text:
Guyana, tidigare kolonin Brittiska Guyana, formellt Kooperativa republiken Guyana, är en stat i nordöstra Sydamerika vid Atlanten. Guyana gränsar till Brasilien, Surinam och Venezuela. Surinam gör anspråk på områden i östra Guyana och Venezuela på områden i västra delen. Guyanas kontakter med Brasilien är dock goda. Det är det enda land i Sydamerika där engelska är officiellt språk. Guyana är ett indianskt ord som betyder "vattnens land" vilket stämmer bra då Guyana är ett av världens tio vattenrikaste länder enligt vattenindex. Guyana har även många floder i sitt inland och i bergen i väster kan man hitta Monte Roraima, där gränserna för Guyana, Brasilien och Venezuela möts. Området är känt för sina vattenfall, där Kaieteurfallet är ett av världens högsta med sina 226 meter i total fallhöjd.

Guyana tillämpar vänstertrafik, vilket grannlandet Surinam också gör. Guyana är det glesast befolkade landet i hela Amerika.

Historia

Innan européerna kom till Guyana beboddes regionen av karibiska och arawakiska stammar som benämnde området Guiana, vilket betyder land med många vatten. Holländarna besatte Guyana i slutet av 1500-talet men deras kontroll av området upphörde när britterna blev styrande 1796. 1815 blev kolonierna Essequibo, Demerara och Berbice officiellt överlämnade till Storbritannien vid Wienkongressen, och blev 1831 det område som kallades Brittiska Guyana. Efter avskaffandet av slaveriet 1834 hämtades arbetare framför allt från Indien, Portugal och Kina för att ersätta de slavar som tidigare hade arbetat på sockerplantagerna. Detta stoppades av britterna 1917. Många av de tidigare afroguyananska slavarna flyttade till städerna där de blev den största etniska gruppen, medan indoguyananerna blev den största gruppen på landsbygden. Ett system 1862 för att hämta svarta arbetare från USA misslyckades. Den lilla grupp av indianer som finns i Guyana lever i inlandet.

De människor som hämtades från olika delar av världen har för det mesta samverkat fredligt. Slavuppror, som exempelvis det som 1763 leddes av Guyanas nationalhjälte Cuffy, visade på en önskan om grundläggande rättigheter men även på en vilja att förhandla. Politiskt influerade rasistiska oroligheter mellan afroguyananer och indoguyananer inträffade 1962-1964 samt efter valen 1997 och 2001. Den i grunden konservativa och kooperativa läggningen inom det guyananska samhället har vanligen bidragit till att kyla ner de rasistiska spänningarna, men är fortfarande Guyanas största sociala problem.

Den guyananska politiken har periodvis varit turbulent. Det första moderna politiska partiet i Guyana var People's Progressive Party (PPP), som bildades 1 januari 1950 med Forbes Burnham, en brittiskt utbildad afroguyan, som ordförande; Cheddi Jagan, en amerikanskt utbildad indoguyan som vice ordförande, samt dennes fru, den amerikanskfödda Janet Jagan som generalsekreterare. PPP fick 18 av 24 platser i det första parlamentsvalet som tilläts av den koloniala regeringen 1953, och Cheddi Jagan blev då talman och jordbruksminister i regeringen. Fem månader senare, 9 oktober 1953, upphävde britterna konstitutionen och skickade soldater till området på grund av, som de uppgav, att Jagan och PPP planerade att göra Guyana till en kommuniststat. Dessa händelser ledde till en splittring inom PPP, där Burnham lämnade partiet och bildade People's National Congress (PNC).

Val tilläts igen 1957 och 1961, och Jagans parti vann båda valen, med 18 procent av rösterna 1957 och 43 procent 1961. Cheddi Jagan blev den förste premiärministern i Brittiska Guyana, en befattning som han innehade i sju år. Vid en konstitutionell konferens i London 1963, gick den brittiska regeringen med på att förklara kolonin oberoende men endast efter ytterligare ett val där en proportionell representation skulle införas för första gången. Det ansågs att detta system skulle minska antalet platser för PPP och hindra partiet från att få ensam majoritet i parlamentet. Valen i december 1964 gav PPP 46 procent av rösterna, PNC 41 procent och United Force (TUF), ett konservativt parti 12 procent. TUF lade sina röster i församlingen på Forbes Burnham som därmed blev premiärminister.

Guyana blev oberoende i maj 1966 och republik 23 februari 1970, på årsdagen av Cuffys slavuppror. Från december 1964 fram till sin död i augusti 1985, styrde Burnham Guyana alltmer autokratiskt, först som premiärminister och senare, efter införandet av en ny konstitution 1980, som verkställande president. Under den tidsperioden ansåg utländska betraktare att valen i Guyana var bedrägliga. Mänskliga och civila rättigheter undertrycktes och två uppmärksammade politiska mord inträffade; jesuitprästen och journalisten Bernard Darke i juli 1979, samt historikern och ledaren för det politiska partiet WPA, Walter Rodney i juli 1980. Personer med kopplingar till Forbes Burnham anses ligga bakom båda dödsfallen.

Efter Burnhams död 1985 tillträdde premiärminister Hugh Desmond Hoyte presidentposten och valdes formellt i december i de nationella valen 1985. Hoyte förändrade gradvis Burnhams politik, med en förflyttning från statssocialism och enpartikontroll, till marknadsekonomi och obegränsad press- och mötesfrihet. Den 5 oktober 1992 valdes en ny nationalförsamling och regionala rådsförsamlingar i de första valen sedan 1964 som internationellt ansågs som demokratiska och rättvisa. Cheddi Jagan svor presidenteden 9 oktober 1992.

När president Jagan avled i mars 1997, ersattes han enligt de konstitutionella bestämmelserna av premiärminister Samuel Hinds. President Jagans änka, Janet Jagan, valdes till president i december 1997. Hon avgick på grund av hälsoproblem i augusti 1999 och efterträddes av finansminister Bharrat Jagdeo, som hade blivit premiärminister en dag tidigare. Nationella val hölls 19 mars 2001. Den sittande presidenten Jagdeo återvaldes efter att ha fått 90 procent av rösterna. Han blev återvald igen i valet 28 augusti 2006, det första fredliga valet på mer än 20 år.

Natten till lördagen den 26 januari 2008 sköts elva bybor, varav minst fem barn, ihjäl i den lilla byn Lusignan. Tusentals boende i trakten protesterade med våldsamma demonstrationer. President Jagdeo anklagade männen bakom massakern för att vilja sprida misstro mellan olika etniska grupper i landet. Brottslingen Rondell Rawlins är en av de misstänkta bakom dådet. Rondell Rawlins sköts ihjäl 28 augusti 2008 av den guyanska militären.

Vid ett val i maj 2015 valdes David Granger till president efter Donald Ramotar som hade haft makten sedan 2011. Granger i sin tur förlorade valet i augusti 2020 till den nuvarande presidenten Irfaan Ali.

Geografi

Topografi
Guyana är omkring 214 970 kvadratkilometer stort och ligger mellan den 1:a och 9:e latituden och 56:e och 62:a longituden. Den atlantiska kustlinjen i nordost är 430 kilometer lång. Landet gränsar till Venezuela i väst, Brasilien i söder och väster samt Surinam i öster. Guyana består av tre huvudsakliga geografiska zoner: Kustslätterna, det vita sandbältet och det höglänta inlandet.

Kustslätterna utgör fem procent av landets yta och innefattar nittio procent av landets befolkning. Slätterna är mellan fem och sex kilometer breda och sträcker sig från Courantynefloden i öster till den venezuelanska gränsen i nordväst.

Slätterna består i huvudsak av uppslammad lera som förs ut i havet via Amazonfloden, därefter norrut av havsströmmarna för att slutligen stanna på de guyananska stränderna. Leran lägger sig som ett lager över de vita stränderna och lera som kommer från erosion av berggrunden i inlandet och som har förts ut mot havet via Guyanas floder. Eftersom stora delar av kustslätterna översvämmas vid tidvatten har fördämning och dränering av området pågått sedan 1700-talet.

Guyana har ingen väldefinierad kustlinje eller sandstränder. Närmare havet tappar terrängen gradvis i höjd tills den består av träskområden och sumpmark. Mellan växtgränsen och havet finns ett område av gyttja, grund och sandbankar. Från New Amsterdam sträcker sig dessa gyttjeområden nästan 25 kilometer. Sandbankarna och grunden är ett hinder för fartygstransporter och båtarna måste delvis lossa lasten om de skulle vilja nå hamnarna i Georgetown och New Amsterdam.

Ett träskområde bildar en barriär mellan de vita sandkullarna i inlandet och kustslätterna. Dessa träsk, som bildades då vattnet förhindrades att översvämma odlingarna vid kusten genom en rad dammar, tjänar som vattenreserver under torrperioder.

Det vita sandbältet ligger söder om kustområdet. Detta område är 150 till 250 kilometer brett och består av låga sandkullar blandat med bergsklippor. På den vita sanden växer en tät skog av lövträd, men sanden ger inte ensamt skydd för klipporna så om träden försvinner blir erosionen snabb och svår. Det mesta av Guyanas reserver av bauxit, guld och diamant finns i denna region.

Det största av Guyanas tre geografiska områden är det höglänta inlandet som består av en rad platåberg och savanner som sträcker sig från sandbältet till landets södra gräns. Pakaraimabergen dominerar den västra delen av höglandet. I denna region finns några av de äldsta sedimentklipporna på det västra halvklotet. Berget Monte Roraima vid den venezuelanska gränsen ingår i Pakaraimabergen och är med sina 2 762 meter Guyanas högsta berg. Längre söderut ligger Kaieteurplatån, ett brett och klippigt område som ligger omkring 600 meter över havet. De lägre Acaraibergen ligger vid den södra gränsen mot Brasilien.

Mycket av höglandet består av gräsland, där det största är Rupununisavannen som täcker omkring 15 000 kvadratkilometer i södra Guyana och även sträcker sig in i Venezuela och Brasilien. I Guyana delas savannen av Kanukubergen i en nordlig och en sydlig region. Det glesa gräset på savannen tillåter den i allmänhet endast att användas som betesmark även om amerindianska grupper har odlingar längs Rupununifloden och vid foten av Kanukubergen.

Hydrologi

Guyana är ett vattenrikt land. De många floderna rinner ut i Atlanten, vanligen i nordlig riktning. Flera floder i västra Guyana dränerar dock Kaieteurplatån och rinner därför i västlig riktning ut i Essequibofloden. Essequibo, landets största flod, rinner från den brasilianska gränsen i söder till ett stort floddelta väster om Georgetown. Floderna i östra Guyana skär igenom kustområdet och gör det svårt att färdas mellan öster och väster samt till inlandet. Vattenfall begränsar i allmänhet transportmöjligheterna till de lägre delarna av floderna. En del vattenfall är mycket höga, som exempelvis Kaieteurfallet som med sina 226 meters fallhöjd är fyra gånger så högt som Niagarafallen.

Dräneringen i den största delen av Guyana är dålig och floderna rinner sakta på grund av den låga lutningen som bara är en meter var femte kilometer. Träsk och områden med periodvisa översvämningar finns över hela landet utom i bergsregionerna. Alla nya markprojekt kräver omfattande nätverk av dränering innan de kan användas för jordbruk. Genomsnittet per kvadratkilometer för sockerplantagen är 6 kilometer konstbevattningsledningar, 18 kilometer stora dräneringar och 18 kilometer små dräneringar. Dessa kanaler utgör nästan en åttondel av ett genomsnittligt sockerfält. Vissa av de större egendomarna har mer än 550 kilometer kanaler och i hela Guyana finns mer än 8 000 kilometer. Georgetown ligger under havsnivån och är beroende av diken som skydd mot Demerarafloden och Atlanten.

Klimat

Guyana har ett tropiskt klimat med nästan enhetligt höga temperaturer, hög luftfuktighet och mycket nederbörd. Säsongsvariationerna i temperaturerna är små, speciellt vid kusten. Även om inte temperaturen blir farligt hög, kan kombinationen av värme och luftfuktighet periodvis vara tryckande. Hela området påverkas av nordostliga passadvindar och mitt på dagen och under eftermiddagarna drar sjöbrisen in över kusten.

Temperaturerna i Georgetown är relativt konstanta med en genomsnittlig högsta temperatur under den varmaste månaden, juli, på 32 °C och lägsta temperatur på 24 °C. Under februari, som är den kallaste månaden, ligger den genomsnittliga temperaturen mellan 29 °C och 23 °C. Den högsta temperatur som har uppmätts i huvudstaden är 34 °C och den lägsta 20 °C. Luftfuktigheten är i genomsnitt 70 procent hela året. Områden i inlandet har obetydligt större variationer i dagstemperaturen och nattemperaturer ner mot 12 °C har uppmätts. Luftfuktigheten är något lägre med i genomsnitt 60 procent.

Nederbörden är störst i nordväst och lägst i sydost och inlandet. Genomsnittet vid kusten nära den venezuelanska gränsen är omkring 250 centimeter, längre österut vid New Amsterdam 200 centimeter och vid Rupununisavannen i södra Guyana 150 centimeter. Områden på den nordöstra sidan av bergen, som är utsatta för passadvindar, kan få nederbördsmängder på 350 centimeter per år. Regnet kommer under hela året men omkring 50 procent av årsnederbörden faller under sommarens regnperiod i maj-juli längs kusten och april-september längre inåt landet. Kustområdena har ytterligare en regnperiod mellan november och januari. Regnet faller i allmänhet som skyfall under eftermiddagarna eller vid åskoväder. Helt mulna dagar är ovanliga, de flesta dagar har mellan fyra och åtta timmar sol mellan morgonen och eftermiddagen.

Naturtillgångar

 Bauxit
 Guld
 Diamant
 Timmer
 Olja

Flora och fauna

Guyana har den största biologiska mångfalden bland CARICOM-länderna och har skrivit under en överenskommelse om samarbete inom Amazonområdet. Landet tillhör de fem mest skogstäta områdena i världen och avskogningen i landet är obefintlig. I augusti 1994 ratificerade landet konventionen om biologisk mångfald som var resultatet av Förenta nationernas konferens om miljö och utveckling i juni 1992. Guyana ser i sin nationella strategi den biologiska mångfalden som viktig för jordbruket, genetiska, sociala, ekonomiska, vetenskapliga och estetiska mål.

Kaieteur National Park har ett samarbete med Smithsonian Institution för forskning inom nationalparken. Smithsonian Institute påbörjade sitt arbete 1909 och en mer omfattande forskning påbörjades 1982. Institutets samlingar finns på The Smithsonian Natural History Museum i Washington, D.C..

Guyanas djurpopulation är av stor mångfald. Tack vare enorma områden av orörd regnskog finns det ett rikt djurliv med allt från jaguarer, kolibrier, papegojor och pirayor till reptiler.

Regnskogen Iwokrama har en storlek på omkring 375 000 hektar. Jämfört med skogar i samma storlek har området världens största samling av fiskarter, bland annat världens största sötvattenfisk, arapaima. Där finns även världens största

 kajman - svart kajman
 myrslok - jättemyrslok
 utter - jätteutter
 sötvattensköldpadda - jätteflodsköldpadda
 orm - Grön anakonda
 huggorm - buskmästare
 gnagare - kapybara

I Iwokrama finns omkring 200 däggdjursarter, 500 fågelarter, 420 fiskarter samt 150 olika groddjur och reptiler. I vattendragen i norra Rupununi finns över 400 olika fiskarter och utrotningshotade djurarter som svart kajman, jätteutter, harpyja och jättesköldpaddor.

Växtriket i Guyana består av omkring 6 000 arter där ärtväxter (Caesalpiniaceae), kokosplommonväxter (Chrysobalanaceae) och paranötsväxter (Lecythidaceae) är vanligt förekommande i skogsområdena.

Politik
Etnicitet och ideologi har dominerat politiken i Guyana, men efter att People's Progressive Party (PPP) splittrades 1955 har politiken mer dominerats av etnicitet. Mellan 1964 och 1992 dominerades politiken i landet av PNC med stöd framför allt från afroguyananerna i städerna, och under många år beskrev sig partiet som socialistiskt med syfte att göra Guyana till en alliansfri stat där partiet var överordnat alla myndigheter.

En majoritet av indoguyananerna har traditionellt haft sitt stöd hos PPP. Risbönder och sockerarbetare på landsbygden är kärnan i PPP:s stöd. Indoguyananerna som dominerar städernas affärsliv har varit ett viktigt stöd för båda partierna beroende på vilket parti som har suttit vid makten.

Efter oberoendet, och med mycket hjälp utifrån, kunde samhällstjänster ges till en större del av befolkningen, framför allt inom sjukvård, utbildning, bostäder, väg- och brobyggen, jordbruk samt utveckling av landsbygden. Under Forbes Burnhams sista år orsakade dock försöken att bygga ett socialistiskt samhälle, med bland annat importförbud av basvaror, en massemigration bland utbildade arbetare, vilket tillsammans med andra ekonomiska faktorer ledde till en märkbar försämring av levnadsförhållandena i landet.

Efter Burnhams död 1985, vidtog president Hoyte åtgärder för att bromsa nedgången i ekonomin, genom att bland annat stärka den finansiella kontrollen över de statligt ägda bolagen och gynna den privata sektorn. Vid PNC:s kongress i augusti 1987 tillkännagav Hoyte att PNC tog avstånd från gammaldags kommunism och enpartistaten.

När valen 1990 närmade sig öppnade Hoyte gradvis det politiska systemet, under ett ökat tryck både inifrån och utanför Guyana. Efter att Jimmy Carter hade besökt landet 1990, ändrade Hoyte valreglerna och tillsatte en ny ordförande för valkommissionen samt satte samman nya vallistor vilket ledde till att valet försenades. Valen som slutligen blev av 1992 bevittnades av 100 internationella observatörer, bland annat av en grupp ledd av Jimmy Carter och en annan från Samväldet. Båda grupperna lämnade rapporter om att valen hade varit fria och demokratiska trots våldsamma attacker på valkommissionens byggnad under valdagen samt andra oegentligheter.

Cheddi Jagan var premiärminister 1957-1967 och därefter minoritetsledare i parlamentet fram till att han valdes till president 1992. Jagan bildade PPP som ledde kampen för Guyanas självständighet och genom åren förändrade han sin marxism-leninistiska ideologi. Efter att han hade valts till president visade Jagan en inriktning mot demokrati och följde en västinriktad utrikespolitik, öppen marknadsekonomi, samt genomförde förbättringar för Guyanas miljö. Han fortsatte att arbeta internationellt för att utvecklade länder i större omfattning skulle hjälpa mindre utvecklade. Efter hans död valdes hans änka, Janet Jagan, till landets första kvinnliga president.

PNC, som fick strax under 40 procent av rösterna protesterade mot 1997 års valresultat, som de ansåg vara fusk. Demonstrationer och våld följde tills en delegation från CARICOM anlände till Georgetown och lyckades få till stånd en överenskommelse mellan de båda partierna, som innebar en internationell granskning av valresultatet, en omarbetning av konstitutionen samt ett konstitutionellt val inom tre år. Valen ägde rum 19 mars 2001, med mer än 150 internationella observatörer från sex internationella organisationer som bevittnade valet. Observatörerna förklarade valen fria och öppna även om det fanns en del administrativa problem. Liksom 1997 följdes valet av demonstrationer och våld efter att oppositionspartiet PNCR hade protesterat mot valresultatet. De politiska oroligheterna efter valet överlappade delvis en brottsvåg som skakade Guyana mellan våren 2002 och maj 2003. Under sommaren 2003 hade det svåraste våldet avtagit och protesterna mot valutgången var borta. Under våren 2002 började PNC/R en bojkott mot parlamentet efter att, som de ansåg, PPP/C-regeringen inte hade fullföljt en överenskommelse om dialog mellan partierna. I december 2002 avled Desmond Hoyte och ersattes av Robert Corbin som ordförande för PNC/R och oppositionsledare. Under våren 2003 arbetade ledarna för regeringspartierna och oppositionen för en nystart av dialogen, vilket resulterade i att PNC/R återvände till parlamentet samt en gemensam kommuniké i maj 2003. Frånsett ett fåtal datumförsummelser och åtaganden föreföll partierna vara på väg mot ett konstruktivt samarbete, fram till slutet av 2003. En allmän misstro ledde till ett politiskt stillestånd mellan partierna.

Brist på klarhet gällande valreglerna, framför allt när det gällde de emigrerade guyananer som fortfarande stod kvar i röstlängden, ledde till ett politiskt stillestånd som fördröjde valet 2006, eftersom oppositionspartierna krävde att de röstande skulle vara invånare i landet. Valet hölls med 2001 års vallistor, som oppositionen tidigare hade godkänt, samt nyregistreringar. Observatörer betraktade valen 2006 som demokratiska och rättvisa.

Parlament

Den politiska makten ligger hos en flerkammarbaserad nationalförsamling, med 40 ledamöter som har valts proportionellt utifrån namnlistor upprättade av de politiska partierna. Ytterligare 25 ledamöter väljs av regionala administrativa regioner. Den lagstiftande församlingen är inte direktvald, utan genom partiernas nominering av kandidater till nationalförsamlingen. Efter valet väljer partiledaren, utifrån listorna, de personer som ska representera partiet i nationalförsamlingen. Presidenten kan när som helst upplösa församlingen, dock inte senare än fem år efter dess första möte.

Den verkställande myndigheten utövas av presidenten som tillsätter och bestämmer över premiärministern och övriga ministrar. Presidenten är inte direktvald, utan måste nomineras av respektive parti innan valet för att kunna bli president om det partiet får flest röster. Upplösning av församlingen och val av en ny kan leda till att majoriteten ändras och att en ny president tillsätts. De flesta kabinettministrar måste vara medlemmar av nationalförsamlingen eftersom konstitutionen begränsar antalet teknokratiska ministrar till maximalt 5. Teknokratiska ministrar deltar som icke valda ledamöter och har rätt att delta i debatter men får inte rösta.

Den högsta juridiska nivån är appellationsdomstolen, som leds av justitiekanslern. Den näst högsta nivån är Högsta domstolen som leds av en domstolsordförande. Justitiekanslern och domstolsordföranden utses av presidenten.

Administrativ indelning

Guyana är indelat i 10 administrativa regioner som var och en leds av en ordförande för de demokratiska rådsförsamlingarna. Lokala samhällen administreras av by- eller stadsförsamlingar.

Källa: Bureau of Statistics Guyana, befolkningsdensitet 2002.

Ekonomi

Guyanas ekonomi har haft en måttlig tillväxt i början av 2000-talet, beroende på utveckling i jordbruket och gruvdriften, ett bättre affärsklimat, en anpassad växelkurs, låg inflation och stöd från internationella organisationer. Kroniska problem är brist på utbildad arbetskraft och en outvecklad infrastruktur. Landet har också en betydande utlandsskuld.

All elektricitet framställs av fossila bränslen som måste importeras från utlandet då Guyanas egna resurser ligger i områden som är i gränskonflikt med grannländerna Surinam och Venezuela.

Guyana har en bruttonationalprodukt (BNP) på 974 dollar per capita (2006), och är därmed ett av de fattigaste länderna på det västra halvklotet. Ekonomin utvecklades dramatiskt efter president Hoytes ekonomiska reformer 1989, som resulterade i en ökning av BNP med 6 procent 1991 efter 15 års nedgång. Den årliga tillväxten låg konstant över 6 procent fram till 1997 men har sedan dess stagnerat.

I samarbete med Världsbanken och Internationella valutafonden (IMF) ledde reformerna till att regeringens inblandning i ekonomin minskade, uppmuntrade utländska investeringar, avbetalningar på lån hos andra länder och multilaterala banker samt utförsäljning av 15 av de 41 statligt ägda bolagen. Även det statligt ägda telefonbolaget, skogsbolaget samt ris- och fiskeindustrin privatiserades. Internationella företag anlitades för att leda det stora sockerbolaget, GUYSUCO, och den största statliga bauxitgruvan. Två kanadensiska företag fick tillstånd att utveckla det största gulddagbrottet i Latinamerika.

De flesta priskontrollerna avskaffades, lagarna som påverkade gruvdrift och oljeutvinning ändrades och en investeringspolitik som gynnade utländska investeringar infördes, liksom skattereformer som gynnade export och jordbruk.

Jord- och skogsbruk, fiske och gruvindustri är de viktigaste näringarna i Guyanas ekonomi, där socker, bauxit, ris, timmer, fisk och guld stod för 70-75 procent av exporten 2006.

Risexporten ökade mellan 2005 och 2006 med 20 procent från 46,2 miljoner dollar till 54,6 miljoner. Även sockerexporten ökade under samma period, från 118 miljoner dollar till 145 miljoner. En överenskommelse inom EU som undertecknades 2007 kommer dock innebära att långa kontrakt med Guyana gradvis kommer att fasas ut fram till 2010 vilket leder till att de lägre priserna kommer att sänka landets sockerinkomster med upp till 30 procent.

Under 2005 och 2006 bidrog skogs- och fiskesektorn med 15-20 procent av exporten. Framför allt skogsindustrin anses vara en stark inkomstkälla för landet. Industrin står under hård granskning då ledningen har ifrågasatts och för misstankar om framtvingade kontrakt. Regeringen överväger krav på att förbjuda den typen av virke till förmån för värdefullare exportmöjligheter som kan ge mer utländsk valuta till landet.

Den stagnerande gruvsektorn visade på en mycket liten tillväxt 2006. Bauxitexporten ökade till 67 miljoner dollar vilket var en liten ökning jämfört med 2005. Guldexporten stod för en liknande ökning från 111 miljoner dollar 2005 till 114 miljoner 2006.

Teknik- och byggsektorn ökade med 12 procent under 2006. Det mesta bestod av hotellbyggen i samband med Guyanas värdskap för världsmästerskapen i cricket i mars 2007. Nya bostadshus bidrog också till ökningen.

Liksom med andra utvecklingsländer är Guyana ett tungt skuldsatt land (HIPC). Minskning av skuldbördan har varit en av administrationens högst prioriterade punkter. 2006 fortsatte regeringen med insatser för att minska utlandsskulden och utländska tjänster till en godtagbar nivå. I slutet av 2006 uppgick dessa två poster till 920 miljoner respektive 22,6 miljoner dollar. I mars 2007 erbjöd Inter-American Development Bank (IADB) 100 procent skuldlättnad för Guyanas utestående lån och ränta per 31 december 2004, 467 miljoner dollar. Omedelbart efter denna nedskrivning lättade även IMF och Världsbanken skuldbördan med 237 miljoner dollar, ner till 701 miljoner.

Genom en skuldlättnad 2006, via Parisklubben, kom regeringen överens med Japan om 100 procents avskrivning av ränta på 591 327 dollar.

Guyanas höga skuldbörda har inneburit en begränsad tillgång till utländsk valuta och därmed minskat möjligheten att importera nödvändiga råmaterial, reservdelar och utrustning vilket i sin tur ytterligare har minskat produktionen. Även ökningen av världsmarknadspriserna på bränsle har bidragit till landets minskade produktion och ökade handelsunderskott. Produktionsnedgången har resulterat i ökad arbetslöshet och tillsammans med undersysselsättning uppgår den till uppskattningsvis 30 procent.

Emigrationen, i huvudsak till USA och Kanada, fortsätter att vara hög.

Demografi

Guyana kallas också de sex folkens land. Traditionellt har man indelat befolkningen i sex etniska grupper – de ursprungliga indianerna, svarta av afrikanskt ursprung, indier, européer (britter), portugiser och kineser.

I maj 2007 utgjorde indierna (indoguyananer) den största delgruppen med 43,4 % av befolkningen, följd av svarta med afrikansk bakgrund (afroguyananer) 30,2 %. Befolkning med blandad bakgrund uppgår till 16,7 % och de ursprungliga indianerna (amerindianer) 9,2 %. Ingen annan befolkningsgrupp når upp till en procentenhet. En stor minoritet från Guyana lever i USA.

Befolkningens medelålder 2002 var 22,9 år. Det var en ökning med 4,3 år sedan 1980.

Befolkningstillväxt: 0,17 % (2016)
 Födelsetal: 15,5 födslar per 1 000 invånare (2016)
 Dödlighet (hela befolkningen): 7,4 dödsfall per 1 000 invånare (2016)
Nettomigration: -6,4 migranter per 1 000 invånare (2016)
 Spädbarnsdödlighet: 31,5 dödsfall per 1 000 levande födslar (2016)
Manlig spädbarnsdödlighet: 35,4 dödsfall per 1 000 levande födslar (2016)
Kvinnlig spädbarnsdödlighet: 27,3 dödsfall per 1 000 levande födslar (2016)
 Antal barn/kvinna: 2,04 (2016)
 Befolkningens medianålder: 25,8 år (2016)
Mäns medianålder: 25,5 år (2016)
Kvinnors medianålder: 26,2 år (2016)
 Befolkningens medellivslängd vid födseln: 68,4 år (2016)
Mäns medellivslängd vid födseln: 65,4 år (2016)
Kvinnors medellivslängd vid födseln: 71,5 år (2016)
Analfabetism: 11,5 % (2015)
Hos män: 12,8 % (2015)
Hos kvinnor: 10,2 % (2015)
Andel överviktiga hos den vuxna befolkningen: 21,9 % (2014)
Andel underviktiga barn under 5 års ålder: 8,5 % (2014)
Andel av vuxna befolkningen med HIV/AIDS: 1,5 % (2015)
Invånare som är smittade av HIV/AIDS: 7 800 (2015)
Dödsfall på grund av HIV/AIDS per år: 100 (2015)
 Religiös tillhörighet: kristna 57,4 %, hinduer 28,3 %, muslimer 7,2 %, annan 7,1 %
 Språk: engelska, amerindianska dialekter (arawakspråk och karibspråk), kreolspråk, hindi, urdu

Siffror tagna från CIA World Factbook.

Etniska grupper
Guyanas etniska blandning är ett resultat från kolonialtidens ekonomi. Med undantag för amerindianerna och en liten grupp européer härstammar de etniska grupperna från den tid då arbetskraften hämtades till kolonin för att arbeta på plantagerna. En ekonomi som baserades på sockerproduktion krävde en stor arbetsstyrka. Försök att göra den amerindianska befolkningen till slavar misslyckades och plantageägarna fick istället hämta slavar från Afrika. Omkring 1830 fanns det omkring 100 000 sådana slavar i Brittiska Guyana.

Efter att slaveriet hade avskaffats 1838, hittade plantageägarna en ny källa till billig arbetskraft, genom att kontraktsanställa utländska arbetare under en period som vanligen sträckte sig över fem år. Arbetarna hade möjlighet att förnya kontraktet för ytterligare en period eller att återvända till hemlandet efter att kontraktet hade gått ut. Importen av kontraktsanställda påbörjades innan slaveriet avskaffades och arbetskraften hämtades då från Portugal, Indien, Kina och Västindien. Kontraktsvillkoren var nästan lika hårda som slaveriet men plantageägarna lyckades ändå i början av 1900-talet rekrytera omkring 286 000 personer för arbete i landet. Mer än 80 procent av de kontraktsanställda var indier och deras ankomst till landet skulle komma att påverka Guyanas etniska sammansättning och hela det guyananska samhället.

Afroguyananer
Afroguyananerna, som härstammar från Afrika, kom att se sig själva som den sanna befolkningen i Brittiska Guyana, med större rätt till land än kontraktsarbetarna som hade kommit till landet efter dem. Omständigheten att plantageägarna hade gjort marken tillgänglig för indierna i slutet av 1800-talet när de hade nekat afrikanerna, gjorde afroguyananerna bittra mot andra etniska grupper i kolonin. Afroguyananernas uppfattning om sig själva som de sanna guyananerna hade inte bara sin grund i deras långa tid i landet, utan också i deras känsla av överlägsenhet när det gällde läskunnighet, religion och de brittiska koloniala värderingarna.

Tidigt på 1900-talet var majoriteten av stadsbefolkningen afroguyananer. Många afroguyananer som bodde i byarna hade flyttat in till städerna för att få arbete. Fram till 1930-talet utgjorde afroguyananerna, särskilt de som var av blandat afrikanskt och europeiskt ursprung, kärnan i den icke vita klassen. Under 1930-talet, då indoguyananerna började att komma in i medelklassen i allt större omfattning, började en konkurrens om de viktiga positionerna.

Indoguyananer
Mellan 1838 och 1917 hämtades omkring 240 000 indiska kontraktsarbetare till Brittiska Guyana. De hade rätt att få återvända till sitt hemland då kontrakten gick ut, men 1890 hade de flesta valt att bosätta sig i landet.

Majoriteten av de indiska immigranterna kom från norra Indien, men det fanns skillnader i kast och religion. Omkring 30 procent kom från jordbrukskast och 31 procent kom från låga kast eller så var de kastlösa. Brahma, det högsta kastet, utgjorde 14 procent av indierna. Omkring 16 procent var muslimer. Den enda synpunkt den koloniala regeringen och plantageägarna hade på kastskillnaderna var en misstro mot brahmas som eventuella ledare. Indierna fick bo och arbeta tillsammans i samma arbetslag utan att hänsyn togs till kasttillhörighet. Till skillnad från afrikanska slavar tilläts indiska kontraktsarbetare att behålla många av sina kulturella traditioner men likriktningsprocessen har gjort de moderna indoguyananerna mer homogena än vad som var fallet bland deras immigrerande förfäder.

Portugiser och kineser
Portugiserna var bland de första kontraktsarbetarna som hämtades till Guyana. Den portugisiska kontraktsimmigrationen började 1835 och pågick till 1882, men de flesta av dessa kom på 1860-talet. De flesta portugiser kom från Madeira.

Portugiserna lyckades ekonomiskt i Guyana men de utsattes ändå för diskriminering. Trots att de var av europeiskt ursprung behandlades de som socialt underlägsna av de brittiska plantageägarna och av myndigheterna, på grund av sitt förflutna som kontraktsarbetare samt sin romersk-katolska religion. Trots detta hade de i slutet av 1800-talet etablerat sig som en viktig del av Guyanas medelklass och kommersiella sektor.

Kinesiska kontraktsarbetare kom först till Brittiska Guyana från Kinas sydkust 1853. De var relativt få och blev de mest avkultiverade av alla kontraktsarbetare. Deras kinesiska språk och det mesta av deras kinesiska vanor och religion försvann. Det fanns inga klaner eller andra släktband och det dröjde inte länge förrän deras släktskap före den första immigranten inte gick att spåra. Eftersom de flesta kinesiska kontraktsimmigranterna var män gifte de sig med indier eller afrikaner, så därför blev inte kineserna i Guyana lika fysiskt åtskilda som andra grupper.

Liksom portugiserna lämnade kineserna plantagerna så snart deras kontrakt hade fullföljts. Många började med detaljhandel, andra blev jordbrukare och blev föregångare inom våtrisproduktion, med hjälp av teknik de hade tagit med sig från Kina. Kineserna bosatte sig oftast i städerna.

Amerindianer
Amerindianerna härstammar från den indianska befolkningen i Guyana och är grupperade i stammar vid kusten och i inlandet. Termen stam är en språklig och kulturell klassificering snarare än en politisk. Amerindianerna vid kusten är kariber, arawaker och Warao, vars namn kommer av de tre språkfamiljerna hos de guyananska amerindianerna. Befolkningen bland kustkariberna i Guyana minskade under 1800-talet men de arawakiska och waraoiska samhällena finns nära floderna Pomeroon och Courantyne.

Amerindianerna i inlandet klassificeras i sju stammar: Akawaio, Arekuna, Barama River Carib, Macusi, Patamona, Waiwai och Wapisiana. Barama River Carib, Akawaio, Arekuna och Patamona bor i floddalar i västra Guyana. Två amerindianska grupper finns i Rupununisavannens region: Macusi på den norra halvan och Wapisiana på den södra. Waiwai finns längst i söder, nära Essequiboflodens källa. Alla amerindianer i inlandet talade ursprungligen karibspråk med undantag för Wapisiana, vars språkfamilj tillhör arawakfamiljen.

På 1990-talet hade alla amerindianska grupper genomgått en omfattande avkultivering. Amerindianerna vid kusten var de mest avkultiverade och delade många kulturella inslag med afroguyananer och indoguyananer ur underklassen. Det har förekommit många giftermål mellan kustamerindianer och afroguyananer. Waiwai och Barama River Carib var troligtvis de minst avkultiverade bland amerindianerna, och de flesta talade engelska (eller portugisiska nära Brasilien) som första eller andra språk. Nästan alla amerindianer har påverkats av missionärer under flera årtionden och de flesta amerindianer har på ett eller annat sätt integrerats i landets ekonomiska system, även om det vanligen bara har skett i liten omfattning.

Internationella rankningar

Referenser

Sydamerikas länder
Samväldet


text:
Ribera del Fresno este un oraș din Spania, situat în provincia Badajoz din comunitatea autonomă Extremadura. Are o populație de 3.292 de locuitori.

Orașe din Spania

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Андрей Васильевич Сумин (1919—1986) — майор Советской Армии ВС Союза ССР, участник Великой Отечественной войны, Герой Советского Союза (1944).

Биография
Родился 24 ноября 1919 года в селе Феклистовка (ныне — Алтайский район Восточно-Казахстанской области Казахстана). Сначала работал в колхозе, затем поступил в Лениногорский горно-металлургический техникум, но не окончил его. В 1939 году был призван на службу в Рабоче-крестьянскую Красную Армию. С начала Великой Отечественной войны — на её фронтах.

К осени 1943 года младший лейтенант Андрей Сумин командовал миномётной ротой 520-го стрелкового полка 167-й стрелковой дивизии 38-й армии 1-го Украинского фронта. Отличился во время битвы за Днепр и освобождения Киева. Рота под командованием Андрея Сумина в числе первых переправилась через Днепр в районе Вышгорода и приняла активное участие в боях за захват и удержание плацдарма на его западном берегу, поддерживая огнём своих миномётов действия пехоты. Во время боёв за освобождение Киева рота неоднократно оказывалась в окружении, но ему удавалось организовать круговую оборону и удерживать позиции.

Представлен к награждению званием Героя Советского Союза за «мужество и героизм, проявленные при форсировании Днепра и освобождении Киева». Указом Президиума Верховного Совета СССР «О присвоении звания Героя Советского Союза генералам, офицерскому, сержантскому и рядовому составу Красной Армии» от 10 января 1944 года за «образцовое выполнение боевых заданий командования на фронте борьбы с немецко-фашистскими захватчиками и проявленные при этом отвагу и геройство» был удостоен звания Героя Советского Союза с вручением ордена Ленина и медали «Золотая Звезда» за номером 2456.

После окончания войны продолжил службу в Советской Армии ВС СССР. В 1945 году он окончил Высшую офицерскую артиллерийскую школу, в 1950 году — курсы усовершенствования офицерского состава, в 1957 году — Центральные артиллерийские офицерские курсы.

В 1959 году был уволен в запас в звании майора. Проживал и работал в Махачкале. Умер 23 сентября 1986 года.

Был также награждён орденами Красного Знамени, Отечественной войны 1-й степени и двумя орденами Красной Звезды, рядом медалей.

Примечания

Литература

 Воробьёв В. П., Ефимов Н. В. Герои Советского Союза: справ. — , 2010.
 Герои Советского Союза — казахстанцы. Книга 2. Алма-Ата, 1968.

Участники битвы за Днепр
Командиры рот в Великой Отечественной войне
Артиллеристы Великой Отечественной войны


text:
Комнина () — город в префектуре (номе) Козани в периферии Западная Македония, Греция.

Расположен в муниципалитете Вермио (). По состоянию на 2001 год в городке проживало 1 120 постоянных жителей. Город находится на высоте 688 метров над уровнем моря.
В городке есть парк с памятником павшим и муниципальная школа.

История

Подавляющее большинство населения — понтийцы. Преобладающим языком в этом районе является понтийский язык, диалект древнегреческого языка в Понте. В период между 1950 и 1990-ми годами около половины населения эмигрировало за границу, главным образом в Германию, Австралию и Соединенные Штаты.

В византийскую эпоху Комнина имел название Палеохори, затем он был уничтожен после завоевания региона Османской империей. Во время османского владычества Комнина это поселение было известно как  или , от турецких слов üç (три) и ane (мать).

Археологические памятники

На вершине горы Mavro Pouli есть небольшая пещера, склеп Кара-Али. Руины стен двух крепостей и поселений существуют в непосредственной близости от Комнины. Это холм DELTA, и второй — Ovon (по-понтийски, яйцо). Это подтверждается находкой таких объектов, как корпуса судов, медные монеты, основания опор, различные куски мрамора от зданий, два кольца из стекла, маленький виночерпий византийских времен и мраморные барельефы, где изображена женская фигура с туникой, шлем, копье и щит.

Примечания

Города Греции
Археологические объекты в Греции


text:
Ingerana reticulata est une espèce d'amphibiens de la famille des Dicroglossidae.

Répartition
Cette espèce est endémique de la Région autonome du Tibet en Chine. Elle se rencontre dans le xian de Mêdog à environ  d'altitude.

Sa présence est incertaine en Inde.

Publication originale
 Zhao & Li, 1984 : A new species of the genus Platymantis (Amphibia: Ranidae) from Xizang. Acta Herpetologica Sinica, New Series, , , .

Liens externes

Notes et références

Anoure (nom scientifique)
Occidozyginae
Faune endémique du Tibet


text:
Die Allianz Suisse Open Gstaad 2010 waren ein Tennisturnier, welches vom 26. Juli bis 1. August 2010 in Gstaad stattfand. Es war Teil der ATP World Tour 2010 und wurde im Freien auf Sandplatz ausgetragen. In derselben Woche wurden in Los Angeles das Farmers Classic sowie in Umag die ATP Studena Croatia Open gespielt, die genau wie die Crédit Agricole Suisse Open Gstaad zur Kategorie ATP World Tour 250 zählten.

Titelverteidiger im Einzel war Thomaz Bellucci, der aber bereits in der ersten Runde gegen Marco Chiudinelli ausschied. Den diesjährigen Final konnte Nicolás Almagro für sich entscheiden, er setzte sich gegen Richard Gasquet mit 7:5, 6:1 durch. Damit gewann Almagro nach dem Turniersieg in Båstad sein zweiter Titel des Jahres sowie sein siebter Karrieretitel. Im Doppelfinal gewannen Johan Brunström und Jarkko Nieminen gegen Marcelo Melo und Bruno Soares im Match-Tie-Break.  Die beide gewannen damit ihren ersten bzw. zweiten Titel ihrer Karriere.

Das Teilnehmerfeld der Einzelkonkurrenz bestand aus 32 Spielern, jenes der Doppelkonkurrenz aus 16 Paaren. Das Gesamtpreisgeld betrug 398.250 Euro, die gesamten finanziellen Verbindlichkeiten lagen bei 450.000 Euro.

Qualifikation
Die Qualifikation fand vom 23. bis 25. Juli 2010 statt. Ausgespielt wurden vier Qualifikantenplätze, die zur Teilnahme am Hauptfeld des Turniers berechtigten. Hinzu kam ein Lucky Loser.

Folgende Spieler hatten die Qualifikation überstanden und spielten im Hauptfeld des Turniers:

Preisgelder und Weltranglistenpunkte
Es wurden die folgenden Preisgelder und Weltranglistenpunkte für das Erreichen der jeweiligen Runde ausgezahlt bzw. gutgeschrieben. Spieler, die über die Qualifikation ins Hauptfeld einzogen, erhielten die angegebenen Qualifikationspunkte zusätzlich zu denen für das Erreichen der jeweiligen Runde. Ansonsten sind die Beträge nicht kumulativ zu verstehen. Preisgelder für den Doppelwettbewerb gelten pro Team.

Einzel

Setzliste

Ergebnisse

Doppel

Setzliste

Ergebnisse

Weblinks und Quellen
 Website des Turniers
 Turnierplan Einzel auf der ATP-Website (PDF; 25 kB)
 Turnierplan Doppel auf der ATP-Website (PDF; 30 kB)
 Turnierplan Einzel-Qualifikation auf der ATP-Website (PDF; 34 kB)

ATP World Tour 2010
Tennisturnier in Saanen


text:
El Halberstadt D.II fue un biplano de la Primera Guerra Mundial operado por el Imperio alemán.

Desarrollo

Sucesor del Halberstadt D.I , el D.II era una versión mejorada de su antecesor. Entró en servicio para complementar a los biplanos Fokker, que reemplazaban a los ya obsoletos monoplanos Fokker. Su estructura lo hacía bastante resistente y fuerte, y podía lanzarse en picado sin problemas. Sin embargo, no tenía tan buena trepada como los Albatros que empezaron a llegar a la frontera. A fines de 1916 ya estaban siendo retirados y reemplazados por los Albatros.

Las alas eran de forma rectangular, con las puntas ligeramente redondeadas. Los lados del fuselaje eran planos, estaba equipado con el motor Mercedes D.II de 120 cv. Los elevadores tenían forma de trapezoide, y eran similares a la de los Fokker contemporáneos. El estabilizador vertical era de perfil triangular y, aunque aparentemente frágil, era bastante resistente, estaba sujeto por dos alambres de acero. Debajo de los elevadores, había una especie de trípode invertido, al cual iba sujeto el "patín" de madera. El tren de aterrizaje era de tipo "V", construido a base de tubos de acero.

Después del D.II fueron diseñados el D.III y el D.IV, pero a medida que llegaban más aeronaves Albatros D.III , fueron siendo retirados los Halberstadt, quedando por lo general como aviones de entrenamiento.

La producción total de los D.II y los D.III fue de 50 aeronaves, más 60 que fueron fabricadas bajo licencia por Hannoversche Waggonfabrik y Aviatik .

Especificaciones (D.II)

Operadores

  Imperio Alemán: Luftstreitkräfte

Características generales

Véase también

 Anexo:Biplanos

Enlaces externos

D.II
Biplanos
Aviones tractores monomotores
Cazas de Alemania de los años 1910
Cazas de la Primera Guerra Mundial de Alemania


text:
Das Nokia 7 ist ein Smartphone der Marke Nokia mit Android, das in Espoo, Finnland, von HMD Global entwickelt wurde. Es wurde am 19. Oktober 2017 präsentiert und am 24. Oktober exklusiv in China veröffentlicht.

Technische Daten

Hardware
Das Nokia 7 kommt mit dem Snapdragon 630, unterstützt von 4 oder 6 GB RAM. Der Speicherplatz beträgt 64 GB und kann durch eine microSD mit bis zu 265 GB erweitert werden.

Das Telefon verfügt über eine 16-MP-Kamera mit f/1,8-Blende und ZEISS-Optik. Es ist das zweite Nokia-Telefon, das über den Kameramodus "Bothie" verfügt, bei dem die Kameras gleichzeitig verwendet werden können, indem der Bildschirm unterteilt wird, und den Nokia als Dual-Sight-Modus bezeichnet. Die Frontkamera ist ein 5-MP-Objektiv mit f/2.0.

Das Nokia 7 verfügt über einen 5,2″ großes IPS-LC-Display mit Full-HD-Auflösung (1080p).

Der Rahmen besteht aus Aluminium der Serie 7000 mit diamantgeschliffenen, abgeschrägten Kanten. Das Nokia 7 ist in zwei Farbvarianten erhältlich: Gloss Black und Matte White.

Wie andere HMD-Global-Smartphones behält auch dieses die 3,5-mm-Kopfhörerbuchse bei, während es gleichzeitig über einen USB-C-Port eine 18-Watt-Schnellladung für seinen 3.000-mAh-Akku bietet. Es verfügt über einen rückseitig montierten Fingerabdruckscanner und ist nach IP54 staub- und wassergeschützt.

Software
Das Nokia 7 wird mit Android 7.1.1 "Nougat" ausgeliefert, ein Update auf Android 8.1 "Oreo" steht zum Download bereit.

Siehe auch
 Nokia 3
 Nokia 8
 Nokia 3310

Einzelnachweise

Android-Smartphone von HMD Global


text:
Les élections législatives dans le Finistère ont lieu les dimanche  et . Elles ont pour but d'élire les députés représentant le département à la Chambre des députés pour un mandat de quatre années.

Députés sortants

Mode de Scrutin

L'élection se fait au scrutin d'arrondissement, un mode uninominal majoritaire à deux tours. Il suit la loi du 21 juillet 1927

La circonscription pour l'élection est l'arrondissement, avec un seuil minimal de  pour qu'il ne soit pas fusionné.
Le scrutin est individuel, chaque arrondissement élisant un député.
Les arrondissements qui ont plus de cent mille habitants sont divisés. Dans ce cas on élit un député par circonscription électorale crée.

Seul l'arrondissement de Quimperlé n'est pas divisé. Ceux de Brest et de Quimper sont séparés en trois circonscriptions; Châteaulin et Morlaix en deux.

L'article 3 précise qu'il faut réunir pour être élu au premier tour :
 la majorité absolue des suffrages exprimés ;
 un nombre de suffrages égal au quart des électeurs inscrits.
Au deuxième tour la majorité relative suffit. En cas d'égalité c'est le plus âgé qui est élu.

Résultats

Résultat à l'échelle du département

Quimper-1

Regroupe les cantons de Quimper, Fouesnant, Briec et Concarneau.

*sortant

Quimper-2

Regroupe les cantons de Plogastel-Saint-Germain et de Pont-l'Abbé.

*sortant

Quimper-3

Regroupe les cantons de Douarnenez et de Pont-Croix.

*sortant

Brest-1

Regroupe les cantons de Brest-1, Brest-2 et Brest-3.

Émile Goude (Soc.fr) élu depuis 1928 ne se représente pas.

*sortant

Brest-2

Regroupe les cantons de Daoulas, Ploudiry, Landerneau, Plabennec.

*sortant

Brest-3

Regroupe les cantons de Saint-Renan, Ouessant, Ploudalmézeau, Lannilis et Lesneven.

*sortant

Chateaulin-1

Regroupe les cantons de Crozon, Châteaulin, Faou et Pleyben.

*sortant

Chateaulin-2

Regroupe les cantons de Carhaix, Châteauneuf-du-Faou et Huelgoat.

*sortant

Morlaix-1

Regroupe les cantons de Morlaix, Lanmeur, Plouigneau, Saint-Thégonnec et Sizun.

*sortant

Morlaix-2

Regroupe les cantons de Taulé, Landivisiau, Plouescat, Plouzévédé et Saint-Pol-de-Léon.

*sortant

Quimperlé

Regroupe l'ensemble des cantons de l'arrondissement de Quimperlé.

*sortant

Députés élus

Notes et références

Voir aussi

Articles connexes

 Élections législatives françaises de 1936
 Liste des députés du Finistère
 Chambre des députés

Lien externe

1936
Finistère


text:
Kassakrav är ett lagstadgat krav på finansinstitut som innebär att de måste hålla tillgångar, som motsvarar en viss del av finansinstitutets in- och upplåning, på ett vanligtvis räntelöst konto i centralbanken. Kassakrav förekommer i de flesta länder och fungerar då som ett penningpolitiskt verktyg för att påverka affärsbankernas likviditet och kreditgivning, samt att styra marknadsräntorna. Om exempelvis centralbanken höjer kassakravet så måste bankerna låna upp likviditet vilket i sin tur pressar upp marknadsräntorna i ekonomin. Kassakrav skyddar även bankkunders insatta pengar eftersom banker blir tvingade att ha likvida tillgångar som förhindrar eller minskar riskerna för bankrusningar.

Då kontot i centralbanken i regel är räntefritt så innebär kassakravet i realiteten en kostnad för finansinstituten eftersom de annars hade kunnat placera pengarna på något sätt som ger avkastning. En undersökning av Internationella valutafonden från 2010 visade att endast nio länder slopat kassakravet: Australien, Danmark, Kanada, Mexiko, Nya Zeeland, Norge, Storbritannien, Sverige och Östtimor.

Kassakrav i Sverige
Enligt Riksbankslagen 6 kap. 6 § får Sveriges Riksbank, i penningpolitiskt syfte, införa kassakrav på finansinstitut om max 15 % av finansinstitutets placeringar eller förbindelser.

Riksbanken sänkte kassakravet till 0 % den 1 april 1994 och kassakrav har inte använts som ett penningpolitiskt styrmedel i Sverige sedan dess. Anledningarna till att Riksbanken slopade kassakravet var att man ansåg det inte vara så effektivt som andra penningpolitiska medel som lånefaciliteter och öppna marknadsoperationer. Kassakrav ansågs också att snedvrida konkurrensen på finansmarknaden då banker fick en extra kostnad till skillnad mot andra kreditinstitut som inte omfattades av kassakravet. Under 1970- och 1980-talen var det ganska vanligt att Riksbanken ändrade på kassakravet i rent penningpolitiskt syfte.

Kassakrav i Euroområdet
Kassakrav i Euroområdet, eller minimireserver som det kallas i svenska översättningar av EU-förordningar, får inte överstiga 10 % men kan vara 0 % . Kassakravet är 0 % för repoavtal och skulder med löptid över 2 år och tillgångarna hålls på kassakravskonton, med ränta, i respektive medlemslands centralbank. Då Euron infördes 1999 var ECB:s kassakrav på 2 % men den 18 januari 2012 sänktes det till 1 %. Syftet med denna sänkning var att minska bankernas likviditetsbehov och stimulera finansmarknaden.

Kassakrav i Kina
Den kinesiska centralbanken Kinas folkbank använder aktivt kassakravet som ett penningpolitiskt verktyg för att påverka landets ekonomi. Folkbanken har ändrat kassakravet på finansinstitut flera gånger sedan mitten av 2000-talet och i långt större utsträckning än vad andra centralbanker gör. Typiskt används höjda kassakrav för att bekämpa inflation och sänkning av kassakravet görs för att stimulera ekonomin. År 2008 infördes två parallella system med kassakrav för stora respektive små banker, där kassakravet är något högre för de stora bankerna.

Den 25 augusti 2015 sänkte Kinas folkbank kassakravet för stora banker från 18,5 % till 18 %.

Kassakrav i USA
Kassakrav regleras i lagen Depository Institutions Deregulation and Monetary Control Act från 1980 och ger USA:s centralbank Federal Reserve rätt att ställa kassakrav på finansinstitut mellan 8 och 14 % av finansinstitutets in- och upplåning. Centralbanksstyrelsen (Board of Governors) har befogenhet att ändra storleken på kassakravet efter behov.

Från och med 21 januari 2016 gäller följande kassakrav:
 Mindre än 15,2 miljoner USD, inget kassakrav
 Mellan 15,2 miljoner och 110,2 miljoner USD, kassakrav på 3 %
 Över 110,2 miljoner USD, kassakrav på 10 %

Kassakravet har varit 10 % sedan 2 april 1992 då centralbanksstyrelsen sänkte det från 12 %. Sedan oktober 2008 betalar Federal Reserve ränta på finansinstitutens kassakrav.

Se även
Kapitaltäckning
Fractional-reserve banking

Referenser

Nationalekonomi
Penningpolitik
Kreditväsen


text:
Râul Siliștea este un curs de apă, afluent al râului Morișca.

Râuri din România
Gospodărirea apelor
Râuri din județul Botoșani
Bazinul Prut


text:
Адді (Хаді, Худ) ульд Ахмед (; д/н — бл. 1684) — 1-й володар емірату Трарза в 1668—1684 роках.

Життєпис
Походив з арабського племені мгафра (відомого також як трарза). Син Ахмеда ібн Дамана, шейха клана бану-терруз. 1640 року після смерті останнього Адді став новим шейхом клану. Водночас значний вплив в племені трарза мали також його стрийки і вуйки.

1644 року на південному заході постає Держава зуайя, яку створили бербери з племені лемтуна. В результаті племена трарза виявилися відрізаними від торгівельних шляхів біля річки Сенегал. Водночас імам Насир ад-Дін впровадив закят (податок) на усі арабські племена. Це викликало невдоволення. Адді здійснював напади на каравани, що йшли до володінь імама. Приводом до відкритої війни став заклик суфія Бабби щодо скасування закяту. В результаті війна з державою зуайя отримала назву Шерр Бабба (Війна Бабби).

На початку 1650-х років Адді ульд Ахмеду вдалося перетягнути берберів Бракни на свій бік. 1650 року він завдав Державі зуайя поразки біля Хассі Діжу, але того ж року військо мгафра було переможено біля Тіртіласи. 1656 року Адді вдалося укласти тимчасовий мир з імамом Аль-Факіх Ламіном. Проте новий імам Усман поновив військові дії. В результаті Адді ульд Ахмед мусив визнати зверхність останнього.

Втім він 1668 року підготував повстання арабських племен. В результаті йому вдалося завдати поразки Усману, який загинув. За цим Адді оголосив себе еміром, оскільки його влада й вплив серед племен мгафра (трарза) значно зміцнилася. вуйки і стрийки вимушені були визнати його владу.

Але боротьба проти імамів зуайя тривала до 1674 року, коли в двох запеклих битвах біля Амодера і Агни знищено військо імама Агд аль-Мухтара. Рештки зуайя втекли на південь, частина було переведено під владу шейхів трарзи.

За деякими відомостями Адді ульд Ахмед помер ще до того — 1672 року. Інші дослідники вважають, що цього року він передав фактичну владу синові Аль-Сиду, а сам помер 1684 року.

Джерела
 Robert Earl Handloff (1990). Mauritania: a country study. Federal Research Division, Library of Congress
 Ogot, Bethwell A (1999). General History of Africa Vol. 5: Africa from the Sixteenth to the Eighteenth Century. University of California Press. ISBN 0-520-06700-2
Еміри Трарзи


text:
The campimeter is an instrument for examining the visual field. Campimeters have been in clinical use since the mid-nineteenth century. Initially, examination of the visual field was concerned only with the outer limits, or 'perimeter' of the visual field, hence the term 'perimetry', which tends to be used inter-changeably with 'campimetry'.

References

Ophthalmology


text:
William E. Callahan (born July 31, 1956) is an American football coach who is the offensive line coach for the Cleveland Browns of the National Football League (NFL). He was the head coach of the Oakland Raiders for the 2002 and 2003 seasons and led them to Super Bowl XXXVII. He was also the head coach for the Nebraska Cornhuskers from 2004 to 2007 and the offensive line coach and interim head coach for the Washington Redskins from 2015 to 2019. Callahan is considered to be one of the best offensive line coaches in the NFL.

College career
Callahan was a four-year starter at quarterback at Illinois Benedictine College in Lisle, Illinois, where he was an NAIA honorable mention All-American in his final two seasons.

Early coaching career

The Chicago native began his coaching career in 1978 with back-to-back year-long stints as an assistant coach at Oak Lawn Community High School and De La Salle Institute. Callahan started his college coaching career shortly after in 1980 as a graduate assistant at the University of Illinois before being promoted to full-time assistant in 1981, coaching tight ends, offensive line, quarterbacks and special teams through 1986.

Callahan served a two-year stint from 1987–1988, as offensive line coach at Northern Arizona University and one year as offensive coordinator of Southern Illinois in 1989. From 1990–1994, Callahan was offensive line coach at the University of Wisconsin–Madison. He has been praised by former Wisconsin coach Barry Alvarez as being one of the primary reasons why the Badgers were able to turn their program around and eventually win three Rose Bowls in the 1990s. Alvarez cited Callahan specifically for his strong recruiting abilities.

At Southern Illinois in 1989, Callahan led an offense that ran for 1,245 yards and threw for 2,569 yards with 19 touchdowns. As of 2011, the 238 completions and 432 pass attempts were second most in school history in both categories.

At Wisconsin after a 1–10 season in 1990, Callahan helped pave the way for Terrell Fletcher to run for 446 yards in 1991. In 1992, that number jumped to 492 and Brent Moss ran for 739 yards and 9 touchdowns. By 1993, Wisconsin's offensive line paved the way for Moss' 1,637 yards and 16 touchdowns. Fletcher also ran for 996 yards and 9 touchdowns. Quarterback Darrell Bevell was able to throw for 19 touchdowns. In 1994, Bevell would throw 17 touchdowns and Fletcher would run for 1,476 yards and 12 touchdowns while Moss ran for 833 yards and 8 touchdowns. Some of the offensive linemen that Callahan coached during this period included: Joe Panos, Joe Rudolph, Steve Stark, Mike Verstagen, and Cory Raymer.

Coaching career
Callahan started his NFL career as the offensive line coach for the Philadelphia Eagles from 1995 to 1997.  He then spent four seasons as the Oakland Raiders offensive coordinator before being named the franchise's 13th head coach prior to the 2002 season.  Callahan was the head coach of the Oakland Raiders of the NFL during the 2002 and 2003 seasons.

Oakland Raiders
In his first season as a head coach, Callahan led the Raiders to a third consecutive AFC West title and the franchise's first Super Bowl since returning to Oakland, making him just the fourth rookie head coach in NFL history to do so. The Raiders suffered a lopsided defeat in Super Bowl XXXVII losing 48–21 to the Tampa Bay Buccaneers coached by his former boss Jon Gruden.  It did not help that the Raiders were without starting center Barret Robbins, the leader of their offensive line. Robbins went into a manic episode after not taking his medication, and spent most of the day before the game in Tijuana believing the Raiders had already won. When he finally resurfaced, he was so incoherent that Callahan had no choice but to leave him off the roster.

Callahan is the third Raiders head coach to win an AFC West title and lead his team into the conference championship game in his first full season. Only Art Shell (1990) and John Madden (1969) had accomplished this feat.

Under Callahan's guidance, the Raiders led the NFL in passing for the first time in team history and led the league in total offense for just the second time in team history.

During his tenure as not only head coach but also offensive coordinator for the Raiders, the Raiders offense led the league in rushing in 2000 and led the league in passing in 2002. In 2002, the Raiders became the first team to win games in the same season while rushing at least 60 times (against the Kansas City Chiefs in a 24–0 win) and passing at least 60 times (against the Pittsburgh Steelers in a 30–17 win). The Raiders offense also set many franchise records during this period, including fewest sacks allowed (28) in 2000, a mark that was broken the following year (27).

Despite the success of the 2002 team, the Raiders had a losing record in 2003. After the Raiders got off to a 2–5 start, many of the players, in particular Charles Woodson, publicly criticized Callahan, even suggesting that Callahan was deliberately trying to "sabotage the season". According to Woodson, the Raiders locker room was almost in a state of mutiny against Callahan, a claim corroborated by veteran receiver Tim Brown and others. Callahan, his supporters claim, had recognized that the team was aging and needed younger talent. To get it, he would have to cut existing salaries, an assertion that did not sit well with many of the team's veterans. It did not help that quarterback Rich Gannon was sidelined with injuries for much of the season.  On November 30, after a 22–8 loss to the Denver Broncos, Callahan said the Raiders must have been "the dumbest team in America in terms of playing the game." After a lackluster 4–12 season, Callahan was fired by Raiders owner Al Davis. Even though the Raiders had gone all the way to the Super Bowl a year earlier, Davis was not known for being patient with his coaches. Callahan was the last Raiders head coach to post a winning season until Jack Del Rio in 2016.

Controversy surrounding Super Bowl XXXVII

In January 2013, Callahan was publicly accused of sabotaging Super Bowl XXXVII by several former players. According to comments by Tim Brown and others, the Raiders struggled on offense during the Super Bowl because of Callahan changing the game plan from a heavy run attack to a heavy passing one on the Friday before the game. Although some claim this was due to the Barret Robbins incident, Brown offered no proof for the sabotage claim, but said: "this is the problem we have, because of Callahan's relationship with Gruden, because of his disdain for the Raider organization; that's what makes people get to that conclusion." Rich Gannon defended Callahan, but did suggest that Oakland may have been disadvantaged by Callahan's failure to change the terminology for play calls at the line of scrimmage. According to Gannon, the same play names had been used during Gruden's tenure as Raiders coach, and Gruden had taught his Buccaneers defensive players these play names.

Jerry Rice, an NFL Hall of Famer who was a wide receiver for the Raiders at that time, was quoted as saying, "I was very surprised that he waited till the last second and I think a lot of the players they were surprised also so in a way maybe because he didn't like the Raiders he decided 'Hey look maybe we should sabotage just a little bit and let Jon Gruden go out and win this one.'"

Callahan has denied the allegations, stating that, "While I fully understand a competitive professional football player's disappointment when a game's outcome doesn't go his team's way, I am shocked, saddened and outraged by Tim Brown's allegations and Jerry Rice's support of those allegations made through various media outlets over the last 24 hours.  To leave no doubt, I categorically and unequivocally deny the sum and substance of their allegations." Callahan further referred to the claim as "ludicrous and defamatory."

Brown backtracked from his comments a day later, denying having said that Callahan sabotaged the game.

Nebraska Cornhuskers
Soon after being fired by the Raiders, Callahan was hired at Nebraska.  This would mark the first time in over four decades (since the hiring of Bob Devaney in 1962) that the Cornhuskers would be led by a head coach with no direct ties to the university either as a player or an assistant coach.

In his first season at Nebraska (2004), Callahan finished 5–6, giving the Cornhuskers their first losing season in more than 40 years. He had introduced the West Coast offense to a program that had traditionally relied on a strong option running attack.

The Cornhuskers finished 8–4 during his second season and won the 2005 Alamo Bowl by defeating No. 20 Michigan, 32–28. The 7–4 Wolverines were the highest-ranked opponent that Nebraska had defeated since a 20–10 win over No. 2 Oklahoma in October 2001. The Wolverines also were the highest-ranked opponent defeated by Nebraska away from home since a 66–17 win over Northwestern in the 2000 Alamo Bowl.

The 2006 team finished 9–5 and won the Big 12 North for the first time since 1999. The win over then No. 24-ranked Texas A&M marked Nebraska's first ever road win over a ranked Big 12 South team.

Many expected that the 2007 season would be a breakthrough year for Nebraska.  However, the team fell well short of expectations. Nebraska was beaten by USC 49–31 in a nationally televised September 15 game, being outrushed by a 313 to 31 margin but outgaining USC in the passing game 389 to 144.  A 41–6 thumping by Missouri started a five-game losing streak—the Cornhuskers' first since 1958.  On October 15, 2007, Steve Pederson, the athletic director who had hired Callahan, was fired.  Pederson was replaced on an interim basis by Nebraska's legendary former head coach, Tom Osborne.

On November 3, the Cornhuskers suffered a 76–39 pounding at the hands of Kansas. It was the most points a Cornhuskers team had ever surrendered at the time. The Cornhuskers followed this performance a week later with a win, scoring 73 points against Kansas State.

On November 24, 2007, a day after a 65–51 loss to rival Colorado, Callahan arrived at the team's practice facility at 6:30 a.m. He met briefly with Osborne and was fired. As he left the complex, he waved to reporters gathered outside. Osborne announced during a press conference held at the school that despite Callahan's ouster, he would still earn $3.1 million as part of his buyout.

While Nebraska's defense struggled during Callahan's tenure, numerous offensive school records were set (some of which could be attributed to the dramatic change in offensive philosophy) and quarterback Zac Taylor was named Big 12 Offensive Player of the Year for 2006. Callahan's tenure as Nebraska's head coach was primarily defined by an emphasis on recruiting (something many Nebraska fans felt was lacking during the previous coach's tenure). For example, with the assistance of his recruiting coordinator John Blake, Nebraska recruited defensive tackle Ndamukong Suh (2009 AP Player of the Year, Nagurski Trophy winner, Heisman Trophy finalist, etc.) although Suh later stated that he would "probably be at Oregon State right now" had Callahan not been fired.  Callahan's 2005 recruiting class was rated as top-five by Rivals and ESPN analyst Tom Lemming said they were "No. 1, without a doubt.".

Despite a 27–22 record, Callahan's tenure is considered to be a failure.  He led the Cornhuskers to two losing seasons in four years.  He also finished ranked in a major poll only once in four years after the Huskers had only finished unranked once since 1962.  Streaks such as 35 straight years in a bowl game and decades of consecutive wins against Kansas were lost in his 4 year tenure. He was 3–10 against teams ranked in the Top 25, 27–2 in games in which he led at halftime, 0–17 in games in which he trailed at halftime, 25–21 against Division I opponents, 15–18 against the Big 12, and coached the program its only two losing seasons (out of 4 seasons at Nebraska) in 46 years. Sports Illustrated named Callahan as the worst coaching hire of the decade in college football. Exacerbating Cornhusker fans' consternation with Bill Callahan's tenure at the university was his insistence that he had "done an excellent job in every area."

New York Jets
On January 18, 2008, Callahan was hired as assistant head coach of the New York Jets. On January 2, 2009 Callahan interviewed for the position of head coach of the New York Jets.

In 2008, three of  the offensive linemen (with Bill Callahan as their position coach) from the Jets were named to the Pro Bowl: Nick Mangold, Alan Faneca and D'Brickashaw Ferguson.  All three repeated  in 2009.  Under Callahan's direction of the running game the Jets broke the franchise record in 2009 gaining 2756 yards on the ground through 16 regular season games. They led the National Football League in rushing and averaged 4.5 yards per attempt.

For the 2009 season, Peter King named Callahan the assistant coach of the year.

Dallas Cowboys

The Dallas Cowboys hired Callahan as their offensive line coach during the 2012 offseason.  On June 4, 2013, Dallas owner Jerry Jones announced that Callahan would call plays on offense during the upcoming 2013 season, allowing head coach Jason Garrett to focus on game-management. After being the offensive coordinator for the Cowboys during the 2013 season, he was stripped of his play calling duties. During the 2014 off-season, the Cleveland Browns and Baltimore Ravens both asked Dallas for permission to interview Callahan for their open offensive coordinator positions, but Dallas declined. Dallas let Callahan's contract as offensive line coach expire after the 2014-2015 season, allowing him to seek other opportunities. At the time, Callahan was considered among the best offensive line coaches in the NFL, and some considered him to be the leading reason behind the success of the Dallas Cowboys offensive line, which had 3 linemen (Tyron Smith, Zack Martin, and Travis Frederick) named to the 2014 All-Pro Team.

Washington Redskins

On January 15, 2015, the Washington Redskins hired Callahan as their offensive line coach. On March 15, 2017, Washington promoted Callahan to assistant head coach in addition to his offensive line duties. On October 7, 2019, following a 0–5 start to their 2019 season, Washington fired head coach Jay Gruden and named Callahan the interim head coach for the rest of the season. Callahan went 3-8 in his stint as interim coach. The Redskins hired Ron Rivera shortly after the conclusion of the season.

Cleveland Browns

On January 31, 2020, Callahan was hired by the Cleveland Browns as their offensive line coach under head coach Kevin Stefanski. He missed the team's Wild Card playoff game against the Pittsburgh Steelers on January 10, 2021, due to COVID-19 protocols, but returned for the next playoff game.

Head coaching record

NFL

* – Interim head coach

College

<small>

References

External links
 Bill Callahan at Pro-Football-Reference.com

1956 births
Living people
American football quarterbacks
Benedictine Eagles football players
Dallas Cowboys coaches
Illinois Fighting Illini football coaches
National Football League offensive coordinators
Nebraska Cornhuskers football coaches
New York Jets coaches
Northern Arizona Lumberjacks football coaches
Oakland Raiders coaches
Oakland Raiders head coaches
Philadelphia Eagles coaches
Washington Redskins coaches
Washington Redskins head coaches
Wisconsin Badgers football coaches
High school football coaches in Illinois
Sportspeople from Chicago
Players of American football from Chicago
Cleveland Browns coaches


text:
Die Droga wojewódzka 691 (DW 691) ist eine 25 Kilometer lange Droga wojewódzka (Woiwodschaftsstraße) in der polnischen Woiwodschaft Masowien, die Pionki und Opactwo verbindet. Die Strecke liegt im Powiat Radomski und im Powiat Kozienicki.

Streckenverlauf

Woiwodschaft Masowien, Powiat Radomski
  Pionki (DW 737, DW 787)
 Laski
 Żytkowice
Woiwodschaft Masowien, Powiat Kozienicki
 Ponikwa
  Garbatka-Letnisko (DK 79)
  Bąkowiec (DW 738, DW 782)
 Wola Klasztorna
  Opactwo (DK 48)

Weblinks

Droga wojewodzka
Woiwodschaftsstraße in der Woiwodschaft Masowien


text:
McDonald Island ist der Name folgender Inseln:

in den Vereinigten Staaten:
 McDonald Island (Alaska)
 McDonald Island (Georgia)
 McDonald Island (Illinois)
 McDonald Island (Kalifornien)
 McDonald Island (Michigan)

in Kanada:
 McDonald Island (Ontario)

zu Australien gehörend:
 McDonald Island (McDonald-Inseln), siehe McDonald-Inseln

Siehe auch:
 Heard und McDonaldinseln, amtlich Territory of Heard Island and McDonald Islands


text:
Solveig Imsdahl (23 de mayo de 1990) es una deportista estadounidense que compite en remo. Ganó una medalla de plata en el Campeonato Mundial de Remo de 2022, en la prueba de dos sin timonel ligero.

Palmarés internacional

Referencias

Remeros de Estados Unidos
Mujeres de Estados Unidos del siglo XXI
Deportistas femeninas de Estados Unidos
Remeras


text:
La Calgary Philharmonic Orchestra è un'orchestra con sede a Calgary, Alberta, Canada. L'orchestra dà la maggior parte delle sue esibizioni nella Jack Singer Concert Hall presso Arts Commons. È anche l'orchestra residente per la Calgary Opera, l'Alberta Ballet Company e l'Honens International Piano Competition.

Storia
L'Orchestra ha una storia relativamente breve, iniziata nel 1910 con la fondazione della Prima Calgary Symphony da parte del violinista A.P. Howell. Nel 1947 la New Calgary Symphony fu formata da Clayton Hare con membri della Mount Royal Orchestra e della precedente Calgary Symphony.

Nel 1955, il direttore d'orchestra olandese Henry Plukker creò l'Alberta Philharmonic, che nello stesso anno si fuse con la Calgary Symphony. Il nuovo nome per l'orchestra combinata era la Calgary Philharmonic Orchestra. Preludio, la rivista del programma dell'orchestra, iniziò la sua pubblicazione nell'ottobre del 1975 e continua ad essere il programma ufficiale di concerti. L'Orchestra presenta spesso il Coro Filarmonico di Calgary, un coro di oltre 120 membri.

Nel 2001 la direzione dell'orchestra iniziò un arresto temporaneo del lavoro e gli stipendi dei suonatori furono ridotti in media del 20 percento. Nel 2002 l'orchestra dichiarò bancarotta. Nel 2003 l'orchestra uscì dall'amministrazione controllata e Mike Bregazzi divenne il loro CEO e presidente. Si ritirò da questi posti nel 2005. Ann Lewis Luppino divenne il successivo amministratore delegato dell'orchestra. Lewis Luppino si ritirò a giugno 2015 e Paul Dornian fu nominato nuovo presidente e CEO.

Hans Graf, direttore musicale dal 1994 al 2003, è attualmente direttore musicale dell'orchestra. Roberto Minczuk, che è stato nominato alla carica nel luglio 2005, è stato direttore musicale dal 2006 al 2016. Minczuk ora ha il titolo di direttore musicale laureato, condiviso con Graf.

A marzo 2016 Rune Bergmann fece la sua prima apparizione come direttore ospite dell'orchestra. Sulla base di questa sua presenza nel luglio 2016 l'orchestra nominò Bergmann suo prossimo direttore musicale, a valere dalla stagione 2017-2018.

Diretta streaming
La CPO ha iniziato a trasmettere in streaming alcuni dei loro concerti durante la stagione 2017/2018.

Direttori musicali
 Henry Plukker  (1955–1962)
 Haymo Taeuber  (1963–1968)
 José Iturbi  (1968–1969)
 Maurice Handford  (1970–1975)
 Arpad Joó  (1977–1984)
 Mario Bernardi (1984–1992)
 Hans Graf (1995–2003)
 Roberto Minczuk (2006–2016)
 Rune Bergmann (2017 – )

Registrazioni
L'orchestra ha realizzato oltre 10 registrazioni per CBC Records, inclusi i seguenti lavori:

 Concerti per pianoforte di Bartok, Prokofiev e Malcolm Forsyth (Jane Coop, pianoforte / Mario Bernardi, Direttore)
 Concerti per pianoforte di Franz Liszt (Janina Fialkowska, pianoforte)
 Concerti per Violoncello di Elgar e Saint-SaëNs (Shauna Rolston, Violoncello)
 Mozart - 12 Ouverture (Mario Bernardi, Direttore d'Orchestra)
 Mendelssohn - Sinfonie 1 e 5 (Mario Bernardi, Direttore)
 Schumann - Sinfonie n. 1, 2, 3 e 4 (Mario Bernardi, Direttore)
 Mahler - Sinfonia n. 1 (Hans Graf, Direttore Musicale)
 ČAjkovskij - Concerto per pianoforte N. 1 Con Pavel Kolesnikov (Roberto Minczuk, Direttore Musicale e Pavel Kolesnikov, pianoforte)
 Rapsodia in Blu: Il Meglio di George Gerswhin (Roberto Minczuk, Direttore Musicale)
 Sinfonie di Beethoven n. 1 e 3 (Roberto Minczuk, Direttore Musicale)
 Sinfonie di Beethoven n. 5 e 8 (Roberto Minczuk, Direttore Musicale)

Note

Collegamenti esterni

Gruppi musicali costituitisi nel 1955
Orchestre canadesi
Cultura a Calgary


text:
Caratteristiche tecniche
È un terzino sinistro.

Carriera
Cresciuto nel settore giovanile del , debutta in prima squadra il 22 aprile 2021 scendendo in campo da titolare nel match della fase a gironi di Coppa Libertadores vinto 1-0 contro il .Realizza il suo primo goal il 5 Giugno 2022 nel match di Primera Division Argentina 2022 vinto 2-1 contro l' .

Statistiche

Presenze e reti nei club
Statistiche aggiornate al 14 giugno 2021.

Palmarès

Boca Juniors: 2019-2020

Boca Juniors: 2022

Boca Juniors: 2022

Boca Juniors: 2022

Collegamenti esterni