німецьку окупацію, під час якої більшість галицьких євреїв було знищено нацистами. Основна частина тих, що вижили емігрувала до Ізраїлю, США, Канади або Австралії. Дуже мало тих хто залишилися в Україні або в Польщі зазнали асиміляції.

Джерела

Галичина
Українські євреї
Ашкеназькі євреї


text:
Pelita is een bestuurslaag in het regentschap Tebing Tinggi van de provincie Noord-Sumatra, Indonesië. Pelita telt 2562 inwoners (volkstelling 2010).

Plaats in Noord-Sumatra


text:
Congratulations steht für:

 Congratulations (Album), Studioalbum des US-amerikanischen Electro-Pop-Duos MGMT (2010)
 Congratulations (Lied), Lied von Cliff Richard (1968)


text:
Questo elenco riporta i nomi dei deputati della XIX legislatura della Repubblica Italiana dopo le elezioni politiche del 2022, suddivisi per circoscrizione.

Deputati

Italia

Eletti tramite sistema maggioritario

Eletti tramite sistema proporzionale

Valle d'Aosta

Estero

Note

Collegamenti esterni

2022
Elezioni politiche in Italia del 2022


text:
La narcoanalyse (ou narco-analyse) consiste à injecter un anesthésique (notamment des barbituriques comme l'amobarbital, le penthotal ou thiopental) pour faciliter le rappel de souvenirs réprimés. Utilisée à partir des années 1930 pour faciliter le traitement des traumatismes psychiques de guerre ou comme « sérum de vérité », la narcoanalyse a connu une certaine popularité dans l'immédiat après-guerre. Elle est aujourd'hui largement abandonnée et son utilisation dans le cadre de la psychologie judiciaire a été vivement critiquée à la fin des années 1950.

Malgré tout certains États prévoient encore son emploi et les tribunaux ont eu à en connaitre dans les années 1980. Un manuel de 1997 l'envisage aussi sérieusement.

Notes

Bibliographie

 Jean Delay et Salem Shentoub, La narco-analyse psychosomatique en psychiatrie, Communication de la Société médico-psychologique, 1946.
 Georges Heuyer,  Narco-analyse et narco-diagnostic. Leur emploi en médecine légale, ESF, 1949
 August Piper, "Truth serum" and "recovered memories" of sexual abuse: A review of the evidence. Journal of Psychiatry & the Law, 21, pp. 447-471, 1993.
 Louis Crocq, Les traumatismes psychiques de guerre, Odile Jacob, 1999.
 Robert I. Simon & Daniel W. Shuman, Retrospective Assessment of Mental States in Litigation — Predicting the Past, American Psychiatric Publishing, 2002.
 Alison Winter, The Making of "Truth Serum" 1920-1940, Bulletin of the History of Medicine, 79 (3), pp. 500-533, 2005.
 Elizabeth B. Ford, Lie detection: Historical, neuropsychiatric and legal dimensions, International Journal of Law and Psychiatry, 29 (3), pp. 159-177, 2006.

Ancienne théorie et pratique en psychiatrie

en:Narco Analysis


text:
Samuel Gottfried Borsche (* 19. November 1767 in Tangermünde; † 19. März 1821 in Berlin) war ein preußischer und westphälischer Beamter sowie Staatsrat.

Leben
Samuel Gottfried Borsche war das zweitjüngste von acht Kindern des Kaufmanns, Brauers und Schiffers Johann Joachim Borsch und dessen Frau Katharina Luise Kütze. Beide Elternteile stammten aus angesehenen Brauereifamilien in Stendal und Mittelsdorf im ernestinischen Herzogtum Sachsen-Gotha-Altenburg. Der Vater besaß eine englische Bierbrauerei in Tangermünde, wo Borsche bis zu seinem 14. Lebensjahr zur Schule ging.

Im Frühjahr 1783 wechselte Borsche auf die Klosterschule Unser Lieben Frauen in Magdeburg. Dort zeigte er besonderes Interesse und Talent für die altgriechische Sprache. Am 28. April 1785 ging er an die Friedrichs-Universität Halle, um Evangelische Theologie, Philosophie und Philologie zu studieren. Dieses Studium brach er drei Jahre später ab und machte nach längeren Aufenthalten in Züllichau und Berlin Anfang der 1790er Jahre einen juristischen Kursus beim späteren preußischen Kammergerichtsrat Johann Friedrich Köhler. Er ging am 23. April 1793 nach Erlangen und studierte Recht und Kameralistik. Bei den Erlanger Westfalen knüpfte er zahlreiche Kontakte und Freundschaften mit späteren preußischen Staatsreformern und hohen Verwaltungsbeamten. Dazu zählten Ludwig Freiherr von Vincke, Friedrich von Motz und Friedrich von Bassewitz. Mit Ludwig von Vincke verband Borsche bis zu seinem Tod eine enge Freundschaft und ein reger Briefwechsel. Er hatte großen Anteil an Borsches Entscheidung, nach dem Studium in die preußische Zivil- und Finanzverwaltung zu treten.

Am 13. Januar 1798 wurde Borsche Assessor bei der Kurmärkischen Kriegs- und Domänenkammer. Er gab noch im selben Jahr den Posten auf und nahm das Angebot einer Assessorenstelle bei der 1794 neu gegründeten Kriegs- und Domänenkammer in Plock in Neuostpreußen an. Leiter der Kammer war der Geheime Staatsrat und Minister für Ostpreußen Friedrich Leopold von Schrötter. Borsche klagte während dieser Zeit beständig über die Kulturlosigkeit der Umgebung und die Eintönigkeit des Dienstes. Er nahm auf Anraten des preußischen Ministers Friedrich Ferdinand Alexander zu Dohna-Schlobitten 1801/1802 in Berlin als neu bestallter Kriegs- und Domänenrat ein Dezernat für die Leitung der Altmark an und arbeitete von dort aus für die Kammer in Neuostpreußen. Im Juni 1802 wurde Borsche in die Hauptorganisationskommission berufen, die Preußen im Vorfeld des Reichsdeputationshauptschlusses für die vom Reich zugesprochenen Entschädigungsgebiete errichtet hatte, die es für seine Verluste auf dem linken Rheinufer erhalten sollte. Der preußische Staat hatte im Vorfeld des Beschlusses die Gebiete widerrechtlich besetzt. Zusammen mit Friedrich von Bassewitz und dem Kammergerichtsrat Schultz war er für den Aufbau der neuen Kriegs- und Domänenkammer Erfurt-Eichsfeld in Heiligenstadt und Erfurt zuständig. Ende des Jahres 1803 wurde Borsche Direktor der Kammer. Die Geschäfte lagen hauptsächlich ihm alleine ob, da der zuständige Präsident Christian Wilhelm Dohm oft auf Reisen war. Borsche leitete die Kammer bis zur Besetzung der Region durch französische Invasionstruppen nach dem Frieden von Tilsit, in dem am 7. bis 9. Juli Napoleon Bonaparte und Zar Alexander I. die Herabstufung des preußischen Großmachtstatus und die territoriale Dezimierung Preußens auf weniger als die Hälfte seines Staatsgebietes festschrieben. Borsche wurde wegen angeblicher oppositioneller Gesinnung vom Intendanten der französischen Übergangsregierung im Frühjahr 1807 inhaftiert. Nachdem seine Frau und der befreundete Friedrich von Motz seine Freilassung erwirkt hatten, schlug ihn der Kammerpräsident Christian Konrad Wilhelm Dohm für die Leitung der Präfektur im Departement des Harzes des neu gegründeten Königreichs Westphalen vor. Annähernd das gesamte Personal der Erfurt-Eichsfeldischen Kriegs- und Domänenkammer blieb mit Borsche im Amt.

Am 7. Mai 1809 verließ Borsche den Posten als Präfekt und zog am 26. Mai von Heiligenstadt nach Berlin, wo ihm Ludwig von Vincke durch Fürsprache ein Stellenangebot bei der preußischen Regierung verschaffte. Am 24. Juni 1809 wurde er Vizepräsident der Pommerschen Regierung in Stargrad und am 7. März 1810 wurde er Staatsrat für die allgemeine Polizei in Berlin. In Berlin beteiligte er sich an der Preußischen Reformgesetzgebung in der Zivilverwaltung und wurde vom Staatskanzler Karl August von Hardenberg am 31. Oktober 1810 zum Direktor der Domänen- und Forstverwaltung im preußischen Finanzministerium ernannt. Dieses Amt führte er bis zu seinem Tode. Am 30. März 1820 ernannte ihn die preußische Regierung zudem als Mitglied des neuen Staatsrats in der Sektion Handelsangelegenheit für Finanzen und Inneres.

Borsche heiratete mit 36 Jahren Amalie, die zweite Tochter des Berliner Kammerdirektors des Johanniterordens Friedrich Heinrich Stubenrauch. Aus der Ehe gingen bis zum Tod Amalies 7 Kinder hervor. Kurz nach dem Kauf eines Hauses in der Oranienburger Straße 37 in Berlin, verstarb Amalie Stubenrauch am 19. November 1817 und Borsche heiratete am 12. Juli 1818 ihre Schwester Wilhelmine und kaufte Ende des Jahres 1820 zwei Güter in Pommern. Am 19. März 1821 erlag er in Berlin nach kurzer Krankheit einem Schlaganfall.

Borsche plante vor seiner Berufung zum Direktor der Erfurt-Eichsfeldischen Kriegs- und Domänenkammer öfter, nach Amerika auszuwandern und besaß bis 1800 Anteile an einem amerikanischen Kupferbergwerk.

Ehrungen
Borsches zweite Frau ließ 1823 auf eigene Kosten beim Bildhauer Friedrich Tieck eine Marmorbüste anfertigen und zum Gedenken an ihren Mann im preußischen Finanzministerium aufstellen.

Literatur
 Reinhard Lüdicke: Samuel Gottfried Borsche. Lebensbild eines preußischen Beamten. In: Sachsen und Anhalt. Jahrbuch der Landesgeschichtlichen Forschungsstelle für die Provinz Sachsen und Anhalt. Band 12 (1936), S. 214–252.

 Wilhelm Kohl: Französisch-Westphälische Einflüsse auf die preußische Reformgesetzgebung über Samuel Gottfried Borsche einen Freund Ludwigs Freiherrn Vincke. In: Paul Leidingerm, Dieter Metzler (Hrsg.): Geschichte und Geschichtsbewusstsein. Festschrift für Karl-Ernst Jeismann. Münster 1990, S. 380–392.
 Wolf D. Hartmann, Elke Strauchenbruch: Wer war was für Tangermünde. Wissenswertes in Kurzbiographien zu einer verhinderten Hauptstadt. Wittenberg 2009, ISBN 978-3-942005-03-6, S. 36.

Anmerkungen

Kriegs- und Domänenrat
Politiker (Königreich Westphalen)
Preußischer Staatsrat (1817–1918)
Deutscher
Geboren 1767
Gestorben 1821
Mann
Person (Provinz Neuostpreußen)
Wirklicher Geheimer Oberfinanzrat


text:
Židovská populace na území dnešního Slovenska existuje od 11. století. Většina židovské populace byla zdecimována za druhé světové války. V roce 2001 na Slovensku žilo 2 310 osob hlásících se k judaismu, což představuje nárůst v řádu stovek od roku 1991.

Historie

Nejstarší dějiny a středověk
První zmínky o židovském osídlení na území dnešního Slovenska se objevují v 11. století.
Ve 14. století žilo v Bratislavě asi 800 Židů. Většina z nich se zabývala obchodováním a poskytováním finančních služeb. Na počátku 15. století byl založen židovský hřbitov v Tisinci, který byl v užívání do roku 1892.

V roce 1494 bylo šestnáct Židů obviněno z rituální vraždy a následně upáleno na hranici v Trnavě. V roce 1526 po bitvě u Moháče byli Židé vyhnáni ze všech velkých měst v Uhrách. V roce 1529 bylo třicet Židů upáleno na hranici v Pezinku.

Na konci 17. a počátku 18. století se Židé začali navracet do měst a začaly se utvářet první židovské obce, které však byly prozatím vyloučeny z mnoha odvětví a navíc se stávaly oběťmi nenávisti ze strany domácího nežidovského obyvatelstva. V roce 1683 několik stovek Židů uprchlo před kuruckými nepokoji a omezeními do Uher z Moravy. Roku 1700 byla v Bratislavě založena ješiva a schválena zemskými úřady.

Situace Židů ve celém Uherském království ze výrazně zlepšila v roce 1782, kdy byl vydán toleranční patent císaře Josefa II. Tato listina přinesla Židům, stejně jako ostatním menšinám, řadu občanských svobod a práv. Byl tak zahájen proces postupného zrovnoprávňování Židů v rámci uherské společnosti. Dokument obsahoval nařízení, která zlepšila celkové právní postavení Židů usnadnil jim přístup k řemeslům, průmyslové výrobě a k výkonu svobodných povolání. Z hlediska budoucnosti bylo důležité, že bylo reálně všem obyvatelům umožněno získat světské vzdělání.

Zákonem z roku 1840 umožnila uherská vláda Židům usídlovat se ve městech, s výjimkou báňských a zrušila další hospodářská omezení. To umožnilo Židům se začlenit mezi měšťanstvo. Dalším mezníkem byla revoluční léta 1848-1849.

Dle zákona z roku 1868 obdrželi Židé jako náboženské společenství v mnohých ohledech větší práva, než měly jiné nemaďarské národnosti v Uhersku, což vyvolalo mnohé negativní reakce. Tento vývoj završil zákon XLII z roku 1895, kterým uherský parlament v plném rozsahu zrovnoprávnil Židy s ostatními obyvateli země a dovršil tak proces otevření ghetta a zaručoval Židům plnou občanskou a náboženskou svobodu.

20. století a druhá světová válka
Zásadní zlom ve vývoji židovské menšiny na Slovensku, podobně jako v okolních zemích, přinesl nástup nacismu v Evropě. Na konci 30. let 20. století vláda Slovenského štátu poprvé omezila občanská práva Židů vládním nařízením č. 63/1939 Sl. z., přičemž pojem "Žid" byl definován na náboženském, nikoli na rasovém základu. Nařízení také usměrnilo počet Židů v některých svobodných povoláních a omezilo uplatňování anebo vymáhání pohledávek prostřednictvím židovských advokátů Židů. Nařízením č. 150/1939 Sl. z. byla upravena vojenská povinnost Židů a byli přeřazení do zvláštních pracovních táborů.

29. února 1940 slovenský sněm schválil arizační zákon, který byl předtím projednán s představiteli Židovské úřadovny a byly zapracovány jejich připomínky (ti ho akceptovali jako menší zlo). Zákon nevstoupil v platnost, protože ho prezident Jozef Tiso odmítl podepsat. Zákon byl opětovně schválen 25. dubna 1940 (č. 113/1940). Podnik, který měl nejméně 51 % nežidovského kapitálu, nebyl považován za židovský. Práva Židů byla omezována i dalšími nařízeními. Nátlak Třetí říše se postupně stupňoval a bylo požadováno radikální řešení židovské otázky, které však prezident Tiso odmítl. Na neřešení židovské otázky si Berlínu stěžoval přímo vyslanec Bernard ve své rozsáhlé správě "Německé připomínky vůči Slovensku", která předcházela jednáním v Salcburku. Také pozdější zprávy německé vojenské zpravodajské služby potvrzovaly odmítaní účinného prosazování židovské otázky ze strany slovenského prezidenta. 9. září 1941 bylo schváleno vládní nařízení č. 198/1941 o právním postavením Židů (tzv. "židovský kodex"), kterým se rušily předešlé předpisy a stanovovaly nové. Proti kodexu protestovala slovenská katolická církev.

Na začátku roku 1942 vznesla německá vláda požadavek na zásadní navýšení počtu dělníků o 20 000. Požadavek byl založen na mezistátních dohodách mezi Německem a Slovenskem. Po naléhání německé vlády slovenský velvyslanec navrhl, jestli by německá vláda na práce nepřijala slovenské Židy. Po souhlasu německé vlády bylo vystěhování 20. února 1942 schváleno také slovenskou vládou. Německá strana také původně požadovala zaplacení doplatku 500 říšských marek na ubytování, stravu a ošacení, nakolik nešlo o osoby zvyklé manuálně pracovat. Po vyjednávání s Němci zaplatila slovenská vláda pouze příspěvek 8,6 mil. marek a to odepsáním z těžce vymahatelného německého dluhu. Zákon o vystěhování Židů byl schválen 24. března 1942. První transport ale odešel již další den, a to na základě nařízení předsedy vlády Tuky, bez předcházejícího uvědomění parlamentu, prezidenta a členů vlády.

Židům byly prezidentem a jednotlivými ministerstvy udělovány výjimky a zvláštní legitimace, které je chránily před vysídlením. Na vysoký počet výjimek si stěžoval Berlínu přímo německý vyslanec H. E. Ludin. Slovenská vláda také opakovaně požadovala návštěvu slovenské komise, která by na místě prověřila podmínky zachovávání mezistátní dohody o lidském zacházení s Židy v pracovních táborech. Protože německá strana to nemohla připustit a komisi odmítla, Slovensko transporty okamžitě zastavilo. Transporty nebyly obnoveny až do propuknutí a potlačení Slovenského národního povstání, když bylo Slovensko obsazeno německou armádou. Hauptsturmführer SS Dieter Wisliceny - představitel Hlavního říšského úřadu bezpečnosti (Reichsicherheitshauptamt – RSHA) později opakovaný nátlak slovenské vlády a nemožnost požadované inspekce označil jako první moment, kdy se mu Adolf Eichmann svěřil, že Židé jsou hromadně vyvražďováni.

Celkový počet židovských obětí holokaustu na Slovensku je odhadován na přibližně 70 000 osob.

Poválečné období
Největší z poválečných pogromů se odehrál v září 1945 v Topoľčanech. Pogrom začal protižidovskou demonstrací, příčinou byla nespokojenost občanů s postupem proti řeholním sestrám v místním klášteře, který byl označen za fašistické hnízdo. Demonstranti poranili 47 Židů. K protestujícím se připojili i někteří vojáci, kteří měli demonstraci potlačit.

Zásadní zlom v historii židovstva na Slovensku znemenala doba po Sametové revoluci, a konkrétně pak rok 1993, kdy došlo k rozvoji života komunity na Slovensku.

V současné době žije na Slovensku zhruba 6000 obyvatel židovského vyznání, zejména pak v Bratislavě. Většina je starších 70 let.

Reference

Literatura

Související články
 Židé Horních Uher
 Židé v Nitře

Externí odkazy

  Vesmír - Dějiny Židů na Slovensku
  Jewish Virtual Library - Slovensko

Slovensko
Národnostní menšiny na Slovensku
Judaismus na Slovensku


text:
La prinia frentirrufa (Prinia buchanani) es una especie de ave paseriforme de la familia Cisticolidae. Está distribuida  en Asia, encontrándose en matorrales espinosos de India y en la llanura del río Indo en Pakistán. No se reconocen subespecies.

Referencias

Enlaces externos

buchanani
Aves de Asia
Taxones descritos por Edward Blyth
Especies descritas en 1844


text:
Akbar Ka Bal... Birbal (transl... Akbar's Power Birbal) is an Indian Hindi historical comedy show that aired on Star Bharat and digitally available on Disney+ Hotstar. The show starred Ali Asgar and Vishal Kotian as Akbar and Birbal respectively. This show is based on folktales of mighty Mughal Emperor Akbar and his witty and trusted courtier Birbal. This show revolves around Akbar and Birbal's friendship. This show is produced by Nikhil Sinha under the banner of Triangle Film Company.

Cast
 Ali Asgar as Akbar
 Vishal Kotian as Birbal / Insaaf
 Aditi Sajwan as Jodha Bai
 Charu Asopa Sen as Tarabai
 Pawan Singh as Salim
 Vijay Badlani as Digvijay Singh
  Rose Sardana as Tilotamma
 Sumit Arora as Rafique
 Malkhan Singh Gaur as Karmaveer
 Nikita Sharma as Ichhadhari Naagin
 Sooraj Thapar as Kaamran (Bairam Khan)
 Manoj Pandey as Sultan Nigah Baksh
 Tanu Vidyarthi as Sultana Begum
 Rajeev Bhardwaj as Fazal Khan
 Dheeraj Miglani as Saala Khan
 Pearl V Puri as Fahad Khan

Production

Filming
The series was filmed at the historical sets created in Mumbai.

Cancellation and resuming

The show was abruptly axed midway by the channel on 23 October 2020 due to its low trp. But on 18 November 2020 it started telecasting its remaining few bank episodes on the morning slot.

Reception
The Times of India stated, "A lot of twists with a heavy pinch of entertainment that is what Akbar Ka Bal…Birbal has been. With every new episode, the makers have made sure to keep the audience engaged with their powerful content."

References

See also
 Har Mushkil Ka Hal Akbar Birbal
 List of programs broadcast by Star Bharat

Indian comedy television series
2020 Indian television series debuts
2020 Indian television series endings
Mughal Empire in fiction
Cultural depictions of Akbar
Cultural depictions of Jahangir


text:
Clarence Seedorf (født 1. april 1976 i Paramaribo) er en surinam-født hollandsk fodboldtræner og tidligere fodboldspiller.

Han har i sin fodboldkarriere spillet for Liverpool (1990-1992), Ajax Amsterdam (1992-1995), Sampdoria (1995-1996), Real Madrid (1996-1999), Inter (1999-2002), A.C. Milan (2002-2012) og Botafogo (2012-2014).
Han er den eneste fodboldspiller, der har vundet Champions League med tre forskellige klubber: Ajax Amsterdam (1995), Real Madrid (1998) og AC Milan (2003 og 2007)

Han debuterede for det hollandske landshold i 1994 og spillede 87 kampe og scorede 11 mål.

Referencer

Eksterne henvisninger

 Clarence Seedorfs officielle hjemmeside

Fodboldspillere fra AC Milan
Fodboldspillere fra Holland
Fodboldspillere fra AFC Ajax
Fodboldspillere fra UC Sampdoria
Fodboldspillere fra Real Madrid CF
Fodboldspillere fra FC Internazionale Milano
Fodboldtrænere fra Nederlandene
Fodboldtrænere fra AC Milan
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 1996
Deltagere ved verdensmesterskabet i fodbold 1998
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2000
Deltagere ved det europæiske mesterskab i fodbold 2004


text:
Utku Şen (born 15 June 1998) is a German footballer who plays as a forward for Turkish club Vanspor on loan from Adanaspor.

Personal life
Şen was born in Germany, and is of Turkish descent through his parents.

References

External links

1998 births
Living people
People from Flensburg
German footballers
German people of Turkish descent
Association football forwards
Holstein Kiel players
Lüneburger SK Hansa players
VfL Osnabrück players
2. Bundesliga players
3. Liga players
Footballers from Schleswig-Holstein


text:
Noir fleurir is een indie-band uit Japan. Ze zijn uit elkaar gegaan voor ze echt beroemd werden. Hun muziek bevat onder andere Spaanse invloeden.

De band bestond uit vier leden genaamd: Karen (gitarist), Kengo (basgitaar), Soushi (drummer) en Teru (zanger).

De band begon als DEFLOWER in 1998, na wat demotapes, waarvan de eerste twee werden gezongen door Sei die daarna uit de groep stapte, werden ze uiteindelijk 'ontdekt' door het label Key Party. Ze veranderden ook hun naam in Noir fleurir in die periode. In 2000 verscheen eerst het mini-album Millennium en daarna volgde een volledig album genaamd Deflower, dat samen uitgebracht werd met de single van dat album genaamd Omocha no Miisha. Het album en de single kregen beide redelijke media-aandacht, maar vooral toch in de Japanse indiescene zelf.

In 2001 volgde het tweede volledige album, For 10 years after, waarmee ze een nieuwe weg insloegen qua muziek: een mix van Gothrock met Spaanse invloeden en dance. Omdat het label problemen had werd het album onvoldoende gepromoot, hoewel ze juist met dit album buiten Japan bekend werden. In de loop van dat jaar werd duidelijk dat de band zou stoppen ofschoon ze op het punt stonden door te breken binnen de indiescene en ook wel de Japanse muziekmarkt. Er volgde dat jaar nog wel een nieuw album Kuroiki hana no sennenki. Het laatste album kwam eind zomer 2001 op de markt en niet veel later verscheen er de videoband met het laatste live-concert erop.

Japanse rockband


text:
«200 Перших Слів» — це серія спеціалізованих книг для дітей з вивчення англійської мови від компанії «Смарт Коала». Станом на квітень 2018 серія включає в себе 3 книги — «200 Перших Слів» Сезон 1, «200 Перших Слів» Сезон 2 та «200 Перших Слів» Сезон 3. Усі книги надруковані англійською мовою.

Новизна та унікальність книг Smart Koala полягає в інноваційній технології друку. Завдяки спеціальній технології нанесенні фарби, Розумна Ручка відтворює усю інформацію зі сторінок книг людським голосом. Розумна Ручка входить у стартовий набір від Smart Koala та працює з усім книжковим асортиментом компанії.

Структура книг «200 Перших Слів»

В кожній книзі серії вміщено 20 тем для навчання. До кожної теми підібрано 10 найпопулярніших слів для вивчення. Усі теми ілюстровані головним зображенням, що передає наповнення теми, та окремими візуальними елементами, що допомагають краще запам'ятати нові слова. З новими словами складено невеличкі фрази та діалоги. Усе це надруковано англійською мовою.

Наповнення книги озвучено трьома мовами: англійською, як основною мовою, та українською чи російською, як мовами перекладу. Мови озвучення обирає учень за допомогою Розумної ручки. Окрім теоретичного матеріалу, дитині запропоновано пройти інтерактивні ігри, що тренують пройдений матеріал, та розвивають пам'ять і логічне мислення дитини.

Активні поля

У книгах розглядають 2 активні поля для інтерактивного навчання — «поле слів» та «поле головного зараження».

На «полі слів» знаходяться по 10 слів за темою, надрукованих англійською мовою, також присутня транскрипція. Слова підібрані відповідно до змісту уроку. Поле Слів розташоване зверху та знизу сторінки. Прослухати усі слова можна трьома мовами — англійською, українською та російською. Для цього на консолі управління варто обрати мову озвучення.

«Поле головного зараження». находиться у центрі кожного уроку. Він ілюструє певну сцену з життя для кращого занурення у зміст теми. Кожен герой сцени говорить речення, що побудовано на словах за темою. Це дає змогу практикувати слова у щоденному мовленні. Також озвучено звуки природи, предметів та різних механічних процесів. Прослухати усі речення та фрази можна трьома мовами — англійською, українською та російською. Для цього на консолі управління варто обрати мову озвучення.

 Характеристики

Кожна книга має 52 сторінки. Розмір книги 21 x 28,5 см, для обкладинки використаний художній матовий папір 250 г/м², для звичайних сторінок — 128 г/м².

Функції книг «200 Перших Слів»
 Функція запису голосу
 Функція зміни мов
 Функція ігор

Функція запису голосу

У кожній темі у книгах «200 Перших Слів» є консоль управління, на якій є три кнопки для запису власного голосу «Зроби сам». Ця функція була розроблена для тренування правильної вимови англійської. Дитина може самостійно записувати власну вимову, слухати її зі сторони та порівнювати з вимовою професійного озвучення у книзі. Таким чином вдосконалюючи та корегуючи власне мовлення.

Функція зміни мов
Усі книги від компанії «Смарт Коала» озвучено трьома мовами — англійською, українською та російською. За замовчуванням Розумна Ручка відтворює наповнення книги англійською мовою.
На кожній сторінці книги нанесено спеціальну консоль управління, на якій знаходяться іконки для зміни мови. При дотиці Розумної Ручки до цих іконок, Ручка починає відтворювати інформацію з книг на обраній мові.

Функція ігор
До кожної теми «200 Перших Слів» розроблено спеціальні запитання для тренування вивчених слів англійської мови та розвитку логічного мислення дитини.
Для того, щоб розпочати чи завершити функцію ігор, достатньо торкнутися Розумною Ручкою іконок «ігри», що нанесені на сторінках книг.
Ігри відтворюються в довільному порядку. Ручка задає серію запитань за темою. Ключі з відповідями знаходяться або на «полі слів», або на «полі головного зображення». Користувач обирає відповідь за допомогою дотику Ручкою.

Розумна Ручка миттєво аналізує обраний варіант та повідомляє голосом, чи вказана відповідь вірна чи ні.

Станом на квітень 2018 року до кожної теми розроблено 6 запитань. Кількість запитань виросла з 3 до 6 у 2017 році за допомогою оновлених аудіофайлів «200 Перших Слів» (Сезон 1-3). Аудіофайли до книг доступні на сайті компанії безкоштовно.

Огляд книг «200 Перших Слів»

Сезон 1

У книзі «200 Перших Слів» Сезон 1 вміщено абетку англійської мови, 20 тем для вивчення та перші 200 базових іменників англійської мови.

Книгу озвучили носіях мови на професійних студіях звукозапису. До озвучення книги «200 Перших Слів» (Сезон 1) долучилися українські зірки та діячі культури Ірена Карпа, Тала Калатай, Віктор Бронюк (лідер гурту «ТІК») та Кирил Капустін.

У книзі «200 Перших Слів» (Сезон 1) вміщено теми: Наш великий будинок, Наша вітальня, Наша кухня, Наша ванна кімната, Наша шафа, Моя щаслива сім'я, Наші улюблені іграшки, Відвідування зоопарку, Щасливого Різдва, Частини тіла, На пляжі, Таємничий всесвіт, Наші улюблені закуски, Час обіду, Вечірка на честь дня народження, Різні кольори, Ферма дідуся, У парку розваг, Цифрові товари, Відвідування акваріуму, а також Словник.

Сезон 2

У книзі «200 Перших Слів» (Сезон 2) вміщено абетку української мови, 20 тем для вивчення та 200 нових слів англійської мови. У Сезоні 2 до базових іменників додаються числівники та дієслова, яким присвячено чотири уроки книги.

Книгу озвучили носії мови на професійних студіях звукозапису. До озвучення книги «200 Перших Слів» (Сезон 2) долучилися українські зірки та діячі культури Наталія Жижченко (лідер гурту «ONUKA»), Слава Фролова, Тімур Мірошниченко та Кирил Капустін.

У книзі «200 Перших Слів» Сезон 2 вміщено теми: На дитячому майданчику, На вулиці, На вулиці йде дощ, Моя власна кімната, Моє повсякденне життя, Виконуючи роботу по дому, Вивчаючи числа, Різні овочі, Смачні фрукти, Прекрасний сніговий світ, Маленький ставок уночі, Різні країни, Магія антонімів, В супермаркеті, Час обіду, Давайте влаштуємо пікнік, Наш транспорт, Дієслова 1, Дієслова 2, Дієслова 3, а також Словник.

Сезон 3

У книгу «200 Перших Слів» Сезон 3 включено абетку російської мови, 20 тем для вивчення та 200 нових слів англійської мови. У Сезоні 3 до уже вивчених слів додаються прикметники та прислівники.

Книгу озвучили носіяї мови на професійних студіях звукозапису. До озвучення книги «200 Перших Слів» (Сезон 3) долучилися українські зірки та діячі культури Наталія Жижченко (лідер гурту «ONUKA»), Слава Фролова, Тімур Мірошниченко, та Кирил Капустін.

У книзі «200 Перших Слів» Сезон 3 вміщено теми: Цікаві професії, Дванадцять місяців, Життя дідуся, Дім бабусі, У пекарні, У лікаря, Різні форми, Оранжерея мами, Майстерня тата, Кімната для в'язання бабусі, Щасливого Нового року, Наші інструменти, У магазині аксесуарів, У порту, На залізничній станції, Різні напрямки, Наш урок мистецтва, Наші свята та фестивалі, Вивчаючи час, Наші почуття, а також Словник.

Див. також
 Ігри математики
 Світові класичні казки
 Розумна ручка

Посилання

 http://smartkoala.com.ua Офіційний сайт компанії

Українські книжкові серії
Англомовні книжкові серії
Smart Koala
Дидактика
Дошкільна освіта
Початкова освіта


text:
Whitehead Hicks (* 24. August 1728, Long Island, New York City; † 7. Oktober 1780 in Flushing, Queens, New York City) war zwischen 1766 und 1776 Bürgermeister von New York City.

Lebenslauf
Whitehead Hicks war der Sohn eines Richters. Er wuchs in der britischen Provinz New York auf und studierte ebenfalls Jura. Im Jahr 1750 wurde er als Rechtsanwalt zugelassen. Er war für mehrere Jahre bei der Verwaltung in Queens angestellt. Im Jahr 1766 wurde er als Nachfolger von John Cruger zum neuen Bürgermeister von New York City ernannt. Dieses Amt bekleidete er zehn Jahre lang bis 1776. In dieser Zeit wurde dort das Kings College eröffnet (1767). Ein Jahr später, also im Jahr 1768, folgte die Gründung der Handelskammer (New York Chamber of Commerce). Seine Amtszeit war überschattet von den Protesten der noch-Kolonisten gegen die britische Regierung. Diese Protestbewegung führte dann zur Amerikanischen Revolution und zum Amerikanischen Unabhängigkeitskrieg. Im Jahr 1776 besetzten die Amerikaner unter George Washington für kurze Zeit New York City und der Bürgermeister musste fliehen. Bald darauf wurde die Stadt von den Briten zurückerobert. Sie blieb bis November 1782 in britischer Hand. Hicks wurde im Februar 1776 zum Richter am Supreme Court der Kolonie ernannt. Manche Quellen sagen er habe das Amt nur für kurze Zeit innegehabt, während andere davon ausgehen, er sei bis zu seinem Tod am 7. Oktober 1780 Richter gewesen. Welche Version richtig ist muss mangels eindeutiger Belege offen bleiben. Mit seiner Ernennung zum Richter endete seine Zeit als Bürgermeister. Zu seinem Nachfolger in dieses Amt wurde David Mathews ernannt, der wie Hicks ein britischer Loyalist war.

Weblinks
 Hicks in der Historical Society of the New York Courts
 Hicks in der American Political History

Bürgermeister (New York City)
Brite
Geboren 1728
Gestorben 1780
Mann


text:
Гвардия «Пантеры» (), также 1-я Биелинская легкопехотная бригада () — элитное подразделение Вооруженных сил Республики Сербской. В официальных документах именовалась Первая биелинская легкопехотная бригада. Входила в состав Восточно-Боснийского корпуса. Создание Гвардии началось 27 марта 1992 года и закончилось 2 мая того же года, её первым командиром стал Любиша Савич «Маузер», также ею командовал Бранко Пантелич. До 4 сентября 1992 года именовалась Национальная гвардия Сербской автономной области Семберия и Маевица, затем стала называться Гвардия «Пантеры». Через неё прошло около 2 000 бойцов, 100 из них погибли в боях, примерно 800 были ранены. Бригада известна и тем, что в годы войны использовала множество импровизированных единиц бронетехники, часть которых была создана из обычных гражданских грузовиков. В настоящее время в Биелине действует Ассоциация ветеранов Гвардии.

В культуре
 Родолюб Вулович — .

См. также
 Вооружённые силы Республики Сербской

Примечания

Ссылки
 Текст о бригаде

Бригады Войска Республики Сербской
Воинские части и формирования, созданные в 1992 году


text:
Mikronowa – gwiezdna eksplozja o energii około jednej milionowej energii nowej klasycznej. Zjawisko to jest spowodowane akrecją materii z otoczenia gwiazdy, np. z gwiazdy towarzyszącej.

20 kwietnia 2022 r. zespół z Europejskiego Obserwatorium Południowego ogłosił, że wykorzystując dane z teleskopu kosmicznego TESS i Very Large Telescope, zidentyfikował trzy mikronowe białe karły.

Słońce
Gdy Neil Armstrong robił stereoskopowe zdjęcia powierzchni Księżyca podczas misji Apollo 11, zobaczył mieniące się plamy, które wyglądały jak - i okazały się być - szkłem. Astrofizyk Thomas Gold przeanalizował te zdjęcia i zasugerował, że szkło może być wynikiem "bardzo małej, podobnej do nowa erupcji" ze Słońca. Bradley Schaefer, profesor astronomii i astrofizyki, zgodził się później, że jest to przekonujący argument za zjawiskiem, które obecnie nazywamy mikronową słoneczną, a które miało miejsce mniej niż 30 000 lat temu. Plamy te zostały również zaobserwowane na dalekiej stronie Księżyca podczas misji Chang'e 4 Chińskiej Narodowej Administracji Kosmicznej w 2019 r. i początkowo sądzono, że jest to żel. Zespół zasugerował, że szkło nie mogło powstać w wyniku uderzenia, które utworzyło krater, w którym je znaleziono. Odpowiedzialny za to obiekt nie byłby wystarczająco duży, aby wytworzyć wymagane temperatury.

Zobacz też
 nowa karłowata
 hipernowa
 kilonowa
 supernowa

Przypisy

Linki zewnętrzne
 The Next End of the World: The Rebirth of Catastrophism Ben Davidson (2021) ISBN: 978-1-09835-778-8
 Nova Astronomy in Upheaval | Predictions Come True przez Suspicious0bservers

Gwiazdy zmienne


text:
Лев Львович Шестаков (28 декабря 1915 — 13 марта 1944) — Герой Советского Союза, лётчик-истребитель, командир авиационного полка, полковник. Погиб в воздушном бою.

Биография
Лев Львович Шестаков родился 28 декабря 1915 года в Авдеевке, ныне город в Донецкой области, в семье рабочего.

Окончил 6 классов, фабрично-заводское училище (ФЗУ). Работал слесарем-инструментальщиком в железнодорожном депо станции Авдеевка. Учился в Днепропетровском институте инженеров железнодорожного транспорта. Учась в институте, поступил в Днепропетровский аэроклуб. Член ВКП(б).

В Советской Армии с 1934 года. Окончил военно-авиационную школу пилотов в городе Луганск, это была 11-я Ворошиловградская школа пилотов. С 1935 служил во второй истребительной эскадрилье под Киевом.

Участник Гражданской войны в Испании 1936—1939 годов. В воздушных боях уничтожил 8 самолётов противника лично и более 30 в группе с товарищами (по другим данным 2 — лично, 1 — в паре с Платоном Смоляковым), за что был награждён орденами Ленина и Красного Знамени. По возвращении на родину служил командиром истребительной эскадрильи в Ростове-на Дону.

На фронтах Великой Отечественной войны с июня 1941 года. Командир 69-го истребительного авиационного полка (Отдельная Приморская армия) майор Шестаков, проявляя отвагу и мужество, умело руководил боевой деятельностью полка. При обороне Одессы к сентябрю 1941 лично сбил 3 вражеских самолета и 8 самолётов в групповом бою. Кроме того, на дооборудованных истребителях «И-16» проводил штурмовку войск противника, сбрасывая на него авиабомбы и обстреливая реактивными снарядами. 21 сентября 1941 года во время штурмовки вражеского аэродрома на земле был уничтожен 21 самолёт противника. За время обороны Одессы полк Шестакова совершил 6600 боевых вылетов, провёл 575 воздушных боёв, 3500 штурмовок, уничтожил 124 вражеских самолёта, не считая огромного урона, который он нанёс противнику в живой силе и технике на земле.

В октябре 1941 участвует в перевооружении и переформировании 69 ИАП (из состава полка выделяется новый полк — 69 «А» ИАП, позже — 790 ИАП), полк получает самолеты ЛаГГ-3. 07.03.1942 приказом № 70 НКО полк преобразовывается в 9-й ГИАП. Под его командованием полк участвует в боях под Харьковом, отступает с войсками к Сталинграду, участвует в Сталинградской битве.

В июле 1942 по инициативе командующего 8-й Воздушной Армии Т. Т. Хрюкина в полк прибывает пополнение из наиболее опытных летчиков-истребителей (в их числе были Лавриненков, Сержантов, Буданова, Литвяк и другие), полк получает новую матчасть (самолеты Як-1 взамен изношенных и потерянных в боях ЛаГГ-3), полку ставятся задачи связанные с завоеванием превосходства в воздухе.

«Спецполк» под командованием Шестакова сбил около сотни вражеских самолётов и стал одним из самых результативных полков Сталинградской битвы. Сам Шестаков почти ежедневно вылетал на боевые задания, увеличив свой личный счет до 11 побед.

10 января 1943 года Шестаков вступил в бой с тремя истребителями противника; один он сбил, но сам тоже был подбит, получив при этом ранения в голову и под лопатку.

В конце лета 1943 года Шестаков был назначен заместителем командира 6-й Гвардейской истребительной авиационной дивизии, но долго в этой должности не прослужил, приняв командование 19-м истребительным авиаполком — первой авиационной частью специального назначения, созданной по инициативе командующего ВВС маршала авиации Новикова для ведения «свободной охоты».

В приказе ВВС Красной Армии указывалось, что к январю 1944 года Лев Шестаков совершил более 200 боевых вылетов (из них 65 на штурмовку войск противника), участвовал в 82 воздушных боях, сбил 15 самолётов лично и 11 в составе группы, а с учётом боёв в Испании, совершил около 600 боевых вылетов и на своём счету имел 29 лично и 45 в группе с товарищами сбитых самолётов.

Последний бой

Шестаков погиб у села Давыдковцы (Хмельницкий район Хмельницкой области) 13 марта 1944 года. В этот день он сбил один Ju-87, а после атаковал второй. По советской версии, Шестаков расстрелял его с близкой дистанции, Юнкерс взорвался и самолёт Шестакова был разрушен воздушной волной. Шестаков покинул самолёт, но его парашют не успел раскрыться. Тело Шестакова было найдено только в мае, когда растаял снег.

Известно, что в Проскурове базировалась SG 77. Потери этой группы за 13 марта — 3 поврежденных Ju 87D-5. У всех трех причина указана как «технические неполадки». Если опираться на данные группы, то версия о «взорвавшейся штуке» представляется красивой легендой.

Еще одна версия гибели Шестакова основана на мемуарах немецкого летчика, пилота Ju-87 «Штука» Ганса-Ульриха Руделя, согласно которым бой произошел уже в начале лета над излучиной Днестра между Кошницей и Григориополем. При преследовании Юнкерса самолет Шестакова мог потерять устойчивость из-за снижения скорости полета ниже скорости сваливания (благодаря специальной конструкции крыла, Ju-87 мог лететь с меньшей скоростью, чем истребитель). Рудель вспоминает о схватке с опытным советским истребителем:
Был ли он сбит Гадерманном (стрелок Руделя), или упал из-за попадания в турбулентность от моего винта во время наших коротких разворотов? Неважно. Мои наушники внезапно разразились смущенными криками русского радио; русские наблюдали произошедшее и, видимо, случилось что-то особенное… Из русских радиосообщений мы обнаружили, что это был очень известный советский пилот-истребитель, неоднократно представлявшийся к званию Героя Советского Союза. Я должен отдать ему должное — он был хорошим пилотом

На сегодняшний день нет точных данных относительно истинности ни одной из представленных версий.

Награды
 Звание Героя Советского Союза присвоено 10 февраля 1942 года.
 2 ордена Ленина.
 2 ордена Красного Знамени.
 Орден Отечественной войны 1 степени.

Память
 Похоронен в братской могиле у Вечного огня в городе Хмельницком.
 Навечно зачислен в списки воинской части.
 На месте гибели Героя установлен обелиск.
 Его именем названы колхоз и школа в селе Давыдковцы, улица в городе Авдеевка.
 В честь Героя названа улица в Одессе.
 В селе Пятницкое Курской области России установлена памятная табличка на доме двоюродного брата, Шестакова Николая Петровича.

Примечания

Ссылки

 Сайт Днепропетровского АСК

Участники гражданской войны в Испании
Лётчики Великой Отечественной войны
Участники Одесской обороны (1941)
Члены КПСС
Погибшие в боях Великой Отечественной войны
Похороненные в Хмельницком


text:
Wspięga (Lablab) – rodzaj roślin z rodziny bobowatych. W zależności od ujęcia takson jest traktowany jako monotypowy lub obejmujący dwa gatunki. Gatunek wspięga pospolita pochodzi z Afryki, ale rozprzestrzeniony został na całym świecie. Drugi gatunek – L. prostrata – rośnie w zachodniej Australii.

Systematyka
 Pozycja systematyczna rodzaju według APweb (aktualizowany system APG III z 2009)
Jeden z rodzajów podrodziny bobowatych właściwych Faboideae w rzędzie bobowatych Fabaceae s.l. W obrębie podrodziny należy do plemienia Phaseoleae i podplemienia Phaseolinae.

 Wykaz gatunków
 Lablab prostrata R.Br.
 Lablab purpureus (L.) Sweet – wspięga pospolita

Przypisy

Bobowate właściwe


text:
The 1999 Madrid City Council election, also the 1999 Madrid municipal election, was held on Sunday, 13 June 1999, to elect the 6th City Council of the municipality of Madrid. All 53 seats in the City Council were up for election. The election was held simultaneously with regional elections in thirteen autonomous communities and local elections all throughout Spain, as well as the 1999 European Parliament election.

The People's Party (PP) won an absolute majority of seats for a third consecutive time, but, for the first time since the 1987 election the party lost votes and seats. The Spanish Socialist Workers' Party (PSOE) maintained its second place but reverted the decline it had been suffering since 1983. PSOE gains came at the expense of United Left (IU), which lost nearly half of its votes and seats.

As a result, José María Álvarez del Manzano was elected as Mayor of Madrid for a third term in office.

Electoral system
The City Council of Madrid () was the top-tier administrative and governing body of the municipality of Madrid, composed of the mayor, the government council and the elected plenary assembly. Elections to the local councils in Spain were fixed for the fourth Sunday of May every four years.

Voting for the local assembly was on the basis of universal suffrage, which comprised all nationals over 18 years of age, registered in the municipality of Madrid and in full enjoyment of their political rights, as well as resident non-national European citizens and those whose country of origin allowed Spanish nationals to vote in their own elections by virtue of a treaty. Local councillors were elected using the D'Hondt method and a closed list proportional representation, with an electoral threshold of five percent of valid votes—which included blank ballots—being applied in each local council. Councillors were allocated to municipal councils based on the following scale:

The mayor was indirectly elected by the plenary assembly. A legal clause required that mayoral candidates earned the vote of an absolute majority of councillors, or else the candidate of the most-voted party in the assembly was to be automatically appointed to the post. In the event of a tie, the appointee would be determined by lot.

The electoral law allowed for parties and federations registered in the interior ministry, coalitions and groupings of electors to present lists of candidates. Parties and federations intending to form a coalition ahead of an election were required to inform the relevant Electoral Commission within ten days of the election call, whereas groupings of electors needed to secure the signature of a determined amount of the electors registered in the municipality for which they were seeking election, disallowing electors from signing for more than one list of candidates. For the case of Madrid, as its population was over 1,000,001, at least 8,000 signatures were required.

Opinion polls
The table below lists voting intention estimates in reverse chronological order, showing the most recent first and using the dates when the survey fieldwork was done, as opposed to the date of publication. Where the fieldwork dates are unknown, the date of publication is given instead. The highest percentage figure in each polling survey is displayed with its background shaded in the leading party's colour. If a tie ensues, this is applied to the figures with the highest percentages. The "Lead" column on the right shows the percentage-point difference between the parties with the highest percentages in a poll. When available, seat projections determined by the polling organisations are displayed below (or in place of) the percentages in a smaller font; 27 seats were required for an absolute majority in the City Council of Madrid (28 until 1 January 2003).

Results

References
Opinion poll sources

Other

Madrid
Elections in Madrid
1990s in Madrid


text:
L' est, dans son sens littéral, un terme générique désignant un ensemble de systèmes de combat d'origine hawaïenne qui se sont développés aux États-Unis. Cependant, ce terme désigne souvent de manière spécifique le système de combat créé par le grand maître Ed Parker aux États-Unis au milieu des années 1950.

Ce système est souvent désigné sous divers termes tels , , ,  (E.P.A.K) En France, les termes souvent utilisés pour sa désignation sont  ou Kenpo américain. Ce système est né d'une lente élaboration entamée dans le début des années 1950 aux États-Unis par Ed Parker, dans sa volonté d'adapter son art aux situations variées d'agression pouvant survenir dans les rues des villes modernes.

Histoire

L', dans ses origines lointaines, est issu du Kenpo hawaïen qu'enseignait le Professeur William K.S. Chow. Ce dernier, chinois immigré à Hawaii (aussi surnommé « l'Éclair », tant ses techniques étaient rapides), fut initialement l'élève du maître James M. Mitose, grand maître du  (« Kenpo de l'école du vieux pin »). Après avoir acquis des bases de l'école du maître Mitose, le professeur Chow ira explorer les autres systèmes de combat (karaté, jiu-jitsu, boxe), qu'il intègrera plus tard dans son système de kenpo, qui s'enrichit notamment des techniques d'origine chinoise ( chinois) qu'il aurait appris dans son cercle familial.

Celui-ci est structuré à partir de son expérience des situations de combat de rue auxquelles il aura à faire face dans sa jeunesse. Il développera d'ailleurs une réputation de grand combattant. Il formera des pratiquants de valeur qui seront à l'origine de nombreux autres systèmes de kenpo (parmi ceux-ci, le maître Ed Parker, futur fondateur de l', les frères Emperado à l'origine du Kajukenbo, le maître Ralph Castro, à l'origine du {Shaolin Kenpo). Le maître Parker sera initialement formé par Frank Chow, puis plus tard par le professeur William K.S Chow. Il obtient une ceinture noire en Kara-Ho-Kenpo (le système du professeur Chow), ainsi qu'une ceinture noire en judo. D'autre part, il pratique la boxe anglaise dans sa jeunesse. Après son arrivée sur le continent américain, il commence alors une lente élaboration d'un nouveau système de combat fondé sur le kenpo hawaïen appris auprès du professeur William K.S. Chow. Ce système après plusieurs noms successifs, devient l'. Ed Parker effectuera de nombreux échanges techniques avec d'autres experts de nombreux systèmes martiaux. Parmi ces experts, on trouve des maîtres de Kung Fu chinois (parmi lesquels le célèbre Bruce Lee qui sera en contact durant huit années avec Ed Parker), et d'autres experts de systèmes moins connus (en Choy Lee Fut, Hung Gar, Tai chi Chuan, Cinq Animaux, mais d'Escrima). Le grand maître Ed Parker a fait évoluer progressivement la structure technique du système. Il dissèquera et peaufinera les formes (Katas), les Sets (petits Katas), Les techniques de défense personnelle. De nombreuses améliorations proviennent d'expérimentations du système par certains élèves du maître Parker dans des situations de combat de rue aux États-Unis. La structure théorique du système, complexe, sera aboutie dès le début des années 1980.

Évolutions

Après le décès du grand maître Ed Parker dans les années 1990, son système qui se développait autour d'une seule organisation internationale (l'I.K.K.A.), va être scindé. La plupart des grands experts décidèrent en effet de créer chacun leur organisation et d'y développer leur vision personnelle de cet art. L' d'Ed Parker est un système très développé aux États-Unis, mais aussi en Amérique latine, en Irlande, en Allemagne et en Grande-Bretagne. La France, initialement en retard dans ce domaine, commence à rattraper son retard. Cet art est en effet diffusé dans quelques régions françaises telles que : le Nord de la France, la région parisienne, le Sud de la France ou les Vosges.

Les organisations les plus en vue dans le monde sont :
 L'A.K.K.I. ( Karaté International) du grand maître Paul Mills ;
 L'A.K.K.S. (L' Karaté Systems) du professeur Jeff Speakman ;
 L'A.K.T.S. (L') du maître John Sepulveda ;
 L'U.K.F. l') du maître Mike Pick ;
 La L.T.K.K.A. (La Larry Tatum Kenpo Karaté Association) du grand maître Larry Tatum ;
 L'U.K.S. () du professeur Hawkins, (qui organise des séminaires ouverts à tous les pratiquants ;
 W.K.K.A. () du grand maître Joe Palanzo ;
 F.T.K.A. () du grand maître Frank Trejo ;
 le grand maître Richard « Huk » Planas (grand connaisseur de la théorie du kenpo) développe également une branche spécifique de l' ;
 le grand maître Tom Kelly's (élève et ami direct de Parker qui a développé un des sets approuvés par Parker lui-même) est un des piliers de l'.

Aspects théoriques

L' est un système de combat très singulier. À un certain niveau de pratique, il devient une véritable étude du mouvement à travers l'utilisation de principes de concepts qui éclaircissent les pratiquants sur les objectifs à viser pour rendre sa technique plus efficace. Mettre des « mots » sur les éléments à peaufiner permet au pratiquant de s'améliorer sans cesse et de rendre son art plus efficace, mais surtout plus passionnant. On trouve ici le double aspect propre à cet art : étude de techniques de combat dévastatrices, mais aussi étude théorique de principes de combat rendant le travail technique, pratique plus efficient. Ces principes permettent de contrer son adversaire en s'attaquant à ses lignes de force. On applique ces techniques en les rendant plus directes grâce à l'application d'une économie de mouvement qui « gomme » les « blancs », entre les mouvements. L'ensemble des enchainements que l'on effectue, apparaissent sans rupture, continus, fluide. Ces différents principes se fondent sur des disciplines scientifiques telles que l'anatomie (où atteindre l'adversaire, quel effet produire, et comment exploiter la réaction du corps), la géométrie (quels axes suivre pour atteindre de manière plus efficace une zone vitale, comment aligner ses membres lors de l'application des techniques de combat, pour réduire son exposition par rapport à l'adversaire), la physique (utilisation des notions de masse, de rotation, de gravité). Ces principes et concepts ne sont pas une simple théorie, mais bien des fondements rendant la pratique plus efficace.

Aspects techniques

Techniquement, l' se fonde, contrairement à de nombreux autres systèmes de combat, sur la volonté d'adapter le système de combat à la structure corporelle de chaque pratiquant : seules comptent la structure corporelle, les dimensions corporelles de chaque pratiquant. Le système se caractérise par des techniques visant les zones vitales du corps humain.

Les techniques sont enchainées de manière fluide. Les frappes sont nombreuses, améliorent la capacité d'enchainement et l'habileté du pratiquant, mais permettent aussi au pratiquant de rendre sa défense plus réaliste : car on estime que parfois une seule frappe peut s'avérer insuffisante. Ces techniques se fondent sur l'économie de mouvement, et s'appuient sur les réactions de l'adversaire, pour les rendre encore plus efficaces. L'adversaire lorsqu'il subit une défense, se trouve réellement devant un véritable barrage de coups qui le met systématiquement en situation d'impuissance. D'autre part, le système est si sophistiqué qu'il anticipe systématiquement sur un contre involontaire de l'adversaire. Dans certaines situations, l'adversaire peut effectivement parfois réagir de manière involontaire et nous atteindre. On apprend des techniques de défense sur de nombreuses situations variées (attaque dans le dos, clé de bras, poussée, coup de poing, de pied, empoignade de face, attaque à la matraque, au couteau). Les enchainements techniques s'interconnectent et forment un ensemble harmonieux : chaque pratiquant peut ainsi progressivement construire sa propre technique, et après assimilations des concepts clés, il est alors capable de réadapter sa technique aux situations toujours variées et parfois imprévisibles de défense personnelle. La structure technique permet au pratiquant de se construire un arsenal technique, à travers le travail d'éléments suivants :
 des techniques de base (équivalent au kihon du Karaté) ;
 des échanges techniques souples (proches du kumité du karaté) ;
 le travail des formes et sets de base (équivalent au « katas » du karaté, mais en kenpo, les formes ne sont là que pour aider le corps à absorber les principes-clés de l'art).

Il ne s'agit aucunement d'un combat contre plusieurs adversaires comme habituellement envisagés. Dans la structure de l'art, on trouve trois formes courtes et huit formes longues (la forme sept, étant la forme des doubles bâtons courts, et la huit, la forme des doubles couteaux. Les sets (petites formes) permettent quant à eux de se focaliser sur des aspects précis de l'art (travail des positions, des blocages ou des frappes de base). Cependant, certaines branches comme l'A.K.K.I (l' Karaté International) se focalisent sur quatre formes à mains nues (certaines travaillées à un niveau de base et à un niveau avancé) et l'étude des situations de défense personnelle (ou et comment atteindre les zones vitales adverses selon les situations, et selon son positionnement).

Travail des armes blanches

Le système classique (L' d'origine) enseigne aussi, à un niveau avancé, des techniques d'armes telles que les bâtons courts (doubles bâtons) et les couteaux. Dans certaines branches telles que l'A.K.K.I ( Karaté International), on trouve un véritable système d'armes parfaitement structuré et qui se fonde sur le travail à mains nues initial. On y apprend des «  » (exercices en solo ou à deux), des formes et sets, mais aussi des techniques de combat, bâton contre bâton et mains nues contre bâton, couteau contre couteau et mains nues contre couteau). Dans le programme de défense personnelle de base, on trouve cependant déjà un certain nombre de techniques de défense contre des attaques armées dans des angles variés.

Aspects philosophiques

L' (comme c'est d'ailleurs le cas de toutes les voies martiales) peut devenir, pour un pratiquant passionné, un véritable mode de vie. Cette philosophie tourne autour de l'esprit du tigre et du dragon : les deux animaux mythiques des arts martiaux chinois. Le Tigre représente les réactions primitives, la forme physique à développer, et le dragon, les aspects mentaux et spirituels, qui, lorsqu'ils sont maitrisés, permettent d'atteindre les niveaux supérieurs de l'art.
Durant son cheminement technique, un certain nombre de préceptes («  ») permettent au pratiquant passionné de tendre vers cette maîtrise. D'autre part, le grand maître Ed Parker a écrit un ouvrage important : « Zen of Kenpo ». Ce livre est en fait un recueil de conseils compréhensibles à plusieurs niveaux, et touchant tous les aspects de la vie quotidienne. Il peut servir de guide au pratiquant le désirant, et lui permettre d'aborder ces aspects spirituels de l'art.

Bibliographie

Autres livres, « DVDthèque » et « Vidéothèque »
 Larry Tatum Kenpo DVD - Free Style Kenpo Karate
 Dynamic Kenpo - Lines and Circles with Larry Tatum
 Engineer of Motion DVD (by Larry Tatum)
 The Kenpo Sets with Master Larry Tatum (Striking Set #1 Striking Set#2 Blocking Set #1 Blocking Set #2 Coordination Set #1 Coordination Set #2 Stance Set #1 Stance Set #2 Finger Set #1 Finger Set #2)
 Adams, Brian. Deadly Karate Blows: The Medical Implications. Unique Publications.
 Bachman, Lee. The Edge: How to Not Become a Victim. Bachman Publishing.
 Bachman, Lee. Evolution of Kenpo. Bachman Publishing.
 Bachman, Lee. Kenpo Foundations. Bachman Publishing.
 Bachman, Lee. Kenpo Logic: Overcoming Multiple Attackers. Bachman Publishing.
 Bachman, Lee. Kenpo Physics: The Science of Motion. Bachman Publishing.
 Bachman, Lee. Kenpo Theory: The Why. Bachman Publishing.
 Bachman, Lee. Quantum Kenpo: Pulling the Pieces Together. Bachman Publishing.
 Hancock, Skip. Mastering Kenpo: The Path to Excellence.
 LaTourette, John. The Master's Guide to Kicking.
 LaTourette, John. Mental Training of a Warrior.
 LaTourette, John. Secrets to American Kung Fu.
 LaTourette, John. Warrior's Guide to Knife Fighting.
 McSweeney, John. Battleaxe: A Warriors Tale.
 Sanders, Steve and Williams, Donnie. Championship Kenpo.
 Tatum, Larry. Confidence: A Child's First Weapon
 Wedlake, Lee Jr. Further Insights into Kenpo. Lee Wedlake Karate Studios.
 Wedlake, Lee Jr. Kenpo Karate 101: What Every Beginner and Black Belt Should Know. Lee Wedlake Karate Studios.
 Wedlake, Lee Jr., with Planas, Richard. Kenpo Karate 201: The Basic and Exercise Forms: Short and Long 1 / Short and Long 2. Lee Wedlake Karate Studios.
 Will, Jay T. Kenpo Karate for Self Defense.
 Williams, Sascha. The Book of Sparring Drills.
 Williams, Sascha. Kenpo Karate: The art of Spontaneity. WKK Publications.
 Williams, Sascha. Kenpo Karate for Young Students. WKK Publications.

Vidéos (VHS & DVD)
 Bachman, Lee. Kenpo Wise Video Series - 6 tapes on mass attacks, basics, weapons, etc.
 Bulot, Tim. 16 Tapes on grafting, sticks, techniques and training to survive.
 Epperson, Leroy W. Dynamic Kenpo Nunchuku.
 Fowler, Rick. Six Tapes on advanced Kenpo drills and the extensions to the techniques.
 German, David. Kenpo TAI Series
 Hancock, Skip. Kenpo 2000 Video Series. (33 Videos)
 IKCA. Karate Connection. (Their series of 7 videos for requirements.)
 Kelley, Sean P. Kenpo for Kids.
 Kelley, Sean P., Hebler, Dave, Wheeler, Martin. The Guardian. Kicnjab Productions.
 Lambert, Mike. Knife Fighting with Kenpo Principles.
 Lambert, Mike. 12 Tapes on Basics, Self-Defense, Forms, Extensions.
 Maughn, George. 5 technique vidéos.
 Parker, Edmund K. 2 Tapes of a Seminar from 1982 or so.
 Planas, Richard Huk. Video Series on Kenpo Principles and Concepts.
 Rebello, Joe. Featuring Mr. Speakman, Mr. Planas, Mr. Trejo, Mr. Wedlake, Lotus Video.
 Sanchez, Ron. Survival Mindset Seminar.
 Sasaki, Jody. Kenpo Video Series- Century Martial arts
 Spry, Steve.  Videos.
 Sullivan, Chuck and Parker, Edmund Jr. Vintage Kenpo.
 Tabatabai, Mohamad. Kenpo Techniques tapes- Century Martial arts
 UKKA. 12 technique videos and 12 forms videos.
 Wedlake, Lee Jr. Lee Wedlake's Kenpo Karate.
 Wheeler, Martin. Kenpo Fighter's Series.
White, Bob.  Fighting Techniques.
 Whitson, Zach. Kenpo Counterpoint. (2 DVD)
 Will, Jay T. Black Belt Karate.

Liens utiles

Art martial nord-américain


text:
Der Banff Harbour ist eine Hafenanlage in der schottischen Kleinstadt Banff in der Council Area Aberdeenshire. 1972 wurde das Bauwerk in die schottischen Denkmallisten in der höchsten Denkmalkategorie A aufgenommen.

Geschichte
In Blaeus Atlas Maior sowie in den Kartenwerken Adairs und Roys waren im 17. beziehungsweise 18. Jahrhundert bereits ein Hafen in Banff verzeichnet. Dieser befand sich ein kurzes Stück südlich im Ästuar des Deveron. Nachdem sich der Flusslauf in dem sandigen, schwierig zu navigierenden Ästuar verschoben hatte, wobei auch neue Sandbänke entstanden waren, wurde der Ruf nach einem neuen Hafen laut. Im Jahre 1701 wurde auf die bevorstehende Versandung des bestehenden Hafens hingewiesen. Auch die Errichtung einer Mauer am Ostufer, durch welche eine schnellere Strömung mit geringerer Sandablagerung erzeugt werden sollte, verfehlte ihren Zweck. Die Anlage eines zweiten Hafens wurde möglicherweise bereits in der ersten Hälfte des 17. Jahrhunderts begonnen, jedoch zunächst nicht abgeschlossen. Laut Aufzeichnungen besaß Banff 1769 zwei Häfen, die jedoch für größere Schiffe ungeeignet waren.

Für den Bau des Banff Harbour wurde der bedeutende britische Ingenieur John Smeaton gewonnen. Smeaton nutzte die Position des neueren der beiden Häfen. Die Grundsteinlegung erfolgte am 11. April 1770. Für Überwachung der 1775 abgeschlossenen Arbeiten und Reisespesen stellte Smeaton 24 £ in Rechnung. Ab 1818 wurde die Anlage substanziell erweitert. Die durch Thomas Telford geplante Erweiterung schlug mit 20.000 £ zu Buche. Aus der prosperierende Heringfischerei in der Mitte des Jahrhunderts resultierten weitere Modernisierungen. Um 1890 erhielt der Hafen ein kleines Molenfeuer. Im Laufe des 20. Jahrhunderts wurde eine Pillbox am Hafen errichtet.

Beschreibung
Der Hafen liegt am linken Deveron-Ufer direkt an der Mündung in den Moray Firth. Am gegenüberliegenden Ufer befindet sich die Kleinstadt Macduff, die über einen eigenen Hafen verfügt. Hafenmauern grenzen das grob dreieckige Hafenbecken ein, das durch zwei geradlinige Piere in drei Becken unterteilt ist. Das Mauerwerk besteht aus grob zu Quadern behauenem Bruchstein mit einigen neueren Betonarbeiten. Die getarnte Pillbox, auf die sich der Denkmalschutz explizit erstreckt, befindet sich in einer Begrenzungsmauer an der Westseite. Sie besitzt einen Raum mit zwei Schießscharten. Ihr schmaler Eingang ist heute versperrt.

Einzelnachweise

Weblinks

Hafen in Schottland
Kategorie-A-Bauwerk in Aberdeenshire
Erbaut in den 1770er Jahren
Banff (Aberdeenshire)


text:
James Harlan, född 26 augusti 1820 i Clark County, Illinois, död 5 oktober 1899 i Mount Pleasant, Iowa, var en amerikansk politiker. Han representerade delstaten Iowa i USA:s senat 1855-1865 och 1867-1873. Han tjänstgjorde som USA:s inrikesminister 1865-1866.

Harlan utexaminerades 1845 från Indiana Asbury University (numera DePauw University). Han flyttade sedan till Iowa City. Harlan studerade juridik och inledde 1850 sin karriär som advokat i Iowa. Han tackade nej till att bli whigpartiets kandidat i guvernörsvalet i Iowa 1850. Han var rektor för Iowa Wesleyan College 1853-1855.

Harlan blev 1855 invald i senaten som Free Soil Partys kandidat. Han bytte 1857 parti till republikanerna. Senator Harlan avgick 1865 för att efterträda John Palmer Usher som inrikesminister. I samband med ministerbytet sparkades flera av de anställda vid inrikesdepartementet. En av dem som fick sparken var Walt Whitman, en andra klassens ämbetsman vid byrån för indianärenden. Harlan läste diktboken Leaves of Grass som hade legat på Whitmans arbetsbord och ifrågasatte poetens moraliska karaktär strax innan han gav Whitman sparken. Långt senare påstod Harlan att han hade fattat beslutet helt enkelt av ekonomiska orsaker.

Harlan avgick 1866 som minister efter att han inte längre kunde stödja Andrew Johnsons politik. Han efterträdde 1867 Samuel J. Kirkwood som senator för Iowa. Harlan efterträddes sex år senare av William B. Allison.

Harlan var metodist. Hans grav finns på Forest Home Cemetery i Mount Pleasant, Iowa. En staty av Harlan finns i National Statuary Hall Collection i Kapitoliumbyggnaden.

Harlans hus Harlan-Lincoln House finns i Mount Pleasant. Harlans dotter Mary gifte sig med Abraham Lincolns son Robert Todd Lincoln. Harlans och Lincolns barnbarn tillbringade sina somrar i huset under Harlans livstid och senare ägdes huset av dottern Mary och svärsonen Robert.

Referenser

Externa länkar

Biographical Directory of the United States Congress
Harlan-Lincoln House i Mount Pleasant, Iowa
James Harlan (1820-1899) - Mr. Lincoln's White House
National Statuary Hall Collection
Political Graveyard

Ledamöter av USA:s senat från Iowa
USA:s inrikesministrar
Amerikanska republikaner
Amerikanska politiker under 1800-talet
Personer från Clark County, Illinois
Födda 1820
Avlidna 1899
Män
Alumner från DePauw University


text:
Lucien Agoumé, né le  à Yaoundé, est un footballeur franco-camerounais qui évolue au poste de milieu de terrain à l'ESTAC Troyes, en prêt de l'Inter Milan.

Biographie
Né à Yaoundé au Cameroun, Lucien Agoumé arrive très tôt en France où il commence le foot à l'âge de 11 ans, à Besançon. Il joue au SC Clémenceau puis au Racing Besançon avant de rejoindre l'académie du Football Club Sochaux-Montbéliard.

Carrière en club
Arrivé à Sochaux à l'été 2014, il fait ses débuts avec l'équipe senior le  à l'âge de 16 ans et 283 jours, entrant en jeu à la  du match de Ligue 2 contre Troyes (victoire 2-1), devenant ainsi le plus jeune joueur de l'histoire du club. Il termine cette première saison professionnelle avec 15 apparitions en championnat et 2 en Coupe de France.

Le 31 août 2021, il est prêté pour une saison au Stade brestois 29 par l'Inter Milan.

Le , il rejoint le club de l'ESTAC Troyes en Ligue 1 toujours sous la forme de prêt.

Carrière en sélection
Avec les moins de 16 ans, il se met en évidence en mai 2018, en étant l'auteur d'un doublé lors d'un match amical face à l'Allemagne.

Avec les moins de 17 ans, il participe au championnat d'Europe des moins de 17 ans en 2019. Lors de cette compétition organisée en Irlande, il officie comme capitaine et joue cinq matchs. La France s'incline en demi-finale face à l'Italie. Il dispute ensuite quelques mois plus tard la Coupe du monde des moins de 17 ans qui se déroule au Brésil. Lors du mondial junior, il officie de nouveau comme capitaine et prend part à six matchs. Il se met en évidence lors de la phase de poule, en inscrivant un but face au Chili. La France se classe troisième du mondial, en battant les Pays-Bas lors de la petite finale.
En 2022, lors d'une conférence de presse avec son club, Lucien Agoumé laisse entendre qu'il serait intéressé de jouer pour le Cameroun en déclarant "J'ai la nationalité sportive française mais je suis franco-camerounais. Jusqu'ici je n'ai jamais  été abordé par le staff du Cameroun."

Statistiques

Références

Liens externes

Footballeur français
Footballeur camerounais
Joueur de l'Inter Milan
Joueur du FC Sochaux-Montbéliard
Joueur du Spezia Calcio
Joueur du Stade brestois
Joueur de l'ES Troyes AC
Naissance en février 2002
Naissance à Yaoundé


text:
Inspektorat Siedlce AK - struktura terenowa Podokręgu Wschodniego Armii Krajowej.

Struktura organizacyjna
Organizacja w 1944:
 Obwód Siedlce AK "Sowa", "Słowik", "Jesion"
Obwód Sokołów Podlaski AK "Sęp", "Proso"

Burza w inspektoracie
1 batalion pułku mjr Mariana Zawarczyńskiego "Ziemowita" atakował Niemców na drogach Siedlce-Międzyrzec Podlaski, Siedlce-Łuków, Siedlce-Łosice, Siedlce-Mińsk Mazowiecki. Plutony AK i BCh ośrodka Łosice broniły miejscowości i ostrzelały saperów usiłujących wysadzić most na rzece Toczna. Pod Wojnowem obroniono wiadukt kolejowy. W Krześlinie zdobyto magazyn uzbrojenia TODT. Działając wspólnie z oddziałami sowieckimi opanowano Wyczółki i Zbuczyn. Nie dopuszczono do też pacyfikacji Wiśniewa.

W Siedlcach działał oddział ppor. Czesława Dylewicza "Krukowskiego". Bronił on przed wysadzeniem katedrę, elekrownię i mosty. Nie dopuścił do wysłania 16 parowozów do Warszawy. Przy wsparciu czołgów sowieckich uderzył na oddziały niemieckie maszerujące szosa sokołowską. W szpitalu miejskim uratowano życie kilkudziesięciu rannym żołnierzom Armii Czerwonej.

Przypisy

Bibliografia

 Wacław Piekarski, Obwód Armii Krajowej Sokołów Podlaski "Sęp" "Proso" 1939-1944, ACAD, Warszawa 2012, .

Inspektoraty Obszaru Warszawskiego AK
Wojsko Polskie w Siedlcach


text:
Wanjiru is a name of Kikuyu origin that may refer to:

The main character of a Kikuyu story, "Wanjiru, Sacrificed by Her People"
Daniel Wanjiru (born 1992), Kenyan long-distance runner
Esther Wanjiru (born 1977), Kenyan long-distance track and road runner and 1998 Commonwealth Games champion
Esther Wanjiru Mwikamba, Kenyan crime victim in Dubai in 2012
Helen Wanjiru Gichohi, Kenyan ecologist and President of the African Wildlife Foundation
Grace Wanjiru (born 1979), Kenyan race walker and four-time African champion
Margaret Wanjiru, Kenyan bishop and Member of the National Assembly for the Orange Democratic Movement
Samuel Wanjiru (1986–2011), Kenyan marathon runner and 2008 Olympic champion
Ruth Wanjiru (born 1981), Kenyan road runner based in Japan
Veronica Nyaruai Wanjiru (born 1989), Kenyan middle- and long-distance runner

See also
Wanjiku, similar Kenyan name

Kenyan names


text:
is Misia's 8th and last single with Arista Japan. It was released on 1 January 2001 under the name of "Misia+DCT". It peaked at #3 selling 224,740 copies on its first week. The song is a duet between Misia and Dreams Come True vocalist, Miwa Yoshida. Misia penned the lyrics and composed the melody alongside DCT band member, Masato Nakamura.

Track list

Charts

External links
https://web.archive.org/web/20061117164950/http://www.rhythmedia.co.jp/misia/disc/ — Misia discography

2001 singles
Misia songs
Male–female vocal duets
Songs written by Misia
2001 songs
Songs written by Masato Nakamura