text:
Enrique Cordero y Torres (Zacatlán. 4 de agosto de 1904 - Ciudad de Puebla. 23 de noviembre de 1989) fue un profesor, historiador y periodista mexicano. Autor de obras sobre la cultura e historia del estado de Puebla y gran defensor del patrimonio histórico de su capital. Fue elegido miembro correspondiente en Puebla de la Academia Mexicana de la Lengua.

Formación
Fue hijo de don José María Cordero y Márquez y de la señora Isabel Torres Seoane, quienes además procrearon a Esperanza, Consuelo, Jorge, Magdalena, e Isabel. Estaba emparentado con el poeta Manuel M. Flores, quien era primo hermano de su padre. Desde los tres meses de edad fue traído a la ciudad de Puebla en donde cursó la primaria en el Instituto José Manzo, estudió comercio en las Escuelas Pías y la preparatoria en el Colegio del Estado. Desde estudiante ya se desempeñaba como profesor de dibujo natural y geometría razonada en la Academia de Bellas Artes, así como secretario de la misma. Fue profesor en escuelas primarias de Tlaxcala y por más de quince años profesor de secundaria en el Colegio Benavente de la ciudad de Puebla y catedrático fundador de la Escuela Normal Superior del mismo instituto educativo.
Estuvo casado con Guadalupe Pita con quien procreó a Roberto, Mercedes, Ana María y Dolores, siendo los dos primeros dedicados a la poesía y a la pintura. En segundas nupcias estuvo casado con Josefina Bernal, quienes procrearon al contador y catedrático Rigoberto Cordero y Bernal y al QFB jose Ma. Cordero y Bernal quien siguió su carrera de catedrático como Director en el Instituto Profesor Enrique Cordero y Torres (IPECYT) de la Cd de Puebla.

Periodismo
Fue colaborador en los periódicos capitalino Omega, Revista de Revistas y Jueves de Excelsior. Fue redactor del diario La Opinión y de los diarios de la cadena periodística nacional García Valseca el Sol de Puebla y la Voz de Puebla. Fue fundador de los periódicos en Tlaxcala Xicotencatl, Proletario, Magazine 1924 y de la revista del célebre grupo literario Bohemia Poblana que alcanzó cientos de publicaciones.

Miembro de instituciones y promotor de obras culturales
Fue miembro correspondiente de la Academia Mexicana de la Lengua, correspondiente de la Real Española, miembro de la Academia Nacional de Historia y Geografía y miembro de la Sociedad Mexicana de Geografía y Estadística. A él se debe en gran parte los jardines de los fraccionamientos: El Carmen, Federico Escobedo y Lic. Enrique Gómez Haro y los monumentos a Federico Escobedo "Tamiro Miceneo", a Rafael Cabrera, a Manuel María Flores y al Dr. Rafael Serrano. Fue director del Centro de Estudios Históricos de Puebla.

A él se debe y por instancias del grupo literario Bohemia Poblana el haber propuesto al Congreso del Estado el título de Heroica Puebla de Zaragoza que por decreto se publicó el 4 de agosto de 1955.

Fue director y fundador de la galería pictórica y museo José Luis Bello y Zetina inaugurado el 16 de abril de 1972, encargo y nombramiento que recibió en vida del mismo coleccionista don José Luis Bello y Zetina.

Defensor del patrimonio edificado de la ciudad de Puebla
En la década de 1960 el profesor Enrique Cordero y Torres, desde las páginas del diario El Sol de Puebla se abocó a publicar valientemente fotografías y textos sobre la destrucción autorizada por el gobierno de Rafael Ávila Camacho a través de la Comisión de Monumentos encabezaba por Miguel Sarmiento. Ávila Camacho había derogado la Ley sobre Protección y Conservación de Monumentos y Bellezas Naturales del Estado de Puebla con lo cual daba margen al gobierno de decidir sobre el destino de los inmuebles, así aquellos propietarios que gozaban de la complacencia del gobernador, eran autorizados a decidir sobre sus inmuebles, en este caso históricos, y que fueron derruidos a su conveniencia, tal como ocurrió con el embovedamiento del río San Francisco en donde Cordero y Torres recogió una buena parte de los documentos sobre este hecho, las familias beneficiadas y el grado de destrucción. El 29 de enero de 1962 la nota principal de El Sol de Puebla daba cuenta de que el 50 por ciento de las joyas arquitectónicas de la ciudad había sido derribada ante la complacencia del funcionario Sarmiento.

Obras literarias
 Prosas Amargas (1928)
 Poetas y escritores poblanos.(1900-1911)
 Historia del Periodismo en Puebla (1928-1946).
 Fray Pedro de Gante (1949)
 Crónicas de mi Ciudad. 1a. edición 1955, 2a.edición 1970
 Diccionario General de Puebla (1519-1958).cuatro tomos
 Historia General del Estado de Puebla (1531-1963). CON EL RUBRO DE  HISTORIA COMPENDIADA DEL ESTADO DE PUEBLA tres tomos (1965)
 Anecdotario de don Artemio del Valle-Arizpe (1960).
 Guía Turística, Cultural, y Artística de Puebla (1955). primera edición
 Historia del Río San Francisco, Embovedamiento y Boulevard Héroes 5 de mayo (1967)
 El libro de plata de Bohemia Poblana. (1967)
  Ocho Lustros (1969)
 Leyendas de la Puebla de los Ángeles (1971).
 Diccionario Biográfico de Puebla, dos tomos (1972).
 Guía Turística de Puebla, en inglés.
 Galería Pictórica de los Gobernadores de Puebla (1982)
 Política educacional
 Cartografía y Geografía del Estado de Puebla. en coautoría
 Galerías pictóricas de la ciudad de Puebla. (1967)

Opusculos
 Cronología de Gobernantes del Estado de Puebla y sus presidentes Municipales (1970).
 Ex Libris de poblanos.
 Historia de la Cruz Roja en Puebla.
 La Catedral de Puebla. (1950). descripción
 Las primeras fundaciones hospitalarias.
 Puebla ciudad de leyendas.
 Las Torres Mexicanas más Altas (1952).
 Puebla, Entidad de la República (1953).
 Pueblo de San Baltazar Campeche.
 Rafael Cabrera, médico, poeta y diplomático.
 Una Poetisa Ascendiente.
 Vida y obra del maestro Daniel Dávila Domínguez.
 Danzas y bailes aborígenes del territorio poblano. (1969)
 Epigrafía civil de la ciudad de Puebla. (1973)
 Exposiciones y Ferias del Estado de Puebla. (1976)
 Fenómenos telúricos en territorio poblano. (1973)

Referencias

Bibliografía
 Cordero y Torres, Enrique, Diccionario Biográfico de Puebla, Tomo I, Centro de Estudios Históricos de Puebla, 1972.
 Cordero y Torres, Enrique , Ocho Lustros, Imprenta Universitaria "Lic. Benito Juárez", Benemérita Universidad Autónoma de Puebla, 1969

Nacidos en Zacatlán
Escritores de Puebla
Periodistas de Puebla
Historiadores de Puebla
Académicos correspondientes de la Academia Mexicana de la Lengua
Fallecidos en Puebla de Zaragoza


text:
Der Eisenbahnunfall von Neustadt (Hessen) wurde am 5. Juli 1997 durch die verrutschte Ladung eines Güterzuges verursacht, die einen entgegenkommenden Personenzug beschädigte. Sechs Tote waren die Folge.

Ausgangslage

Die Main-Weser-Bahn ist zweigleisig ausgebaut. Dort war der Güterzug 54755 in südlicher Richtung unterwegs. Er führte Flachwagen der Bauart Rs 669 mit Drehgestellen der Bauart Niesky, die Stahlrohre geladen hatten. Die Stahlrohre waren nicht vorschriftsmäßig durch Stahlarmierungen gesichert. Das war aber weder bei der Übergabe der bereits beladenen Güterwagen an die Deutsche Bahn aufgefallen, noch in Seelze Rangierbahnhof.

Von Frankfurt (Main) Hbf nach Kassel Hbf war von Süden kommend der Reisezug RE 3602 unterwegs, der aus Doppelstockwagen gebildet war. Die Züge begegneten sich beim Bahnhof Neustadt (Kr Marburg).

Unfallhergang
Bei der Durchfahrt durch den Bahnhof lösten sich mehrere Stahlrohre von sieben Metern Länge und sechs bis acht Tonnen Masse von einem Wagen. Eines der Rohre traf dabei den entgegenkommenden Reisezug, beschädigte dessen erste drei Wagen und bohrte sich dann in den vierten.

Folgen
Sechs Fahrgäste starben und zwei wurden schwer verletzt. Zwölf weitere erlitten ebenfalls Verletzungen.

Die Güterwagen wurden nach dem Unfall untersucht und als technisch einwandfrei eingestuft. Unfälle mit solchen Fahrzeugen waren bis dahin nicht bekannt. Gleichwohl ordnete das Eisenbahn-Bundesamt an, dass Drehgestelle der Bauart Niesky bei dem Einsatz unter Wagen der Bauart Rs 669 überarbeitet werden mussten, wenn sie mit der zulässigen Höchstgeschwindigkeit von 100 km/h eingesetzt werden sollten. Die Staatsanwaltschaft stellte das eingeleitete Ermittlungsverfahren ein, zu einem Strafverfahren kam es also nicht, da sie nicht feststellen konnte, ob die unvorschriftsmäßige Sicherung der Ladung der Grund für den Unfall war oder das Fahrverhalten des Güterwagens.

Siehe auch
Liste von Eisenbahnunfällen in Deutschland

Weblinks

Literatur
 Erich Preuß: Eisenbahnunfälle bei der Deutschen Bahn. Ursachen – Hintergründe – Konsequenzen. Stuttgart 2004, ISBN 3-613-71229-6, S. 139–141

Neustadt (Hessen)
Neustadt (Hessen)
Neustadt (Hessen)
Neustadt (Hessen)
Hessische Geschichte (20. Jahrhundert)
Main-Weser-Bahn

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Ding Yuan (mort el 189) va ser un governador regional i senyor de la guerra menor durant la tardana Dinastia Han Oriental de la Xina. En el 189, tant ell com Dong Zhuo van ser convocats a la capital Luoyang amb les seves tropes personals perquè ajudaren en la lluita contra la poderosa facció dels eunuc. Ding Yuan, això no obstant, va ser assassinat pel seu ajudant de confiança Lü Bu, que havia estat comprat per Dong Zhuo.

Biografia
Segons els Registres dels Herois (英雄記) de Wang Can, Ding Yuan va néixer en una família pobra. Bast però valent, ell era un expert muntant a cavall i en el tir amb arc. Durant la seva carrera com a magistrat del comtat, mai es va allunyar de la seva responsabilitat, sense importar l'adversitat o el risc. Sempre es va disposar en primera línia en enfrontaments amb delinqüents fugitius i bandits. Va ser ascendit finalment a l'Inspector de la Província de Bing (并州; en l'actualitat Shanxi) que va conèixer a Lü Bu. L'habilitat marcial del jove guerrer va impressionar molt a Ding Yuan, que el va fer Secretari Cap i el va mantenir a prop seu.

En el 189, l'Emperador Ling va morir. El General en Cap He Jin llavors convocà Ding Yuan a la capital Luoyang amb les seves tropes regionals per ajudar en la lluita pel poder contra la facció eunuc. Abans que Ding Yuan pogués arribar, això no obstant, els eunucs assassinaren a He Jin. Dong Zhuo, un senyor de la guerra de la Província Liang (涼州; en l'actualitat Gansu occidental) que també havia estat convocat per He Jin, arribà a Luoyang abans que Ding Yuan i derrotà els eunucs, aconseguint el control militar de la capital. Després que Ding Yuan va arribar, Dong Zhuo se les arreglà per subornar a Lü Bu, que va assassinar Ding Yuan, lliurant-li el cap d'aquest últim a Dong Zhuo.

Referències

Senyors de la guerra de la Dinastia Han


text:
Pentala skärgårdsmuseum (finska:  Saaristomuseo Pentala) är ett finländsk kulturhistoriskt museum vid Aisarfjärden på ön Pentala i Esbo stad, som öppnade 2018.

På Pentala har bedrivits yrkesfiske, efterhand av allt färre fiskare. Ett skärgårdsmuseum har diskuterats länge, först med placering i Larsvik. Detta fiskehemman brann dock ned i början av 1970-talet. År 1974 köpte Esbo stad två hemman av Elsa Nyholm och åren 1985–87 köpte staden ytterligare del av det som varit Nyholms fiskehemman. Elsa Nyholms svägerska Gurli Nyholm blev den sista som bodde i det Nyholmska hemmanet, efter det att hennes man Arvid Nyholms (1891-1972) dött 1972. Esbo stadsmuseum inköpte 1988 efter Gurli Nyholms (1905–87) död hennes lösöre i dess helhet.

Esbo stad har sedan början av 2000-talet renoverat Strandboden, Fiskarstugan, Gurlis hus, Villa Rosengård, Lilla Villan, Gula Villan, ladugården, bastun och övriga byggnader, sammanlagt tolv, på de båda gårdarna. Från 2010 har arbetet bedrivits med sikte på att driva ett museum där med Esbo stadsmuseum som huvudman.

Källor
Om Pentala skärgårdsmuseeum på Esbo stadsmuseums webbplats

Externa länkar
Skärgårdsmuseet på Pentala öppnar våren 2018 i Hufvudstadsbladet den 16 september 2015
Bild av Pentala skärgårdsmuseum
Bild på utredning av nät, slutet av 1920- eller början av 1930-talet
Tömning och putsning av nät,  slutet av 1920- eller början av 1930-talet

Museer i Esbo
Arbetslivsmuseer i Finland
Friluftsmuseer i Finland
Kulturhistoriska museer i Finland
Skärgårdsmuseer
Museer invigda 2018
2018 i Finland


text:
Denholm is a village in the Borders region of Scotland.

Denholm may also refer to:

Places
 Denholm, Quebec, a municipality in Canada
 Denholm, Saskatchewan, a village in Canada
 Mount Denholm, a mountain in Antarctica

People
 Denholm (surname)
 Denholm Elliott (1922-1992), English actor
 Alexander Denholm Brash (1874-1943), British bookseller, stationer and postcard publisher
 George Denholm Armour (1864-1949), British painter and illustrator
 Noel Denholm Davis (1876-1950), English artist
 Robert "Bobby" Denholm Baxter (1911-1991), Scottish footballer best known for his time with English club Middlesbrough
 William Denholm Barnetson (1917-1981), British newspaper proprietor and television executive
 William Denholm Kennedy (1813-1865), Scottish historical, genre and landscape painter

Other uses
 Denholm Group, a British maritime company based in Glasgow, United Kingdom

See also
 Dänholm, a small island on the German coast of the Baltic Sea
 Denholm & McKay (Denholm's), a former department store located in Worcester, Massachusetts
 Denholme, a town and civil parish in the Bradford Metropolitan Borough, West Yorkshire, England
 Hawick and Denholm (ward), an electoral division in the Scottish Borders Council
 Serco Denholm, a joint venture between Serco Group and Denholm Group


text:
El Campeonato Mundial de Rallycross FIA 2017 presentado por Monster Energy, es la cuarta temporada del Campeonato Mundial de Rallycross de la FIA. La temporada consta de doce rondas, comenzando el 31 de marzo en el Circuit de Barcelona-Catalunya y concluyendo el 12 de noviembre en el Complejo Killarney Motor Racing en Ciudad del Cabo, Sudáfrica.

Mattias Ekström es el actual campeón defensor, y su equipo el EKS RX es el actual campeón defensor en equipos.

Calendario
El 17 de octubre de 2016 se publicó el calendario provisional de 2017. Una vez más, contiene doce rondas; Sin embargo la ronda argentina fue discontinuada en favor de una nueva en Sudáfrica. La mitad de las rondas contará con el apoyo de la categoría RX2, antes conocida como RX Lites.

Equipos y Pilotos

Supercar

 En gris se indican equipos de un solo coche que no son elegibles para marcar puntos para el campeonato de equipos.

RX2 International Series

 Todos los coches RX2 son diseñados y producidos por Avitas Motorsport en cooperación con Olsbergs MSE.

Clasificación

Pilotos

† Diez puntos del campeonato deducidos por el uso de un neumático no registrado en Q3.
‡ Diez puntos del campeonato deducidos para sellar un turbo adicional después de la verificación.
‡‡ Diez puntos del campeonato deducidos para sellar un turbo adicional después de la verificación.
‡‡‡ Diez puntos del campeonato deducidos para el uso de un tercer turbocompresor en la competición.
‡‡‡‡ Quince puntos del Campeonato deducidos para el uso de un cuarto motor sellado.

Equipos

RX2 International Series

Referencias

Enlaces externos

Rally en 2017
Temporadas del Campeonato Mundial de Rallycross de la FIA
Rallycross


text:
The Roman Catholic Diocese of Araçatuba () is a diocese located in the city of Araçatuba in the Ecclesiastical province of Botucatu in Brazil.

History
 March 23, 1994: Established as Diocese of Araçatuba from the Diocese of Lins

Bishops
 Bishops of Araçatuba (Latin Rite)
 José Carlos Castanho de Almeida (1994.03.23 – 2003.09.17)
 Maurício Grotto de Camargo (Apostolic Administrator 2003.09.17 – 2004.05.24)
 Sérgio Krzywy (2004.05.26 – ...)

Other priest of this diocese who became bishop
Arnaldo Carvalheiro Neto, appointed Coadjutor Bishop of Itapeva, São Paulo

Sources
 GCatholic.org
 Catholic Hierarchy

Roman Catholic dioceses in Brazil
Christian organizations established in 1994
Aracatuba, Roman Catholic Diocese of
Roman Catholic dioceses and prelatures established in the 20th century


text:
Het kanton Maaseik is een gerechtelijk kanton en een bestuurlijk kanton in de Belgische provincie Limburg. Gerechtelijk hoort het bij het arrondissement Limburg in het gerechtelijk gebied Antwerpen, en bestuurlijk bij het arrondissement Maaseik. Het kanton beslaat in beide gevallen de gemeenten Maaseik, Dilsen-Stokkem en Kinrooi.

Gerechtelijk kanton Maaseik
Tot 2018 was er een gerechtelijk kanton Maaseik. Het vredegerecht van Maaseik was gevestigd in de Sionstraat 24, bus 1. Het behandelt kleine zaken (bijvoorbeeld gezinsconflicten, onderhoudsgeschillen, voogdij, voorlopige bewindvoering, mede-eigendommen, appartementseigendom, burenhinder) voor de gemeenten Maaseik, Dilsen-Stokkem en Kinrooi.

Kieskanton Maaseik
Het kieskanton Maaseik telt 20 stembureaus in de gemeentes Maaseik, Dilsen-Stokkem en Kinrooi. Het bestaat voor het organiseren van:
 federale verkiezingen; Maaseik is dan een van de kieskantons in het kiesarrondissement Limburg
 Vlaamse verkiezingen; dan behoort het kieskanton tot de kieskring Limburg
 (tot 2006) provinciale verkiezingen; Maaseik was ook een provinciedistrict, maar omdat het minder dan zes zetels vertegenwoordigt (een vereiste voor provinciedistricten krachtens het arrest van het Grondwettelijk Hof van 5 december 2007) moest het met een ander provinciedistrict samengevoegd worden. Daarom werd het volgens het Kiesdecreet van 2011 verenigd met het provinciedistrict Maasmechelen.

Structuur

Resultaten provincieraadsverkiezingen van 1961 tot 2006

Limburgs gerechtelijk kanton
Limburgs kieskanton
Maaseik
Voormalig kanton van België


text:
Muhterem Nur (née Aysel Muhterem Kısa; 31 December 1932 – 20 March 2020) was a Turkish film actress and pop music singer.

Personal life
She was born as Aysel Kısa on December 31, 1932, in Bitola (), Vardar Banovina, Kingdom of Yugoslavia. She lost her 16-year-old mother at her birth and never knew her father. She was raised by her maternal aunt, whom she called "mother". She was renamed "Olga" as a result of Yugoslavian regime's assimilation campaign. All ethnic Turks and other Muslims in Yugoslavia were forced to adopt Christian names and renounce all Muslim customs.

In her infancy, she immigrated with her family members to Turkey and settled in Tekirdağ, northwestern Turkey. Later, due to financial problems, the family moved in 1942 to Istanbul to live in a small house at Eyüp district.

On the new identity card issued by the Turkish Government, she was named Aysel Muhterem Kısa. She spent her childhood in Eyüp, where she attended the primary school. After finishing the school, she began to work in a factory. Then, by chance, she got to know Suzan Yakar Rutkay, a notable female singer and partner of that time's biggest film production company, Halk Film. She helped Muhterem Nur step into cinema.

In 1961, Muhterem Nur married Işın Kaan (1937–1992), a journalist and actor. The couple divorced in 1963. She dated celebrities, such as movie directors Memduh Ün and Ümit Utku, and actors Yılmaz Duru, actors Cihat Aşkın and Efkan Efekan.

In 1982, she met Müslüm Gürses (1953–2013), a talented folk singer at that time, during a concert tour in Malatya, where she shared the stage with him. They started a quarrel the first evening. This also became the beginning of an ever-lasting deep love between the two. The couple got married in private, following  four-years together, on May 5, 1986. Her husband died on March 3, 2013, following a heart bypass surgery he underwent in November 2012.

Muhterem Nur died on 20 March 2020 at the İstinye State Hospital.

Career
Muhterem Nur debuted in cinema as a background actress in the 1951 movie, Yıldızlar Revüsü ("Revue of Stars"). She continued to play in movies as an extra, earning five times more than she received in the factory. She played as supporting actress in more than twenty movies before she got a lead role in the 1958 movie, Üç Arkadaş, in which she portrayed a blind girl. In the film directed by Memduh Ün, which became very successful, she shared the lead role with Fikret Hakan (born 1934). Thanks to her baby like face and naive acting artistry, she was rooted suddenly in the hearts of cinema fans, and climbed up the ladders very quickly.

Despite rising up to main actress roles in a very short time and playing in many movies, Muhterem Nur had difficulties continuing in cinema due to change of the era in movie themes during the period between 1965 and 1967. From 1965 on, she vocationally performed dancing and, from 1967, took the stage as a singer in low-priced music halls. In 1967, she was jailed for ten days because of unpaid bills. She confessed that once, in 1972, she was so destitute, she was unable to even buy a simit, Turkish bagel.

Muhterem Nur returned to cinema and starred sparsely in movies until 2002. Muhterem Nur is considered the first real star of Turkish cinema. She portrayed the ignored and discriminated-against woman, digressing from role of the bourgeoisie woman. She was known as the Yeşilçam's most weepy actress, who at the same time drew tears and made spectators tear handkerchiefs. Even though it is not documented, she is one of the most important female figures of Turkish cinema due to the box office record of her films shot in the 1950s and 1960s.

Works

Television series
 Yuva (1990)
 Dokuzuncu Hariciye Koğuşu (1985)
 Denizin Kanı (1978)

Television films
 Bir Akıllı Bir Deli (2002)
 Kuşlu Çorap (1988)

Cinema films

Source:

References

External links

1932 births
2020 deaths
People from Bitola
Yugoslav emigrants to Turkey
Macedonian Turks
Turkish film actresses
Turkish women singers
Turkish pop singers
Best Supporting Actress Golden Boll Award winners
Golden Orange Life Achievement Award winners
20th-century Turkish actresses
Burials at Zincirlikuyu Cemetery


text:
Lucius Licinius Murena, né en 105 av. J.-C., mort en 22 av. J.-C., était un homme politique, un consul et un général de la Rome antique. De la gens Licinia, fils de Lucius Licinius Murena.

Biographie

À la fin de la première guerre de Mithridate, Sylla lui confia le commandement des deux légions contrôlées formellement par Caius Flavius Fimbra. Sylla laissa à Mithridate VI le contrôle du Royaume du Pont, mais Murena, avec le prétexte d'un présumé réarmement de Mithridate attaqua et envahit de manière autonome le Pont, provoquant le déclenchement de la deuxième guerre de Mithridate. Après une défaite face à Mithridate en 81 av. J.-C., il obéit à l'ordre de Sylla de cesser les offensives contre Mithridate et son armée se retira. Lors de la troisième guerre de Mithridate, il fut pour quelques années le légat de Lucullus.

En 72 av. J.-C., il eut la charge de mener à terme le siège de Samsun, alors que le proconsul se dirigeait vers Cabira.

En 65 av. J.-C., il devint préteur ; durant cette fonction, il se rendit célèbre grâce à la splendeur des ludi publiques qu'il organisa. En tant que Propréteur de la Gaule transalpine, il gagna la confiance et le soutien aussi bien des provinces romaines que des Romains grâce à son impartialité.

En octobre 63 av. J.-C., il fut élu consul avec Decimus Iunius Silanus. Mais peu avant d'entrer en charge en 62 av. J.-C., il fut accusé de corruption par Servius Sulpicius, un de ses concurrents malheureux au consulat, soutenu par Caton d'Utique et Servius Sulpicius Rufus, connu juriste et fils de l'accusateur. Sa défense fut assurée par Crassus, Quintus Hortensius Hortalus et Cicéron, qui pour l'occasion composa le Pro Murena. Murena fut relaxé même s'il était très probablement coupable. Cicéron argumenta sur l'intransigeance malvenue de Caton d'Utique, vu la gravité de la situation de la république romaine, menacée par la conjuration de Catilina.

Les deux jeunes consuls proposèrent la lex Licinia Iunia qui établissait qu'une rogatio (un rassemblement de plusieurs personnes pour discuter des promulgations de lois) devait être promulguée avec trois nundinae (jours de marché) avant que la loi discutée fût proposée à l'assemblée et fût votée par les électeurs; un tel décret confirmait la lex Caecilia Didia; ils établirent en outre que, pour prévenir le crime de faux en actes publics, une copie de chaque document devait être déposée à l'Ærarium, devant au minimum un témoin (testis).

Bibliographie

Consul de la République romaine
Consul romain du Ier siècle av. J.-C.


text:
Le Filippesi Figlie di Maria Addolorata (in spagnolo Filipenses Hijas de María Ss.ma de los Dolores) sono un istituto religioso femminile di diritto pontificio: le suore di questa congregazione pospongono al loro nome la sigla F.M.D.

Storia
La congregazione, intitolata a san Filippo Neri e all'Addolorata, venne fondata a Siviglia il 22 luglio 1859 dall'oratoriano Francisco de Jerónimo García Tejero (1825-1909) con l'aiuto di Dolores Márquez Romero de Onoro (1817-1904) per l'istruzione e la redenzione delle giovani traviate: l'arcivescovo Luis de la Lastra y Cuesta approvò le prime regole delle suore il 3 aprile 1865.

L'istituto ricevette il pontificio decreto di lode il 10 marzo 1974 e venne approvato definitivamente dalla Santa Sede il 31 luglio 1897; le sue costituzioni ottennero l'approvazione definitiva il 30 luglio 1909.

Attività e diffusione
Le Filippesi si dedicano principalmente all'istruzione e all'educazione cristiana della gioventù.

Sono presenti in Spagna e nell'America del Sud (Colombia, Ecuador): la sede generalizia è a Siviglia.

Al 31 dicembre 2005 l'istituto contava 95 religiose in 17 case.

Note

Bibliografia
Annuario Pontificio per l'anno 2007, Libreria Editrice Vaticana, Città del Vaticano 2007. ISBN 978-88-209-7908-9.
Enciclopedia Universale Rizzoli Larousse (15 voll.), Rizzoli editore, Milano 1966-1971.
 Guerrino Pelliccia e Giancarlo Rocca (curr.), Dizionario degli Istituti di Perfezione (10 voll.),  Edizioni paoline, Milano 1974-2003.

Collegamenti esterni

Filippesi


text:
O Sahara Hotel and Casino foi um hotel e cassino localizado na Las Vegas Strip em Paradise, Nevada. O hotel foi inaugurado em 1952 pelo empresário americano Milton Prell e desde 2007  pertence a SBE Entertainment Group. Desde a sua inauguração, ele se tornou palco para artistas como Frank Sinatra, Dean Martin, Sammy Davis Jr., Judy Garland, Marlene Dietrich, Paul Anka, George Carlin, Liza Minnelli, Violetta Villas, Shirley Bassey, Imogene Coca, Connie Francis, Bill Cosby, Jeanette MacDonald, Ann-Margret, Joey Bishop, Don Rickles, Bobby Darin, Jerry Lewis entre outros. Além disso, a versão original do filme Onze homens e um segredo foi filmada neste cassino.

Em março de 2011, Sam Nazarian, presidente-executivo da SBE Entertainment Group, que detém e opera a Sahara, anunciou o fechamento de suas portas previsto para o dia 16 de maio de 2011. O hotel é considerado "economicamente inviável", mas ainda existe grande controvérsia sobre o seu fechamento. Nazarian deixou em aberto a possibilidade de reabrir a propriedade numa data posterior e disse que iria ajudar os funcionários da Sahara a procurar novos empregos.

Com o seu fechamento, a cidade de Las Vegas perde um hotel com 1.720 quartos e um cassino com 7.896 metros quadrados, além de um restaurante temático sobre a categoria automobilística Nascar. O hotel era o último hotel-cassino da chamada era "Rat pack" (grupo de atores capitaneado por Humphrey Bogart, Sinatra e Sammy Davis Jr.), que marcou época na boemia americana por volta dos anos 1960.

Referências

Ligações externas

Arranha-céus hoteleiros dos Estados Unidos
Hotéis de Nevada
Arranha-céus de Las Vegas
Casinos de Las Vegas
Las Vegas Strip


text:
Penny Dreadful is a British-American horror drama television series created and written by John Logan, who serves as executive producer alongside Sam Mendes. The title refers to the penny dreadfuls, a type of 19th-century cheap British fiction publication with lurid and sensational subject matter. The series premiered on Showtime on May 11, 2014. After the third-season finale on June 19, 2016, series creator John Logan announced that Penny Dreadful had ended.

The series draws upon many public domain characters from 19th-century British and Irish fiction, including Dorian Gray from Oscar Wilde's The Picture of Dorian Gray; Mina Harker, Abraham Van Helsing, Dr. Seward, Renfield, and Count Dracula from Bram Stoker's Dracula; Victor Frankenstein and his creature from Mary Shelley's Frankenstein; and Dr. Henry Jekyll from Robert Louis Stevenson's Strange Case of Dr Jekyll and Mr Hyde.

Series overview

Episodes

Season 1 (2014)

Season 2 (2015)

Season 3 (2016)

Ratings

References

External links

Lists of American drama television series episodes
Lists of British drama television series episodes


text:
Lillehjernen (cerebellum ) er en del af hjernen, og den ligger bagest i hjernekassen lige under storhjernen.
En af lillehjernens primære opgaver er at 'udglatte' kroppens bevægelser.
Når storhjernen giver signal til en muskelgruppe, fx benene, om at den skal bevæge sig, går signalerne først gennem lillehjernen, som sørger for at bevægelserne udføres glidende.

Delfiner har en betydelig større lillehjerne end mennesker og andre aber.
Generelt har fugle og pattedyr relativt større lillehjerne end andre hvirveldyr.

Anatomi
Lillehjernen vejer omkring 160 gram hos det voksne menneske, og menneskets lillehjerne har omkring 105 milliarder nerveceller, hvoraf langt de fleste er de såkaldte granulære celler..
Der er forskellige måder at dele lillehjernen op på, for eksempel på baggrund af vævstype:
 Lillehjernebarken hvor nervecellelegemerne er lokaliseret
 Den hvide substans.
 Lillehjernens kerner er fire små parrede kerner (ansamlinger af nervecellelegemer), der ligger som øer i den hvide substans.
Opdelingen kan også udføres på baggrund af den fylogenetiske udviklingen:
 Archicerebellum er den ældste del og omfatter lobus flocculonodularis
 Palaeocerebellum er sammenfaldende med strukturen vermis.
 Neocerebellum ("Nylillehjernen") er den yngste og hos mennesket den største struktur.
Opdelingen kan også baseres på de makroskopiske folder og furer i lillehjernen. Den overordnede opdeling er i en for- og baglap, men der findes en række andre mindre underlapper. Der har gennem tiderne været forskellige opdelinger af disse mindre lapper. En af dem har følgende opdeling:
 Forlap (lobus anterior)
 I, II, Lingula
 III, Centralis
 IV, Culmen
 V, Culmen
 Baglap (lobus posterior'')
 VI, Declive
 VIIAf
 VIIAt
 VIIB
 VIIIA
 VIIIB
 IX, Uvula
 X, Nodulus

Cerebellare symptomer og sygdomme
Koordinationsforstyrrelser – ataksi – kan opstå ved sygdomme i lillehjernen.

Henvisninger

Hjernen


text:
Иван Ильич Говорухин (29 августа 1919, с. Катенино, Челябинская область — 27 марта 1944, Николаев) — Герой Советского Союза, радист 384-го отдельного батальона морской пехоты Одесской военно-морской базы Черноморского флота, матрос.

Биография
Иван Ильич родился в 1919 году в селе Катенино (ныне — Варненского района Челябинской области) в семье русского крестьянина. Получил начальное образование, до призыва в ряды вооружённых сил работал трактористом в колхозе.

В 1940 году был призван в ряды Красной Армии, служил телефонистом в стрелковых частях Черноморского флота после прохождения соответствующего обучения в учебном отряде.

В апреле 1943 года был направлен в 384-й отдельный батальон морской пехоты Черноморского флота, и осенью того же года участвовал в десантных операциях по освобождению Таганрога, Мариуполя и Осипенко, за отличие в которых был награждён медалями «За боевые заслуги» и «За отвагу».

Участвовал также в боях на Кинбурнской косе, освобождении посёлков Херсонской области Александровка, Богоявленское (ныне Октябрьский) и Широкая Балка.

Во второй половине марта 1944 года вошёл в состав десантной группы под командованием старшего лейтенанта Константина Фёдоровича Ольшанского. Задачей десанта было облегчение фронтального удара советских войск в ходе освобождения города Николаева, являвшегося частью Одесской операции. После высадки в морском порту Николаева отряд в течение двух суток отбил 18 атак противника, уничтожив около 700 гитлеровцев. В этих боях геройски погибли почти все десантники, в том числе и матрос И. И. Говорухин.

Указом Президиума Верховного Совета СССР от 20 апреля 1945 года за образцовое выполнение боевых заданий командования на фронте борьбы с немецкими захватчиками и проявленные при этом отвагу и геройство матросу Говорухину Ивану Ильичу было присвоено звание Героя Советского Союза (посмертно).

Награды
 Золотая Звезда Героя Советского Союза (посмертно);
 орден Ленина;
 медаль «За боевые заслуги»;
 медаль «За отвагу».

Память
 Похоронен в братской могиле в городе Николаеве (Украина) в сквере 68-ми десантников.
 Там же в честь Героев открыт Народный музей боевой славы моряков-десантников, воздвигнут памятник.
 Именем Героя названа улица в селе Варна Челябинской области.

Примечания

Литература

Ссылки

Моряки Великой Отечественной войны
Морские пехотинцы Великой Отечественной войны
Похороненные в сквере имени 68 Десантников


text:
Terror er en dansk film fra 1977, instrueret af Gert Fredholm og skrevet af Hans Hansen efter en roman af Torben Nielsen.

Medvirkende
 Jess Ingerslev
 Poul Reichhardt
 Ole Ernst
 Ulf Pilgaard
 Holger Juul Hansen
 Ingolf David
 Henning Palner
 Lykke Nielsen
 Beatrice Palner
 Aksel Erhardsen
 Inger Stender
 Lise Thomsen
 Lone Helmer
 Ib Tardini
 Ulla Jessen
 Ulla Koppel
 Bent Warburg
 Lillian Tillegreen

Eksterne henvisninger

Film baseret på værker af danske forfattere
Danske film fra 1977
Film instrueret af Gert Fredholm
Film fra Danmark (administrationskategori)


text:
Twenty-One (engl.: "einundzwanzig") steht für:
 Twenty-One (1991), britisch-amerikanischer Film von Don Boyd
 Twenty-One, US-amerikanische TV-Sendung, siehe Einundzwanzig (Quiz)

Automodelle:
 Morris Twenty-One
 Wolseley Twenty-One

Siehe auch:
 twenty one


text:
302 Squadron may refer to:
 302nd Tactical Fighter Squadron (JASDF), Japan
 No. 302 Polish Fighter Squadron
 302 Squadron (Portugal)
 302 Squadron (Royal Netherlands Air Force)
 302nd Fighter Squadron, United States


text:
«Персі Джексон і Олімпійці» — перша серія письменника Ріка Ріордана, яка передувала серії «Герої Олімпу». Серія присвячена грецькій міфології. Книги розповідають про пригоди Персі Джексона. Кожна книга слідує мотивам пригод різних грецьких героїв. Перша заснована на пригодах Персея, друга заснована на історії Одіссея, третя - Геракла, четверта - Тесея, і остання на історії Ахілла. Серія оповідає про завершення Першого Великого Пророцтва. Друге Велике Пророцтво, пізніше назване Пророцтвом Семи, розкривається в книзі «Персі Джексон і Останнє пророцтво». Про це пророцтво оповідає серія «Герої Олімпу».

Основні книги циклу

Книга 1. Персі Джексон і Викрадач блискавок
Персі Джексон і Викрадач блискавок — перша книга циклу «Персі Джексон і Олімпійці». В оригіналі книга з'явилась на полицях магазинів 28 червня 2005 року. Також книга була адаптована в кіно і графічну новелу. Прем'єра фільму «Персі Джексон і викрадач блискавок» відбулася у 2010 році.

Персі Джексон— дванадцятирічний хлопчик з діагнозом СДУГ і дислексією. З ним постійно щось траплялося і йому часто доводилося міняти навчальні заклади. Історія «Викрадача блискавок» починається під час навчання Персі в академії Йенсі, де хлопчик намагається прижитися після попереднього виключення. В академії у нього з'являється друг на ім'я Гровер. Під час шкільної екскурсії на виставку античного мистецтва на Персі нападає його вчителька математики місіс Доддз, яка виявилася страшною міфічною фурією. Чудовисько звинувачує Персі в тому, що він вкрав блискавки бога-громовержця Зевса і вимагає їх повернути. Тільки втручання вчителя, містера Браннера, рятує Персі від болісної смерті в пазурах фурії. Після нападу юнак в супроводі матері та Гроувера відправляється на Лонг-Айленд, де розташовується «Табір напівкровок», місце відпочинку та навчання для дітей, народжених від грецьких богів і смертних. Персі дізнається, що він теж напівкровка, син бога морів Посейдона. У дорозі на них нападає жахливий Мінотавр і в ході битви мати героя гине. Однак незабаром Персі з'ясовує, що повернути її ще можливо, адже вона нудиться в полоні у бога підземного царства мертвих Аїда. Але перш ніж відправитися визволяти мати, він змушений зняти з себе всі звинувачення, які поклав на нього Зевс і довести, що він не крав його блискавки. На пошук блискавок йому дається термін до літнього сонцестояння, а це - десять днів. Якщо він не встигне, почнеться війна між богами— Зевсом, Посейдоном і Аїдом. На пошук блискавок з Персі вирушає його друг Гроувер, який виявився його захисником-сатиром і юна дочка богині Афіни, напівкровка Аннабет. Разом вони переживають неймовірні пригоди, б'ються з легендарною Горгоною та одержують перемогу над Гідрою. Врешті-решт герої спускаються в похмуре царство Аїда і стикаються лице в лице з тим, хто вкрав блискавки Зевса.

Книга 2. Персі Джексон і Море чудовиськ
Персі Джексон і Море чудовиськ — друга книга циклу «Персі Джексон і Олімпійці». В оригіналі книга з'явилась на полицях магазинів 3 травня 2006 року. Також книга була адаптована в кіно і графічну новелу. Прем'єра фільму «Персі Джексон і море чудовиськ» відбулася у 2013 році.

У сні Персі Гроувер тікає від циклопа Поліфема і забігає в весільний магазин. Будівля вибухає і Персі чує голос циклопа. Коли він прокидається, то помічає темний силует у вікні, схожий на тінь, але це точно не вона. Того ж дня в школі Меріузер Персі бере участь у вишибалах разом з Тайсоном, його другом, проти величезних семикласників, які виявляються велетнями-лестригонами. Вони кидають вибухові кулі в Персі в спробі вбити його, але Тайсон його захищає, він витримує їх удари. Аннабет рятує Персі, убивши останнього лестригона, Джо, проткнувши його ззаду, і відправляється з Персі і Тайсоном в «Табір напівкровок», викликавши таксі сестер-грай.

Коли вони повертаються то бачать, що табір атакують два бронзові Колхідські бики, зроблені Гефестом. А дерево Талії, яке захищає табір, отруєне невідомим зловмисником. Тайсону вдається підкорити собі одного бика, а Клариса займається іншим. Хірон у звільненні, так як підозрюється в отруєнні дерева, тому як сам є сином Кроноса. Його замінює Тантал, людина, яку випустили з Полів Покарань.

Персі дізнається, що Тайсон - циклоп, а також син Посейдона. Жителі табору починають знущатися над Персі і Тайсоном, в результаті чого напівбог соромиться того, що Тайсон - його брат. Тим часом, Тантал відроджує давню традицію у вигляді гонок на колісницях. Персі і Аннабет сваряться частково через те, що Тайсон приєднується до їх команди, і частково через сильну неприязнь Аннабет до циклопів, в цілому. Під час першого етапу на жителів табору нападають Стімфалійські птиці. Персі, Аннабет і Тайсон допомагають зупинити атаку.

Кларисі вдається виграти гонку, оскільки інші конкуренти були вражені раптовою появою птахів. Вона відразу ж стає улюбленим напівбогом Тантала, який замовляє бенкет на честь її тріумфу. Однак, Персі, Аннабет і Тайсона він засуджує до патрулю на кухні, так як вважає, що це вони є причиною того, що Стімфалійські птиці напали на табір. Поки вони миють посуд замість гарпій Персі і Аннабет миряться після того, як Персі пояснює їй свій сон з емпатичним зв'язком з Гроувером, він в біді, і не може вибратися з Моря Чудовиськ. Біля вогнища Персі і Аннабет пропонують Тантала послати когось на пошуки після того, як Персі розповідає іншим жителям табору, що їхній будинок можна врятувати за допомогою Золотого Руна. Він також розкриває цифри, які дали йому сестри-грайї, він розуміє, що насправді вони є довготою і широтою. В пошук, щоб знайти і повернути руно відправляється Клариса, але спочатку вона відвідує муміфікованого Оракула.

Пізніше Персі відчуває необхідність сходити на пляж, щоб очистити свою голову. Він зустрічає Гермеса, який переконує його відправитися в пошук, пояснюючи, що навіть якщо вибір вже зроблено, він теж може допомогти. Він дає дає Персі три жовтих рюкзака, наповнених необхідними речами (амброзія, драхми, гроші смертних і одяг) вітаміни і термос, заповнений вітром. Він також призиває Аннабет і Тайсона. Він зникає, як тільки вони приходять і Персі коротко пояснює їм свою зустріч з богом перш, ніж прибувають гарпії. Персі отримує допомогу від свого батька у вигляді гіпокампів. Трійка направляється до круїзного судна, Принцеса Андромеда, вони піднімаються на борт. Якийсь час вони розвідують корабель, але він, здається, порожній. Незабаром кожен знаходить порожню кімнату, і команда вирішує залишитися тут на ніч.

Виявляється, що Принцеса Андромеда - це корабель Луки Кастелана і частини Армії Титанів. Хлопці потрапляють у полон і дізнаються, що Лука намагається допомогти Кроносу знищити Олімп. Їм вдається втекти з корабля за допомогою термоса вітрів Гермеса. По досягненні землі Персі відправляє Тайсона пошукати пончиків як привід, щоб поговорити з Аннабет наодинці про її минуле, зокрема про її відразу до циклопів. Тим не менш, Персі дивується, дізнавшись, що Тайсон дійсно знайшов пончики в підозрілому магазині поблизу, Пончики "Чудо-Юдо". Потім стає відомо, що цей магазин впливає на життєву силу Гідри, яка їх майже вбиває. Кларисса рятує їх за допомогою своя корабля, CSS Бірмінгема, корабель також укомплектований мертвими конфедератами, яких подарував батько Клариси, Арес.

CSS Бірмінгем входить в Море Чудовиськ, відоме смертним як Бермудський трикутник, корабель зазнає сильних пошкоджень, коли пропливає між Сциллою і Харибдою. Температура двигуна все збільшується і Тайсон викликається добровольцем, щоб виправити це. Сцилла хапає Персі і в цей момент двигун вибухає. На жаль, Тайсон залишається всередині. Персі втрачає свідомість, а коли приходить до тями, вони з Аннабет знаходяться на маленькому плоту. Вона використовувала вітри з чарівного термоса і завдяки їм пліт почав рухатися. Після вибуху не видно ні Тайсона, ні Кларисси.

Персі і Аннабет прибувають до курорту і SPA-салону мадам Ц, пізніше з'ясовується, що це острів Цирцеї. Насправді це в'язниця для напівбогів-чоловіків. Помічниця Цирцеї забирає Аннабет, щоб зробити їй макіяж, а сама Цирцея перетворює Персі на морську свинку. Використавши полівітаміни Гермеса, Аннабет сипле їх в клітку до Персі і до решти істот - Чорної Бороди та його команди - вони всі знову перетворюються на людей. Персі і Аннабет тікають з допомогою корабля Чорної Бороди, а пірати все продовжують грабувати курортний острів.

Аннабет висловлює бажання почути пісню сирен. Вона стверджує, що після цього слухач зможе реалізувати свої найпотаємніші бажання. Тим не менше, їх пісня настільки чарівна, що той, хто її почує буде прагнути до досягнення бажань будь-якою ціною. Персі не хоче поступатися, але все-таки погоджується і прив'язує її до щогли, щоб Аннабет не втекла до сирен. Він також затикає вуха, щоб бути при своєму розумі.

Як тільки вони проходять повз острів Аннабет просить Персі звільнити її, а той у свою чергу ігнорує її прохання і повертається до неї спиною. Однак, як тільки він повертає свій погляд на неї, він розуміє, що вона втекла з допомогою свого ножа, який забув у неї забрати. Персі пливе за нею і наздоганяє її. Як тільки він торкається до Аннабет, він бачить її видіння; Манхеттен перебудований під її план, її мати і батько возз'єдналися, Лука повернувся. Персі вдається вибити її з ілюзій і вони пливуть назад на корабель. Коли острів сирен стає лише серпанком, Аннабет каже Персі про її фатальну слабкість - зарозумілість чи смертельна гордість. Вони проходять повз острів з однією з кузень Гефеста, а Аннабет нарешті каже Персі, чому вона так сильно ненавидить циклопів, що відноситься до її пригод з Талією, Лукою і Гроувером, коли вони подорожували в «Табір Напівкровок». Незабаром вони досягають острова Полифема.

Персі і Аннабет розуміють, що Гроувера викрав Поліфем, сатир прикидається жінкою-циклопом і відповідно циклоп хоче вийти заміж за нього. Хлопці добираються до острова Поліфема. Вони досягають його печери, проїхавшись під вівцями, які належать циклопу. Їм вдається врятувати Гроувера за допомогою Клариси і Тайсона, який пережив вибух. Вони знаходять Золоте Руно і виграють у сутичці з Поліфемом, хоча їх корабель тоне. Хлопці перетинають шлях від острова циклопа і моря Чудовиськ до Маямі, у штаті Флорида, за допомогою гіпокампів, Персі відправляє Кларису з Руном в табір.

Пізніше Тайсон розповідає Персі, що Полифем зіпсований, а маленькі дитинчата-циклопи залишаються на вулицях, щоб навчитися виживати, навчитися користуватися тим, що у них є і цінувати благословення, яке нібито йде від богів до них.

Персі, Аннабет, Гроувер і Тайсон потрапляють у полон до Луки, який нібито гостинно приймає їх у себе на кораблі «Принцеса Андромеда». Однак, Персі вдається зв'язатися з табором через послання Іриди, за допомогою обману він змушує Луку зізнатися, що це він отруїв дерево Талії. У поєдинку з Лукою Персі мало не вбивають, він отримує поранення на нозі. Хірон і його родичі, поні для вечірок, рятують його. Кентавр повертається на посаду після того, як доводять його невинність, Золоте Руно лікує дерево Талії від отрути Луки, речовини взятого з самого Тартар в Підземному світі. Раптово Талія, дочка Зевса, сама повертається у своє тіло, все через те, що Руно надто добре зробило свою роботу, в результаті чого у Кроноса з'являється ще один шанс контролювати Пророцтво.

Книга 3. Персі Джексон і Прокляття титана
Персі Джексон і Прокляття титана — третя книга циклу «Персі Джексон і Олімпійці». В оригіналі книга з'явилась на полицях магазинів 1 травня 2007 року.

Події відбуваються через чотири місяці після повернення з моря чудовиськ. Персі Джексон, Аннабет і Талія, дочка Зевса врятована Золотим руном в попередній книзі, проникають в воєнізовану школу Уестовер-Холл, в штаті Мен, де навчаються двоє напівкровок: Ніко і Бьянка ді Анджело, на яких оголошено полювання. Владика титанів Кронос жадає роздобути у свої ряди нових талановитих героїв, тому не зупиниться ні перед чим, щоб досягти своєї мети. Цього разу герої на самому початку своєї місії змушені зіткнутися з небезпечним чудовиськом Мантикорою, котрий прикинувся заступником директора. Тільки завдяки тому, що в бій втрутилася свита мисливиць богині Артеміди рятує героїв від загибелі. Втім, зовсім без жертв не обійшлося — в ході сутички з Мантикорою зі скелі падає подруга Персі Аннабет. Як пізніше з'ясовують герої, Аннабет викрав і взяв у полон бунтівний і проклятий богами Олімпу титан Атлас. У снах Персі бачить, що Атлас обманом змусив Аннабет тримати небосхил замість себе. Сам Атлас примикає до свого повелителя Кроноса і встає на чолі його армії, як і багато років тому. Тим часом Бьянка ді Анджело примикає до свити мисливиць Артеміди. Після прибуття в «Табір напівкровок» Персі дізнається, що Атлас викрав не тільки Аннабет, а й саму Артеміду, яка тепер знаходиться в полоні, на вершині гори Тамалпаіс в Каліфорнії, де титани зводять свою фортецю Отріс. Юні герої — Гроувер, Талія, Бьянка, Зоя Нічна Тінь та Фібі відправляються на пошук, згодом до них приєднується Персі. Незважаючи на страшне пророцтво Дельфійського оракула, що свідчить, про те що двоє з них не повернуться назад, вони всі разом направляються до гори Тамалпаіс, щоб кинути виклик Атласу. Пророцтво виявляється правдивим — під час місії гине Бьянка ді Анджело, рятуючи інших у сутичці з бронзовим гігантом Талоса. А вже на горі Тамалпаіс в сутичці з власним батьком Атласом гине Зоя. Хитрістю і силою Персі вдається одержати гору над титаном і звільнити Аннабет та Артеміду. Там же на горі він знову стикається зі своїм давнім противником Лукою, якому доводиться битися з Талією. Зрештою, Лука падає з вершини гори, але дивом залишається живий. Повернення в табір не приносить Персі полегшення. Він розповідає Ніко ді Анджело про смерть сестри. Убитий горем хлопчик винить у всьому Персі, який не виконав своєї обіцянки охороняти Бьянку. Тоді ж Ніко демонструє свою силу керувати мертвими створіннями, такими як воїни-зомбі, які переслідували Персі з початку книги. Персі розуміє, що і третій брат «Великої трійки» — Аїд — не стримав обіцянки і обзавівся нащадком у світі смертних. Це насторожує Персі. Тепер пророцтво, сказане Оракулом про те, що дитина когось із «Великої трійки» стане загибеллю або порятунком Олімпу, приймає нову сторону. Ніко, Персі і Талія — про когось з них йдеться в пророцтві. Але про кого? Ніко біжить з табору, але клянеться помститися Персі за смерть сестри. Таким чином, юний син Посейдона наживає собі нового ворога в особі сина Аїда.

Книга 4. Персі Джексон і Лабіринт смерті

Персі Джексон і Лабіринт смерті — четверта книга циклу «Персі Джексон і Олімпійці». В оригіналі книга з'явилась на полицях магазинів 6 травня 2008 року. Дослівно назва книги звучить, як «Персі Джексон і Битва лабіринту».

Після нападу жахливих Емпус в новій школі Гуді, Персі повертається в табір напівкровок, де юні герої та їхній наставник кентавр Хірон готуються до передбачуваного вторгнення військ Кроноса. Для Персі це, вже третє, літо в таборі обіцяє бути самим приємним, тому що адміністратор табору містер Д. (Діоніс), з яким у Персі складні відносини, відсутній по важливій місії, а на його місце встає загадковий Квінтус - мечник, котрий приручив пекельну гончу по імені Місіс О'Лірі. Персі помилявся, припускаючи, що цього літа він зможе як слід відпочити і потренуватися в таборі. Назрівають проблеми. Друг Персі сатир Гроувер, марно шукає зниклого бога природи Пана, а також може бути вигнаний Радою сатирів, якщо не надасть доказів того, що Пан дійсно з ним розмовляв. А Дельфійський оракул видає нове пророцтво, головну роль в якому відводить Аннабет. Цього разу небезпека як ніколи близька.

Легендарний Лабіринт Дедала може стати лазівкою в захисті табору напівкровок, і цією лазівкою має намір скористатися Лука, щоб провести армію Кроноса через Лабіринт прямо в табір. Лабіринт, пов'язаний з безсмертною душею свого майстра, живе своїм життям - ходи в ньому змінюються, коридори зникають і з'являються знову, навіть час в Лабіринті тече інакше, а відстані не мають ніякого значення. Тільки пробратися через Лабіринт дано не кожному. За легендою тільки нитка принцеси Аріадни, дочки грецького царя Міноса, може вказати правильний шлях. Персі і Аннабет знаходять в таборі вхід в Лабіринт, зазначений грецьким символом "дельта" (Δ) і разом з братом Персі циклопом Тайсоном і сатиром Гроувером спускаються в нього. Їх мета: відшукати майстерню Дедала та заручитися підтримкою майстра, якщо він і справді ще живий. Одночасно десь в Лабіринті Лука веде свою армію до табору, а юний син Аїда Ніко ді Анджело, якого спокушає примара злобного царя Міноса, намагається відшукати Дедала і поміняти його душу на душу сестри Бьянки ді Анджело.

В Лабіринті героїв чекає багато небезпек - чудовиська Кроноса, підступні пастки, кузні бога Гефеста, гладіаторські бої. У підсумку, герої змушені розділитися: Тайсон і Гроувер відправляються на свій власний Пошук по слідах Пана, а Персі і Аннабет йдуть далі. В їх подорожі через Лабіринт до них примикають Ніко ді Анджело, що позбавився від впливу Міноса, і Рейчел Елізабет Дер, смертна дівчина, здатна бачити через Туман. З нею Персі познайомився в «Проклятті Титана», і так вже вийшло, що саме Рейчел може провести героїв лабіринтом. Зрештою хлопцям вдається відшукати майстерню Дедала, де їх чекає дивовижне відкриття - мечник Квінтус і є Дедал, переселивши свій дух в автоматон  - механічне тіло. У майстерні зав'язується бій між героями і чудовиськами Кроноса, до яких приєднався дух царя Міноса, спраглий помститися Дедалу, винному в його вбивстві. Тільки завдяки бронзовим крилам майстра хлопцям вдається втекти. А між тим Луці вдається роздобути нитку Аріадни, і армія Кроноса починає свій рух до табору. Персі, Аннабет, Рейчел і Ніко об'єднуються з Тайсоном і Гроувер, які нарешті знаходять місце приховування бога Пана. Як з'ясовується, Пан уже давно помер, але його спогад, що мешкав в печері в Нью-Мехіко, продовжув жити, чекаючи Гроувера. Пан передає молодому сатиру і його друзям свою спадщину і остаточно вмирає, попросивши Гроувера донести цю сумну звістку світу.

Лабіринт приводить Персі до вершини гори Тамалпаіс, де титани спорудили фортецю Отріс. У фортеці знаходиться саркофаг з останками Кроноса. Сила титана росте, і Персі вважає, що кращого часу для нанесення удару може не представитися. Він проникає в святилище Отріс невидимкою і бачить, як Тельхіни - собакоголові істоти і найкращі ковалі - вносять в зал Косу Кроноса, наймогутнішу зброю разом із блискавкою Зевса і тризубом Посейдона. Персі заглядає в саркофаг і бачить, що в ньому спочиває ... Лука! Юнак віддав своє тіло Кроносу і останнім елементом, здатним повернути титану життя, стало зречення від богів Олімпу юнака-напівкровки Ефана Накамури. Кронос повертається до життя і першим, кого бачить перед собою - свого заклятого ворога Персі Джексона! Між героєм і титаном зав'язується сутичка, в якій Персі програє, адже Кронос - володар часу. Персі вдається вибратися і втекти в Лабіринті тільки завдяки відважному вчинку Рейчел, яка жбурнула в очі Кроносу свою синю щітку для волосся. Так юний герой розуміє, що титан не до кінця матеріалізувався в цьому світі і що десь всередині його нового тіла все ще мешкає свідомість Луки.

Герої повертаються в табір і всі разом готуються до атаки армії Кроноса. І атака відбувається ... Під керівництвом жахливої Кампе монстри, в числі яких пекельні гончі, гіганти і лестригони, дракониці і бунтівні напівкровки нападають на табір, але зустрічають гідний опір з боку героїв. В ході битви частина табору була зруйнована, деякі герої загинули, а залишок армії Кроноса втік назад в Лабіринт після того, як Гроувер скористався даром Пана і вигнав чудовиськ грізним ревом. Після бою Дедал вирішує добровільно піти з життя, щоб розірвати зв'язок між собою і лабіринтом. Варто було майстру зникнути, як і весь його Лабіринт зруйнувався.

Ніко ді Анджело вирішує піти з табору, бо розуміє, що він зайвий в ньому - діти Аїда ніде не будуть користуватися популярністю. Він має намір дізнатися подробиці про їх із сестрою минуле. В кінці, він потискує руку Персі, що означає, що вони розходяться з миром. Повернувшись Діоніс оголошує, що молодші боги, в числі яких Морфей, Геката і Янус, прилучилися до Кроноса, що робить положення олімпійців хитким. Рада сатирів має намір вигнати Гроувера зі своїх лав, так як він не надав доказів існування Пана вчасно, але Гроувер несподівано надає підтримку Діоніс. Він розпускає Раду, вірячи, що Пан помер. Гекатонхейр Бріарей, котрий надав підтримку героям під час битви в таборі, відправляється в кузні до Посейдону, а Аннабет свариться з богинею Герою, яка клянеться помститися дочки Афіни за образу. Гряде остання битва з повелителем титанів Кроносом.

Книга 5. Персі Джексон і Останнє пророцтво

Персі Джексон і Останнє пророцтво — п'ята і остання книга циклу «Персі Джексон і Олімпійці». В оригіналі книга з'явилась на полицях магазинів 5 травня 2009 року. Дослівно назва книги звучить, як «Персі Джексон і Останній Олімпієць». Книга була написана шостою, після «Персі Джексон і Олімпійці. Секретні матеріали», але ця книга є доповненням до серії.

Повелитель титанів Кронос збирає армії і готується атакувати Олімп. Боги і герої збирають свої сили, щоб відбити напад. Персі Джексон і Чарльз Бекендорф, син Гефеста, роблять відчайдушну вилазку на круїзний лайнер «Принцеса Андромеда», де розмістив свій штаб Кронос. Але все йде не за планом: Кроносу стає відомо про задум напівбогів від свого шпигуна в таборі напівкровок, і він готовий до візиту героїв. Потрапляючи в підступну пастку титану, гине Бекендорф, але перед смертю йому вдається підірвати «Принцесу Андромеду». Персі вдається вціліти, завдяки захисту океану. У підводному царстві Посейдона, куди потрапляє Персі після вибуху, справи йдуть ще гірше - владика морів змушений захищати свій дім від титана Океана, який, за намовою Кроноса, йде війною на Посейдона. У морських глибинах відбувається неабияка битва між чудовиськами і морським народом. А тим часом, Кронос будить батька всіх чудовиськ - гігантського Тифона, який загрожує знищити всі Сполучені Штати, просуваючись у бік Нью-Йорка і руйнуючи на своєму шляху міста. На боротьбу з Тифоном виходять Олімпійські боги, і Персі розуміє, що Олімп залишається беззахисним перед Кроносом. Перед напівкровками встає нелегке завдання - стати на захист Олімпу замість їх божественних батьків.

Гряде війна проти Кроноса, а Персі Джексону ось-ось виповниться шістнадцять. А це означає, що в силу вступить велике пророцтво, сказане Дельфійським оракулом. Герою здається, що це пророцтво говорить про те, що він неминуче повинен загинути, рятуючи Олімп і це не додає йому впевненості в собі. Він все частіше починає замислюватися - а не чи заслуговують Олімпійці тієї долі, на яку їх прирікає Кронос? У таборі Персі зустрічає сина Аїда, Ніко ді Анджело, який вкотре просить Персі погодитися на його план. План, завдяки якому Персі зміг би зрівнятися за силам з Кроносом. Але Персі ідея Ніко не подобається. І все ж, після тривалої суперечки, він погоджується, і разом вони відправляються в підземне царство Аїда. План Ніко полягає в тому, що Персі повинен зануритися у води Стіксу, як це зробив в античності герой Ахілл, і отримати невразливість. На березі Персі зустрічає дух Ахілла і той попереджає його, що це дуже небезпечно. Адже невразливість Ахілла не поширюється на його п'яту, від поранення в яку він і помер. Персі проте погоджується на небезпечний експеримент і занурюється в Стікс. Тільки величезна сила волі і думки про Аннабет не дають Персі розчинитися в чорних водах підземної річки. І все ж він отримує невразливість і слабке місце на спині. Тим часом, Аїд обманом змушує Ніко привести до нього Персі і укладає героя в своїх казематах. Обдурений Персі звинувачує у всьому Ніко, але для сина Аїда дії батька також є несподіванкою. Він організовує для друга втечу. Аїд посилає за напівбогами погоню і сам стає на чолі її. Тут Персі доводиться використовувати свою невразливість і він самотужки розправляється з усіма солдатами Аїда, а самого бога збиває з ніг. Тепер він розуміє ту перевагу, яке отримав завдяки водам Стікса.

По поверненню з царства мертвих Персі і Ніко відправляються до матері Луки - Мей Кастеллан. На думку сина Аїда, Персі повинен зрозуміти минуле Луки, щоб отримати необхідні знання для перемоги над Кроносом. Виявляється, Мей Кастеллан свого часу збожеволіла, коли її почали переслідувати бачення про долю сина. Наляканий цим Лука втік з дому, вирішивши, що втратив в особі матері залишки своєї сім'ї. Так само Персі дізнається, що Лука так само викупався у водах Стіксу і придбав невразливість, якою і скористався Кронос, щоб вселитися в тіло напівбога.

Все менше часу залишається до вторгнення Кроноса в Нью-Йорк. Боги продовжують боротися з Тифоном, який, прийнявши форму страшного урагану, спустошує штат за штатом. Незабаром він добереться до Нью-Йорка, і тоді Олімп впаде. Тим часом місто оточене тимчасовою магією Кроноса, а всі жителі Нью-Йорка засинають під чарами бога сну Морфея, який переметнувся на бік титанів. Напівкровки організовують опір і вибудовують оборонні загони поруч з усіма проходами в місто. До життя приходять всі статуї міста, що виявилися автоматонами Дедала. Тільки діти Ареса не беруть участь в обороні, після того як уражена дітьми Аполлона Кларисса Ла Ру відмовилася брати участь у війні. Кронос і його армія чудовиськ вже на підходах до міста, і напівкровки вступають у відчайдушну сутичку. Палахкотить Нью-Йорк, герої, відбиваючи натиск чудовиськ, паралельно намагаються врятувати заснулих смертних. Кронос і його загін зустрічають опір на чолі з Персі на мосту Уільямсберг. Персі сходиться в сутичці з Мінотавром, якого вже переміг одного разу, коли йому було дванадцять. І цього разу Мінотавр переможений, і на черзі Кронос. У ході битви руйнується міст, відрізаючи силам наступу прохід в місто.

У той час, поки Нью-Йорк охоплений війною, подруга Персі Рейчел Елізабет Дер перериває свій відпочинок з батьками і вирішує прийти на допомогу другові. Вона відчуває, що в цій війні їй відведена не остання роль і хоче бути поруч, коли її допомога буде потрібна. А в табір, розбитий вижившими напівкровками в Нью-Йорку, приходить посланник від Кроноса - бунтівний титан Прометей. Він пропонує Персі здатися і обіцяє, що в такому разі його повелитель не зачепить місто. Персі відмовляється і отримує в подарунок від титану ящик Пандори - глечик, з якого колись Пандора випустила біди всього світу. У глечику залишилася одна лише Надія, і Прометей каже Персі, що як тільки він випустить Надію, Кронос буде знати, що герой здався.

А події на полі битви стають все більш загрозливими. Кронос насилає на героїв чудовисько за чудовиськом, напівкровки несуть втрати, але хоробро продовжують боротися. У бій вступають і деякі смертні, що отямилися від сну Морфея. Несподівано на допомогу приходять діти Ареса, яких, всупереч очікуванням, веде не Кларисса, а дочка Афродіти і подруга загиблого Бекендорфа Силена Боргард! Силена відчайдушно намагається здолати Лідійського змія, але програє і гине. Перед смертю дівчина зізнається, що вона була шпигункою Кроноса в таборі і розкаюється. Напівкровки прощають її і ховають як героя.

Тифон вже майже біля узбережжя Нью-Йорка, а в богів закінчуються сили для гідного опору. Аїд відсиджується в себе у підземному царстві, вважаючи, що боги отримають по заслугам за те, що принизили його, коли заслали правити мертвими. З ним його дружина Персефона і теща Деметра. Ніко марно намагається закликати батька до розсудливості і вмовляє допомогти братам-богам. Коли Аїд відмовляється, Ніко сам вступає в бій, викликавши легіон мерців. Приходить на допомогу Хірон з армією кентаврів і перевага в бою переходить на бік напівкровок. А коли погоджується допомогти і Аїд, герої розуміють, що перемога ось-ось буде за ними.

У запалі битви Кроносу вдається прорватися до Емпайр-Стейт-білдінг, і він піднімається на шестисотий поверх хмарочоса, де розмістився Олімп. Обитель богів в жалюгідному стані. Потерпаючи поразки в бою з Тифоном, боги слабшають, і Олімп знаходиться на межі загибелі. Кронос і Ефан Накамура, син богині помсти Немезіди, що продовжує вірно служити титану, громлять храми богів, послаблюючи тим самим їхню владу. Персі, Аннабет, Гроувер і Талія поспішають за ним, щоб вступити в останню сутичку з повелителем титанів. А Персі розуміє, що ще трохи і пророцтво виповниться.

Фінальний поєдинок Кроноса в тілі Луки і Персі Джексона відбувається в тронному залі головного храму Олімпу. В останні хвилини війни дає знати про себе Гестія, покровителька домашнього вогнища, молодша богиня і останній олімпієць, від якої залежало більше, ніж хто-небудь міг уявити. Кронос здається майже невразливим, але Аннабет розуміє, що розум Луки все ще бореться зі свідомістю титана. Дівчина взиває до нього, нагадуючи йому про те, що він обіцяв стати для неї сім'єю і порушив своє слово. Луці вдається взяти верх над Кроносом і він розуміє, яких бід наробив через свою малодушність і злість. Він просить Персі дати йому шанс все виправити. Персі віддає Луці бойовий ніж Аннабет, і син Гермеса встромляє його собі в пахву, де було його вразливе місце. Таким чином пророцтво виконується. Кроноса вбиває сам Лука, ціною власного життя. Тифона повергає Посейдон, що прийшов на підмогу братам після битви з Океаном. Ті чудовиська Кроноса, що вижили втікають. Чари над Нью-Йорком розсіюються.

Герої збираються на Олімпі. Боги нагороджують Персі і його друзів. Аннабет стає головним архітектором Олімпу. Гроувер отримує місце в Раді козлоногих і стає наступником бога Пана. А Персі отримує пропозицію стати безсмертним богом, від якої відмовляється. Замість цього він просить про інше послугу, і боги погоджуються його виконати. Відтепер всі боги будуть визнавати своїх дітей, де б вони не знаходилися, вони будуть бачитися з ними і допомагати їм, і всі напівкровки, приречені на самотність без своїх божественних батьків повинні будуть переїхати в табір напівкровок. Боги, хоч і знехотя, але погоджуються. Таким чином боги почали визнавати своїх дітей і рахуватися з ними. Луку ховають як героя, тому що в останню мить свого життя він спокутував свою провину і вчинив діяння героя, убивши Кроноса.

Пізніше в таборі напівкровок Рейчел Елізабет Дер приймає на себе обов'язки нового Оракула і прорікає нове велике пророцтво:

На поклик озвуться сім напівкровок,

У бурі і вогні світ гине знову.

Клятву стримай на краю могили,

До Брами смерті йдуть ворожі сили.

Ніхто не знає, що значить нове пророцтво і коли воно здійсниться. Але ніхто і не бажає цього знати, тому що у напівкровок нарешті налагодилося життя.

Доповнення до серії

Книга 1. Секретні Матеріали

Секретні матеріали — доповнення до циклу книг «Персі Джексон і Олімпійці», що містить три оповідання про пригоди Персі — «Персі Джексон і Вкрадена колісниця», «Персі Джексон і Бронзовий Дракон», «Персі Джексон і Меч Аїда», а також ряд інтерв'ю з головними героями циклу, кросворд, головоломки, кольорові вклейки з короткими характеристиками богів-олімпійців. Події «Меча Аїда» є прямим продовженням «Лабіринту Смерті» і нав'язуються на «Останнє пророцтво».

Персі Джексон і Вкрадена колісниця

Перше оповідання з книги «Персі Джексон і Олімпійці. Секретні матеріали ». Персі зустрічає Клариссу - свого старого ворога з табору напівкровок. Він дізнається, що її старші брати-боги вкрали у неї колісницю Ареса. Персі вирішується допомогти Кларисі і відправляється з нею на пошуки Фобоса і Деймоса. Вони знаходять їх у зоопарку разом з колісницею, але щоб забрати її назад Персі і Кларисі доведеться битися з двома молодшими богами і встигнути доставити колісницю назад Аресу.

Персі Джексон і Бронзовий Дракон

Другий розповідь з книги «Персі Джексон і Олімпійці. Секретні матеріали ». Персі Джексон відпочиває в таборі напівкровок після чергових пригод. Але на черговій грі в захоплення прапора він зі своїм другом Бекендорфом знаходить Мірмеків - гігантських мурах, що несуть металеву голову Дракона. Бекендорф розповідає Персі про те, що до дерева Талії жителі табору шукали різні способи захисту. Самим довгим був Бронзовий Дракон - автоматон, призначений для охорони табору. Бекендорф просить Персі допомогти йому добути цю голову. Несподівано, заставши Персі Джексона зненацька, з'являються Аннабет Чейз і Сілена Боргард. У цей момент Мірмеки ловлять Бекендорфа і забирають його в свій мурашник. Щоб врятувати друга Персі Джексону і його друзям доведеться знайти тіло дракона, полагодити його і відправитися в мурашник Мірмеків менш ніж за годину, інакше Бекендорф буде з'їдений гігантськими мурахами.

Персі Джексон і Меч Аїда

Третя розповідь з книги «Персі Джексон і Олімпійці. Секретні матеріали ». Цього разу Персі потрапляє в підземний світ разом зі своїми друзями Талією Грейс - дочкою Зевса і Ніко ді Анджело - сином Аїда. Вони повинні допомогти Персифоні знайти викрадений меч Аїда до того, як злодій вибереться з підземного царства, і дізнатися хто ж той таємничий викрадач меча. Перед Персі Джексоном встає складний вибір: чи повертати меч Аїду, адже Аїд зробив меч без відома інших богів?

Книга 2. Жорстокий світ героїв та чудовиськ

Жорстокий світ героїв та монстрів — друге доповнення до циклу книг «Персі Джексон і Олімпійці».

Це книга, яка розкриває страшні таємниці і веселі секрети світу, в якому живе легендарний Персі Джексон. Що змушує Діоніса щосили втікати?! У чому секрет ворогів Персі Джексона ?! Чи легко бути мисливицею Артеміди ?! Як стати віщуном?.. Перелік запитань нескінченний. Відкрийте для себе таємничий і багатоликий світ грецької міфології, світ всесильних богів і безстрашних героїв, світ мудрих віщунів і жахливих потвор.

Книга 3. Повний довідник

Повний довідник — третє доповнення до циклу книг «Персі Джексон і Олімпійці».

Це книга, без якої не може обійтися будь-який напівкровка: ілюстроване, поглиблене керівництво про богів, монстрів і про всі речі Персі.

Книга 4. Лірник Аполлона

Лірник Аполлона — новела, написана Ріком Ріорданом для Guys Read: Other Worlds.

Використовуючи свій видатний гумор, Персі Джексон розповідає коротку історію про той час, коли він святкував день народження Гроувера, з'явився Аполлон і попросив його про "маленьку послугу".Ця маленька послуга перетворилася на велику проблему, коли Аполлон послав Персі, щоб той повернув його лірника, який втік у велике місто, як вигнанець, щоб спробувати свої сили в славі, багатстві та сольній кар'єрі.

Книга 5. Грецькі боги Персі Джексона

Грецькі боги Персі Джексона —- збірка історій з грецької міфології, яка розповідається з точки зору Персі Джексона.

Графічні новели

Викрадач блискавок

Викрадач блискавок — комічна версія книги «Персі Джексон і Викрадач блискавок». Була випущена 12 жовтня 2010.

Море чудовиськ

Море чудовиськ — графічна адаптація «Персі Джексон і Море Чудовиськ». Продовження графічного роману «Викрадач блискавок». Новела була випущена 2 липня 2013.

Велике пророцтво

Пророцтво

Напівкровка найстаріших богів на світі

Він доживе до шістнадцятиріччя ...

Світ зануриться в сон, ніби п'яний,

Душу героя візьме клинок окаянний.

І чекає його кінець, коли зробить він вибір,

Рятуючи Олімп або прирікаючи на загибель.

Пояснення до пророцтва

 Персі Джексон - дитя Посейдона, одного з найстаріших богів, інакше відомих як Велика Трійця.
 Персі досягає шістнадцятиріччя, незважаючи на те, що його намагалися вбити Лука/Кронос і його монстри велику кількість разів.
 Персі помічає, що весь Нью-Йорк занурюється в сон, щоб у війну з Олімпом не втручалися смертні.
 Лука використовує кинджал Аннабет, щоб убити себе, тим самим знищуючи Кроноса. Це той самий ніж, який він дав їй, коли вона була маленькою. Він пообіцяв, що завжди буде поруч, і що вони разом з Талією завжди будуть сім'єю. Коли Лука зрадив Аннабет, її кинджал став проклятим лезом.
 Персі довелося вибирати між тим, щоб дати Луці ніж Аннабет і дозволити йому вбити себе, або самому спробувати його знищити, що він не зміг би зробити, бо лише Лука ( і можливо Кронос ) знав про свою Ахіллесову п'яту.
 Якби Персі не дав Луці ніж, Кронос знову би оволодів тілом і зруйнував Олімп.

Переклади українською
 Серія "Персі Джексон та Олімпійці"
 Рік Ріордан. "Персі Джексон та Викрадач Блискавок" (книга 1). Переклад з англійської: Ігор Бондар-Терещенко; художник: Олександр Крутик. Харків: Ранок. 2012. 495 стор. ISBN 978-966-672-439-0
 Рік Ріордан. "Персі Джексон та Море Чудовиськ" (книга 2). Переклад з англійської: Ігор Бондар-Терещенко; художник: Олександр Крутик. Харків: Ранок. 2015. 368 стор. ISBN 978-617-540-719-6
 Рік Ріордан. "Персі Джексон та Прокляття Титана" (книга 3). Переклад з англійської: Ігор Бондар-Терещенко; художник: Олександр Крутик. Харків: Ранок. 2014. 415 стор. ISBN 978-617-540-806-3
 Рік Ріордан. "Персі Джексон та Лабіринт Смерті" (книга 4). Переклад з англійської: Ігор Бондар-Терещенко; художник: Олександр Крутик. Харків: Ранок. 2014. 527 стор. ISBN 978-617-540-929-9
 Рік Ріордан. "Персі Джексон та Останнє пророцтво" (книга 5). Переклад з англійської: Ігор Бондар-Терещенко; художник: Олександр Крутик. Харків: Ранок. 2014. 512 стор. ISBN 978-966-672-451-2
 Рік Ріордан. "Персі Джексон та Олімпійці: Секретні матеріали" (збірка оповідань). Переклад з англійської: Ігор Бондар-Терещенко; художник: Олександр Крутик. Харків: Ранок. 2015. 160 стор. ISBN 978-617-09-0432-4
 Серія "Герої Олімпу"
 Рік Ріордан. "Герої Олімпу. Зниклий герой". Переклад з англійської: С. Хмелик; художник: Олександр Крутик. Харків: Ранок. 2017. 176 стор. ISBN 978-617-09-3259-4

Посилання
 Українські переклади книг з серії Персі Джексон на сайті видавництва Ранок

Фентезійні романи 2005
Дитячі романи
Фентезійні романи США
Англомовні фантастичні романи
Фентезійні книжкові серії
Твори Ріка Ріордана


text:
Manuelita (ou Manuelita la tortuga, Manuelita la tortue) est une chanson pour enfants argentine écrite par l'auteur-compositeur-interprète María Elena Walsh et interprétée pour la première fois en 1962 par elle et Leda Valladares. La chanson raconte l'histoire d'une tortue, Manuelita, qui voyage à travers le monde en partant d'Argentine et vit des aventures en France, à Paris. Manuelita est devenue l'une des chansons pour enfants les plus connues en Argentine et a connu de nombreuses reprises et adaptations.

Origines et reprises
Manuelita est écrite par María Elena Walsh, connue par ailleurs pour ses livres pour enfants, qui est alors auteur-compositeur-interprète et forme avec Leda Valladares un duo appelé Leda y María. La chanson apparaît pour la première fois dans leur album Doña Disparate y Bambuco qui sort en 1962.

En Argentine, la chanson est reprise notamment par César Isella dans son album Canto a la poesía en 1984 et par Jairo.

María Elena Walsh met à nouveau en scène le personnage de Manuelita dans un livre pour enfants publié en 1999, Manuelita ¿dónde vas?.

Adaptation au cinéma
En 1999, un film d'animation inspiré de la chanson, Manuelita, est réalisé par Manuel García Ferré.

Notes et références

Liens externes
  Paroles originales de la chanson sur le site du Ministerio de Educación de la Nación d'Argentine

Chanson argentine
Chanson enfantine


text:
Oggelsbeuren è una località tedesca, situata nel land del Baden-Württemberg. Il suo territorio è ricompreso in quello del comune di Attenweiler.

Altri progetti

Frazioni del Baden-Württemberg


text:
Pleurostachys millegrana är en halvgräsart som först beskrevs av Christian Gottfried Daniel Nees von Esenbeck, och fick sitt nu gällande namn av Ernst Gottlieb von Steudel. Pleurostachys millegrana ingår i släktet Pleurostachys och familjen halvgräs. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Halvgräs
millegrana


text:
El Pla d'Espiola és un pla ocupat per camps de cultiu de la comarca del Solsonès que es troba al poble d'Ardèvol, municipi de Pinós. Està situat al nord-est de la masia de Casacremada, a uns 725 m d'altitud.

Referències

Plans de Pinós


text:
De 3de en tevens laatste editie van de KNHB beker 1995/96 kende Amsterdam als winnaar. In de finale die gespeeld werd in Wassenaar versloegen de hoofdstedelingen Hockeyclub 's-Hertogenbosch na strafballen.

Eerste ronde
Officiële speeldatum: 10 september 1995. In deze ronde speelden alleen de 24 clubs uit de Overgangsklasse tegen elkaar.

Tweede ronde
Officiële speeldatum: 7 maart 1996. In deze ronde stroomden de hoofdklassers Hockeyclub 's-Hertogenbosch, Hattem (9 en 10 in het vorige seizoen) en stroomden de nieuwkomers in de Hoofdklasse Kampong en Victoria.

Derde ronde
Officiële speeldatum: ?. In deze ronde stroomden de overige hoofdklassers in.

Kwartfinales
Officiële speeldatum: 13 april 1996.

Halve finales
Officiële speeldatum: 16 mei 1996.

Finale
19 mei 1996, Wassenaar.

Externe link
 HockeyGeschiedenis, KNHB

Hockey in 1995
Hockey in 1996
Nederlandse hockeycompetitie


text:
Лоренцо Коста (; 1460, Феррара — 5 марта 1535, Мантуя), иначе Лоренцо Коста ди Оттавио Старший (il Vecchio) — итальянский живописец, представитель феррарской и мантуанской школ живописи эпохи итальянского Возрождения.
Под фамилией «Коста» известно несколько художников, работавших в Ферраре, Болонье и Мантуе. Андреа Коста (?) — живописец раннего итальянского Возрождения родом из Виченцы по прозванию Андреа да Виченца, в 1424—1457 годах он работал в Ферраре. Лоренцо Коста ди Оттавио Старший родился в Ферраре в семье художника Джованни Баттиста и Бартоломеи. Он был отцом художников Ипполито Коста (1506—1561) и Джироламо Коста, и дедом  Лоренцо Коста Младшего (1537—1583), сына Джироламо по прозванию «Мантуанец» (Mantovano). Были и другие феррарские и мантуанские художники под той же фамилией.

Биография
Согласно «Жизнеописаниям», составленным Джорджо Вазари, Лоренцо Коста Cтарший был учеником Козимо Туры в Ферраре. Обученный в феррарской и болонской среде, по примеру Козимо Туры и Эрколе де Роберти, он уехал жить во Флоренцию, где изучал творчество флорентийских художников: там он стал учеником Беноццо Гоццоли.
Переселившись в 1483 году в Болонью, Лоренцо Коста написал знаменитый алтарь Бентивольо и другие фрески на стенах Капеллы Бентивольо в церкви Сан-Джакомо-Маджоре. Он был большим другом Франческо Франча, оказал влияние на стиль и технику последнего.

В 1506 году по приглашению покровительницы художников, мантуанской маркизы Изабеллы д'Эсте Лоренцо Коста переехал в Мантую и стал придворным живописцем её супруга маркиза Франческо II Гонзага. Для «Студиоло Изабеллы» (её знаменитой коллекции картин) в Castello di San Giorgio художник написал два произведения — «Изабелла д'Эсте в царстве Гармонии» (Isabella d'Este nel regno di Armonia, 1506, Лувр) и и «Правление бога Комуса» (1511, Лувр), основанные на незаконченных рисунках к двум отвергнутым картинам Андреа Мантеньи.

Творчество
Творчество Лоренцо Косты относят к феррарской школе живописи, но большую часть своих работ этот художник создавал под влиянием Эрколе де Роберти. Этот «эмилианский опыт» (области Эмилия-Романья со столицей в Болонье) также привёл к влиянию на него школы Форли в лице Бальдассара Каррари Младшего.

Мягкие и непринуждённые тональные отношения живописи Косты напоминают произведения Перуджино, Филиппо Липпи, Пьеро ди Козимо. Равновесие, достигнутое художником в этих многообразных влияниях, но не застрахованное от манерности, осталось неизменным на протяжении всей его деятельности. Его произведения свидетельствуют о том, что у него не было богатой фантазии и большого дара композиции, но они привлекательны тёплым и гармоничным колоритом. Лучшие из них находятся в парижском Лувре, в Болонской пинакотеке, в церкви Сан-Петронио в Болонье и в Берлинской картинной галерее. «Женский портрет» Лоренцо Косты имеется в Санкт-Петербургском Эрмитаже.

Галерея

Примечания

Литература

 Varese R. Lorenzo Costa. Milano: Silvana, 1967.

Ссылки

 Работы в музеях мира
 Работы on line.

Художники Болоньи
Художники Феррарской школы


text:
Dendrymer ( dendron, drzewo) – organiczne związki chemiczne o regularnej, rozgałęzionej budowie, zbudowane z przyłączanych sekwencyjnie merów wielofunkcyjnych.

Dendrymery dzięki swojej wielkiej regularności tworzą fraktalopodobne struktury, które mają szereg unikatowych własności przydatnych w wielu zastosowaniach, np. jako ciekłe siatki dyfrakcyjne, kontrolery stężenia leków w organizmie, składniki testów diagnostycznych w medycynie i wiele innych.
Dendrymery otrzymuje się w wyniku sekwencyjnej, naprzemiennej, ściśle kontrolowanej polimeryzacji. Najczęściej dendrymery są otrzymywane w następujący sposób:
 W pierwszym etapie wyjściowy związek posiadający trzy lub więcej jednakowych grup funkcyjnych (określmy je tu grupami A) poddaje się reakcji z dużym nadmiarem związku posiadającego dwie lub więcej grup funkcyjnych (B) zdolnych do szybkiej i zachodzącej ze 100% wydajnością reakcji z grupami A. Powstaje w ten sposób pierwsza generacja dendrymeru.
 Ze względu na użycie dużego nadmiaru związku z grupami B, bardzo dużo tych grup pozostaje nieprzereagowanych w produkcie. Jeśli teraz podda się taki związek reakcji ze związkiem zawierającym ponownie dwie lub więcej grup funkcyjnych A to uzyska się dendrymer drugiej generacji posiadający tym razem dużą liczbę nieprzereagowanych grup A, które z kolei można ponownie poddać reakcji ze związkiem z grupami B uzyskując trzecią generację, którą znowu można poddać reakcji ze związkiem A itd.
Liczbę generacji dendrymeru określa się symbolem "G".

Uzyskanie regularnego dendrymeru wymaga wyodrębniania i oczyszczania produktu na każdym etapie. Gdyby po prostu zmieszać związek z grupami A ze związkiem z grupami B uzyskało by się albo polimer usieciowany, albo co najwyżej polimery dendrytyczne o nieprecyzyjnej budowie.

Przykładowa synteza

Chemia polimerów
Chemia supramolekularna


text:
Biografia
Nasce nel 1895 a Formia col nome di Erasmo Abate. Emigrato con la famiglia nello Stato di New York nel 1912, inizia il suo percorso nel movimento anarchico diventando un attivo militante politico e sindacale. Nel 1920 si distingue in occasione del grande sciopero degli scaricatori di porto di New York del 1920, motivo per il quale nel gennaio 1922 viene espulso.

Al suo rimpatrio si stabilisce a Roma dove riprende contatti con Errico Malatesta e aderisce all'Unione Anarchici Italiani. È tra i maggiori sostenitori della campagna a favore di Sacco e Vanzetti; nel 1922 viene arrestato a Roma e processato per detenzione di bombe e attentato all'ordine pubblico. Ad Ancona è tra gli animatori degli Arditi del Popolo; arrestato e costretto all'esilio a Parigi (1923-1925), vi risiede sotto il falso nome "Carlo Bruni" ed è attivo per le "legioni garibaldine della libertà" costituite in Francia per iniziativa di Ricciotti Garibaldi.

Perseguitato dalla polizia, nel 1925 ritorna attraverso il Canada negli Stati Uniti, risiedendo a Chicago, Filadelfia, Detroit e New York e lavorando come pittore in una fabbrica di automobili e come contadino. Negli USA cura l'edizione del giornale anarchico Germinal e partecipa all'attività del Comitato Pro Vittime Politiche. Nel Casellario politico centrale risulta ricercato come terrorista ed è segnalato, nel 1936, come combattente antifranchista in Spagna.

Torna in Italia nel 1960 dove seguita a scrivere per il giornale di Boston Controcorrente e per quello di Chicago La Parola del Popolo. Molto polemico nei confronti del movimento anarchico italiano, si dedica alla ricerca storica. Scrive la biografia del suo amico Alberto Meschi, sindacalista anarchico. Muore il 16 agosto 1977 a Chapel Hill (Carolina del Nord).

Archivio
Il fondo Hugo Rolland, conservato presso l'Istituto storico della Resistenza in Toscana, a Firenze, contiene documentazione dal 1913 al 1976. Il fondo è stato donato all'Istituto dal titolare nella seconda metà degli anni Settanta.

Note

Bibliografia
 ANPPIA, Antifascisti nel Casellario politico centrale, vol. I, Quaderni dell'ANPPIA, Roma, 1988.
Abate, Erasmo, in Dizionario biografico degli anarchici italiani, diretto da M. Antonioli, G. Berti, S. Fedele, P. Iuso, I, Pisa, BFS, 2003, pp. 1-2.

Collegamenti esterni


text:
Brahma Kumaris o Universitat Espiritual Mundial Brahma Kumaris (sigles en anglès: BKWSU) (en , que significa "filles de Brahma") és un nou moviment religiós de base hinduista originat a Hyderabad, Pakistan, durant els anys 1930-1940. Va ser fundat per Dada Lekhraj, qui més tard va prendre el nom Brahma Baba. Es caracteritza per la funció prominent que tenen les dones en el moviment. Brahma Kumaris ensenya una forma de meditació que se centra en la identitat com a ànimes (oposat als cossos). Creuen que totes les ànimes són intrínsecament bones i que Déu és la font de tota bondat. El 2008, el moviment tenia 825,000 estudiants regulars, i més de 8,500 centres a 100 països.

Creences
El moviment s'ha distingit de les seves arrels hinduistes i es veu com un vehicle per a l'ensenyament espiritual més que com a religió.

Brahma Kumaris veu els éssers humans com compostos de dues parts: un cos extern (incloent extensions com estat i possessions) i una ànima interna el caràcter de la qual és revelada a través de l'activitat externa d'una persona - si les accions són fetes amb amor, pacíficament, amb felicitat i humilitat és un aspecte de l'ànima. El grup ensenya que l'ànima és un punt infinitesimal d'espiritual lleuger que resideix en el front, i que totes les ànimes van existir originàriament amb Déu en un món de llum infinita, pau i silenci.

Ànima suprema

Brahma Kumaris utilitza el terme "Ànima Suprema" per referir-se a Déu. Veuen Déu com un ésser incorpori i etern, i el consideren com un punt de llum de vida, però sense un cos físic. No entra al cicle de naixement, mort i renaixement, com els éssers humans. Déu és vist la representació perfecte i constant de totes les virtuts, poders i valors. També és el pare incondicionalment amorós de totes les ànimes, independentment de la seva religió, gènere, o cultura.

Karma
Brahma Kumaris creu en el karma, això és, que cada acció feta per una ànima crearà un retorn conseqüent, i que el destí del cos pròxim de l'ànima depèn de com actua i es comporta en aquesta vida. A través de meditació, per transformar patrons de pensament i finalment accions, Brahma Kumaris creu que les persones poden purificar el seu "compte kàrmic" i aconseguir una vida millor en el naixement present i pròxim.

Referències

Enllaços externs

 Web oficial de Brahma Kumaris

Nous moviments religiosos
Hinduisme
Sectes
Organitzacions religioses internacionals


text:
Snöans fiskekapell är en kyrkobyggnad i Hörnefors församling i Luleå stift, belägen på ön Snöan söder om Hörnefors. Kapellet uppfördes troligen i början av 1800-talet för att användas av de fiskare som säsongsvis bodde på ön. Större delen av bebyggelsen brann ned 1912 och därefter upphördes yrkesfisket. Idag används kapellet för enstaka gudstjänster sommartid.

Kyrkobyggnaden
Kapellet är en mycket liten rektangulär byggnad med kor i öster och ett utbyggt vapenhus i väster. Den är timrad med en fasadbeklädnad av stående locklistpanel som målats röd. Taket är beklätt med papp. På östra och södra väggen finns fönster.

Byggnaden fick nytt yttertak och nya fönster 1923 samt ny ytterpanel och rödfärg 1934. En allmän upprustning genomfördes på 1960-talet.

Interiör
Timmerväggarna saknar beklädnad. Framför fönstret på östra väggen står ett vitmålat altarbord. Ovanför altarfönstret hänger en tavla föreställande Kristi korsfästelse. I nordöstra hörnet står en predikstol bestående av en rundad skärm av stående plank. Bänkarna är byggda av släta plankor. Predikstol och bänkar förstördes 1971 av vandaler men återställdes.

Referenser

Noter

Externa länkar
 Bebyggelseregistret
 Svenska kyrkan om Snöans fiskekapell

Kyrkobyggnader i Luleå stift
Kyrkobyggnader i Umeå kommun


text:
Eine Sammelmappe, auch Dokumentenmappe oder Spannmappe, ist ein Behälter für Dokumente. Sammelmappen halten Blätter zusammen und werden daher häufig in Sammlungen verwendet. Arbeiten auf Papier, graphische Werke, Fotografien und/oder Druckerzeugnisse sind als Werkkomplex zusammengeführt. Die Sammelmappe besteht üblicherweise aus einem stabilen Papierstück (z. B. Pappe oder Pressspan), das so gefaltet ist, dass die Dokumente nicht oder höchstens an der Oberseite herausrutschen können. Im Gegensatz zu einem Schnellhefter lassen sich auch ungelochte Dokumente ablegen und transportieren. Im Unterschied zu einer klassischen Büromappe sind die Formate vielschichtig. In Bibliotheken, Archiven und Sammlungen werden ursprünglich lose Blätter in Sammelmappen zusammengefasst, kategorisiert und aufbewahrt. Geographische Karten werden in Sammelmappen entsprechend dem dargestellten Ort strukturiert. Sammelmappen werden im allgemeinen Sprachgebrauch auch als Arbeitsbuch bezeichnet, in dem lose Blätter zu einem bestimmten Arbeitskontext bewahrt werden.

Künstlerische Sammelmappe
Eine künstlerische Sammelmappe stellt eine Unterform dar und fasst einen bestimmten Werkkomplex zusammen.
Für ein künstlerisches Studium wird in der Regel eine Kunstmappe verlangt. Für Bewerbungsmappen gibt es Kurse, in denen Bewerbende in der kreativen Erstellung unterstützt werden.

Druck
Sammelmappen können als Druckerzeugnis vervielfältigt werden. Einige Druckereien bieten für Loseblattsammlungen verschiedene Druckmöglichkeiten an, sodass auch einzelne Seiten gedruckt werden können.
Sammelmappen können auch musikalische Werke enthalten. Gesänge werden häufig auf losen Blättern gesammelt, die in einer Sammelmappe zusammen getragen werden.

Siehe auch
 Portfolio
 Mappenwerk

Einzelnachweise

Büromaterial
Sammlung moderner oder zeitgenössischer Kunst


text:
Nizamabad è un distretto dell'India di 2.342.803 abitanti. Capoluogo del distretto è Nizamabad.

Altri progetti

Collegamenti esterni

Nizamabad


text:
La sarrabusita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom pel seu descobriment a la subregió històrica de Sarrabus-Gerrei, a Sardenya, (Itàlia).

Característiques
La sarrabusita és un selenit de fórmula química Pb₅CuCl₄(SeO₃)₄. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1997 sense una descripció completa. Més tard, va ser anomenada com UM1999-29-SeO:ClCuHPb. El nom de sarrabusita va aparèixer per primera vegada a la Llista de Minerals de l'IMA l'any 2011 i l'estructura va ser resolta un any després.

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la sarrabusita pertany a "04.JG - Selenits amb anions addicionals, sense H₂O" juntament amb els següents minerals: prewittita, georgbokiïta, parageorgbokiïta, cloromenita, ilinskita, sofiïta, francisita, derriksita, burnsita i al·localcoselita.

Formació i jaciments
Va ser descoberta a Itàlia, concretament a la mina Baccu Locci, situada a la localitat de Villaputzu, a la província de Sardenya del Sud (Sardenya), sent aquest indret l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

Referències

Selenits
Minerals de plom
Minerals de coure
Minerals de clor
Minerals descoberts a la província de Sardenya del Sud


text:
De Küstriner Bach (de benedenloop wordt ook Küstrinchener Bach of Küstrinchenbach genoemd) is een beek ten noordoosten van de stad Lychen in noorden van de deelstaat Brandenburg.  De bovenloop is ook de grens met de deelstaat Mecklenburg-Voor-Pommeren.

De 11 km lange natuurlijke beek bevindt zich in het Natuurpark Uckermärkische Seen.

Rivier in Brandenburg
Rivier in Mecklenburg-Voor-Pommeren
Stroomgebied van de Elbe


text:
Peleuli (fl. 19th century), formally Peleuli-i-Kekela-o-kalani, was a Queen consort of the Kingdom of Hawaii as a wife of king Kamehameha I.

Biography
She was a daughter of High Chief Kamanawa and High Chiefess Kekelaokalani.
Her father, along with his brother Kameʻeiamoku, were known as one of the "royal twins" who helped Kamehameha I come to power and served as advisors.
Her mother was the daughter of High Chief Kauakahiakua, son of Lonomakahonua and Kahapoohiwi, and High Chiefess Kekuʻiapoiwa I, once the wife of King Kekaulike of Maui.
She had three brothers: Koahou, Noukana and Amamalua, and a half-sister Piʻipiʻi Kalanikaulihiwakama.

In 1920, Elizabeth Kekaaniau published a book accounting the history of the descendants of Keōua. In the book, Elizabeth Kekaaniau stated that Piʻipiʻi Kalanikaulihiwakama and Peleuli were the daughters of Keōua and Kekuʻiapoiwa II, therefore full-blood sisters of Kamehameha I. Many sources also incorrectly call her an aunt of Kamehameha I because of Queen Liliuokalani's autobiography Hawaii's Story by Hawaii's Queen, which confused Peleuli's mother Kekelaokalani-a-Kauakahiakua with Kekuʻiapoiwa II's mother Kekelakekeokalani-a-Keawe.
Hawaiian historian Samuel Kamakau stated that Peleuli was the aunt of Keōpūolani, whom she served as an attentant.

Peleuli was given in marriage to Kamehameha I by her father after the former's victory at the Battle of Mokuʻōhai while Kamanawa took Kamehameha's mother Kekuʻiapoiwa II as his wife, cementing an alliance between their families. She was his second wife because up to that point, Kamehameha had only one other wife Kalola-a-Kumukoʻa.

According to Kamakau, she was considered his fifth favorite wife, behind Kaʻahumanu, Kalākua Kaheiheimālie, Kahakuhaʻakoi Wahinepio, and Keōpūolani, his highest ranking consort.
With Kamehameha I, she was mother of four children including: Maheha Kapulikoliko, a daughter, Kahōʻanokū Kīnaʻu, a son, who married Wahinepio; Kaikoʻokalani, a son, who married Haʻaheo Kaniu; and Kiliwehi, a daughter, who married of Kamehamehakauokoa and probably Kalanimoku. Her grandchildren were Kekauʻōnohi by Kīnaʻu and Leleiohoku II by Kiliwehi.
Her progenies with Kamehameha were his eldest children, with the exception of his illegitimate son Pauli Kaʻōleiokū by his aunt Kānekapōlei, but they were passed over in the line of succession in favor of his descendants by Keōpūolani and Kalākua Kaheiheimālie because of their superior rank.

She later married to Kaweloʻokalani, her husband's younger half-brother and the son of Keōua and Kamakaeheikuli. This marriage occurred while Kamehameha was still alive and the couple lived in the King's household.
She and Kaweloʻokalani had no children, although one source says that Kaukuna Kahekili was the son of Kaweloʻokalani and Peleuli.
They adopted (hānai) the youngest daughter of Kamehameha I and Kalākua Kaheiheimālie. She named the child Kīnaʻu after her own son and took her back to the island of Hawaiʻi after Kamehameha moved his capital back to Kailua-Kona.
Another hānai child and namesake was Elizabeth Peleuli II, who became the ancestor of the Crowningburg family.

After Kamehameha I's death, his son Liholiho succeeded him as Kamehameha II and they were both included as a part of his court.
The last mention of her or her husband was that they transferred to Lahaina on the island of Maui, which had become the new capital, in the 1820s.
Her husband Kawelo died around 1824, and she probably died soon after if she had not already predeceased him.

Ancestry

References

Year of birth unknown
Year of death unknown
Royalty of the Hawaiian Kingdom
Hawaiian queens consort
House of Kekaulike
House of Kamehameha
Hawaiian royal consorts
Remarried royal consorts


text:
Szentmihályi út Budapesten két helyen található:

Szentmihályi út (XIV. kerület)
Szentmihályi út (XV. kerület)


text:
Daisytown is a borough in Cambria County, Pennsylvania, United States. It is part of the Johnstown, Pennsylvania Metropolitan Statistical Area. The population was 326 at the 2010 census.

Geography
Daisytown is located in southwestern Cambria County at  (40.319674, -78.900211). It is bordered to the south and west by the city of Johnstown. Daisytown sits on a hill  above the downtown area of Johnstown.

According to the United States Census Bureau, the borough has a total area of , all  land.

Demographics

At the 2000 census there were 356 people, 139 households, and 104 families living in the borough. The population density was 1,280.6 people per square mile (490.9/km²). There were 145 housing units at an average density of 521.6 per square mile (199.9/km²).  The racial makeup of the borough was 98.88% White, 0.28% African American, 0.28% Native American, and 0.56% from two or more races.
There were 139 households, 30.9% had children under the age of 18 living with them, 64.0% were married couples living together, 7.9% had a female householder with no husband present, and 24.5% were non-families. 20.9% of households were made up of individuals, and 10.1% were one person aged 65 or older. The average household size was 2.56 and the average family size was 2.99.

The age distribution was 22.8% under the age of 18, 5.3% from 18 to 24, 27.5% from 25 to 44, 28.9% from 45 to 64, and 15.4% 65 or older. The median age was 41 years. For every 100 females there were 85.4 males. For every 100 females age 18 and over, there were 89.7 males.

The median household income was $36,667 and the median family income  was $38,229. Males had a median income of $26,000 versus $20,000 for females. The per capita income for the borough was $14,736. About 7.5% of families and 7.0% of the population were below the poverty line, including 7.1% of those under age 18 and 6.2% of those age 65 or over.

References

Populated places established in 1776
Boroughs in Cambria County, Pennsylvania
1893 establishments in Pennsylvania


text:
Varsòvia 83: Un assumpte d'estat (originalment en polonès, Żeby nie było śladów) és una pel·lícula dramàtica polonesa del 2021 dirigida per Jan P. Matuszyński. Va ser seleccionada per competir pel Lleó d'Or al 78è Festival Internacional de Cinema de Venècia, i com a candidata polonesa a la millor pel·lícula internacional als 94ns Premis Oscar. La pel·lícula està basada en el llibre Żeby nie było śladów de Cezary Łazarewicz, que va rebre el premi Nike el 2017. S'ha subtitulat al català.

Sinopsi
En Jurek, l'únic testimoni de l'assassinat d'estat de l'estudiant de secundària Grzegorz Przemyk, és l'objectiu del govern durant l'era de la llei marcial de la dècada del 1980 a Polònia.

Repartiment
 Mateusz Górski com a Grzegorz Przemyk
 Agnieszka Grochowska
 Tomasz Ziętek
 Tomasz Kot
 Robert Wieckiewicz
 Jacek Braciak
 Aleksandra Konieczna
 Sandra Korzeniak com a Barbara Sadowska

Referències

Pel·lícules dramàtiques de Polònia
Pel·lícules dramàtiques del 2021
Pel·lícules del 2021 subtitulades al català
Pel·lícules en polonès
Pel·lícules basades en llibres


text:
Sokimex (or SOKIMEX) (Sok Kong Import Export Company) is a company based in Cambodia.  The company is involved in petroleum product import, infrastructure development, hotel management, and an airline.

History

Sokimex was founded in 1990 by Oknha Sok Kong, an ethnic Vietnamese Cambodian businessman. The main offices are located in Phnom Penh.

The Sokha Hotel Group opened the Sokha Beach Resort in Sihanouk Ville on 8 April 2004, followed by the opening of Sokha Angkor Resort in Siem Reap on 8 December 2005. Sokha Club hotel is a boutique hotel opened in Phnom Penh on 28 August 2008. Thansur Bokor Highland Resort is affiliated with Sokha Hotel opened in Kampot on 3 May 2011.

Sokimex also used to run the Angkor World Heritage Site.

References

External links
Sokimex Group
Sokha Hotels & Resorts
Sokimex article at International Monetary Fund (IMF)

Companies of Cambodia
Cambodian companies established in 1990
Holding companies established in 1990
Companies based in Phnom Penh


text:
Lo Stato di Deodar (talvolta indicato come Diyodar o Diodar) fu uno stato principesco del subcontinente indiano, avente per capitale la città di Diyodar.

Storia
Lo stato di Deodar venne governato dal clan Bhilria Vaghela della dinastia Rajput, che, dopo ottenne nel 1297 l'area di Bhildi, presso il Palanpur, e la mantenne per alcune generazioni. Scacciata dai musulmani, mantenne il governo su Kankrej, Munjpur e Tervada in Tharad, ma ancora una volta ne venne scacciata e a questo punto approdò a Deodar. Lo stato, originariamente composto da 48 villaggi, venne quasi dimezzato perdendo nel tempo delle aree a favore degli stati di Kankrej e Bhabhar Kolis. Nella carestia del 1786 il distretto venne quasi del tutto spopolato.

L'area venne ripopolata dal popolo Koli. I Punjaji, ristabilirono la popolazione in diversi villaggi, ma in assenza del ramo principale della casata che aveva cercato fortuna altrove, ne usurpò i diritti e si rifiutò di restaurare al trono la legittima casata.

Il distretto venne quindi diviso tra due membri della casata dei Punjabi, Akhesing e Chandaji, i quali vennero considerati insieme come i capi di Deodar. Akhesing e Chandaji, vennero succeduti da Maluji, figlio di Akhesing, e da Bhupatsing, nipote di Chandaji, e questi per primi ottennero il titolo di thakor.

Deodar iniziò ad intrattenere i primi rapporti col governo britannico nel 1819 e nel 1820 l'area divenne un protettorato inglese. L'area passò quindi nell'Agenzia del Palanpur della Presidenza di Bombay, che nel 1925 divenne l'Agenzia diBanas Kantha. Dopo l'indipendenza dell'India nel 1947, la Presidenza di Bombay venne riorganizzata nello Stato di Bombay. Quando venne costituito lo stato di Gujarat nel 1960 dallo stato di Bombay, lo stato passò al distretto di Banaskantha del Gujarat.

Note

Bibliografia
 Sir William Wilson Hunter et al., Imperial Gazetteer of India, Oxford, Clarendon Press, 1908-1931
 Claude Markovits (a cura di), A History of Modern India: 1480-1950, London, Anthem Press, 2004

Voci correlate
Agenzia del Palanpur

Stati dissolti negli anni 1940
Antichi Stati indiani