text:
Констанція (2 листопада 1154 — 27 листопада 1198) — дочка Рожера II, короля Сицилії, з династії Отвіль, дружина імператора Генріха VI, що принесла йому в придане права на Сицилійське королівство, мати імператора Фрідріха II. Як дружини Генріха VI королева Італії з 1186 року, королева Німеччини з 1190 року, імператриця Священної Римської імперії з 1191 року. Королева Сицилійського королівства з 1194 року.

Життєпис

Молоді роки
Була наймолодшою, посмертної дочкою Рожера II, короля Сицилії, і його третьої дружини Беатріс Ретельської. Її старші брати Рожер III Апулійський, Танкред, князь Барійський, і Альфонсо, князь Капуанський і герцог Неаполя, померли до її народження. Ще один її брат Вільгельм I Злий і його син Вільгельм II Добрий послідовно змінювали один одного на троні Сицилії. Несподівана смерть Генріха Капуанського, молодшого брата Вільгельма II Доброго і, відповідно, небожа Констанції, зробила 1171 року Констанцію потенційної спадкоємицею Сицилійського королівства в разі, якщо її єдиний залишився в живих небіжів Вільгельм II не залишить дітей.

Взимку 1183—1184 років посли імператора Фрідріха I Барбаросси прибули до Палермо просити руки Констанції для Генріха, старшого сина Фрідріха I. Останній бажав цього шлюбу для зміцнення своїх позицій в Італії, а Вільгельм II Добрий потребував союзу з імперією, освільки готувався до вторгнення до Візантії. Влітку 1184 року Вільгельм II Добрий дав згоду на шлюб Констанції і Генріха Гогенштауфена. У серпні 1185 року Констанція відбула з Палермо до Салерно, а 28 серпня 1185 року було зустрінута в Рієті послами імператора. Перед від'їздом Констанції з королівства Вільгельм II Добрий скликав в Трої своїх найбільших васалів і змусив їх присягнути Констанції як можливій спадкоємиці престолу.

Королева Італії і імператриця
27 січня 1186 року Генріх Гогенштауфен і Констанція були повінчані в Мілані, в базиліці Святого Амвросія, а потім короновані патріархом Аквілеї як король і королева Італії. Ці дії було вчинено без згоди папи римського Аквілейським патріархом поза межами своїм дієцезії, викликала протест папи Урбана III. Боротьба між гвельфами і гибеллинами знову загострилася, в жовтні 1187 року папа римський був готовий відлучити чоловіка Констанції від церкви. Але звістка про взяття султаном Салах ад-Діном Єрусалиму тимчасово примирила супротивників, і на заклик Урбана III Фрідріх I став готуватися до хрестового походу, під час якого, ще не діставшись Святої землі він трагічно загинув 10 червня 1190 року.

Генріх VI перейшов Альпи в січні 1190 року і, отримавши підтримку ломбардських міст і пізанського флоту, прибув до Риму на коронацію, оскільки на той момент дістав звістку про загибель батька. 15 квітня 1191 Генріх VI і Констанція були короновані попапою римським Целестином III.

Боротьба за Сицилію
18 листопада 1189 король Сицилії Вільгельм II Добрий помер, не залишивши дітей і не вказавши на можливого наступника. Найближчою спадкоємицею короля була Констанція. Але її кандидатуру підтримав лише Волтер Мілль, архієпископ Палермо. Більшість сицилійських баронів і сановників відкинули кандидатуру Констанції через її чоловіка-німця. У січні 1190 року в Палермо було короновано Танкред Лечче, незаконнонародженого сина Рожера III Апулійський, брата Констанції.

Генріх VI і Констанція не визнали Танкреда I королем і 29 квітня 1191 року війська імперії вдерлися на територію Сицилійського королівства. Барони Південної Італії, перейшли на бік імператора. Жителі континентальної столиці королівства — Салерно, не чекаючи приходу німецької армії, письмово запевнили імператора у своїй лояльності і запросили Констанцію провести літо у них в місті.

Проте наступ Генріха VI зупинився після тривалохї облоги Неаполя, яка виявилася невдалою. Імператорська армія потерпала від епідемії, і 24 серпня 1191 року Генріх VI зняв облогу з Неаполя і відступив на північ. При відступі чоловік Констанції залишив залоги в найважливіших містах Кампанії, зокрема в Салерно, де перебувала Констанція. При звістці про відступ Генріха VI жителі Салерно негайно ж стали на бік Танкреда I, захопили Констанцію в полон і відправили її на Сицилію до короля.

Полон Констанції дав можливість Танкреду вступити в переговори з папою Целестином III, який весь цей час таємно підтримував противників імператора в Німеччині. Навесні 1192 року в Гравина між Танкредом і папою був підписаний договір, за яким тпапа, номінальний сюзерен Сицилійського королівства, визнав Танкреда законним королем. Відповідно до угоди, Танкред передавав Констанцію папі, який хотів вести свою дипломатичну гру з Генріхом VI, і імператриця в супроводі двох кардиналів була відправлена в Рим. Але під час подорожі по Кампанії Констанція була звільнена німецькими лицарями і вирушила до Німеччини.

Протягом 1192—1193 років чоловік Констанції був зайнятий боротьбою з родом Вельфів в Німеччині. У серпні 1194 року Генріх VI на чолі армії і Марквард Анвайлерський на чолі об'єднаного пізанська-генуезького флоту виступили проти Сицилійського королівства. До цього часу король Танкред I помер, а його вдова Сибілла, що правила від імені малолітнього Вільгельма III, не змогла організувати опор ворожій армії.

До кінця жовтня 1194 року континентальна частина королівства схилилася перед Генріхом VI, німецька армія перетнула Мессинську протоку. 20 листопада 1194 року Палермо капітулював перед Генріхом VI, потім Сибілла від імені сина відмовилася від сицилійської корони, і 25 грудня 1194 Генріх VI був коронований в соборі Палермо як король Сицилії. Констанція не брала участі в кампанії 1194 року і навіть не була присутня на коронації. Весь цей час вона, щоб уникнути будь-яких труднощів повільно рухалася на південь Італії, оскільки була вагітна первістком, якого народила в Єзі (поблизу Анкони).

Констанція не втручалася в управління своїм королівством і навіть не була коронована. Натомість її чоловік стратив, кинув в темниці або вислав до Німеччини більшість прихильників Танкреда I і замінив їх німецькими баронами.

Королева Сицилії
Після раптової смерті Генріха VI 28 вересня 1197 року стає повновладною королевою Сицилії. Вона оточила себе сіцілійськими радниками, звільнивши німецьких сподвижників свого чоловіка. Королева відповіла відмовою на пропозицію гібелінів відправити до Німеччини її сина Фрідріха для боротьби за імператорський трон.

У травні 1198 року Констанція I коронувала свого 3-річного сина в Палермо як короля Сицилії, продемонструвавши своє небажання втручатися в боротьбу Гогенштауфенів і Вельфів за владу в імперії. Напередодні своєї смерті Констанція письмово довірила опікунство над своїм сином і правління королівством під час малолітства сина папі римському Інокентію III.

Констанція I померла 27 листопада 1198 року і похована в Порфировому саркофазі в соборі Палермо.

Примітки

Імператриці Священної Римської імперії
Правителі Сицилії
Готвілі
Поховані в Кафедральному соборі Палермо
Італо-нормани


text:
Seattle Thunderbirds je americký juniorský klub ledního hokeje, který sídlí v Kentu (nedaleko Seattlu) ve státě Washington. Od roku 1977 působí v juniorské soutěži Western Hockey League. Založen byl v roce 1977 po přestěhování týmu Kamloops Chiefs do Kentu. Své domácí zápasy odehrává v hale ShoWare Center s kapacitou 6 500 diváků. Klubové barvy jsou námořnická modř, zelená a bílá.

Nejznámější hráči, kteří prošli týmem, byli např.: Chris Osgood, Ladislav Ščurko, Jan Hrdina, Petr Nedvěd, Tomáš Mojžíš, Ben Clymer, Patrick Marleau, Brendan Witt, Chris Joseph, Jan Eberle nebo Roman Tománek.

Historické názvy

Zdroj:

 1977 – Seattle Breakers
 1985 – Seattle Thunderbirds

Úspěchy

 Vítěz WHL ( 1× )
 2016/17

Přehled ligové účasti

Zdroj:

 1977–1978: Western Canada Hockey League (Západní divize)
 1978–2001: Western Hockey League (Západní divize)
 2001– : Western Hockey League (Americká divize)

Odkazy

Reference

Externí odkazy

 Oficiální stránky
 Profil klubu na hockeydb.com

Americké kluby ledního hokeje
Kluby ledního hokeje založené v roce 1977
Týmy WHL
Kluby ledního hokeje ve Washingtonu
Sport v Seattlu

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Лас Лијебрес, Ла Лијебре () насеље је у Мексику у савезној држави Халиско у општини Тонаја. Насеље се налази на надморској висини од 771 м.

Становништво

Према подацима из 2010. године у насељу је живело 188 становника.

Хронологија

Попис

Види још
 Савезне државе Мексика

Референце

Спољашње везе

 Мексичка насеља

Насеља у општини Тонаја (Халиско)
Википројект географија/Насеља у Мексику


text:
De bonnes raisons de mourir  est un roman policier écrit par Morgan Audic et paru en 2019. Son action se déroule en Ukraine à la fin des années 2010.

Contexte
L'action se passe en partie dans la Zone d'exclusion de Tchernobyl. La végétation et la faune y prolifèrent. Des touristes du monde entier viennent s'y faire peur en visitant pendant quelques heures le site avec un guide. Les braconniers, les , les récupérateurs de matériaux supervisés par les mafias locales s'y côtoient.

Principaux personnages
 Joseph Melnyk est un capitaine de la police ukrainienne formé à l'ancienne école soviétique. Il a été muté au commissariat de Tchernobyl  il y a  7 ans, après avoir témoigné contre son supérieur sur une affaire de corruption. Il vit à Kiev, avec son épouse, et fait le trajet tous les jours en voiture. Il n'a pas démissionné de la police pour pouvoir payer un gilet pare-balles à fils qui combat dans l'Est de l'Ukraine.
 Galina Novak  est une jeune officier de la police ukrainienne, nouvellement sortie de l'école de police. Elle a été affectée à Tchernobyl, parce que son père avait participé à la répression lors des manifestations de 2014.
 Alexandre Rybalko est un ancien policier russe agé de 40 ans, sa mère était cubaine, il a fait la guerre de Tchétchénie. Il a passé son enfance à Pripiat jusqu'en 1986. Il vient d'apprendre qu'il était atteint d'une leucémie incurable et qu'il ne lui restait plus que quelques mois à vivre.  Rybalko s'est séparé de son épouse depuis quelque temps, il recherche un travail qui lui permettrait de financer l'opération de sa fille atteinte de surdité congénitale.
 Vektor Sokolov est un milliardaire dans le secteur pétrolier, ancien ministre de l'énergie à l'époque de Boris Eltsine. En 1986, il était premier secrétaire du comité de Pripiat. Sa première épouse, Olga, a été victime d'un double meurtre dans sa résidence à Zalissya, près de Pripiat, le 26 avril 1986, le jour de la catastrophe de Tchernobyl.

Vocabulaire
Le roman fait appel à un jargon et un vocabulaire ukrainien et russe, on peut citer ces quelques motsː
 Blyad !, juron russe, équivalent au français putain !
 Les stalkers, sont des personnes qui franchissent illégalement la barrière de la Zone d'exclusion de Tchernobyl pour y piller des objets (le nom vient du roman Stalker de Strougatski).
 Zapoï, désigne en russe une soulerie de plusieurs jours.

Résumé
Les inspecteurs Joseph Melnyk et Galina Novak sont envoyés à Pripiat pour enquêter sur un cadavre suspendu à la façade d'un bâtiment et découvert par un groupe de touristes. La victime est Leonid Sokolov, le fils de Vektor Sokolov, venu dans la zone enquêter sur le meurtre de sa mère.

Peu confiant à l'égard de la police ukrainienne, Viktor Sokolov a convoqué Rybalko pour mener une enquête parallèle, trouver et exécuter l'assassin de son fils. Rybalko accepte la mission, se rend en Ukraine, récupère et autopsie le cadavre de Leonid que personne ne voulait autopsier du fait de sa contamination radioactive. Dans le corps mutilé, il découvre un faucon empaillé et deux pièces de monnaie, l'une datant de 1957 et l'autre de 1986 : ce sont les dates de naissance et de décès d'Olga Sokolov. La présence de l'oiseau empaillé permet de faire le lien avec Piotr Leonski, époux de Larissa Leonski, l'autre victime du double meurtre de 1986. Tout en étant employé à la centrale, le passe-temps de Leonski était la taxidermie.

De leur côté Melenik et Novak ont fait le même rapprochement, ils sont sur les traces de Piotr Leonski. Leonski a été arrêté en 1986, accusé du double meurtre au cours d'une enquête bâclée et emprisonné.

Prix
 2019 : Étoile du meilleur polar Le Parisien
 2019 : Prix Découverte Polars pourpres
 2020 : Prix des lecteurs Le Livre de Poche polar

Notes et références

Roman policier français
Roman français paru en 2019
Roman se déroulant en Ukraine
2019 en littérature policière


text:
James Erskine, 6th Earl of Buchan (died 1640), was the eldest son of John Erskine, Earl of Mar, by his second wife, Marie Stewart, daughter of Esme Stewart, Duke of Lennox.

He married Mary Douglas, 6th Countess of Buchan, daughter and heiress of James Douglas, 5th Earl of Buchan, and assumed the title of Earl of Buchan. This title was confirmed by a royal charter, dated 22 March 1617, the countess resigning her rights in his favour, and he was allowed the possession and exercise of all honours, dignities, and precedence of former earls of Buchan. A decree of the court of session, 25 July 1628, restored to Buchan and his wife the precedency over the earls of Eglinton, Montrose, Cassilis, Caithness, and Glencairn, which had been claimed by them, and granted by a former decree in 1606. On the accession of Charles I, Buchan became one of the lords of the bedchamber.

He lived chiefly in London, where he died in 1640. He was buried at Auchterhouse, Forfarshire. His wife died before him in 1628. They left six children, two sons, James, who succeeded to the title, and John, and four daughters.

References

Year of birth missing
1640 deaths
17th-century Scottish people
Earls of Buchan (1469 creation)
Members of the Parliament of Scotland 1617
Members of the Convention of the Estates of Scotland 1621
Members of the Parliament of Scotland 1621
Members of the Convention of the Estates of Scotland 1625
Members of the Convention of the Estates of Scotland 1630
James


text:
Kanie – dawna gromada, czyli najmniejsza jednostka podziału terytorialnego Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej w latach 1954–1972.

Gromady, z gromadzkimi radami narodowymi (GRN) jako organami władzy najniższego stopnia na wsi, funkcjonowały od reformy reorganizującej administrację wiejską przeprowadzonej jesienią 1954 do momentu ich zniesienia z dniem 1 stycznia 1973, tym samym wypierając organizację gminną w latach 1954–1972.

Gromadę Kanie z siedzibą GRN w Kaniem utworzono – jako jedną z 8759 gromad na obszarze Polski – w powiecie chełmskim w woj. lubelskim na mocy uchwały nr 7 WRN w Lublinie z dnia 5 października 1954. W skład jednostki weszły obszary dotychczasowych gromad Kanie, Wólka Kańska wieś, Wólka Kańska kol. i Zalesie Kańskie ze zniesionej gminy Pawłów w tymże powiecie. Dla gromady ustalono 17 członków gromadzkiej rady narodowej.

1 stycznia 1960 gromadę zniesiono, włączając jej obszar do gromady Liszno w tymże powiecie.

Przypisy

Kanie


text:
Star Wars: Caballeros de la Antigua República o en inglés Star Wars: Knights of the Old Republic (abreviado Kotor) es uno de los primeros ARPG ambientados en el universo ficticio de la saga Star Wars. Fue desarrollado por la empresa canadiense BioWare con el patrocinio de LucasArts, subsidiaria de Lucasfilm, publicado en julio para Xbox y en noviembre de 2003 para Windows.

La trama del juego se ubica unos 4000 años antes de la formación del Imperio Galáctico, cuando Darth Malak, un Señor oscuro de los Sith, inicia el ataque contra la Antigua República. La perspectiva del jugador consiste en recorrer la galaxia buscando los elementos necesarios para destruir la Forja Estelar, la fuente de los recursos militares de Malak.

Los jugadores eligen entre tres clases de personajes, realizando la personalización de ellos al principio del juego, y participan en la modalidad de combate por turnos contra los enemigos. Mediante la interacción con otros personajes a través del diálogo y las acciones, el sistema de alineación determinará si el personaje del jugador se alinea con el lado de la luz o el lado oscuro de la Fuerza.

Una secuela, Star Wars: Caballeros de la Antigua República 2 - Los señores Sith, desarrollada por Obsidian Entertainment, fue lanzada en 2004. La historia de la serie continuó con el lanzamiento de Star Wars: The Old Republic, un MMORPG desarrollado en 2011 Por BioWare.

El 9 de septiembre de 2021, tras una serie de rumores, fue confirmado de manera oficial durante la Playstation Showcase un remake del juego original de 2003 por la compañía Aspyr Media.

Argumento

Tras tres años de Guerras Mandalorianas y otros tres de Guerra Civil Jedi la joven Dama Jedi Bastila Shan continúa su cruzada contra los Jedi conversos que se hacen llamar Sith y que han perdido a su líder Revan. Ahora, no obstante, Bastila ha desaparecido, apresada o muerta, tras la batalla en el metropolitano y lejano mundo de Taris. Su esperanza y la de acabar la guerra, ahora dirigida por el aprendiz de Revan, Malak, reside en un único ser y los aliados que pueda encontrar en un gran viaje por todos los frentes de la galaxia.

Knights of the Old Republic utiliza el sistema d20 de las reglas de la 3.ª edición de Dungeons and Dragons. El juego permite al jugador elegir entre el bien (luz) y el mal (oscuridad) usando un sistema de alineamiento que varía dependiendo de las acciones que se realicen: desde pequeñas conversaciones a grandes decisiones harán que el jugador se decante por el Lado Luminoso o el Lado Oscuro.

Localizaciones y Personajes

El juego se desarrolla en numerosos planetas:

 Taris
 Dantooine
 Kashyyyk
 Korriban
 Manaan
 Tatooine
 Rakata Prime o Lehon (Conocido como Mundo Desconocido)

Aunque los jugadores también visitarán otros lugares:

 Ebon Hawk (El Halcón de Ébano)
 Endar Spire
 Leviathan
 Star Forge (La Fragua Estelar)
 La Estación Espacial de Yavin

Personajes del juego:

 Darth Revan
 Bastila Shan
 Carth Onasi
 Canderous Ordo
 HK-47
 Jolee Bindo
 Juhani
 Mission Vao
 T3-M4
 Zaalbar

Otro personajes que conocerán en la aventura:

 Ajunta Pall
 Calo Nord
 Darth Bandon
 Darth Malak
 Davik Kang
 Uthar Wynn
 Mekel
 Yuthura Ban
 Vandar Tokare
 Dorak
 Zhar Lestin
 Vrook Lamar

Historia del Juego

El juego comienza con el ataque la Endar Spire, una nave crucero de la República, de parte de los Sith. El o la protagonista se encontraba estacionado en esta nave. Trask, otro soldado, asiste al protagonista mientas intentan escapar del crucero. En el camino, Trask le informa al protagonista que su objetivo como soldado es encontrar a Bastila Shan, una jedi también estacionada en la nave y su comandante.  Paralelamente, Carth Onasi contacta al protagonista y le incita a encontrarse y escapar juntos al planeta cercano. En el camino, encuentran a un Sith, a lo que Trask decide enfrentarlo para darle tiempo al protagonista. Finalmente el protagonista se encuentra con Carth y juntos escapan al planeta cercano, mientras la Endar Spire cae y se destruye. Ya en Taris, el planeta al que cayeron, el protagonista decide cumplir su objetivo como soldado de la República y encontrar a Bastila y finalmente salir del planeta. Dado que Taris está bajo el control Sith, una cuarentena es puesta en acción, negándole el acceso o salida a cualquiera hacia Taris, con el objetivo de localizar a la Jedi perdida. Luego de explorar el planeta, ciertas complicaciones y enfrentamientos, logran encontrar a Bastila, robar una nave y escapar del planeta.

El grupo decide dirigirse a Dantooine, donde una academia Jedi tenía lugar. Bastila le informa al protagonista que tiene una conexión con la fuerza, lo que le da la capacidad de finalmente convertirse en un Jedi. Ya en la academia, el protagonista comienza su entrenamiento, enfrentándose a varios desafíos y pruebas. Durante su prueba final, el protagonista descubre un Mapa Estelar, una herramienta creada por los Rakkata para llevarlos a La Forja Estelar, una forja bajo el control de los Sith que era la fuente de su interminable poder. Así es como el protagonista comienza su búsqueda de los Mapas Estelares restantes, para finalmente destruirla y terminar la guerra contra los Sith.

Reacción de la crítica

La crítica en general respondió con entusiasmo. KotOR ha ganado numerosos premios, incluyendo los Premios de la "Game Developers Choice" al mejor juego del año, Premio "BAFTA Games" al mejor juego de Xbox, y Premios "Interactive Achievement" al mejor RPG de consola, RPG de ordenador y mejor desarrollo de historia/personajes.

El juego ha sido descrito como novedoso; tanto en el modo de juego como en la prehistoria, completamente nueva y con banda sonora tanto clásica como moderna.

Secuelas

Star Wars: Caballeros de la Antigua República 2: Los Señores Sith fue desarrollado por otro estudio, Obsidian Entertainment, usando una versión mejorada del motor del primer juego. Se lanzó para Xbox en diciembre de 2004 y para PC en febrero de 2005.

Además en el mundo del cómic tenemos la serie de Dark Horse ambientada en las Guerras Mandalorianas, Knights of the Old Republic, cuya edición comenzó en América en lengua inglesa en febrero de 2006.

El 21 de octubre de 2008 se hizo el anuncio oficial de una secuela más, Se trata de un multijugador masivo en línea, Star Wars: The Old Republic, para PC.
La historia del juego tendrá lugar 300 años después de lo sucedido en Star Wars: Caballeros de la Antigua República 2: Los Señores Sith.

En 2013, con el décimo aniversario de la salida del juego, Chris Avellone - diseñador de Obsidian - confesó en una entrevista que le hicieron que estaban realizando una tercera parte de KOTOR pero que no tuvieron el respaldo de LucasArts. De acuerdo con Level Up, esto se debió al título «hace que el jugador transite por un camino peligrosamente gris, que le permite reflexionar sobre sus actos y sobre el significado del bien y el mal mientras es aleccionado por Kreia... esta visión, excesivamente ambigua y compleja, fue rechazada por Lucas, quien consideraba tales filosofías como una traición a su franquicia». Mientras que Dan Spitzley, también de Obsidian, cree que quizás fuese por la llegada de PlayStation 3 y Xbox 360 al mercado, lo que incluía nuevos motores y desarrollos que sumarían un coste adicional, lo que paralizó el proyecto.

Véase también

 Star Wars: Caballeros de la Antigua República 2: Los Señores Sith
 Star Wars Galaxies
 Star Wars: The Old Republic

Referencias

Videojuegos para Windows
Videojuegos para Mac
Videojuegos para Xbox
Caballeros de la Antigua República
Videojuegos de LucasArts
Videojuegos de BioWare
Videojuegos de rol
Videojuegos de 2003
Videojuegos con protagonistas de género seleccionable
Videojuegos con finales alternativos


text:
Trichochaleponcus är ett släkte av mångfotingar. Trichochaleponcus ingår i familjen Odontopygidae.

Kladogram enligt Catalogue of Life:

Källor

Dubbelfotingar
Trichochaleponcus


text:
Ferdinand Hiller (24. října 1811, Frankfurt nad Mohanem – 11. května 1885, Kolín nad Rýnem) byl německý hudební skladatel, dirigent a hudební pedagog.

Životopis
Jeho prvním učitelem byl Aloys Schmitt a v deseti letech byl poslán k Hummelovi do Výmaru. Zde se věnoval kompozici a udělal velký pokrok ve hře na klavír. Počátkem roku 1827 jel s Hummelem do Vídně, kde navštívil umírajícího Beethovena.

Po krátkém pobytu doma odešel Hiller v roce 1829 do Paříže, kde zůstal do roku 1836. Do Frankfurtu se vrátil až po smrti otce. 8. ledna 1839 uvedl v Miláně svou operu La Romilda a začal pracovat na oratoriu Die Zerstörung Jerusalems. Odešel za svým přítelem Mendelssohnen do Lipska, kde v letech 1843 až 1844 dirigoval v Gewandhausu řadu koncertů a uvedl své oratorium.

Po cestě do Itálie, kde studoval chrámovou hudbu byly provedeny další dvě opery: Der Traum a Konradin, 1845 a 1847 v Drážďanech. Jako dirigent působil v Düsseldorfu a Kolíně; v Paříži vedl v letech 1851 a 1852 Opéra Italien. Od roku 1853 byl dvanáctkrát ředitelem Dolnorýnského hudebního festivalu.

Dílo (výběr)

Jevištní díla
 La Romilda (Gaetano Rossi) (premiéra 8. ledna 1839 v Miláně)
 Der Traum der Christnacht (Carl Gollmick), 3 akty (premiéra 9. dubna 1845 v Drážďanech)
 Konradin (Robert Reinick) (premiéra 13. října 1847 v Drážďanech)
 Der Advokat (Roderich J. Benedix), komická opera, 2 akty (premiéra 21. prosince 1854 v Kolíně)
 Die Katakomben (Hartmann), 3 akty (premiéra 15. února 1862 ve Wiesbadenu)
 Der Deserteur (Ernst Pasqué), 3 akty (premiéra 17. února 1865 v Kolíně)

Pro klavír a orchestr
 Klavírní koncert č. 1, f-moll op. 5
 Klavírní koncert č. 2, fis-moll, op. 69
 Klavírní koncert č. 3, As-Dur "Concerto espressivo" op. 170

Jiná díla
 Die Zerstörung Jerusalems, oratorium
  ABC-Buch für kleine und große Kinder / gezeichnet von Dresdner Künstlern. Mit Erzählungen und Liedern von R. Reinick und Singweisen von Ferdinand Hiller. Wigand, Lipsko 1845 Digitalizovaná verze
 Düsseldorfer Lieder-Album : 6 Lieder mit Pianofortebegleitung. – Düsseldorf : Arnz, 1851. Digitalizovaná verze

Publikace
 Plaudereien mit Rossini, Kölnische Zeitung, 1855
 Aus dem Tonleben unserer Zeit, 3 svazk, 1868–1871
 Briefe an eine Unbenannte. Kolín nad Rýnem 1877
 Künstlerleben, 1880
 Erinnerungsblätter, 1884

Žáci
 Caspar Joseph Brambach (1833–1902)
 Max Bruch (1838–1920)
 Julius Buths (1851–1920)
 Engelbert Humperdinck (1854–1921)

Odkazy

Literatura
 Arthur F. Bussenius: Carl Wilhelm Taubert, Ferdinand Hiller (Die Componisten der neueren Zeit; 43). Verlag Balde, Kassel, 1857.
 Russell Martin, Beethovens Locke. Eine wahre Geschichte , Piper: 2000,  (Hiller měl údajně odstřihnout mrtvému Beethovenovi loknu vlasů.)
 Reinhold Sietz: Ferdinand Hiller und Moritz Hartmann; in: Ursula Eckart-Bäcker: Studien zur Musikgeschichte des Rheinlandes (III). FS Heinrich Hüschen zum 50. Geburtstag. Kolín: Arno Volk 1965.

Externí odkazy

 Biografie na burgmueller.com
 Díla Ferdinanda Hillera – International Music Score Library Project
 Díla Ferdinanda Hillera na klassika.info

Reference

Němečtí hudební skladatelé
Němečtí svobodní zednáři
Narození v roce 1811
Úmrtí v roce 1885
Muži
Narození ve Frankfurtu nad Mohanem
Úmrtí v Kolíně nad Rýnem
Narození 24. října
Úmrtí 11. května
Držitelé čestných doktorátů Univerzity v Bonnu


text:
Франсиско Хавьер Кальво Кесада (; род. 8 июля 1992, Сан-Хосе, Коста-Рика) — коста-риканский футболист, центральный защитник клуба «Коньяспор» и сборной Коста-Рики. Участник чемпионатов мира 2018 и 2022.

Клубная карьера

Кальво — воспитанник футбольной академии клуба «Саприсса». В 2010 году он учился в США и выступал за команду учебного заведения.

В 2011 году Франсиско вернулся на родину, где подписал контракт с клубом «Эредиано». 18 сентября в матче против «Сан-Карлос» он дебютировал за команду в Примере. 24 октября в поединке против «Белен» Кальво забил свой первый гол за «Эредиано». По окончании сезона он перешёл в «Перес-Селедон». 25 июля 2012 года в матче против родной «Саприссы» Франсиско дебютировал за новый клуб. 2 сентября во встрече против «Сан-Карлос» он забил дебютный гол за новую команду.

Зимой 2013 года Кальво перешёл в датский «Норшелланн». 4 апреля в матче против «Ольборга» он дебютировал в датской Суперлиге. Приняв участие всего в трёх матчах Франсиско вернулся на родину, став игроком «Эредиано» во второй раз. 26 августа в матче против «Сантос де Гуапилес» он дебютировал за новую команду. 12 января 2014 года в поединке против «Уругвая» Кальво забил свой первый гол за «Эредиано» после возвращения. В начале 2015 года он на правах аренды перешёл в «Сантос де Гуапилес». 18 января в матче против «Алахуэленсе» Франсиско дебютировал за новый клуб. В этом же поединке Кальво забил свой первый гол за «Сантос».

Летом того же года он перешёл в «Саприссу». 2 августа в матче против «Белена» Кальво дебютировал за новую команду. В своём первом же сезоне Франсиско помог клубу выиграть чемпионат.

27 декабря 2016 года Кальво перешёл в новообразованный клуб MLS «Миннесота Юнайтед». 3 марта 2017 года он вышел в стартовом составе «Миннесоты Юнайтед» в дебютном матче клуба в MLS, в гостевой игре против «Портленд Тимберс». 24 июня в поединке против канадского «Ванкувер Уайткэпс» Франсиско забил свой первый гол за «Миннесоту Юнайтед». Кальво был отобран для участия в Матче всех звёзд MLS 2018.

3 мая 2019 года Кальво перешёл в «Чикаго Файр» за $400 тыс. распределительных средств за два года с возможной доплатой ещё $125 тыс. в зависимости от его выступления. За «Чикаго» он дебютировал 4 мая в матче против «Лос-Анджелеса». 29 мая в матче против «Ди Си Юнайтед» он забил свой первый гол за «Чикаго Файр». По окончании сезона 2021 «Чикаго Файр» не стал продлевать контракт с Кальво.

26 января 2022 года Кальво присоединился к «Сан-Хосе Эртквейкс», подписав контракт на сезон 2022 с опцией продления на сезон 2023. За «Эртквейкс» он дебютировал 26 февраля в матче стартового тура сезона против «Нью-Йорк Ред Буллз». 5 марта в матче против «Коламбус Крю» он забил свои первые голы за «Эртквейкс», сделав дубль.

7 июля 2022 года Кальво перешёл в клуб турецкой Суперлиги «Коньяспор», подписав контракт по схеме «2+1».

Международная карьера
29 мая 2011 года в товарищеском матче против сборной Нигерии Кальво дебютировал за сборную Коста-Рики. В том же году он в составе молодёжной команды принял участие в молодёжном чемпионате мира в Колумбии. На турнире он сыграл в матчах против команд Австралии, Эквадора и Колумбии. В том же году Франсиско также попал в заявку национальной команды на участие в розыгрыше Золотого кубка КОНКАКАФ, но на турнире был запасным и на поле так и не вышел. Также Кальво выступал за сборную на Кубке Америки в Аргентине. На турнире Франсиско сыграл в трёх матчах против сборных Колумбии, Боливии и Аргентины.

В 2015 году Кальво во второй раз выступил на Золотом кубке КОНКАКАФ. На турнире он сыграл в поединках против команд Сальвадора, Канады и Мексики.

В 2016 году Кальво во второй раз попал в заявку на Кубок Америки в США. На турнире он сыграл в матчах против команд США и Колумбии.

В 2017 году Кальво стал бронзовым призёром Золотого кубка КОНКАКАФ. На турнире он сыграл в матчах против сборных Гондураса, Канады, Французской Гвианы, США и Панамы. В поединке против канадцев Франсиско забил гол.

В 2018 году Кальво принял участие в чемпионате мира в России. На турнире он сыграл в матчах против команд Сербии и Бразилии.

В 2019 году Кальво в четвёртый раз был включён в состав национальной сборной на Золотой кубок КОНКАКАФ.

В 2021 году Кальво в пятый раз был включён в состав национальной сборной на Золотой кубок КОНКАКАФ.

Кальво был включён в состав сборной на чемпионат мира 2022 в Катаре.

Голы за сборную Коста-Рики

Достижения
Командные

«Саприсса»
 Чемпион Коста-Рики: инвьерно 2015, инвьерно 2016

сборная Коста-Рики
 Обладатель Золотого кубка КОНКАКАФ: 2017

Личные
 Участник Матча всех звёзд MLS: 2018

Примечания

Ссылки

Футболисты Коста-Рики
Игроки сборной Коста-Рики по футболу (до 20 лет)
Игроки сборной Коста-Рики по футболу
Игроки ФК «Эредиано»
Игроки ФК «Мунисипаль Перес-Селедон»
Игроки ФК «Норшелланн»
Игроки ФК «Сантос де Гуапилес»
Игроки ФК «Депортиво Саприсса»
Игроки ФК «Миннесота Юнайтед»
Игроки ФК «Чикаго Файр»
Игроки ФК «Сан-Хосе Эртквейкс»
Игроки ФК «Коньяспор»


text:
È stata la prima edizione del torneo.

In finale Natela Dzalamidze / Kaja Juvan hanno sconfitto Katarzyna Piter / Mayar Sherif con il punteggio di 6-3, 6-4.

Teste di serie

  Viktória Kužmová /  Alicja Rosolska (primo turno)
  Aleksandra Krunić /  Lidzija Marozava (primo turno)

  Lara Arruabarrena /  Andreea Mitu (primo turno)
  Oksana Kalašnikova /  Tereza Mihalíková (primo turno)

Wildcard

  Ana Bogdan /  Jaqueline Cristian (quarti di finale)

<li>  Miriam Bulgaru /  Irina Fetecău (primo turno)

Tabellone

Collegamenti esterni

Winners Open 2021


text:
Samsung Galaxy M53 5G — смартфон середнього рівня, розроблений компанією Samsung Electronics. Був представлений 7 квітня 2021 року.

Дизайн
Екранзахищенний склом Corning Gorilla Glass 5. Задня панель виконана з матового пластику, а бокова частина — глянцевого.

За дизайном смартфон схожий на Samsung Galaxy M33 5G.

Знизу розміщенні роз'єм USB-C, динамік та мікрофон. Зверху розташований другий мікрофон. З лівого боку розміщений гібридний слот під 2 SIM-картки або під 1 SIM-картку і карту пам'яті формату microSD до 1 ТБ. З правого боку розміщені кнопки регулювання гучності та кнопка блокування смартфона, в яку вбудований сканер відбитків пальців.

Смартфон продається в 3 кольорах: синьому, зеленому та коричневому.

Технічні характеристики

Платформа
Смартфон отримав процесор MediaTek Dimensity 900 та графічний процесор Mali-G68 MC4.

Батарея
Батарея отримала об'єм 5000 мА·год та підтримку швидкої зарядки потужністю 25 Вт.

Камера
Смартфон отримав основну квадрокамеру 108 Мп, f/1.79 (ширококутний) з фазовим автофокусом + 8 Мп, f/2.2 (ультраширококутний) + 2 Мп, f/2.4 (макро) + 2 Мп, f/2.4 (сенсор глибини). Фронтальна камераотримала роздільність 32 Мп, діафрагму f/2.2 (ширококутний). Основна та фронтальна камери вміють записувати відео із роздільною здатністю 4K@30fps.

Екран
Екран Infity-O (круглий виріз) з вирізом по середині, Super AMOLED Plus, 6.7", FullHD+ (2400 × 1080) зі щільністю пікселів 394 ppi, співвідношенням сторін 20:9 та частотою оновлення дисплея 120 Гц.

Пам'ять
Смартфон продається в комплектаціях 6/128, 8/128 та 8/256 ГБ. В Україні доступна тільки версія 6/128 ГБ.

Програмне забезпечення
Смартфон був випущений на One UI 4.1 на базі Android 12.

Примітки

Посилання

Стільникові телефони Samsung
M53
Фаблети
Пристрої на базі Android
Мобільні телефони з кількома тиловими камерами
Мобільні телефони із записом відео в 4K
Мобільні телефони, представлені в 2022 році


text:
Legal observers are individuals, usually representatives of civilian human rights agencies, who attend public demonstrations, protests and other activities where there is a potential for conflict between the public or activists and the police, security guards, or other law enforcement personnel. The purpose of legal observers is to monitor, record, and report on any unlawful or improper behaviour. Legal or human rights observers act as an independent third party within a conflictual civil protest context, observing police behaviour in order to keep police accountable for their actions. Legal observers can write incident reports describing police violence and misbehaviour and compile reports after the event. The use of video and still cameras, incident reports and audio recorders is common.

History
It is thought that the concept of using legal observers first emerged during protests in the 1930s in the East End of London, where police agents provocateur were used during protests by the British Union of Fascists (BUF). There were large counter-protests and it was alleged that the police sided with the BUF. Another case of legal observing was that carried out by the Black Panthers in the United States.

Legal observers were used by Liberty (then known as the National Council for Civil Liberties) in Wapping, London, during the mid-1980s. The Wapping demonstration was in response to large protests by labour unions against the industrial relations policies of media magnate Rupert Murdoch.

In the United States, the National Lawyers Guild (NLG) holds registered trademarks for the words "legal observer" alone, as well as the words "legal observer" on a green background. The National Lawyers Guild Legal Observer certification program was established in 1968 in New York City in response to protests at Columbia University and citywide antiwar and civil rights demonstrations. That same year, guild students organized for the defense of people swept up in mass arrests at the Democratic National Convention in Chicago. The NLG Legal Observer certification program requires legal observers to take a training course and is part of a comprehensive system of legal support designed to enable people to express their political views as fully as possible without unconstitutional disruption or interference by the police and with the fewest possible consequences from the criminal justice system. Legal observers are trained and directed by National Lawyer Guild attorneys. The presence of legal observers may serve as a deterrent to unconstitutional behavior by law enforcement during a demonstration.

NLG worked with the Bureau des Avocats Internationaux, the Institute for Justice & Democracy in Haiti, and the International Association of Democratic Lawyers to debut legal observers in Haiti during May Day protests of 2018.

In other countries, legal observers are associated with such groups as Liberty (UK), Green and Black Cross (UK), the Scottish Community & Activist Legal Project (SCALP) (Scotland), and others. In Australia in the 1970s, priests acted as legal observers during the large Moratorium Marches against the Vietnam War. In September 2000, Pt'chang Nonviolent Community Safety Group organised a large legal observer team for the S11 protest against the World Economic Forum in Melbourne. A decade later, during the Occupy movement, an ongoing group of legal observer teams was established, that would go on to be called Melbourne Activist Legal Support, observing actions throughout Melbourne. In Sydney, the Legal Observers Project, formally based at the Community Law Centre at the University of Technology, Sydney, and renamed Human Rights Monitors, was established in April 2001. This group reformed as Sydney Copwatch in 2009. Human rights organizations such as Amnesty International sometimes dispatch human rights observers who serve similar roles to legal observers.

See also
 Copwatch
 Election monitoring
 Police accountability
 Pressure groups in the United Kingdom
 Witness (organization)

References

Civil rights and liberties
Law enforcement
Protests


text:
The Audi Cup is a biennial two-day pre-season friendly football tournament that features four teams, hosted by the German club Bayern Munich, and is staged at the Allianz Arena in Munich, Germany. It is held on odd years since 2009, opposite the FIFA World Cup and UEFA Euro, before the start of the Bundesliga season as well.

History
The first Audi Cup in 2009 was organised and promoted by car manufacturer Audi AG to celebrate their 100th year of trading, and was won by hosts Bayern Munich. It was held in place of the Franz Beckenbauer Cup, which took place in 2007, 2008 and 2010. The second Audi Cup took place in 2011 and was won by Barcelona of Spain. Bayern Munich won the next two Audi Cups, beating Manchester City 2–1 in the 2013 final and Real Madrid 1–0 in 2015. Atlético Madrid claimed the title in 2017 with a victory on penalties after a 1–1 draw with Liverpool, before Tottenham Hotspur also required penalties against Bayern Munich to win their first Audi Cup in 2019.

From 2016 to 2018, as part of the International Champions Cup, two of Bayern Munich's matches each year were also called the Audi Football Summit. The matches were:

Editions

Performance by team
The Audi Cup is hosted by Bayern Munich, who have participated in the competition all six times, and excluding them, Milan has participated in the most Audi Cup tournaments, with four. Barcelona were invited in 2011 and won the cup in their only participation, as did Atlético Madrid in their sole outing in 2017.

Performance by country

Top goalscorers

See also
Uli Hoeneß Cup

External links

2009 establishments in Germany
Audi
FC Bayern Munich
German football friendly trophies
Recurring sporting events established in 2009


text:
Pocałunek – akt polegający na kontakcie ust z ciałem (zwykle ustami) innej osoby lub przedmiotem

Tytuły filmów
 Pocałunek – film z 1896 roku
 Pocałunek – film z 1929 roku
 Pocałunek – film z 1988 roku

Inne
 Pocałunek – obraz Gustava Klimta
 Pocałunek – rzeźba Augusta Rodina
 Pocałunek – obraz z 1859 włoskiego malarza Francesco Hayeza

Zobacz też
 Wszystkie strony zaczynające się od słowa "pocałunek"
 Kiss


text:
Stronger or The Stronger may refer to:

Music

Albums
Stronger (Agnes album), 2006
Stronger (Carlene Carter album) or the title song, 2008
Stronger (Cliff Richard album), 1989
Stronger (Dead by April album) or the title song (see below), 2011
Stronger (Fantan Mojah album), or the title song, 2008
Stronger (Hanna Pakarinen album), 2005
Stronger (Kate Earl album) or the title song, 2012
Stronger (Kate Ryan album), 2004
Stronger (Kelly Clarkson album) or the title song (see below), 2011
Stronger (Kristine W album) or the title song, 2000
Stronger (Myron Butler & Levi album) or the title song, 2007
Stronger (Natalie Grant album), 2001
Stronger (Sanna Nielsen album), 2008
Stronger (Sara Evans album), 2011
 Stronger (Tank album) or the title song, 2014
Stronger with Each Tear (working title:  Stronger), by Mary J. Blige, or the title song (see below), 2009
Stronger, by Jan Werner Danielsen, 2006

Songs
 "Stronger" (Ai song), 2010
 "Stronger" (Britney Spears song), 2000
 "Stronger" (Clean Bandit song), 2015
 "Stronger" (Gary Barlow song), 1999
 "Stronger" (Kanye West song), 2007
 "Stronger" (Mandisa song), 2011
 "Stronger" (Mary J. Blige song), 2009
 "Stronger" (Sam Feldt song), 2021
 "Stronger" (Sugababes song), 2002
 "Stronger (What Doesn't Kill You)", by Kelly Clarkson, 2012
 "Stronger", by Arty from Glorious, 2015
 "Stronger", by Boyzone from Brother, 2010
 "Stronger", by Danzel, 2015
 "Stronger", by Exo from Ex'Act, 2016
 "Stronger", by Dead by April from Dead by April, 2009
 "Stronger", by Hillsong Church from This Is Our God, 2008
 "Stronger", by Inez, 2006
 "Stronger", by Jennette McCurdy from Not That Far Away, 2010
 "Stronger", by Lamb from Between Darkness and Wonder, 2003
 "Stronger", by Mavis Staples from We Get By, 2019
 "Stronger", by Megan McKenna, 2019
 "Stronger", by NCT Dream from We Boom, 2019
 "Stronger", by Slapshock from Cariño Brutal, 2009
 "Stronger", by Taxiride from Garage Mahal, 2002
 "Stronger", by Through Fire, 2016
 "Stronger", by Trust Company from True Parallels, 2005
 "Stronger", by Twice from &Twice, 2019
 "Stronger", by Will Young from Friday's Child, 2003
 "Stronger", by WJSN from Sequence, 2022

Theatre and film
 The Stronger, an 1889 play by August Strindberg
 The Stronger (opera), a 1952 opera by Hugo Weisgall, based on the play
 Stronger, a film shown at the 2004 Toronto International Film Festival
 Stronger, a 2011 American short film featuring Darryl Stephens
 Stronger (film), a 2017 American film directed by David Gordon Green
 The Stronger, a 2007 short film directed by Lia Williams

Literature
Stronger, an unpublished autobiography by Jamelia

See also
"Harder, Better, Faster, Stronger", a song by Daft Punk, sampled in the Kanye West song "Stronger"
Kamen Rider Stronger, a Japanese television series
Strong (disambiguation)
Strength (disambiguation)


text:
ИнтернетУрок (также InternetUrok) — российская платформа для школьного онлайн-образования, библиотека видеоуроков по основным предметам школьной программы, частная онлайн-школа с 1 по 11 классы. Основана в 2009 году.

Описание
Компания, создавшая портал ИнтернетУрок, была основана в 2009 году и с 2019 года является резидентом Инновационного центра «Сколково». В 2021 году библиотека портала насчитывает более 5000 видеоуроков. Видеоуроки снабжены анимацией, иллюстрациями, ссылками на тематические ресурсы, конспектами, тестами для самопроверки, интерактивными тренажерами. Платформа портала обеспечивает обратную связь с обучающимися — возможность задать вопрос учителю. Материалы постоянно обновляются и пополняются, ресурс свободен от рекламы.

Большая часть материалов портала находится в открытом доступе, а русский язык, математика, алгебра, геометрия, физика и химия — по абонементу.

На базе портала с видеоуроками работает Домашняя школа «ИнтернетУрок» — онлайн-школа с 1 по 11 классы. Обучение проходит в одном из трех форматов на выбор (по мере возрастания возможностей):

 экспресс — ученикам доступна библиотека видеоуроков, выстроенная в соответствии с ФГОС РФ программа обучения, видеозаписи консультаций;
 с учителем — домашние задания с проверкой учителями и оценками, общение с педагогами в чате;
 с зачислением — зачисление в школу-партнер и получение аттестата государственного образца.

Также с 2017 работает отдел персональных наставников, которые помогают ученикам и их родителей в решении учебных и административных вопросов.

Показатели:
Количество зарегистрированных пользователей платформы — 4 миллиона человек в России и за рубежом (август 2021).
Количество учеников —  в различных регионах России и за рубежом (2021).
РБК, рейтинг крупнейших российских платформ онлайн-образования за 2018—2019 годы — 13 позиция. 16 место среди крупнейших EdTech-компаний за 2019 год.
РБК, рейтинг крупнейших российских платформ онлайн-образования за I квартал 2020 года — 12 позиция.
Присутствие в агрегаторе Google News —	более 10 тыс.
Количество материалов библиотеки видеоуроков (2021):

 видеоуроки — более 5000;
 конспекты — более 4300;
 тесты и тренажеры — более 14500.

История
Портал ИнтернетУрок был основан в 2009 году М. И. Лазаревым, когда началась работа над библиотекой видеоуроков для школьников. К созданию видеоматериалов привлекались учителя и методисты Москвы и Санкт-Петербурга. В сентябре 2014 года заработала онлайн-школа «ИнтернетУрок» с 5 по 11 классы, в 2015 году была добавлена начальная школа с 1 по 4 классы.

В 2016 году «ИнтернетУрок» выиграл на фестивале «Семейное образование» в номинациях «Лучшая виртуальная школа», «Обучающий сайт года», в 2018 году — в номинации «Лучшая виртуальная школа».

В 2017 году в образовательный процесс онлайн-школы «ИнтернетУрок» была внедрена система электронного тестирования и генерации заданий «ЯКласс», компании-резидента «Сколково». Также часть контента библиотеки видеоуроков стала доступна по абонементу.

В 2018 и в 2019 годах ИнтернетУрок вошел в рейтинги РБК: «35 крупнейших EdTech-компаний России» и рейтинг крупнейших российских платформ онлайн-образования по итогам 2019 года.

Осенью 2019 года ИнтернетУрок стал резидентом Инновационного центра «Сколково».

В марте 2020 года Министерство просвещения инициировало создание ресурса по дистанционному образованию для учителей с видеокурсами по организации онлайн-уроков. Организатором ресурса выступила некоммерческая организация — союз «Профессионалы в сфере образовательных инноваций», а в число создателей курсов для преподавателей вошел ИнтернетУрок наряду с другими образовательными платформами, включая Учи.ру, Тотальный диктант, Яндекс.Учебник, Skyeng и другие.

В связи с введением ограничительных мер и режима самоизоляции по России, весной 2020 года школы вынужденно перешли на дистанционное обучение. ИнтернетУрок был в числе образовательных платформ, которые активно использовались учителями и школьниками во многих регионах. Министерство просвещения РФ рекомендовало школам пользоваться онлайн-ресурсами для обеспечения дистанционного обучения, включая ИнтернетУрок и другие платформы.

В апреле 2020 года Минкомсвязи РФ включило ИнтернетУрок в перечень социально значимых сайтов и онлайн-сервисов, созданный в целях «информационной поддержки граждан в условиях распространения новой коронавирусной инфекции».

На май 2021 года ИнтернетУрок занимает 14 место в рейтинге российских компаний EdTech по выручке от РБК Тренды и Smart Ranking.

Количество учеников на конец учебного года:

 Весна 2017: 900;
 Весна 2018: 3100;
 Весна 2019: 7000;
 Весна 2020: 14 000;
Весна 2021: 17 500.

География:

 2015-2016: ученики из 26 стран мира, включая США, Канаду, Казахстан, Турцию, Камбоджу, Колумбию, Испанию, Францию, Израиль, ЮАР, Японию и другие.
 2017-2018: ученики из 63 стран мира. В десятку стран с наибольшим количеством учеников вошли Россия, Казахстан, Турция, США, ОАЭ, Китай, Таиланд, Южная Корея, Израиль, Канада
 2018: ученики из 82 стран.
 2019-2020: более 90 стран.
2021: 97 стран.

Основатель проекта

Михаил Иванович Лазарев (3 июля 1946 — 20 мая 2021) — предприниматель, изобретатель, просветитель, эссеист, основатель образовательного проекта ИнтернетУрок, фармацевтической компании Аквион, научно-популярного фестиваля Geek Picnic и галереи «Milli.Art».

Родился 3 июля 1946 года в Омске. Окончил факультет аэрофизики и космических исследований Московского физико-технического института (1964—1970). Кандидат физико-математических наук. Автор научных трудов и патентов на изобретения. Занимался предпринимательством в области высоких технологий (с 1989). Основал фармацевтическую компанию «Аквион» (2002) и брэнда витаминов «Алфавит». Соавтор патентов, на основании которых созданы препараты «Алфавит» и «Кудесан». Основал школьный образовательный проект InternetUrok.ru (2010).

Примечания

Литература

Ссылки

Видеохостинг
Образовательные сайты
Школьное образование


text:
The First Security Bank Building in Salt Lake City, Utah, is a 12-story International Style commercial structure built in 1954. The building was designed by Wenceslao Sarmiento in consultation with W.G. Knoebel, chief designer for the Bank Building & Equipment Corporation of America, and local supervising architect Slack Winburn. It was listed on the National Register of Historic Places in 2005. Constructed for the First Security Corporation, the building was the first skyscraper built in Salt Lake City after the Great Depression. It was rehabilitated in 2004.

The First Security Bank Building has been compared with the United Nations Building, the Lever House, and the PSFS Building because of its glass curtain and cubic shapes, asymmetrical composition, and lack of ornament.

References

External links

National Register of Historic Places in Salt Lake City
Bank buildings on the National Register of Historic Places in Utah
International style architecture in Utah
Buildings and structures completed in 1954
1954 establishments in Utah


text:
Santa Brigida kan syfta på:

Geografi

Brasilien

 Santa Brígida (kommun), Bahia,

Italien

 Santa Brigida, Lombardiet, kommun, Lombardiet, Provincia di Bergamo,

Mexiko

 Santa Brígida (ort i Mexiko, Coahuila), San Pedro,
 Santa Brígida (ort i Mexiko, San Luis Potosí), Matehuala,

Spanien

 Santa Brígida (kommun), Kanarieöarna, Provincia de Las Palmas,
 Santa Brígida (kommunhuvudort), Kanarieöarna, Provincia de Las Palmas,

Robotskapade Brasilienförgreningar
Robotskapade Italienförgreningar
Robotskapade Mexikoförgreningar
Robotskapade Spanienförgreningar


text:
Raziye Hatun, död 1597, var en osmansk hovfunktionär, anställd hos sultan Murad III.

Hon beskrivs som en av sultanens gunstlingar tillsammans med Canfeda Hatun och Hubbi Hatun , och som en av rikets mäktigaste kvinnor vid sidan av sultanens mor Nurbanu Sultan och syster Ismihan Sultan.

Källor

Kvinnor
Födda 1500-talet
Avlidna 1597
Osmanska slavar
Personer i Osmanska riket under 1500-talet
Gunstlingar
Hovdamer


text:
La saison 1966-1967 est la  du championnat de France de hockey sur glace.

Bilan
 de champion de France pour le Chamonix Hockey Club.

Saison du championnat de France de hockey sur glace
Ligue Magnus
Ligue Magnus


text:
Gustaf Adolf Wanner (* 31. Januar 1911 in Beggingen; † 14. September 1984) war ein Schweizer Historiker und Journalist.

Leben

Wanner promovierte zum Dr. phil. und arbeitete von 1935 bis 1945 und von 1962 bis 1976 als Stadtredaktor bei den Basler Nachrichten. Ab 1976 schrieb er bis zu seinem Tod für die Basler Zeitung, die aus der Fusion der Basler Nachrichten mit der National-Zeitung hervorgegangen war. Daneben veröffentlichte er mehrere Bücher zur Basler Geschichte, darunter eine Biografie über Christoph Merian. Wanner, auch G.A.W. genannt, galt als «grosser Kenner» sowie als «populärster Chronist» der Stadt Basel. Beachtung wurde namentlich seinen in der Tagespresse veröffentlichten Geschichten von Altstadthäusern und zu Denkmälern zuteil, die auszugsweise  auch in Buchform erschienen sind.

Von 1949 bis 1958 war Wanner Konsul Dänemarks und Schwedens in Basel. Finnland vertrat er als Konsul von 1965 bis zu seinem Tod. 1977 zeichnete ihn die Basler Johann-Wolfgang-von-Goethe-Stiftung mit dem Oberrheinischen Kulturpreis aus.

Schriften (Auswahl)
 Geschichte des Dorfes Beggingen. Ein Beitrag zur Geschichte des Wandels ländlicher Besitzverhältnisse, Basel 1939 (Dissertation)
 Christoph Merian.1800–1858, Basel 1958
 Die Basler Handels-Gesellschaft AG. 1859–1959, Basel 1959
 Hundertfünfzig Jahre Danzas 1815–1965, Basel 1965. (mit Nicolas Passavant)
 Rund um Basels Denkmäler, Basel 1975
 Zunftkraft und Zunftstolz. 750 Jahre Basler Zünfte und Gesellschaften, Basel 1976
 Berühmte Gäste in Basel, Basel 1981
 Die Holzach. Geschichte einer alten Schweizer Familie, Basel, Frankfurt a. M. 1982.
 Häuser – Menschen – Schicksale, 3 Bände, Basel 1985–1988

Literatur
 Helen Liebendörfer. Spaziergang zu berühmten Gästen in Basel: Mit Gustaf Adolf Wanner durch die Stadt. Basel: Reinhardt. ISBN 978-3-7245-1704-7

Weblinks

 Eintrag bei altbasel.ch

Einzelnachweise

Historiker
Konsul
Person (Basel)
Träger des Ordens des Löwen von Finnland
Träger des Ordre des Palmes Académiques (Offizier)
Träger des französischen Nationalverdienstordens (Ritter)
Schweizer
Geboren 1911
Gestorben 1984
Mann


text:
Laura Sumner (5 September 1921–18 June 1993) was an American classical numismatist and poet, who was a professor at the University of Mary Washington.

Biography
Laura Bennett Voelkel was born on 5 September 1921 in Brooklyn to John and Laura Bennett Voelkel. She studied for her undergraduate degree at Vassar College and graduated in 1942. She then studied for her MA at Johns Hopkins University, graduating in 1943. Sumner continued to study there for her PhD, which she was awarded in 1945 for a thesis entitled "The Coin Types of the Emperor Domitian".

In 1945 Sumner was appointed as Assistant Professor of History of Art at Wesleyan College in Georgia, where she taught for two years. In 1947 she was appointed Assistant Professor at Mary Washington College, where she was to teach for the subsequent thirty-two years. Sumner was dedicated to teaching and pedagogy, with many students remembering her with enthusiasm. This meant that she did not publish widely. However she did work on both the excavations in 1963 and the subsequent catalogue of the coins from Kenchreai. She was passionate about the ability that numismatics had to "make the past come alive for students". Other publications included a commentary on the Lusiads. She was also involved with Mary Washington's archaeology society.

Sumner also held multiple Visiting Fellowships at universities in the USA, including: University of Wisconsin, University of Iowa, Humanities Institute, Fairfax.

Awards and fellowships
 Overseas Fellow of the Royal Numismatic Society. She was first elected in 1945.
 President (1970–71), Vice-President (1958-60) - Southern Section of the Classical Association of the Middle West and South.

Personal life
In addition to her classical scholarship, Sumner also wrote and published poetry. She married Raiford Eve Sumner on 20 December 1953. She died on 18 June 1993 in Fredericksburg, Virginia.

References

1921 births
1993 deaths
Women numismatists
American classical scholars
University of Mary Washington faculty
Vassar College alumni
American women poets
American numismatists
People from Brooklyn
Johns Hopkins University alumni
20th-century American women
20th-century American people
American women academics


text:
Pisania is a genus of marine whelk in the family Pisaniidae.  Some species prey on barnacles.

Species
According to the World Register of Marine Species (WoRMS) species with accepted names within the genus Pisania include:
 Pisania angusta Smith, 1899
 Pisania bilirata (Reeve, 1846)
 Pisania costata Thiele, 1925
 Pisania decollata (Sowerby I, 1833)
 Pisania fasciculata (Reeve, 1846)
 Pisania gracilis (Sowerby, 1859)
 Pisania hedleyi (Iredale, 1912)
 Pisania hermannseni A. Adams, 1855
 Pisania ignea (Gmelin, 1790)
 Pisania jenningsi (Cernohorsky, 1966)
 Pisania lirocincta G.B. Sowerby III, 1910
 Pisania luctuosa Tapparone-Canefri, 1880
 † Pisania magna Foresti, 1868
 † Pisania mariavictoriae Brunetti & Della Bella, 2016
 † Pisania plioangustata Sacco, 1904
 Pisania pusio (Linnaeus, 1758)
 Pisania rosadoi Bozzetti & Ferrario, 2005
 Pisania scholvieni Rolle, 1892
 Pisania solomonensis E.A.Smith, 1876
 Pisania striata (Gmelin, 1791)
 Pisania sugimotoi (Habe, 1968)
 † Pisania transsylvanica (Hoernes & Auinger, 1884)
 Pisania tritonoides (Reeve, 1846)
 'Pisania unicolor (Angas, 1876)

Taxon inquirendum
 Pisania amphodon van Martens, 1880
 Pisania strigata Pease, 1863

The Shell-bearing Mollusca database also adds the following names
 Pisania australis W. H. Pease, 1871 Australia
 Pisania brevialaxe T. Kuroda & T. Habe, 1961 Australia
 Pisania clathrata Dautzenberg & Fischer, 1906 Morocco
 Pisania grimaldii Ph. Dautzenberg, 1889 Australia

 Synonymized species
 Pisania aequilirata Carpenter, 1857: synonym of Pusio elegans (Gray in Griffith & Pidgeon, 1833)
 Pisania auritula Link, 1807 East America : synonym of Gemophos auritulus (Link, 1807)
 † Pisania baetica Lozano-Francisco & Vera-Peláez, 2006 : synonym of † Pisania magna Foresti, 1868
 Pisania bednalli G. B. Sowerby III, 1895: synonym of Pollia bednalli (G. B. Sowerby III, 1895) (original combination)
 Pisania bernardoi Costa & dos Santos Gomes, 1998: synonym of Dianthiphos bernardoi (Costa & Gomes, 1998)
 Pisania billeheusti Petit, 1946 Hawaiian Islands: synonym of Prodotia iostoma (Gray, 1834)
 Pisania cingulata (Reeve, 1846): synonym of Japeuthria cingulata (Reeve, 1846)
 Pisania cingulatum(sic): synonym of Japeuthria cingulata (Reeve, 1846)
 Pisania crenilabrum A. Adams, 1855: synonym of Pisania fasciculata (Reeve, 1846)
 Pisania crocata (Reeve, 1846): synonym of Prodotia crocata (Reeve, 1846)
 Pisania dorbignyi Payraudeau, 1826: synonym of Pollia dorbignyi (Payraudeau, 1826): synonym of Aplus dorbignyi (Payraudeau, 1826)
 Pisania englerti Hertlein, 1960: synonym of Caducifer englerti (Hertlein, 1960)
 Pisania ferrea (L. A. Reeve, 1847) Indo-Pacific: synonym of Japeuthria ferrea (Reeve, 1847)
 Pisania flavescens Hutton, 1884: synonym of Buccinulum vittatum vittatum (Quoy & Gaimard, 1833) represented as Buccinulum vittatum (Quoy & Gaimard, 1833)
 Pisania fortis Carpenter, 1866: synonym of †Pusio fortis (Carpenter, 1866)  (original combination)
 Pisania gaskelli Melvill, 1891 : synonym of Orania gaskelli (Melvill, 1891)
 Pisania gracilis (Reeve, 1846): synonym of Prodotia lannumi (Schwengel, 1950)
 Pisania janeirensis (Philippi, 1849): synonym of Pisania pusio (Linnaeus, 1758)
 Pisania karinae (Nowell-Usticke, 1959): synonym of Hesperisternia karinae (Nowell-Usticke, 1959)
 Pisania laevigata Bivona-Bernardi, 1832: synonym of Mitrella scripta (Linnaeus, 1758)
 Pisania maculosa (Lamarck, 1822): synonym of Pisania striata (Gmelin, 1791)
 † Pisania media Hutton, 1885 : synonym of † Buccinulum medium (Hutton, 1885)
 Pisania mollis A. A. Gould, 1860 Indo-Pacific: synonym of Pollia mollis (Gould, 1860) (original combination)
 Pisania montrouzieri Crosse, 1862: synonym of Pisania fasciculata (Reeve, 1846)
 Pisania naevosa Martens, 1880: synonym of Prodotia naevosa (Martens, 1880) (original combination); synonym of Sinetectula naevosa (E. von Martens, 1880) (original combination)
 Pisania nodulosa Bivona Ant., 1832: synonym of Pollia dorbignyi (Payraudeau, 1826)
 Pisania orbignyi [sic]: synonym of Aplus dorbignyi (Payraudeau, 1826) (incorrect subsequent spelling of dorbignyi (Payraudeau, 1826))
 † Pisania plioalboranensis Lozano-Francisco & Vera-Peláez, 2006 : synonym of † Pisania plioangustata Sacco, 1904
 Pisania reticulata A. Adams, 1855: synonym of Cumia mestayerae (Iredale, 1915) (invalid: secondary homonym of Colubraria or Cumia reticulata (Blainville, 1829); Fusus mestayerae is a replacement name)
 Pisania rubiginosa Reeve, 1846: synonym of Pollia rubiginosa (Reeve, 1846)
 Pisania schoutanica May, 1910  synonym of Fusus schoutanicus (May, 1910)
 Pisania striatula Bivona-Bernardi, 1832: synonym of Pisania striata (Gmelin, 1791)
 Pisania tinctus (T. A. Conrad, 1846) East America: synonym of Gemophos tinctus (Conrad, 1846)÷
 Pisania townsendi Melvill, 1918: synonym of Prodotia townsendi (Melvill, 1918)
 Pisania truncatus Hinds, 1844: synonym of Caducifer truncatus (Hinds, 1844)

References

 Gofas, S.; Le Renard, J.; Bouchet, P. (2001). Mollusca, in: Costello, M.J. et al. (Ed.) (2001). European register of marine species: a check-list of the marine species in Europe and a bibliography of guides to their identification. Collection Patrimoines Naturels, 50: pp. 180–213

External links
  Bivona-Bernardi Ant. 1832. Caratteri d'un nuovo genere di conchiglie della famiglia delle Columellarie del Signor de Lamarck. Effemeride Scientifiche e Letterarie per la Sicilia 2(1): 8-13
 Iredale, T. (1912). New generic names and new species of marine Mollusca. Proceedings of the Malacological Society of London. 10(3): 217-228, pl. 9
  Cernohorsky, W. O. (1966). A new genus and species of Buccinidae from the Fiji Islands (Mollusca: Gastropoda). The Veliger. 9(2): 229-232
 Dall, W. H. (1904). An historical and systematic review of the frogshells and tritons. Smithsonian Miscellaneous Collections. 47: 114-144

Pisaniidae


text:
Le Pico el Águila est un sommet montagneux de la sierra de la Culata, situé dans l'État de Mérida au Venezuela. Avec  d'altitude, il est l'un des plus hauts sommets du pays.

Sommet au Venezuela
Sommet des Andes
État de Mérida


text:
Tehueco, ratoborno indijansko pleme iz skupine Cahita, koje je po Hodgeu živjelo na rijeci rio Fuerte u meksičkoj državi Sinaloa. Swanton ih na svojem popisu pogrešno locira na Río Oteros u državi Chihuahua. Imali su nekoliko sela: Biara, Charac, Hichucio, Matapan, Sibirijoa i Tehueco. Jezično su pripadali skupini Taracahitian, porodica Juto-Asteci. Nestali su. Godine 1599. kapetan Diego de Hurdaide utemeljuje grad San Felipe y Santiago, današnja Sinaloa, nakon čega poduzima vojne akcije u pokoravanju ratobornih plemena Cinaloa, Tehueco, Zuaque, i Ahome. Portugalski svećenik Pedro Mendes iz Villavigose ranih tridesetih godina 17. stoljeća dolazi među Tehuece, Sisibotare i druga plemena gdje od 1633. pa narednih četiri godine živi među njima i radi na njihovom pokrštavanju. Nestali su.

Izvori

Taracahitian
Meksički Indijanci, Sinaloa
indijanska plemena


text:
Braulio Maldonado Sández (San José del Cabo, territorio de Baja California —actual estado de Baja California Sur—, México. 1903 - 1990) fue un político mexicano, elegido  primer gobernador constitucional del estado de Baja California.

Carrera política
Fue licenciado en derecho por la Universidad Nacional de México —actual Universidad Nacional Autónoma de México—. Fue diputado federal por el Territorio Sur de Baja California de 1946 a 1949 y por el Territorio Norte de Baja California de 1952 a 1953.

Fue candidato a la gubernatura de Baja California por el partido revolucionario institucional en 1953, siendo electo y tomando posesión el 1 de diciembre del mismo año, convirtiéndose en el primer gobernador constitucional del estado. Durante su mandato se creó la constitución, el escudo y el himno de Baja California.

Su gestión como gobernador se orientó por su ideología cardenista y revolucionaria, lo que le llevó a apoyar movilizaciones de campesinos en la toma de tierras en los valles de Mexicali y Guadalupe —siempre y cuando no afectaran los ranchos propiedad del gobernador—, y a ganarse la desconfianza de los empresarios.

Sobre su gobierno, Milton Castellanos Everardo recuerda:

…Braulio Maldonado era un gobernador que había afectado muchos intereses, alentando la invasión de terrenos y, justa o injustamente, se acusaba a su régimen del asesinato del periodista Acosta Meza, así como también del de un impresor de Mexicali; del incendio de la casa de la familia Marín en los terrenos de los bajos del Río Tijuana por negarse a abandonar los mismos; al personal que cuidaba la seguridad del gobernador bautizados como "Los Chemitas", se les señalaba como responsables de muchos atropellos e ilícitos que propiciaban un ambiente de inseguridad en todo el estado.

Tras finalizar su gubernatura, fundó el Frente Popular Electoral, organización de ideología socialista, crítica del gobierno mexicano. En 1961, según el historiador Pedro Ángel Palou García, fue encarcelado acusado de organizar un supuesto golpe de Estado contra el presidente Adolfo López Mateos en complicidad del expresidente Lázaro Cárdenas del Río y Fidel Castro. Falleció en 1990.

Véase también
 Elecciones estatales de Baja California de 1953.
 Gobernantes de Baja California.

Referencias

Enlaces externos
 "Braulio Maldonado", en Diccionario Enciclopédico de Baja California.

Nacidos en San José del Cabo
Políticos de Baja California
Gobernadores de Baja California
Miembros del PRI de Baja California
Alumnado de la Facultad de Derecho de la Universidad Nacional Autónoma de México
Presidentes de la Cámara de Diputados (México)


text:
Esko Seppänen este un om politic finlandez de stângă, membru al Parlamentului European în perioada 1996-2009 din partea Finlandei.

Europarlamentari pentru Finlanda 1999-2004
Europarlamentari pentru Finlanda 2004-2009
Oameni în viață


text:
La Coke Zero Sugar 400 è una gara automobilistica di 160 giri, per un totale di 400 miglia (640 km), della NASCAR Sprint Cup Series che si tiene il primo sabato sera di luglio, di solito nel weekend del Giorno dell'Indipendenza, sulla Daytona International Speedway. Sin dal 2008 è in vigore un contratto col quale la Coca-Cola è il fornitore ufficiale di bibite nelle strutture della International Speedway Corporation.

La gara, inizialmente, si svolgeva nelle ore diurne (tra le 10 o le 11 ora locale per evitare le temperature alte e il clima estremo pomeridiano estivo della Florida) ma, dopo che il Daytona International Speedway ha deciso di impiantare l'impianto luminoso, la NASCAR ha deciso di far svolgere la gara in notturna.
La prima edizione che si svolse in notturna fu quella del 1998 ma fu posticipata a causa degli incendi nella zona intorno al circuito.

Televisione
La gara è trasmessa negli USA dall'emittente TNT.

Edizioni

Note
 Gare prolungate a causa della bandiera green-white-checker finish: 2008, 2010–11, 2013, 2015–18, 2020–21.
 1996, 2014 e 2019: Gare accorciate a causa della pioggia.
 1998: Posticipato al 17 ottobre a causa del tempo.
 2004–05 e 2010: Gare rinviate lo stesso giorno a causa della pioggia; si è svolto sabato e si è concluso dopo la mezzanotte di domenica.
 2014, 2019 e 2022: Gara rinviata da sabato sera a domenica a causa della pioggia
 2015:''' Spostato da sabato a domenica dall'emittente ospitante NBC, rinviato lo stesso giorno a causa della pioggia e terminato dopo la mezzanotte di lunedì.

Piloti plurivincitori

Team plurivincitori

Costruttori plurivincitori

Voci correlate
 Daytona 500

Collegamenti esterni

NASCAR
Competizioni sportive a Daytona Beach


text:
Хосе Патіньйо-і-Росалес (; 11 квітня 1666 — 3 листопада 1736) — іспанський державний діяч, державний секретар країни від 1734 до 1736 року.

Життєпис
Члени родини Патіньйо беззаперечно підтримували Бурбонів під час війни за іспанську спадщину. У той період Хосе Патіньйо був інтендантом Естремадури, а потім — Каталонії (1711—1718). 1717 року він також отримав пост інтенданта військово-морських сил, які щойно було переформовано за французьким зразком. Його завзятість і наполегливість в роботі сприяли тому, що Патіньйо помітили впливові особи при іспанському дворі.

Після відставки авантюриста Хуана Гільєрмо Ріпперди з посади глави уряду Патіньйо отримав пости міністра флоту, колоній та закордонних справ. Трохи згодом він отримав ще й портфель міністра оборони. Від 13 травня 1726 року фактично очолював уряд. За часів свого прем'єрства він проводив складні перемовини з англійцями щодо економічної та колоніальної діяльності в Америці. Після його смерті 1739 року спалахнула «війна за вухо Дженкінса».

Також 1735 року за ініціативи Патіньйо було розпочато війну з Португалією за повернення Східної смуги в Південній Америці.

Примітки

Джерела

Прем'єр-міністри Іспанії


text:
Lew Makow (ur. 1830, zm. 27 lutego 1883) – rosyjski działacz państwowy.

Wykształcenie uzyskał w korpusie paziów (ukończył go w 1849). Następnie służył w oddziale ułanów. W latach 60. XIX w. przeszedł do pracy w administracji państwowej, pracował pod nadzorem generał-gubernatora wileńskiego Michaiła Murawjowa. Na początku kolejnej dekady stanął na czele kancelarii ministra spraw wewnętrznych Aleksandra Timaszewa. W 1876 został zastępcą ministra spraw wewnętrznych, w 1879 objął kierownictwo w resorcie.

Będąc przekonanym konserwatystą, jako minister spraw wewnętrznych wydał apel do całego społeczeństwa, by wspierało rząd w zwalczaniu organizacji rewolucyjnych. W 1879 powołał urzędy tymczasowych generał-gubernatorów Petersburga, Odessy i Charkowa. Wskazani na te stanowiska Josif Hurko, Michaił Łoris-Mielikow i Edward Totleben otrzymali nadzwyczaj szerokie prerogatywy: prawo aresztowania, kierowania przed sąd wojskowy i deportowania każdego podejrzanego oraz dowolnego zawieszania druku czasopism. W 1880 Makow powołał do życia Najwyższą Komisję Zarządzającą do Spraw Zachowania Ładu Państwowego, na czele której stanął Łoris-Mielikow. W sierpniu tego samego roku Łoris-Mielikow przejął po Makowie resort spraw wewnętrznych i został pierwszym ministrem poczt i telegrafów, jak również stanął na czele departamentu spraw duchownych wyznań zagranicznych. W 1881 obydwie te jednostki zostały podporządkowane ministerstwu spraw wewnętrznych, a Makow wszedł do Rady Państwa. W 1883 został mianowany przewodniczącym komisji ds. przeglądu praw dotyczących Żydów, jednak de facto nie objął obowiązków, bowiem w tym samym roku popełnił samobójstwo, gdy wyszły na jaw nadużycia, jakie wcześniej popełnił.

Przypisy

Ministrowie spraw wewnętrznych Imperium Rosyjskiego
Urodzeni w 1830
Zmarli w 1883
Członkowie Rady Państwa Imperium Rosyjskiego


text:
Stork bezeichnet:

 Stork, ein Ortsteil der hessischen Gemeinde Flieden
 Stork (Wetter), ein Landschaftsstück in Wetter (Ruhr)
 Stork (Unternehmen), ein niederländisches Maschinen- und Anlagenbauunternehmen
 HMS Stork, ein Schiffsname der Royal Navy
 Tramplin Stork, eine Gruppe von Skiflugschanzen in Russland
 Stork (Pipeline), eine Erdgaspipeline zwischen Polen und Tschechien
 Stork (Satelliten), eine Serie polnischer Erdbeobachtungssatelliten
 Eisenhandlung Stork & Droop, siehe Schwemann & Stücke
 in verschiedenen Sprachen die Vogelfamilie der Störche
 Stork Ridge, Gebirgskamm auf der Adelaide-Insel, Adelaide- und Biscoe-Inseln, Antarktis
 Stork (Film), australische Filmkomödie von Tim Burstall (1971)

Stork oder Štork ist der Familienname folgender Personen:

 Abia Stork (1869–1934), grönländischer Landesrat
 Charles Stork (1881–1971), amerikanischer Schriftsteller, Poet und Übersetzer
 Dominik Stork (* 1992), deutscher Volleyball- und Beachvolleyballspieler
 Edith Stork (* 1945), deutsche Autorin und Unternehmerin
 Florian Stork (* 1997), deutscher Radrennfahrer
 Friedrich Konrad Stork (1914–1988), deutscher Politiker (FDP/DVP), MdL Baden-Württemberg
 Gilbert Stork (1921–2017), US-amerikanischer Chemiker
 Gudmand Stork (1875–1936), grönländischer Landesrat
 Hans-Walter Stork (* 1960), deutscher Kunsthistoriker und Theologe
 Hansi Stork (1917–2015), österreichische Sängerin, Bühnen- und Filmschauspielerin
 Hermann Stork (1911–1962), deutscher Wasserspringer
 Irina Štork (* 1993), estnische Eistänzerin
 Jaroslav Štork (1909–1980), tschechoslowakischer Geher
 Jeffrey Stork (* 1960), US-amerikanischer Volleyballspieler
 Johann Albert Stork (1860–1929), deutscher Politiker (DDP), MdL Baden
 Ludwig Sebastian Meyer-Stork (* 1961), deutscher Manager und Geschäftsführer der Sächsischen Dampfschifffahrt in Dresden
 Max Stork (1867–1948), deutscher Professor an der Rotteck-Oberrealschule in Freiburg im Breisgau
 Monika Stork (* 1961), deutsche Tischtennisspielerin
 Natasa Stork (* 1984), ungarische Theater- und Filmschauspielerin
 Sarah Stork (* 1987), deutsche Schauspielerin
 Sture Stork (1930–2002), schwedischer Segler

Siehe auch:
 Stork-Reaktion, Variante der Michael-Addition
 Storck
 Stoerk
 Störk
 Storch
 Storke


text:
Kavåsen est une localité du comté de Nordland, en Norvège.

Géographie
Administrativement, Kavåsen fait partie de la kommune d'Øksnes.

Voir aussi
 Liste des localités du comté de Nordland

Localité de Nordland


text:
Borensbergs landsfiskalsdistrikt var ett landsfiskalsdistrikt i Östergötlands län, bildat som Bobergs landsfiskalsdistrikt när Sveriges indelning i landsfiskalsdistrikt trädde i kraft den 1 januari 1918, enligt beslut den 7 september 1917. När Sveriges nya indelning i landsfiskalsdistrikt trädde i kraft den 1 oktober 1941 (enligt kungörelsen den 28 juni 1941) ändrades distriktets namn till Borensberg.

Landsfiskalsdistriktet låg under länsstyrelsen i Östergötlands län.

Ingående områden
Den 1 oktober 1941 tillfördes Västra Ny landskommun från Motala landsfiskalsdistrikt. 1 april 1949 tillfördes kommunerna Godegård och Tjällmo från det upplösta Hällestads landsfiskalsdistrikt.

Från 1918
Bobergs härad:
Brunneby landskommun
Ekebyborna landskommun
Fornåsa landskommun
Klockrike landskommun
Kristbergs landskommun
Lönsås landskommun
Skeppsås landskommun
Vallerstads landskommun
Älvestads landskommun

Från 1 oktober 1941
Aska härad:
Västra Ny landskommun
Bobergs härad:
Brunneby landskommun
Ekebyborna landskommun
Fornåsa landskommun
Klockrike landskommun
Kristbergs landskommun
Lönsås landskommun
Skeppsås landskommun
Vallerstads landskommun
Älvestads landskommun

Från 1 april 1949
Aska härad:
Västra Ny landskommun
Bobergs härad:
Brunneby landskommun
Ekebyborna landskommun
Fornåsa landskommun
Klockrike landskommun
Kristbergs landskommun
Lönsås landskommun
Skeppsås landskommun
Vallerstads landskommun
Älvestads landskommun
Finspånga läns härad:
Godegårds landskommun
Tjällmo landskommun

Källor
Svensk författningssamling 1917:687
Svensk författningssamling 1941:682

Noter

Landsfiskalsdistrikt i Östergötlands län


text:
Hydropeplus trimaculatus är en skalbaggsart som först beskrevs av François Louis Nompar de Caumont de Laporte 1835.  Hydropeplus trimaculatus ingår i släktet Hydropeplus och familjen dykare. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Dykare
trimaculatus


text: Münsingen é uma cidade da Alemanha, no distrito de Reutlingen, na região administrativa de Tubinga, estado de Baden-Württemberg.


text:
La gare de Trois-Rivières est une ancienne gare ferroviaire canadienne, située à Trois-Rivières, au Québec.

Représentative de la dernière période du style Beaux-Arts, elle a été désignée gare ferroviaire patrimoniale en 1990.

Situation ferroviaire

Histoire

La construction d'un chemin de fer reliant Québec à Montréal par la rive Nord du fleuve Saint-Laurent débute en 1872. Une première gare à Trois-Rivières est inaugurée en 1878 à l'emplacement actuel, situé à la limite Nord de la ville. Le bâtiment en bois est démolie en 1924 pour être remplacé par l'édifice actuel en 1924, après des plans des architectes Ross et Macdonald de Montréal.

Elle est acquise en  par Via Rail Canada qui la rénove pour en faire une gare intermodale et lui ajoute en 1987 un service d'autocar et un service de taxi. Elle cesse d'être utilisée pour les trains de passagers et le service de taxi en 1990, et par le service d'autocar en 1998. Elle est vendue à la municipalité régionale de comté de Francheville en 2000 qui l'utilise alors comme bureau administratif. À la suite des fusions municipales de 2002, elle est devenue la propriété de la ville de Trois-Rivières.

Galerie

Références

Annexes

Articles connexes

 Gares ferroviaires patrimoniales du Canada
 Canadien Pacifique
 Via Rail Canada

Liens externes

Gare ferroviaire patrimoniale au Québec
Bâtiment à Trois-Rivières
Lieu patrimonial en Mauricie
Gare en Mauricie
Gare mise en service en 1878
Gare fermée au Canada
Architecture du XXe siècle au Québec
Architecture Beaux-Arts au Canada
Transport à Trois-Rivières
Bâtiment de Ross et Macdonald


text:
Clavatula solangeae is a species of sea snail, a marine gastropod mollusk in the family Clavatulidae.

Description
The size of an adult shell varies between 42 mm and 50 mm.

Distribution
This species occurs in the Indian Ocean off Madagascar.

References

 Bozzetti L. (2006) Clavatula solangeae (Gastropoda: Hypsogastropoda: Clavatulidae) nuova specie dal Madagascar Meridionale. Malacologia Mostra Mondiale 52: 10-11

External links

solangeae
Gastropods described in 2006


text:
Musique

 , chanson de Billy Joel (1979) ;
 , album de Charizma & Peanut Butter Wolf (2003).

Fiction

 , série télévisée américaine diffusée de  au  sur  ;

 , comédie américaine de Robert Mandel, sortie en 1987 ;

 , comédie américaine de Ralph Murphy, sortie en 1931 ;
 , comédie américaine de Edward Killy, sortie en 1937 ;
 The Big Shot (Le Caïd), film de Lewis Seiler, sorti en 1942.

Voir aussi

 Shot


text:
Little Egypt fue el nombre artístico de al menos tres bailarinas del vientre populares. Tuvieron tantas imitadoras, que el nombre se convirtió en sinónimo de bailarina del vientre en los Estados Unidos de inicios del siglo XX.

Fahreda Mazar Spyropoulos (c. 1871 – 5 de abril de 1937), también actuando bajo el nombre de Fatima, tuvo su inicio en el afamado saloon Bird Cage Theatre en Tombstone, Arizona. En 1893 apareció en la exposición "Calle en El Cairo" en Midway durante la Exposición Mundial Colombina de Chicago. La leyenda contaba que Mark Twain tuvo un amago de ataque al corazón fatal al mirarla danzar, pero esto solo fue un falso rumor.

Ashea Wabe (nacida Catherine Devine; 1871 – 3 de enero de 1908) bailó en el banquete Seeley en Nueva York en 1896, disfrutando un fugaz succès de scandale.

Fatima Djemile (fallecida el 14 de marzo de 1921) también apareció en la Exposición Mundial Colombina de Chicago de 1893.

Lorena Shalhoub (nacida el 20 de diciembre de 1931 en Brooklyn) utilizó el nombre Little Egypt en su carrera como actriz.

Fahreda Mazar Spyropoulos
Farida Mazar Spyropoulos, una bailarina del vientre que utilizó el nombre artístico de Fatima, conseguía su inicio en el Bird Cage Theatre en Tombstone, Arizona abierto en 1881. En el reabierto saloon cuelga hoy en su vestíbulo un retrato pintado más grande que el natural titulado "Fatima". Muestra seis agujeros de bala remendados; uno puede ser visto por encima del ombligo y una cuchillada en el lienzo bajo la rodilla.

En 1893 Spyropoulos fue a Chicago para aparecer en la Exposición Mundial Colombina. En el Teatro egipcio de la feria las primeras bailarinas autóctonas de Raq actuaron por primera vez en los Estados Unidos. Sol Bloom presentaba allí un espectáculo titulado "Las Bailarinas argelinas de Marruecos" en la atracción llamada "Una Calle en El Cairo" producida por Gaston Akoun, la cual incluía a Spyropoulos, aunque no era egipcia ni argelina, sino siria. Spyropoulos, esposa de un restaurador y hombre de negocios de Chicago oriundo de Grecia, fue anunciada como Fatima, pero debido a su estatura, se la apodó "Little Egypt".

Spyropoulos obtuvo amplia atención, y popularizó esta forma de bailar, la cual fue referida como "Hoochee-Coochee", o el "shimmy and shake". En aquel tiempo la palabra "bellydance" todavía no se había introducido en el vocabulario estadounidense, siendo Spyropoulos la primera mujer en los EE. UU. en exhibir la  "danse du ventre" (literalmente "baile del vientre") primero vista por los franceses durante las incursiones de Napoleón en Egipto a finales del siglo XVIII.

Poco después Spyropoulos fue de gira por Europa, actuando bajo el nombre de "Little Egypt".

Posteriormente, varias bailarinas adoptaron el nombre de Little Egypt y visitaron los Estados Unidos actuando en alguna variación de este baile, hasta que el nombre terminó un poco allí como sinónimo de "bailarinas exóticas", a menudo asociadas con el Baile de los Siete Velos. Spyropoulos entonces reclamó ser la Little Eypt original de la Feria de Chicago. Reconocida como la verdadera, siempre le desagradó ser confundida con Ashea Wabe, después de que la actuación de Wabe en el banquete Seeley en 1896 acabara en su arresto y una ciudad de Nueva York escandalizada.

Spyropoulos bailó como Little Egypt en la Feria del Siglo del Progreso en Chicago en 1933, a la edad de 62 años.

En el momento de su muerte, había presentado una demanda contra Metro-Goldwyn-Mayer por el uso de su nombre en la película El gran Ziegfeld, reclamando que los productores de la película no le pidieron su consentimiento.

Ashea Wabe
Ashea Wabe saltó a las páginas de los periódicos en 1896 después de que ella bailara en una despedida de soltero en la Quinta Avenida para Herbert Seeley. Un promotor rival informó que Wabe iba a bailar desnuda y el evento fue allanado por el equipo antivicio de la policía. Aunque la redada impidió que Wabe completara su acto, ella admitió a las autoridades locales que había sido pagada para bailar y posar "en conjunto", un eufemismo para no llevar ninguna ropa encima. Theodore Roosevelt, entonces comisionado de la Policía de la Ciudad de Nueva York, apoyó al capitán de policía que dirigió la redada y que posteriormente fue vilipendiado por la prensa de la ciudad por interferir en una fiesta organizada por caballeros destacados. Sólo más tarde se supo que Wabe (también conocida como Little India) tenía toda la intención de actuar desnuda y lo habría hecho de no ocurrir la irrupción policial.

La redada trajo cierta fama a Wabe. Fue contratada por el empresario de Broadway Oscar Hammerstein I para aparecer en una parodia humorística de la cena Seeley. Ella habría sido por completo olvidada si no fuera por una serie de fotografías tomadas por Benjamin Falk.

El 5 de enero de 1908, fue encontrada muerta en su apartamento en 236 West 37.ª Street, Nueva York, por su hermana, aparentemente fallecida por un escape de gas. Se dijo que había dejado un patrimonio de más de 200,000 dólares.

Fatima Djamile
Fatima fue filmada en dos películas tempranas de Edison, Coochee Coochee Dance (1896) y Fatima (1897).

Legado

En el cine
 La estadounidense Mutoscope and Biograph Company lanzó tres rollos cortos en 1897 con una bailarina anunciada como Little Egypt.
 En la película de 1940 protagonizada por Mae West My Little Chickadee hay una referencia humorística a Little Egypt en un diálogo entre el personaje de West, "Flower Belle", sustituyendo como profesora, y un alumno mayor llamado "Pop".
 Little Egypt es una película de 1951 altamente ficcionalizada sobre la bailarina de la Exposición Universal, producida por Universal Internacional, y protagonizada por Rhonda Fleming.

En la música
 Rock and Roll tunesmiths, Jerry Leiber y Mike Stoller, escribieron una canción titulada "Little Egypt (Ying-Yang)" en 1961 para The Coasters. En la canción, Little Egypt es descrita como una bailarina/stripper de burlesque, llevando "nada" excepto un "botón de ombligo y un lazo". La canción ha sido versionada por otros artistas, incluido Elvis Presley.
 Ray Wylie Hubbard menciona a Tempest Storm y Little Egypt en la canción que da título a su álbum Snake Farm donde habla de la novia del cantante, Ramona, que trabajaba en un reptilario.

 Bueno, una mujer que amo se llama Ramona.
 Ella se parece a Tempest Storm
 y baila como Little Egypt.
 Trabaja en una granja de culebras.

 Hank Williams Jr. menciona a Little Egypt  en su canción "Naked Women and Beer".

En la literatura
Loving Little Egypt es el título  de una novela de Thomas McMahon, escrita en los últimos años del siglo XIX.

Véase también
 Danza del vientre
 Vodevil

Referencias

Bibliografía
 Donna Carlton, Looking for Little Egypt; International Dance Discovery, junio de 1995. ISBN 978-0-9623998-1-7.
 Charles A. Kennedy, Michael Saffle, editor; "When Cairo Met Main Street: Little Egypt, Salome Dancers, and the World's Fairs of 1893 and 1904". Music and Vulture in America, 1861-1918; Nueva York, Garland, 1998. ISBN 0815321252.

Enlaces externos
 Little Egypt (1897) rollo uno en (en inglés)
 Little Egpypt (1897) rollo dos en (en inglés)
 Little Egypt (1897) rollo tres en (en inglés)
  en la Biblioteca Pública de Nueva York en su catálogo en línea.

Bailarinas de vientre
Vedettes de Estados Unidos


text:
Andreas Piehler (* 11. Oktober 1888 in Nürnberg; † 28. Januar 1970 in Hausham) war ein deutscher Politiker der SPD. Von 1946 bis 1958 gehörte er dem Bayerischen Landtag an.

Leben
Piehler war zunächst von 1904 bis 1906 als Fabrikarbeiter tätig, danach als Bergmann in Amberg. Ab 1920 bekleidete er das Amt des Bezirksleiters des freigewerkschaftlichen Bergarbeiterverbandes, nebenher besuchte er die staatliche Fachschule für Wirtschaft und Verwaltung in Düsseldorf. 1933 verlor er seinen Posten und war bis 1937 arbeitslos. Danach war er als Hilfsarbeiter und während des Zweiten Weltkriegs als Büroangestellter tätig. Im Mai 1946 wurde er zum Geschäftsführer der Süddeutschen Knappschaft ernannt. Am 1. November 1954 trat er in den Ruhestand. Daneben führte er von 1946 bis 1949 das Amt des ehrenamtlichen Landesvorsitzenden der Industriegewerkschaft Bergbau aus.

Politik
Piehler gehörte nach dem Krieg zunächst dem Vorparlament und danach der Verfassungsgebenden Landesversammlung an. Bei der Wahl 1946 zog er in den ersten Bayerischen Landtag ein. Bei den Wahlen 1950 und 1954 wurde er im Stimmkreis Miesbach direkt gewählt. Zuletzt gehörte er dem Verwaltungsrat der Gesellschaft zur Aufsuchung von Bodenschätzen an. Nach der Wahl 1958 schied er aus dem Landtag aus.

1949 gehörte er der ersten Bundesversammlung an, welche Theodor Heuss zum Bundespräsidenten wählte.

Weblinks
Abgeordnetenprofil von Andreas Piehler auf der Seite des Bayerischen Landtags
Andreas Piehler in der Bavariathek

Landtagsabgeordneter (Bayern)
Mitglied der Verfassunggebenden Landesversammlung (Bayern)
IG-BE-Funktionär
SPD-Mitglied
Geboren 1888
Gestorben 1970
Deutscher
Mann


text:
Отто Треслер (, настоящее имя Отто Майер (Otto Mayer); 13 апреля 1871, Штутгарт — 27 апреля 1965, Вена) — немецко-австрийский актёр.

Биография
Несколько лет Треслер учился в штутгартской гимназии Дильмана, затем работал в книжном магазине. Сначала играл на любительской сцене, затем в 1892 году стал профессиональным актёром и получил приглашение в придворный театр в Штутгарте и Немецкий театр в Берлине.

В 1896—1961 годах состоял в труппе Бургтеатера, на сцене которого сыграл в 383 ролях, в том числе Франца Моора в «Разбойниках», заглавные роли в «Клавиго», «Пер Гюнте» и «Гамлете», Мефистофеля в «Фаусте» и Фиеско в «Заговоре Фиеско в Генуе».

С 1914 года снимался в кино, где ему доставались роли высокопоставленных персон, и он исполнял как главные, так и второстепенные роли.

Треслер был дружен с эрцгерцогиней Марией Йозефой. Был женат четыре раза. В первом браке родилось трое детей, второй раз он женился на Элеоноре Кайль фон Бюндтен, с которой у него родились сыновья Дитер и Георг. В третий раз Треслер женился на актрисе Хильде Вагенер, в четвёртый — на Хильде Тоскани.

Сын Треслера Георг стал известным режиссёром, его внучка Мелани Треслер — актриса. Отто Треслер похоронен на венском Дёблингском кладбище рядом со своей последней супругой Хильдой.

Фильмография

Примечания

Ссылки
 filmportal.de
 Austria-Forum

Почётные граждане Вены
Похороненные на Дёблингском кладбище


text:
Стефан Иванов Димитров е български актьор и режисьор.

Биография

Роден е в София на 17 септември 1933 г. През 1960 г. завършва актьорско майсторство, а през 1964 г. театрална режисура и двете във ВИТИЗ "Кръстьо Сарафов". Умира на 6 ноември 1990 г. в София.

Награди и отличия
 Заслужил артист

Театрални роли
ТВ театър
 "Наздраве" (Пиер Шено) (1982)
 "Хайдушки копнения" (1980) (Пейо Яворов)
 "Но преди да станем големи" (1972) (Владимир Голев)
 "Дипломат" (1971) (Самуел Альошин)
 "Новият" (1967) (Марек Домански)

Филмография
 Като режисьор
 Чичо кръстник (1988)
 Поема (1986)
 Завръщане (1983)
 Къщата (1979)
 Чуй петела (1978)
 Магистрала (1975)
 Баща ми бояджията (1974)

 Като актьор
 Немирната птица любов (1990) – Архимандрит
 Убийства (1987)
 Откога те чакам (1984) – Главният лекар
 Спирка "Берлин" (1982)
 Капитан Петко войвода (1981), 12 серии
 Търновската царица (1981)
 Ударът (1981) – Стойчо Мошанов
 Камионът (1980) – Докторът
 Сами сред вълци (5-сер. тв, 1979) – (в 1 серия: IV)
 Дулцинея Бистроева (1979) - антикварят
 По дирята на безследно изчезналите (1978), 4 серии
 С любов и нежност (1978) – Китарист
 Ало, д-р Минев! (1970-1971), 5 серии – професор Кирилов, директора на болницата
 Ивайло (1963) – болярят Боян
 Точка първа (1956) – Владко

Външни препратки

Български режисьори
Български актьори и актриси
Заслужили артисти (България)
Родени в София
Починали в София


text:
Noozles (jap. , Fushigi na Koala Blinky, auch The Noozles, Blinky the Mysterious Koala oder Blinky and Printy) ist eine japanische Anime-Fernsehserie von Nippon Animation aus dem Jahr 1984. Sie handelt von den Abenteuern eines Mädchens mit zwei Koalas und wurde unter anderem ins Deutsche übersetzt.

Inhalt
Das zehnjährige Mädchen Sandy Brown lebt bei ihrer Großmutter, während ihr Vater, ein Archäologe, auf Reisen ist. Ihr Vater schenkt Sandy zwei Stoffkoalas und als sie an deren Nase reibt, werden die Stofftiere lebendig. Die Koalas, Blinky und seine Schwester Pinky, sind vor den bösen Kängurus aus Koalawalla-Land geflohen. Vor diesen verstecken sie sich auf der Erde und begeben sich mit Sandy auf einige Abenteuer. Dabei hilft ihnen Blinkys Uhr, die die Zeit anhalten kann, und Pinkys Puderdose, die ein Dimensionstor öffnen kann. Bei ihren Abenteuern müssen sie sich auch der Känguru-Polizei, zwei Wilderern und einer dimensionsreisenden Eidechse erwehren.

Produktion und Veröffentlichung
Die Serie entstand 1984 beim Studio Nippon Animation unter der Regie von Taku Sugiyama und Noboru Ishiguro nach einem Drehbuch von Taku Sugiyama und Michiru Tanabe. Das Charakterdesign stammt von Isamu Noda und die künstlerische Leitung lag bei Kōichi Kudō und Masamichi Takano. Die Musik wurde komponiert von Reijiro Komutsu und das Lied des Vorspanns ist Fushigi Ufufu. Der Abspanntitel ist Shabadaba Dakedo. Beide Lieder wurden gesungen von Tarako.

Die Entstehung des Animes hängt zusammen mit der Ankunft von sechs Koalas, die Australien 1984 Japan geschenkt hatte. Diese lösten im Land eine Begeisterung für die Tiere aus, im Zuge derer auch einige Serien entstanden. So lief parallel Koalabärchens Streifzüge bei TV Tokyo, dem Konkurrenzsender von Fuji TV.

Die 26 je 25 Minuten langen Folgen wurde erstmals vom 7. Juli bis 28. Dezember 1984 von Fuji TV in Japan ausgestrahlt. Eine deutsche Ausstrahlung erfolgte erstmals 1990 bei RTLplus. Es folgten diverse Wiederholungen bei RTL2 und RTL sowie Fox Kids. Saban Entertainment produzierte eine englische Fassung, die von Nickelodeon und der BBC gezeigt wurde. Außerdem wurden spanische, portugiesische, arabische und französische Synchronfassungen im Fernsehen ausgestrahlt.

Synchronisation

Weblinks
 Homepage bei Nippon Animation (japanisch)
 Eintrag in der Enzyklopädie des Anime News Network

Einzelnachweise

Anime-Fernsehserie
Zeichentrickserie
Fernsehserie der 1980er Jahre


text:
is a Japanese voice actress who is affiliated with AT Production. She was born in Kagoshima Prefecture and grew up in Nakano, Tokyo.

Filmography
 2005: Jinki:EXTEND as Akao Hiiragi/Akana Oike
 2005: Happy Seven as Amano Sakogami
 2005-2006: SoltyRei as Illumina Kisch
 2006: Galaxy Angel II: Zettai Ryōiki no Tobira (Galaxy Angel II series) as Apricot Sakuraba
 2006: Galaxy Angel Rune (Galaxy Angel II series) as Apricot Sakuraba
 2006: True Tears (game) as Yuzuko Sanada
 2006-2010: Reborn! as Kyoko Sasagawa
 2007: Darker than Black as Mayu Ōtsuka
2007: Galaxy Angel II: Mugen Kairō no Kagi (Galaxy Angel II series) as Apricot Sakuraba
 2008: Mission-E as Maori Kimizuka
 2009: Galaxy Angel II: Eigō Kaiki no Toki (Galaxy Angel II series) as Apricot Sakuraba
 2010: Shin Koihime Musō: Otome Tairan as Gotsutotsukotsu
 2010: Z.H.P. Unlosing Ranger VS Darkdeath Evilman (game) as Etranger/Super Baby
 2011: Moe Moe Daisensou Gengaiban + (game) as Blanche
 2014: Yu-Gi-Oh! Arc-V as Yuzu Hiragi, Serena
 2015: Yu-Gi-Oh! Arc-V Tag Force Special (Yu-Gi-Oh! Arc-V) Yuzu Hiragi (game)
 2017: Azur Lane (game) as HMS Hermes

References

External links

sorachoco official web site | 空とちょこと泉
 Yūna Inamura at GamePlaza-Haruka Voice Acting Database
 Yūna Inamura at Hitoshi Doi's Seiyuu Database

1982 births
Japanese radio personalities
Japanese voice actresses
Living people
Actors from Kagoshima Prefecture


text:
Western Story Magazine fue una revista pulp publicada por Street & Smith entre 1919 y 1949. Fue la primera de las posteriormente numerosas revistas pulp dedicadas al género del wéstern. En su apogeo, Western Story Magazine fue una de las revistas de pulp de mayor éxito; en 1921 la revista estaba vendiendo más de medio millón de ejemplares de cada número. Su sede estaba en la ciudad de Nueva York.

Historia
La revista nació cuando el ejecutivo de Street & Smith Henry Ralston decidió convertir una de las dime novel semanales de la compañía, New Buffalo Bill Weekly, en una revista pulp. Ralston nombró a Frank Blackwell como editor de la nueva revista. Western Story atrajo a varios escritores de wésterns famosos, como Charles Alden Seltzer, H. Bedford-Jones, Stewart Edward White, W. Ryerson Johnson y William MacLeod Raine. El número del 25 de noviembre de 1920 fue el primero en publicar una obra de Max Brand (escrito bajo el seudónimo George Owen Baxter). Los relatos de Brand predominaron en la revista a lo largo de la década siguiente; escribió docenas de historias para Western Story tanto con su propio nombre como bajo varios seudónimos. La revista también destacó en la publicación de relatos de mujeres escritoras, como B. M. Bower y Cherry Wilson.

En la década de 1930 la lista de colaboradores de la publicación se expandió para incluir a escritores como Walt Coburn, William Colt MacDonald y W. C. Tuttle, mientras que el ilustrador de revistas pulp Walter M. Baumhofer contribuyó con varias portadas.

A finales de los años 1930, Blackwell fue sucedido como editor por John Burr, que estuvo al frente de la revista hasta que cesó su publicación en 1949.

Referencias

Enlaces externos
Western Story Magazine en Pulp Magazines Project

Revistas desaparecidas de Estados Unidos


text:
Gimhae (hangul 김해시, hanja 金海市) är en stad i provinsen Södra Gyeongsang i Sydkorea, och är belägen strax väster om Busan. Invånarantalet var  i slutet av 2020.

Roh Moo-hyun, Sydkoreas tidigare president, föddes 6 augusti 1946 i Gimhae.

Trots sitt namn ligger Gimhae International Airport inte i Gimhae, utan strax öster om kommunen i Busan.

Administrativ indelning
Centralorten har en yta på 119 km² med  invånare i slutet av 2020. Den är indelad i tolv stadsdelar (dong):
Bukbu-dong,
Buram-dong,
Buwon-dong,
Chilsanseobu-dong,
Dongsang-dong,
Hoehyeon-dong,
Hwalcheon-dong,
Jangyu 1-dong,
Jangyu 2-dong,
Jangyu 3-dong,
Naeoe-dong och
Saman-dong.

Kommunens ytterområde har en yta på 345 km² med  invånare i slutet av 2020. Det är indelat i en köping (eup) och sex socknar (myeon):
Daedong-myeon,
Hallim-myeon,
Jillye-myeon,
Jinyeong-eup,
Juchon-myeon,
Saengnim-myeon och
Sangdong-myeon.

Källor

Orter i Södra Gyeongsang
WP:Projekt Korea


text:
Five Live est un EP sorti en 1993. Il contient cinq chansons enregistrées en concert et interprétées par George Michael, Queen et Lisa Stansfield. Un sixième titre bonus est également inclus. Il s'agit de Dear Friends, une chanson de Queen enregistrée en 1974.

Somebody to Love et These Are the Days of Our Lives ont été enregistrées le 20 avril 1992 au stade de Wembley de Londres, lors d'un concert en hommage à Freddie Mercury. Killer, Papa Was a Rollin' Stone et Calling You ont été enregistrées en 1991, pendant la tournée Cover to Cover de George Michael. Toutes les recettes de Five Live ont été reversées à la fondation Mercury Phoenix Trust, qui lutte contre le sida depuis 1991.

Titres

EP sorti en 1993
Album de Queen
Album commun
Album de George Michael
Album live sorti en 1993
Single numéro un au Royaume-Uni
Album certifié disque d'or aux Pays-Bas
EP publié par Parlophone