text:
Als Ovoviviparie auch Lecithotrophe Viviparie (lateinisch; wörtlich "Ei-Lebend-Geburt", daher auch als eilebendgebärend benannt), bezeichnet man eine Spezialform der Fortpflanzung, die sowohl Merkmale der Oviparie als auch der Viviparie aufweist.
Die dotterreichen Eier ovoviviparer Tiere werden dabei nicht abgelegt, sondern im Mutterleib dotterernährt ausgebrütet. Die Jungtiere schlüpfen noch im Körper des Muttertieres bzw. kurz nach der Eiablage. Der Übergang zwischen Oviparie und Ovoviviparie ist teilweise fließend.

Abgrenzung zu Viviparie
Die Ovoviviparie wird gelegentlich auch als aplazentale Viviparie bezeichnet, was aber nicht korrekt ist, da es bei der Viviparie neben der plazentalen Ernährung noch andere, ebenfalls aplazentale Ernährungsformen für den Embryo gibt. Treffender ist die Bezeichnung Dottersack-Viviparie.

Vivipare Tiere werden geboren, Ovipare schlüpfen aus einem Ei.
Der Hauptunterschied zwischen lebendgeborenen ovoviviparen Tieren und viviparen Tieren ist, dass der Embryo bei ovoviviparen Tieren lediglich durch den im Ei enthaltenen Dotter (Dottersack) seine Nährstoffe autark vom Stoffwechsel des Muttertieres erhält und der vivipare Embryo direkt vom Organismus des Muttertieres ernährt wird.

Verbreitung im Tierreich
Ovovivipare Tiere sind in bestimmten Tiergruppen relativ verbreitet. Allerdings wird Ovoviviparie oft nicht exakt von der Viviparie unterschieden. So werden folgende Tiere oder Tiergruppen häufig als ovovivipar genannt:
 viele Knorpelfische neben einer noch größeren Zahl oviparer oder viviparer Arten
 einige Knochenfische, etwa Vertreter der in der Aquaristik sehr beliebten Zahnkärpflinge (mit dem Guppy, dem Schwertträger, dem Black Molly und dem Platy); auch hier sind daneben noch alle Formen der Viviparie vertreten
 viele Reptilien wie die Strumpfbandnattern, fast alle Seeschlangen, etwa 20 Prozent der Chamäleons ebenso wie die heimische Blindschleiche, die Waldeidechse, die Europäische Hornotter und die Kreuzotter; (unter den Reptilien gibt es auch vivipare wie einige Skinke und bestimmte Schlangen)
 bei den Wirbellosen sind es einige Vertreter der Webspinnen, die Blattläuse und verschiedene Gruppen von Schnecken wie Sumpfdeckel- und Schließmundschnecken

Übergangsformen
Neben der Möglichkeit, die gesamte Embryonalentwicklung im Körper der Mutter zu durchlaufen, gibt es auch noch Zwischenformen, bei denen nach dem Entwicklungsstadium der geborenen Tiere unterschieden wird:

 Larviparie: Larvipar ist beispielsweise der Feuersalamander, der seine Larven ins Wasser absetzt, aber auch einige Blattkäfer (Chrysomela) und einzelne Eintagsfliegen, wie zum Beispiel Cloeon dipterum.

 Pupiparie: Pupipar sind diejenigen Insekten, deren Larven sich unmittelbar nach der Geburt verpuppen, wie die Lausfliegen (Hippoboscidae) und die Tsetsefliegen (Glossina).

Begriffsdiskussion
Da der Begriff Ovoviviparie auf Viviparie basiert und damit suggeriert, dass es sich um eine Form des Lebendgebärens handelt, gibt es den Vorschlag, den Begriff in Vivioviparie (auch Vivi-Oviparie) abzuwandeln. Als Begründung wird angeführt, dass es sich um eine echte Oviparie (also Eiablage) handelt, bei der die Jungtiere lediglich unmittelbar vor oder nach der Eiablage schlüpfen.

Literatur
 Erwin Hentschel, Günther Wagner: Zoologisches Wörterbuch. Tiernamen, allgemeinbiologische, anatomische, physiologische Termini und biographische Daten. 4., überarbeitete und erweiterte Auflage. Gustav Fischer Verlag, Jena 1990, ISBN 3-334-00348-5.
 Günter Masurat: Vermehrung von Chamäleons. Grundlagen, Anleitungen, Erfahrungen. Herpeton, Offenbach 2005. ISBN 3-936180-06-7.
 Adolf Remane, Volker Storch, Ulrich Welsch: Kurzes Lehrbuch der Zoologie. 6., neubearbeitete Auflage. Gustav Fischer Verlag, Stuttgart u. a. 1989, ISBN 3-334-00333-7.

Einzelnachweise

Fortpflanzung (Zoologie)
Ei (Entwicklungsbiologie)


text:
Die Winterthurer Musikfestwochen sind ein 12-tägiges Altstadt-Musikfestival, bei dem es neben den täglichen Konzerten auf der Steinberggasse und dem Kirchplatz in der Winterthurer Altstadt auch Kleinkunst, Strassenmusik und Nachwuchsbands zu entdecken gibt. Auf insgesamt vier Bühnen spielen über 70 Acts – die meisten davon im kostenlosen Programm. Das letzte Wochenende ist jeweils kostenpflichtig, an den neun Tagen davor sind alle Veranstaltungen gratis. Die Musikfestwochen gehen jeweils im August über die Bühne und werden 2023 zum 48. Mal ausgetragen. Sie sind das älteste regelmässig stattfindende Open-Air-Festival der Schweiz und locken jährlich rund 50'000 Besucher an. Die Förderung von einheimischen Bands, Präsentation von internationalen Neuentdeckungen und eine lebendige Zusammenarbeit in der städtischen Kulturszene liegen dem Festival besonders am Herzen.

Organisation
Für die Organisation der Musikfestwochen ist ein Verein zuständig, dessen Vorstand eine Geschäftsleitung ernennt, die für die Organisation des Festivals zuständig ist. Über 600 freiwillige Helfer machen die Durchführung des Festivals überhaupt möglich. Während den Musikfestwochen sorgen die umliegenden Bars und Konzertlokale wie das Salzhaus, Gaswerk, Albani und Kraftfeld für ein breites Rahmenprogramm mit Clubkonzerten und Afterpartys.

Geschichte
Das Festival wurde 1976 als Antwort auf die elitär empfundenen Luzerner Musikfestwochen gegründet mit dem Ziel zeitgenössischer Musik eine Plattform zu bieten. Damals betrug das Budget noch 1500 Franken. Die ersten drei Jahre fanden die Musikfestwochen noch in der Africana-Bar und wurden danach zu ihrem heutigen Standort in die Steinberggasse verlegt, wo sie noch bis heute stattfinden.

2020 konnten die Winterthurer Musikfestwochen aufgrund der Corona-Pandemie nicht stattfinden. Es war die erste Absage in der 45-jährigen Geschichte des Festivals.

2021 fanden die 46. Winterthurer Musikfestwochen vom 11. – 22. August coronabedingt nicht in der Altstadt, sondern im Rychenbergpark, Büelpark und Viehmarkt statt. Im Herzen der Altstadt, auf dem Kirchplatz, wurden zwei Formate durchgeführt: Die Musiksalzkirche in der Stadtkirche sowie das Menu Surprise im Gewerbemuseum Winterthur.

Vergangene Line-Ups
Nachfolgend findet sich eine Auflistung der wichtigsten Künstler an den Konzerten der letzten Jahre (Haupt- und Gratiskonzerte).

 1976: Krokus, RVW
 1977: Krokus, Floyd Hunchback Group
 1978: The Boomtown Rats, Country Joe McDonald, James Booker
 1979: Alvin Lee & Ten Years After, Taj Mahal, Wolfgang Ambros, Konstantin Wecker, Miriam Makeba
 1980: Rory Gallagher, Donovan, Lindisfarne
 1981: In diesem Jahr fanden keine Grosskonzerte statt.
 1982: In diesem Jahr fanden keine Grosskonzerte statt.
 1983: In diesem Jahr fanden keine Grosskonzerte statt.
 1984: Mink DeVille, The Luther Allison Band, Pino Daniele, Aswad, Queen Ida
 1985: Friedrich Gulda und das Winterthurer Stadtorchester, Herbert Grönemeyer, Wolf Maahn & die Deserteure, Rubén Blades y Seis Del Solar, Hugh Masekela, Xalam, Rochereau
 1986: John McLaughlin und das Winterthurer Stadtorchester, Working Week, Carmel, Eric Burdon, Johnny Mars, Stephan Sulke, Heinz Rudolf Kunze
 1987: The Kinks, Udo Lindenberg, Alla Pugacheva, The Georgia Satellites, Chick Corea & Friedrich Gulda, Toy Dolls
 1988: Iggy Pop, Living Colour, Edoardo Bennato, Rainhard Fendrich, Ornette Coleman und das Winterthurer Stadtorchester, Mint Juleps, The Godfathers, Julia Fordham
 1989: Stray Cats, Nina Hagen, Mano Negra, Noir Désir, Gilberto Gil Group, The Mission, Roger Chapman, New Model Army, Steve Thomson, Underworld
 1990: Aerosmith, Meat Loaf, The Pogues, Tanita Tikaram, Quireboys, Hothouse Flowers, Bartrek, Hands Up, Prodigal Sons, Genocide
 1991: Iron Maiden, The Sisters of Mercy, The Almighty, The Moody Marsden Band, Frank Tovey & The Pyros
 1992: Neville Brothers, Randy Newman, Public Enemy, Winterthurer Stadtorchester & Moondog & Stephan Eicher, Urban Dance Squad, Die Toten Hosen (Menschen, Tiere, Sensationen Tour), Manic Street Preachers, Andy White, Doug Legacy & The Zydeco Party Band, Sens Unik
 1993: Us3, Foreigner, Ligabue, Nits und das Stadtorchester Winterthur mit dem Swiss Youth Symphony Orchestra, Johnny Clegg & Savuka, Moleque de Rua, Hazel O'Connor, Siouxsie and the Banshees, Texas, The Brian May Band
 1994: Rollins Band, Senser, Stiltskin, Die Ärzte, The Damned, Terry Hoax, Red Devils, BAP, Paolo Conte
 1995: Green Day, Soundgarden, Beck, Foo Fighters, Massive Attack, Radiohead, Pennywise, The Riverdales, Geoffrey Oryema, Walter Wolfman Washington, Shootyz Groove, Kyuss, Lokua Kanza, Hans 'n' Moses
 1996: The Prodigy, Prong, Weezer, The Offspring, Millencolin, Headcrash, Social Distortion, Neneh Cherry, Ice-T, Züri West, Babylon Zoo, Supergrass, Selig, Sadat X, Onyx, Heather B. and M.O.P., Morcheeba, Das Cartel
 1997: In diesem Jahr fanden keine Grosskonzerte statt.
 1998: Polo Hofer & Schmetterband, Lovebugs, The Young Gods, MXD, Superkind, No Religion, I Salonisti, Acapickels, Herr Thiel & Herr Sassine, Mich Gerber, Corin Curschellas
 1999: Marc Almond, No Means No, The Peacocks, Althaus Schönhaus Quartett, Now's Never, Ursus & Nadeschkin, Leningrad Cowboys, Apocalyptica, HIM, Freundeskreis, Articolo 31, Subzonic, Patent Ochsner, Ricky, Plankton
 2000: Ween, The Black Eyed Peas, Boss Hog, Fettes Brot, Terry Callier, Jay-Jay Johanson, Gluecifer, Cell Division, De/Vision, Dynamite Deluxe
 2001: Muse, Stone Temple Pilots, Papa Roach, Run-D.M.C., Alien Ant Farm, Sertab Erener, Levent Yüksel, The Hellacopters
 2002: Gentleman, Blumentopf, Turntablerocker, Son Goku, Skalariak, Wolf Maahn, Sportfreunde Stiller, Joy Denalane, Michael von der Heide, TJ Signorino, The Brand New Rhythm
 2003: Eels, Patrice, Lady Saw, ASD, Silly Walks Movement, Jojo Mayer, Skarface, Rolf Stahlhofen, Curse, Stress, Favez, DJ Koze, Besh o Drom
 2004: Velvet Revolver, Everlast, Auf der Maur, Kaizers Orchestra, Sam Ragga Band, Sens Unik, The Slackers, The Adicts, Panteón Rococó, Flogging Molly, Frank Popp Ensemble, Bauchklang, Famara
 2005: The Offspring, The Roots, Skin, Beatsteaks, Massive Töne, Hot Hot Heat, Backyard Babies, Mobile, Gliss, Michael von der Heide, Phenomden, Mouse on Mars, El Pus, Culcha Candela, Clueso, Mangu
 2006: Eagles of Death Metal, Jan Delay, Jimmy Eat World, Blackmail, El Presidente, Slut, Gods of Blitz, Klee, Ohrbooten, William White, Mediengruppe Telekommander, Eskorzo, The Delilahs
 2007: Kasabian, Turbonegro, Lunik, The Young Gods, Eagles of Death Metal, Anna Ternheim, Navel, Winterthurer Symphoniker mit Yoshiro Hanno, Jeans Team, Heidi Happy, Mardi Gras.bb, Che Sudaka, Miss Platnum, Kinderzimmer Productions
 2008: Madrugada, Grand Avenue, Johnossi, Róisín Murphy, Hot Chip, Stephan Eicher, Stiller Has, Madsen, Breitbild, Balkan Beat Box, Senor Coconut
 2009: Morcheeba, Keane, The Kooks, Danko Jones, Lamb, Athlete, Martina Topley-Bird, Seven, Bonaparte, Friska Viljor, Weyermann & Trummer, Wurzel 5, Shantel & Bucovina Club Orkestar
 2010: Paolo Nutini, Eels, Black Rebel Motorcycle Club, White Lies, The Gaslight Anthem, The Young Gods, Nouvelle Vague, Frank Turner, Rox, Ghinzu, Prinz Pi, Blue October
 2011: Simple Minds, Manic Street Preachers, Archive, dEUS, Apocalyptica, The Darkness, Anna Calvi, Iron and Wine, Edward Sharpe and The Magnetic Zeros, PVP, 77 Bombay Street, Eluveitie, Pantéon Rococó
 2012: Sigur Ros, Franz Ferdinand, The Hives, Flogging Molly, Get Well Soon, Kettcar, Apparat, Greis, Giant Giant Sand, The Black Seeds, The Answer, Baby Jail, Del Castillo, Get Well Soon, Ewert and the Two Dragons
 2013: Element Of Crime, Sophie Hunger, Milky Chance, Travis, Glen Hansard, Sea + Air, Sportfreunde Stiller, Casper, Royal Republic, Kashmir, Steaming Satellites, Knackeboul, Fiva, Ranglekods, Efterklang, Mighty Oaks, Hecht, Stiller Has, Turbostaat, Velvet Two Stripes
 2014: Airbourne, Triggerfinger, Elbow, Nada Surf, Damien Rice, Other Lives, Balthazar, Sohn, AnnenMayKantereit, Ebo Taylor, Nick Waterhouse, Kakkmaddafakka, Käptn Peng & die Tentakel von Delphi
 2015: Ben Howard, Calexico, Beatsteaks, Bad Religion, Donots, Seasick Steve, Fink, Manchester Orchestra, Ibeyi, Augustines, Villagers, Philipp Fankhauser, Kitty, Daisy & Lewis, Sólstafir, Orlando Julius & The Heliocentrics, Olli Schulz, Vök, Binkbeats, Chassol
 2016: Tom Odell, Irie Révoltés, Frank Turner, Daughter, Elias, Dub FX, Neonschwarz, Pennywise, Band Of Skulls, Oh Wonder, Russkaja, Local Natives, Breitbild, Pablo Nouvelle, Agent Fresco, The Boxer Rebellion, Heymoonshaker
 2017: Andy Shauf, Band of Horses, Broilers, Faber, Feine Sahne Fischfilet, Feist, Glen Hansard, Kraftklub, Philipp Poisel, Allah-Las, Zeal & Ardor, Steve 'n' Seagulls, Bukahara, Baze, Oddisee & Good Company
 2018: Metronomy, Benjamin Clementine, Ider, Billy Talent, Black Foxxes, Beginner, Turbostaat, Käptn Peng & Die Tentakel von Delphi, Beginner, Tocotronic, Curtis Harding, Fiva x JRBB, Kadavar, Ghostpoet, Nilüfer Yanya, Altın Gün, Big Thief, Tshegue, Gisbert zu Knyphausen, Von Wegen Lisbeth, Klangstof, Mammal Hands
 2019: Alice Phoebe Lou, AnnenMayKantereit, Laura Misch, Mighty Oaks, Nothing but Thieves, Ocean Alley, Skinny Lister, Reykjavíkurdætur, Ikan Hyu, Viagra Boys, Kid Simius, Lee Fields & The Expressions, The Two, Golden Dawn Arkestra, Gentleman's Dub Club, Hockey Dad
2020: Brandão Faber Hunger, KUMMER, Faber, Hermanos Gutiérrez, Kit Sebastian, Majan, Black Country, New Road, Brutus, /A\, Steam Down, Molchat Doma, Phanee de Pool, Los Bitchos, Cleopatrick, Dino Brandão, My Ugly Clementine, Jack Slamer, Meskerem Mees, GeilerAsDu, Andrea Bignasca, Lalalar, Kerosin95, Fai Baba, L'eclair, Evenlinn Trouble, El Khat, Al Pride, Willie J Healey, Nadja Zela & The Royal Poodle Force Choir, Mnevis, Ayom, Andryy

Literatur
 Üsé Meyer: Festival-Fieber! 30 Jahre Musikfestwochen. Chronos, Zürich 2005, ISBN 3-0340-0753-1.

Weblinks

 Liste der Konzerte der Winterthurer Musikfestwochen ab 1976 von Setlist.fm

 Website der Winterthurer Musikfestwochen

Musikfestival in der Schweiz
Musikveranstaltung in Winterthur
Erstveranstaltung 1976

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
O British PGA Matchplay Championship foi um torneio masculino de golfe disputado no formato jogo por buraco entre 1903 e 1979 e fazia parte do calendário do circuito europeu da PGA entre 1972 e 1979. Peter Thomson, Dai Rees e James Braid são os maiores vencedores do torneio, tendo conquistado, respectivamente, o título por quatro vezes.

Competições de golfe
Torneios extintos de golfe do PGA European Tour


text:
An Zhengyu (; born October 1963) is a former Chinese politician who spent his entire career in northwest China's Xinjiang Uygur Autonomous Region. As of July 2022 he was under investigation by China's top anti-corruption agency.

Early life and education
An was born in Qingyuan County (now Qingyuan District of Baoding), Hebei, in October 1963. In September 1981, he became a worker at the 8th Agricultural Division of Xinjiang Production and Construction Corps. In 1983, he entered Xinjiang University, where he majored in political theories. He joined the Chinese Communist Party (CCP) in December 1985. After graduating in 1987, he continued to work at the Xinjiang Production and Construction Corps and taught at a police school there.

Political career
Starting in December 1991, he served in several posts in the Organization Department of the CCP Xinjiang Uygur Autonomous Regional Committee, including chief staff member, deputy director of the Logistics Service Center, and chief staff member of the Cadre Training Division.

In 2001, he was transferred to Ürümqi, capital of Xinjiang Uygur Autonomous Region. There, he was in turn deputy party secretary of Xinshi District, deputy head of the Organization Department of the CCP Ürümqi Municipal Committee, party secretary of Tianshan District, vice chairperson of the People's Congress, directed of the Ürümqi Municipal Public Security Bureau and finally deputy party secretary of Ürümqi and secretary of the Political and Legal Affairs Commission.

In October 2017, he was transferred to Kizilsu Kirghiz Autonomous Prefecture and appointed party secretary, his first foray into a prefectural leadership role.

Investigation
On 27 July 2022, he was put under investigation for alleged "serious violations of discipline and laws" by the Central Commission for Discipline Inspection (CCDI), the party's internal disciplinary body, and the National Supervisory Commission, the highest anti-corruption agency of China.

References

1963 births
Living people
People from Baoding
Xinjiang University alumni
Minzu University of China alumni
People's Republic of China politicians from Shandong
Chinese Communist Party politicians from Shandong


text:
Vértice hace referencia a:

 Vértice (geometría): Son las líneas o segmentos que unen las aristas consecutivos de los polígonos.
 Vértice (teoría de grafos): uno de los elementos de un grafo.
 Vértice o cima (topografía): la parte culminante de una montaña.
 Vértice geodésico: en Geodesia, Topografía y Cartografía, un hito situado en el terreno para señalar con precisión la posición.
 Vértice (teoría cuántica de campos) o Función vértice: el punto de interacción entre dos o más partículas subatómicas.
 Vértice (anatomía): En los artrópodos y vertebrados, superficie superior de la cabeza.
 Ediciones Vértice, editorial española dedicada a la producción de cómics.
 Vértice (revista): revista cultural española de primeros años del franquismo.


text:
Patasola is an extinct genus of New World monkeys from the Middle Miocene (Laventan in the South American land mammal ages; 13.8 to 11.8 Ma). Its remains have been found at the Konzentrat-Lagerstätte of La Venta in the Honda Group of Colombia. The type species is Patasola magdalenae.

Etymology
Patasola magdalenae is named after the mythological Patasola ("one foot"), a forest spirit of the Gran Tolima region of Colombia. The species epithet refers to the Magdalena River in which valley the fossils were found.

Description
Fossils of Patasola, a small insectivorous/frugivorous primate, were discovered in both the La Victoria and Villavieja Formations above and below the "Monkey Beds" of the Honda Group, that has been dated to the Laventan, about 13.4 to 11.8 Ma.

The type mandible of Patasola magdalenae is a juvenile specimen. The estimated weight of Patasola was , similar in size to the extant genus Leontopithecus.

The genus is included in the Callitrichidae, after an initial description as an intermediate between the Callitrichidae and Saimiri.

Habitat

The Honda Group, and more precisely the "Monkey Beds", are the richest site for fossil primates in South America. It has been argued that the monkeys of the Honda Group were living in habitat that was in contact with the Amazon and Orinoco Basins, and that La Venta itself was probably seasonally dry forest. The authors of the publication about Patasola however suggests the presence of rain forest.

See also

 List of primates of Colombia
 Lagonimico
 Mohanamico

References

Bibliography

Further reading

†Patasola
Prehistoric monkeys
Miocene extinctions
Miocene primates of South America
Laventan
Neogene Colombia
Fossils of Colombia
Honda Group, Colombia
magdalenae
Fossil taxa described in 1997


text:
Descripción

Es la organización territorial creado en el altomedievo por Alfonso VI de León y Castilla. Comprende los actuales términos municipales de Curiel de Duero, Bocos de Duero, Valdearcos de la Vega, Corrales de Duero, San Llorente y Roturas. Actualmente y salvo Roturas, conforman la comarca Valle del Cuco. En la cabecera de arroyo Concejo, existe un antiguo poblado abandonado llamado actualmente Jarrubia. Jarrubia se llamaba Iglesia Rubia y después se llamó Isarrubia.

Esta Comunidad nació a partir de la necesidad de repoblación del sur del Duero tras la conquista de Toledo por Alfonso VI.

La Comunidad de Villa y Tierra de Curiel tenía como límites:
 Merindad de Cerrato al norte que incluye el sur de Palencia y el este del Valle del Esgueva.
 Comunidad de Villa y Tierra de Roa al este. Suroeste de Burgos.
 Comunidad de Villa y Tierra de Peñafiel al sur. Sureste de Valladolid

Las Comunidades de villa y tierra constituyeron una forma de organización política de la Extremadura castellana, las tierras conquistadas por el Reino de Castilla a Al-Ándalus entre los siglos XI y XII, y que se extendió también por algunas zonas del Bajo Aragón. Ver Comunidad de villa y tierra.

Las merindades fueron las organizaciones territoriales previas a las comunidades de villa y tierra, creadas en los reinos de León y de Castilla.

La economía en los primeros años de asentamiento se basó en la ganadería por ser más fácil de sostener en zona fronteriza que la actividad agraria. Con el tiempo el colectivo ganadero-militar acabó teniendo mayor reconocimiento social que los agricultores. Apareció la figura de caballero al ser obligatorio disponer de un caballo y armas a todos aquellos que dispusieran de capacidad económica suficiente para defender las comunidades. Estos caballeros serán la élite social de los concejos y el poder de las villas acabará en sus manos. Durante los primeros años de asentamiento las milicias fueron muy importantes militarmente, decayendo según se fue alejando la frontera con los musulmanes.

Las comunidades tenían zonas comunales, entre ellas Castellares y Cerracín.

La defunción de esta institución territorial llegó tras las Cortes de Cádiz, 1812 en que desaparecen las Instituciones españolas del Antiguo Régimen que pervivieron desde la edad media: merindades, comunidades de villa y tierra, behetrías, realengo, señoríos, adelantamientos, veguerías, concejos abiertos, etc.

Características generales

Las comunidades de villa y tierran tienen las siguientes características:
 Se aceptan cualquier nuevo poblador que fije su domicilio.
 Se considera que un poblador pertenece a la comunidad si permanece al menos un año y respeta los fueros.
 Los pobladores de la comunidad tienen ventajas fiscales para atraer población: están exentos de impuestos: mañería, nuncio, peaje, portazgo, montazgo.
 La comunidad está compuesta de varios concejos. Cada concejo es responsable de su seguridad, siendo las milicias mantenidas por los impuestos y estimuladas por el reconocimiento social de sus integrantes: caballeros villanos.
 La elección de los concejos (cargos públicos) se hacía democráticamente, un voto por hogar. Para algunos cargos había como condición ser caballero (alcalde).
 El rey, o el noble que detenta el señorío de la comunidad de villa y tierra, tiene un representante en la villa.
 Los bosques, aguas y pastos suelen ser de propiedad comunal.
 Las tierras de labor y las casas suelen ser privadas.
 La comunidad tenía poder para crear poblaciones dentro de su territorio.
 Los municipios dentro de la comunidad tienen autonomía para dirimir contenciosos locales.
 Se reconoce como autoridad máxima all rey, pero no se obedece si contradice el fuero de la comunidad.
 La Villa era la capital de la comunidad y por tanto sede del concejo.

Historia medieval hasta 1085

Este apartado recoge los antecedentes medievales antes de la fundación de la Comunidad de villa y tierra de Curiel. La primera parte este territorio comienza siendo parte del Condado de Monzón del reino de León, si bien el poblamiento cabe pensa que fuera muy escaso. Por matrimonio se incorpora al Reino de León con Ramiro III. Con la muerte de Ramiro III, pasa al Condado de Castilla.

Al morir el último conde de Castilla, pasó brevemente al Reino de Navarra con Sancho III para después pasar a su hijo Fernando, primero con el Condado de Castilla y después lo incorpora al Reino de León cuando su mujer Sancha hereda el trono de León y pasa a sus descendientes.

 Año 939. El 19 de julio de este año, este territorio fue consquistado por el rey leonés Ramiro II en la Batalla de Simancas. El rey premió a Ansur Fernández (primer Conde de Monzón) con las tierras de Peñafiel y Cuéllar siendo anexionadas al Condado de Monzón (Palencia).

 Año 950. El condado pasó a su hijo Fernando Ansúrez II hasta su muerte en el 978.

 Año 976. Almanzor comienza sus campañas contra los reinos cristinos del norte de la península tras haber asentado su poder en el Magreb.

 Año 978. Al morir Fernando Ansúrez II le sucedió su hermana Teresa casada con Sancho I.

 Año 966 y el sobrino de Fernándo Ansúrez: Ramiro III rey de León (966-984). En este momento forma este territorio forma parte del realengo de León. Durante su reinado perdió en el 976 una batalla en San Esteban de Gormaz contra los musulmanes y tuvo numerosos problemas con Galica y el condado de Castilla. Fue depuesto tras una rebelión nobiliaria y le sucedión Bermudo II.

 Año 984 Muere Ramiro III, el condado de Monzón (y por tanto los territorios de la futura Comunidad de villa y tierra de Curiel) deja de ser realengo y pasa al conde de Castilla García Fernández y sus sucesores.

 Año 995 El 18 de mayo en un encuentro fortuito con tropas musulmanas, fue herido y capturado. Lo trasladaron muy mal herido a Códoba y allí murió el 29 de junio.

 Año 995. Sancho García, el de los buenos fueros sucede a su padre. Sun hija Muniadona de Castilla casó en 1010 con Sancho III de Navarra.

 Año 1002. Almanzor muere en la batalla de Calatañazor (julio de 1002). Los cristianos comenzarán a partir del año 1010 la repoblación de la línea del Duero.

 Año 1017. García Sánchez de Castilla, último conde de Castilla sucede a su padre siendo niño. Convino su matrimonio con la hija llamada Sancha del rey de León Alfonso V. Fue asesinado junto a la iglesia San Juan Bautista de León supuestamente por la familia Vela. Sancha de León se casó posteriormente con un hijo de Sancho Garcés III de Pamplona.

 Año 1028. Tras la muerte sin descendencia del último conde de Castilla, pasó a Sancho Garcés III de Pamplona, por estar casado con  Munniadona de Castilla (hermana del último Conde de Castilla.). Cuando muere Sancho III el Condado de Castilla pasó a su segundo hijo, Fernando Sánchez que más tarde se coronara en León como Fernando I. En este momento desaparece el Condado de Monzón como entidad y vuelve a formar parte de la corona.

 Año 1037. Bermudo III hijo y sucesor de Alfonso V, muere en la Batalla de Tamarón. Su hermana Sancha de León hereda el reino y por tanto, su marido se convierte en Fernando I de León.

 Año 1065. Fernando I muere y divide el reino entre sus tres hijos según la tradición del Reino de Navarra. El hijo mayor, Sancho I de Castilla hereda el territorio correspondiente a lo que fue el Condado de Castilla. El segundo hijo Alfonso VI hereda el Reino de León. García I hereda Galicia, que incluía lo que ahora es el norte de Portugal.

 Año 1072. Muere [Sancho II de Castilla|Sancho]] y Alfonso se convierte en rey de León y Castilla.

 Año 1085. Alfonso VI conquista el reino de Toledo y la repoblación de los terrenos conquistados en el Sistema Central se hace imperiosa. Es en este momento cuando surgen las comunidades de villa y tierra como instrumento repoblador y se abandona el anterior sistema de merindades en las nuevas repoblaciones.

Historia desde 1085 hasta 1812

El momento exacto de la fundación de villa y tierra de Curiel no se conoce con exactitud. Se sabe que las fundó Alfonso VI después de la conquista de Toledo. Ver historia de Curiel de Duero y del Valle del Cuco.

 Año 1295. Fernando IV de Castilla y León, el Emplazado dotó a Curiel de Duero del mismo Fuero Real que a Peñafiel.

Pedro I "El Cruel" que reinó entre 1350 y 1369 estuvo en el castillo de Curiel. Su hijo Diego de Salazar fue encarcelado en el castillo de Curiel por Enrique II durante 54 años.

La comunidad salió de manos de la Corona cuando Juan I(1358-1390) cedió esta comunidad de villa y tierra a Diego López de Zúñiga (Casa de Zúñiga).

Galería de Fotos

Enlaces externos

 Centro de Iniciativas Turísticas Ribera de Duero de Valladolid

Curiel


text:
"Don't You Know What the Night Can Do?" is a song recorded by Steve Winwood for his album, Roll with It, released on Virgin Records in 1988. Released as a single, it peaked at number six on the US Billboard Hot 100 chart and spent two weeks at number one on the Billboard Hot Mainstream Rock Tracks chart.

Background and use in Michelob commercial
Prior to the 1988 release of the "Don't You Know What the Night Can Do?" single, the song was used in a national TV commercial for Michelob. Though some critics at the time condemned Winwood for "writing songs for business interests" (i.e., "selling out"),
Winwood denied that the song had been written for the commercial. In the 27 August issue of Billboard, Winwood's manager, Ron Weisner, said that Winwood granted Michelob use of the song to obtain tour sponsorship. In the 1 December issue of Rolling Stone, Weisner reiterated that the song was written before the deal with Michelob was struck. In a 1990 biography, Winwood explained: "When [the album] was finished, but before it came out, [Michelob] took the song they wanted, and very quickly shot the commercial. So what happened was the commercial came out before the album. Then the LP was released and the first single which was 'Roll With It'. Six weeks later the second single was due to be released which was the song they used for the commercial. They started putting the commercial on the TV before the single was out. It looked like I had written a beer jingle!"

Release and commercial reception
"Don't You Know What the Night Can Do?" was released in 1988 as the second international single from Roll With It. In the United States, the song peaked at number six on the Billboard Hot 100, becoming his 6th and last top 10 hit, and spent 11 weeks inside the Top 40. It reached number six on the Hot 100 Airplay chart and number eight on the Singles Sales chart. It also reached number two on the Adult Contemporary chart and spent two weeks atop the Hot Mainstream Rock Tracks chart.
The song peaked at number 46 in New Zealand and number 89 in the United Kingdom.

Track listing
7" Vinyl

Credits
 Steve Winwood – lead and backing vocals, keyboards, Fairlight programming
 Mike Lawler – additional keyboards
 John Robinson – drums
 Bashiri Johnson – percussion
 Tessa Niles – backing vocals
 Mark Williamson – backing vocals

Chart performance

Weekly charts

Year-end charts

References

Steve Winwood songs
1988 singles
Pop ballads
Rock ballads
Songs with lyrics by Will Jennings
Songs written by Steve Winwood
1988 songs
Virgin Records singles
Songs about nights


text:
Tainai  är en stad i Niigata prefektur i Japan. Staden bildades 2006 genom en sammanslagning av kommunerna Nakajō och Kurokawa.

Källor

Orter i Niigata prefektur
WP:Projekt Japan


text:
Bakırlı (Ayancık), een dorp in het Turkse district Ayancık
Bakırlı (Bolu), een dorp in het Turkse district Bolu
Bakırlı (Ferizli), een dorp in het Turkse district Ferizli
Bakırlı (Pertek), een dorp in het Turkse district Pertek
Bakırlı (Şabanözü), een dorp in het Turkse district Şabanözü
Bakırlı (Seben), een dorp in het Turkse district Seben


text:
A principis de 2019 Veneçuela va experimentat una crisi presidencial on es va qüestionar la legitimitat de qui havia d'ocupar la presidència del país. La reelecció de Nicolás Maduro com a president de Veneçuela va ser rebutjada per diferents organitzacions i governs nacionals. L'Assemblea Nacional de Veneçuela presidida per Juan Guaidó va proposar la Llei de Transició, que s'encarregués de conformar un govern transitori.

El 23 de gener de 2019 es va realitzar un cabildo obert a Caracas en commemoració dels 61 anys de la caiguda de la dictadura de Marcos Pérez Jiménez, on va estar present Juan Guaidó que va assumir la presidència interina segons les atribucions que li atorga l'article 223 de la Constitució Nacional. Poc després del jurament, el president dels Estats Units, Donald Trump, va reconèixer a Guaidó com a president interí.

El 24 de gener el ministre de defensa Vladimir Padrino va donar suport a Maduro i no va reconèixer la investidura de Guaidó. Segons el dirigent opositor a l'exili Julio Borges, bona part de la cúpula militar es va veure obligada a donar suport a Maduro tot i els seus contactes amb Guaidó.

Antecedents

A les eleccions presidencials de maig de 2018, el president Nicolás Maduro va resultar reelegit sota denúncies d'irregularitats. Aquestes acusacions es van afegir a les denúncies de que, de fet, el govern de Maduro és una dictadura. Abans del 10 de gener, data de la presa de possessió, va haver-hi pressions per què no seguís al govern per part de varis governs i organismes, incloent-hi el Grupo de Lima, els Estats Units (EUA), la Unió Europea i la OEA i va rebre el beneplàcit de Rússia, la Xina i l'ALBA.

Esdeveniments

Qüestionament des de l'oficialisme
Un dels primers signes d'una crisi imminent va ser quan Christian Zerpa, un magistrat de la Sala Electoral del Tribunal Suprem de Justícia de Veneçuela, es va exiliar als Estats Units uns dies abans de la inauguració presidencial del 10 de gener. Va afirmar que Maduro és «incompetent» i «il·legítim».

Una altra senyal de problemes greus va ser que segons fonts d'intel·ligència americanes, Vladimir Padrino López, Ministre de Defensa, havia demanat a Maduro que dimitís i amenaçant amb renunciar si no ho feia.

Falta de reconeixement internacional

Molts països i organismes internacionals supranacionals es van unir a l'Asamblea Nacional argumentant que el govern de Maduro era il·legítim i va portar al tancament de relacions diplomàtiques per part d'alguns països i a sol·licituds de la renúncia de Maduro. La primera acció dels EUA en col·laboració amb el «nou president legítim de Veneçuela» va ser acceptar la sol·licitud de Guaidó i «proporcionar més de 20 milions de dòlars en assistència humanitària al poble de Veneçuela» tal com el va fer públic Mike Pompeo el 24 de gener en una sessió extraordinària del consell permanent de l'OEA. Les declaracions de diferents representants del govern dels EUA van ser dirigides a la Fuerza Armada, exigint i advertint que deixessin ingressar l'ajuda humanitària i que reconeguessin al president interí. El senador Marco Rubio va advertir que la destinació del país era a les seves mans i que havien de «prendre la decisió més important de les seves vides». Així mateix, Donald Trump, en un discurs oficial el 18 de febrer a Florida, va instar als oficials veneçolans a donar suport a Guaidó i a restablir la democràcia.

Altres organismes, com l'ALBA, van donar suport a Maduro i van fer una crida a l'oposició perquè acceptés la seva presidència.

Cabildo obert
Una vegada nomenat president de l'Assemblea Nacional de Venezuela el 5 de gener de 2019, Juan Guaidó va començar les mocions per formar un govern de transició, afirmant que encara que Maduro comencés el seu mandat el dia 10, el país no tindria un president elegit legítimament. En nom de l'Assemblea va declarar que el país havia caigut en una dictadura de facto i no tenia cap líder, declarant que la nació es trobava en estat d'emergència. En aquesta declaració es va cridar per primer cop a "aquella enorme majoria de soldats i oficials que porten amb honor el seu uniforme i no s'han deixat corrompre [...] perquè facin un pas endavant [...] s'ha de desconèixer el que no va ser producte del vot popular".

Després va anunciar que es mantindria un cabildo obert l'11 de gener. Es va organitzar com un míting pels carrers de Caracas, on la Asamblea Nacional va anunciar que Guaidó assumiria les competències de l'article 233 de la Constitució de Veneçuela i també va anunciar plans per destituir al president Maduro.

Detenció i alliberament de Juan Guaidó

El 13 de gener de 2019, mentre es dirigia a La Guaira per assistir al cabildo obert convocat per aquell dia, va ser interceptat per efectius del Servicio Bolivariano de Inteligencia Nacional (SEBIN) i detingut, segons va informar la seva dona Fabiana Rosales. Poc després va ser alliberat. El govern va afirmar que va ser una detenció realitzada de forma unilateral per funcionaris del SEBIN i es va emetre una ordre de detenció del comissari del servei d'intel·ligència Idelmano Múcura com a responsable. Guaidó va denunciar que hi havia un problema en la cadena de comandament de les forces armades.

Mediació
Els governs de Mèxic i Uruguai es van oferir com a mediadors en el conflicte entre ambdues parts. Aquesta mediació va ser acceptada per Maduro afirmant que seguiria en el govern mentrestant.

Reaccions internacionals
  Alemanya. El ministre d'exteriors Heiko Mass va anunciar que "amb respecte a Veneçuela no som neutrals. Estem al costat de l'Assemblea Nacional triada pel poble. Maduro no és un president legitimat democràticament".
  Argentina. El 23 de gener el president Mauricio Macri va manifestar el seu recolzament a la presidència a Guaidó.
  Brasil. El president Jair Bolsonaro va donar suport a Guaidó via Twitter.
  Bolívia. El president Evo Morales va assistir a la presa de possessió de Maduro el 10 de gener i va manifestar la seva oposició a qualsevol intervenció externa.
  Canadà. El Departament d'assumptes globals del Canadà va anunciar el 23 de gener que reconeixien el govern de Guaidó.
  Colòmbia. El president Iván Duque va declarar durant el Fòrum Econòmic Mundial a Suïssa, que el seu govern reconeixia a Guaidó com a president provisional de Veneçuela.
  Costa Rica. El president Carlos Alvarado Quesada va reconèixer Guaidó com a president.
  Cuba. El president Miguel Díaz-Canel va assistir al jurament de Maduro com a president, manifestant el seu recolzament.
  Dinamarca. El ministre de relacions exteriors Ander Samuelsen, va anunciar via Twitter el recolzament del seu govern a Juan Guaidó, calificant-lo com "una nova esperança a Veneçuela".
  Equador. El president Lenin Moreno va manifestar el seu recolzament a Juan Guaidó el 23 de gener.
  Espanya. El president Pedro Sánchez va parlar per telèfon amb Guaidó el mateix dia del seu jurament i el dia 26 de gener va afirmar que juntament amb els socis de la Unió Europea reconeixeria Guaidó si Maduro no convocava eleccions en un termini de vuit dies.
  Estats Units d'America. El 23 de gener el president Donald Trump va reconèixer oficialment a Juan Guaidó com a president interí de Veneçuela.
  França. El president francès Emmanuel Macron va definir al president Maduro com "il·legítima" afegint que "celebra el valor de cents de mils de veneçolans que marxen per la seva llibertat".
  Guatemala. La ministra de relacions exteriors, Sandra Jovel, va declarar el 23 de gener que «Guatemala reconeix al President de la Asamblea Nacional Juan Guaidó com l'encarregat interí de la Presidència de Veneçuela i manifesta el seu recolzament».
  Iran. El ministre d'exteriors iraní va declarar el seu recolzament a Maduro i que "donava recolzament al govern legítim i a la nació de Veneçuela davant les ingerències il·legals de Washington".
  Mèxic. El govern mexicà va dir que de moment seguiria reconeixent a Maduro com a president. Anteriorment s'havia ofert com a mediador entre el govern bolivarià i el govern de transició.
  Paraguai. El president Mario Abdo Benítez va comunicar per Twitter que el seu govern «expressa el seu recolzament al president encarregat de Veneçuela Juan Guaidó».
  Perú. El 23 de gener el ministeri d'afers exteriors de Perú va comunicar via Twitter que «El Govern del Perú reconeix i recolza al President de l'Asamblea Nacional Juan Guaidó».
  Rússia. Andréi Klímov, senador del Consell de la Federació Russa, va anunciar que el govern rus mantindria el seu reconeixement a Nicolás Maduro com a president de Veneçuela.
  Turquia. El 24 de gener el president Recep Tayyip Erdoğan va donar suport a Maduro.
  Xile. El president de Xile Sebastián Piñera va declarar el recolzament a Juan Guaidó com a president de Veneçuela.
  Organització dels Estats Americans. El 23 de gener el secretari general de la OEA, Luis Almagro, va felicitar a Guaidó per assumir ser l'encarregat de la presidència.
  Unió Europea. El 23 de gener va fer un comunicat on reconeixia l'Assemblea Nacional com una institució elegida democràticament i instava a celebrar noves eleccions. El 25 de gener va instar a Nicolás Maduro a convocar eleccions abans de vuit dies.
  Organització de les Nacions Unides. La institució s'ha abstingut de prendre cap posició, demanant «negociacions polítiques inclusives i creïbles» entre les parts confrontades.

De juliol a novembre: diàlegs sords i negociació parlamentària

Després del deteriorament de l'acció política de l'intent de cop d'estat, s'obrí un procés polític de diàleg on l'oposició liderada per Guaidó i el govern nacional, acordaren arribar a consensos que garanteixin la pau i l'estabilitat política. Les primeres jornades no van deixar cap resultat significatiu. Finalment, després d'una nova ordre executiva del govern dels EUA emesa el 5 d'agost, que va decretar un bloqueig econòmic, comercial i financer contra Veneçuela, instigat i celebrat pel líder del sector opositor Juan Guaidó, el president Nicolás Maduro decidí, el 7 d'agost, aixecar-se de la taula de diàleg.

Un mes després d'abandonar el diàleg a Barbados, el president Nicolás Maduro establí una nova taula de negociació amb un altre sector de l'oposició que deixà ràpidament importants acords: el retorn del chavisme al Parlament que presideix Guaidó, la renovació d'autoritats electorals i l'alliberament de «presos polítics».

Novembre i desembre: les corrupteles de Guaidó
Finalment, un reportatge oficial del mitjà estatunidenc PaNam Post, revelà una trama de corrupció milionària amb els recursos assignats per a l'ajuda humanitària que involucrà directament a Guaidó i als seus designats per a labors operatives.

Referències

Política de Veneçuela
Veneçuela
Conflictes del 2019
Conflictes del 2020
Política del 2019
Política del 2020


text:
Бігіла́ () — село у складі Заводоуковського міського округу Тюменської області, Росія.

Населення — 579 осіб (2010, 636 у 2002).

Національний склад станом на 2002 рік:
 росіяни — 87 %

Примітки

Джерела

Населені пункти Заводоуковського міського округу
Села Тюменської області


text:
Krzemienica (gromada w powiecie łańcuckim)
 Krzemienica (gromada w powiecie mieleckim)
 Krzemienica (gromada w powiecie rawskim)


text:
A Nagymaci és Cin (eredeti cím: Big Bear and Squeak) kanadai–brit vegyes technikájú tévéfilmsorozat, amelyben valós és rajzolt díszletek, élő és rajzolt állatok közösen szerepelnek. A sorozatot John Wesley Chisholm rendezte, a zenéjét David Christensen szerezte. Kanadában 2012. szeptember 1-jétől vetítik, Magyarországon 2014. decemberétől az M2 tűzte műsorára.

Ismertető
A főhős, Nagymaci és Cin, akik ketten jó barátok, és egy képeskönyvet olvasnak, amely állatokról szól. Amíg a képeskönyvet lapozgatják, addig megpróbálják kitalálni minden egyes részben, hogy vajon milyen állat az melyikről épp szó van. A történetből így röviden megismerhetőek az állatok.

Szereplők
 Nagymaci – A medve, aki Cin barátja. Magyar hangja: Faragó András
 Cin – Az egér, aki Nagymaci barátja. Magyar hangja: Mezei Kitty

Források

További információk
 Nagymaci és Cin a tv.hir24.hu-n

2012-ben bemutatott kanadai televíziós sorozatok
2012-ben bemutatott brit televíziós sorozatok
Televíziós ismeretterjesztő sorozatok


text:
NGC 398 is a lenticular galaxy located in the constellation Pisces. It was discovered on October 28, 1886 by Guillaume Bigourdan. It was described by Dreyer as "very faint, very small, stellar."

References

External links

0398
18861028
Pisces (constellation)
004090


text:
USA deltog i de olympiska vinterspelen 2018 i Pyeongchang, Sydkorea, med en trupp på 236 deltagare (128 män och 108 kvinnor) vilka tävlade i 15 sporter. USA var det land som hade flest deltagare i spelen.

Vid invigningsceremonin bars USA:s flagga av rodelåkaren Erin Hamlin.

Medaljörer

Referenser

2018 i USA
2018
Nationer i olympiska vinterspelen 2018


text:
Lagtävlingen i fälttävlan i ridsport vid olympiska sommarspelen 2004 var en av sex ridsportgrenar som avgjordes under de olympiska sommarspelen 2004.

Medaljörer

Resultat

Efter individ

Efter lag

   - 140,4
 Nicolas Touzaint med hästen Galan de Sauvagere, 33,4
 Jean Teulere med hästen Espoir de la Mare, 46,4
 Didier Courrèges med hästen Debat D'Estruval, 60,6
 Cedric Lyard med hästen Fine Merveille, 70,6
 Arnaud Boiteau med hästen Expo du Moulin, 1000,0
   - 143,0
 Pippa Funnell med hästen Primmore's Pride, 42,6
 Leslie Law med hästen Shear L'Eau, 44,4
 Mary King med hästen King Solomon III, 56,0
 Jeanette Brakewell med hästen Over To You, 57,8
 William Fox-Pitt med hästen Tamarillo, 1000,0
   - 145,6
 Kimberly Severson med hästen Winsome Adante, 41,2
 Amy Tryon med hästen Poggio II, 51,8
 Darren Chiacchia med hästen Windfall 2, 52,6
 John Williams med hästen Carrick, 60,8
 Julie Richards med hästen Jacob Two Two, 67,0
   - 147,8
 Hinrich Romeike med hästen Marius, 45,2
 Bettina Hoy med hästen Ringwood Cockatoo, 49,6
 Andreas Dibowski med hästen Little Lemon, 53,0
 Frank Ostholt med hästen Air Jordan, 54,0
 Ingrid Klimke med hästen Sleep Late, 1000,0
   - 176,2
 Heelan Tompkins med hästen Glengarrick, 48,0
 Matthew Grayling med hästen Revo, 59,2
 Blyth Tait med hästen Ready Teddy, 69,0
 Daniel Jocelyn med hästen Silence, 70,8
 Andrew Nicholson med hästen Fenicio, 149,6
   - 185,8
 Rebel Morrow med hästen Oaklea Groover, 50,2
 Phillip Dutton med hästen Nova Top, 50,8
 Stuart Tinny med hästen Jeepster, 84,8
 Andrew Hoy med hästen Mr Pracatan, 135,4
 Olivia Bunn med hästen Top of the Line, 1000,0
   - 193,0
 Constantin van Rijckevorsel med hästen Withcote Nellie, 54,4
 Karin Donckers med hästen Gormley, 56,4
 Hendrik Degros med hästen Mr, Noppus, 82,2
 Dolf Desmedt med hästen Bold Action, 92,2
 Joris Vanspringel med hästen Over and Over, 1000,0
   - 217,0
 Mark Kyle med hästen Drunken Disorderly, 67,0
 Niall Griffin med hästen Lorgaine, 73,2
 Susan Shortt med hästen Just Beauty Queen, 76,8
 Sasha Harrison med hästen All Love du Fenaud, 102,4
 Edmond Gibney med hästen Kings Highway, 152,6
   - 234,0
 Magnus Gallerdal med hästen Keymaster, 63,8
 Sara Algotsson med hästen Robin des Bois, 79,8
 Linda Algotsson med hästen Stand By Me, 90,4
   - 257,2
 Giovanni Menchi med hästen Hunefer, 76,4
 Stefano Brecciaroli med hästen Cappa Hill, 80,0
 Fabio Magni med hästen Vent D'Arade, 100,8
 Susanna Bordone med hästen Ava, 125,0
   - 301,0
 Raul Senna med hästen Super Rocky, 95,4
 Rafael Gouveia, Jr, med hästen Mozart, 100,6
 Sergio Marins med hästen Rally LF, 105,0
 Andre Paro med hästen Land Heir, 123,8
 Remo Tellini med hästen Especial Reserve, 148,2
   - 301,2
 Michael Winter med hästen Balista, 88,0
 Bruce Mandeville med hästen Larissa, 89,2
 Garry Roque med hästen Waikura, 124,0
 Hawley Bennett med hästen Livingstone, 168,0
 Ian Roberts med hästen Mata-riki, 229,6
   - 306,4
 Harald Ambros med hästen Miss Ferrari, 69,2
 Harald Siegl med hästen Gigant 2, 95,8
 Harald Riedl med hästen Foxy XX, 141,4
 Margit Appelt med hästen Ice On Fire, 271,8
 Andreas Zehrer med hästen Raemmi Daemmi, 1000,0
   - 376,4
 Kamil Rajnert med hästen Marengo, 87,2
 Andrzej Pasek med hästen Dekalog, 114,8
 Pawel Spisak med hästen Weriusz, 174,4

Referenser

Externa länkar

Ridsport vid olympiska sommarspelen 2004


text:
Akmerkez is a shopping mall located in the Etiler quarter of Beşiktaş district in Istanbul, Turkey. As the country's third shopping mall following Galleria Ataköy and Capitol, it was opened by a joint venture of the Akkök, Tekfen and İstikbal companies on December 18, 1993.

The Akmerkez complex covers an area of  and consists of a four-story shopping area, with two towers offering a total of 31 stories of office space, 14 and 17 in two towers, and a third tower with 24 stories of residential areas. The shopping area, offering visitors 246 stores, is spread over a triangular area connected to the surrounding main roads through 3 atria. The total rentable store area is . There are 41 escalators, 2 panoramic elevators and 30 elevators. The cleaning, security and general maintenance is provided by a workforce of 250 people.

In 2005, the shopping mall was converted into a real estate investment company, and 49% of the stakes were offered to the public. The Dutch real estate investment company Corio owns 46.9% of the public shares.

Akmerkez is visited by  visitors on weekdays and 50,000 over the weekends. The number of visitors reached around 1.5 million per month, or 14 million a year. It is reported that the average visiting time is with three and half hours over the world average.

The shopping mall started to host art exhibitions and events with works of significants artists in 2002.

Renovation
In 2008, a renovation project for the shopping mall was announced. Between 2013 and 2014, it underwent a complete renovation, which cost more than  20 million.

References

External links
 Official website
 International Council of Shopping Centers

Shopping malls in Istanbul
Beşiktaş
Commercial buildings completed in 1993


text:
Alfred "Alf" Nijhuis (* 23. März 1966 in Utrecht) ist ein ehemaliger niederländischer Fußballspieler und heutiger Fußballtrainer.

Karriere als Spieler
Nijhuis, der mit Wachstumsproblemen zu kämpfen und deshalb den Anschluss an seine Teamkameraden verloren hatte, hätte ab seinem 17. Lebensjahr bei dem großen Klub aus Enschede, dem FC Twente, einen Vertrag unterschreiben können, jedoch nicht als Profi. Nach seinem Studium trainierte er im Alter von 21 Jahren für einen Monat bei der ersten Mannschaft des FC Twente, allerdings erhielt er kein Vertragsangebot. 1987 wechselte er vom niederländischen Drittligisten Sportclub Enschede, dem er seit 1983 angehörte, zum deutschen Oberligisten ASC Schöppingen (damals ebenfalls dritthöchste Spielklasse) und absolvierte eine Ausbildung zum Versicherungskaufmann und zum Immobilienkaufmann.

1991 schloss er sich dem MSV Duisburg an; bei seinem ersten Probetraining hatte der MSV noch in der zweiten Liga gespielt. Mit 25 Jahren war er einer der Jüngsten in der Mannschaft. Im Sommer 1997 wechselte er nach Japan zu den Urawa Red Diamonds und spielte mit Guido Buchwald und Txiki Begiristain in einer Mannschaft. Der BVB verpflichtete im Sommer 1998 auf Empfehlung von Scout Horst Köppel den mittlerweile 32-jährigen Nijhuis. Im zweiten Jahr entgingen die Borussen knapp dem Abstieg aus der Bundesliga. Im dritten Jahr hatte er mit Rückenproblemen zu kämpfen.

Im Sommer 2001 verließ Nijhuis den BVB und unterschrieb er einen Vertrag beim damaligen Zweitligaaufsteiger Karlsruher SC, löste aber wegen zu hoher Erwartungen an seine Person und Zweifel an der eigenen Fitness den Vertrag. Daraufhin erhielt er Angebote der niederländischen Klubs FC Den Bosch und De Graafschap Doetinchem, doch der KSC erteilte Nijhuis keine Freigabe. Kurze Zeit später beendete er seine Karriere und kehrte nach Enschede zurück.

Trainer
Zum 1. Juli 2012 übernahm Nijhuis den Trainerposten beim Westfalenligisten SuS Stadtlohn und führte die Mannschaft 2014 als Meister in die Oberliga Westfalen. Parallel dazu war er Scout für Deutschland bei Ajax Amsterdam. Vor Beginn der Saison 2014/15 trat er als Trainer zurück. Vom 14. September 2014 bis Ende der Saison 2014/15 war er in der Eredivisie Co-Trainer bei Heracles Almelo.

Ab dem 1. Juli 2016 trainierte Nijhuis den ostwestfälischen Regionalligisten SV Rödinghausen. Anfang März 2018 kündigte der Verein an, seinen bis zum Ende der Saison 2017/18 laufenden Vertrag nicht zu verlängern. Am 25. April 2018 wurde er nach zwei deutlichen Niederlagen gegen SG Wattenscheid 09 und den Bonner SC vorzeitig entlassen.

Zum 1. Juli 2018 kehrte Nijhuis als Chefscout zu Heracles Almelo zurück.

Weblinks

Einzelnachweise

Fußballspieler (Sportclub Enschede)
Fußballspieler (ASC Schöppingen)
Fußballspieler (MSV Duisburg)
Fußballspieler (Borussia Dortmund)
Fußballspieler (Urawa Red Diamonds)
Fußballtrainer (SV Rödinghausen)
Niederländer
Geboren 1966
Mann


text:
Cupa (Gentiana acaulis - L., Gentiana kochiana - E.P.Perrier & Songeon) este o plantă montană cu flori din familia Gentianaceae.

Descriere

Cupa este o plantă scundă, cu o tulpiniță scurtă. Frunzele de la baza tulpinii sunt oval eliptice, groase, întinse pe pământ și prinse într-o rozetă. Tulpina se termină cu o singură floare mare, îndreptată în sus. Floarea are formă de cupă lunguiață, de culoare albăstrie-azurie, întunecată. Corola la margine are cinci segmente scurte, ușor răsfrânte în afară. Caliciul are dințișori alungiți. Cupa înflorește în lunile iunie-iulie.

Polenizare
Floarea este alcătuită pentru a fi polenizată de insecte: în fundul cupei care formează corola, nectarul se găsește în cinci pungi separate, așezate în cerc. Insecta, de obicei bondarul, trebuie să-și introducă succesiv trompa de cinci ori în fiecare din aceste pungi; astfel el se învârte în interiorul corolei și curăță cu spinarea polenul de pe toate cele cinci stamine care sunt și ele așezate tot în cerc în jurul pistilului. Polenul este transport de insectă pe stigmatul altei flori. Dacă nu se poate realiza polenizarea este prevăzut și un mecanism de autopolenizare: pe vreme rece, în timpul nopții sau spre sfârșitul perioadei de înflorire, corola se apleacă cu gura în jos și polenul care a fost între timp scuturat în fundul ei, cade pe stigmat.

Răspândire
În România crește prin pajiștile din munții Carpați, uneori este întâlnită și în poienile din zona păduroasă.

Bibliografie
 Al. Beldie, C. Pridvornic - Flori din munții noștri, Ed. Științifică, București, 1959
 Flora mică ilustrată a României, Editura agrosilvică, 1966
 Sârbu Anca, Biologie vegetală. Note de curs, Editura Universității din București, 1999.
 Lucia Popovici, Constanța Moruzi, Ion Toma - Atlas botanic, Editura didactică și pedagogică, București, 1985
 Milea Preda, Dicționar dendrofloricol, Editura Științifică și Enciclopedică , București, 1989

Vezi și
Flori din România
Listă de plante din munții României

Legături externe

Gentianaceae
Plante din România


text:
Calycera calcitrapa är en calyceraväxtart som beskrevs av August Heinrich Rudolf Grisebach. Calycera calcitrapa ingår i släktet Calycera och familjen calyceraväxter. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Externa länkar

Calyceraväxter
calcitrapa


text:
Analyse – singel irlandzkiej grupy rockowej The Cranberries, pochodzący z piątego albumu studyjnego grupy Wake Up and Smell the Coffee.

Lista utworów
 "Analyse (Radio Edit)" – 3:58
 "Analyse (Oceanic Radio Edit)" – 3:55
 "I Can't Be With You (Live At Vicar Street)" – 3:21
 "In The Ghetto (Live At Vicar Street)" – 2:49

Linki zewnętrzne
 Okładka

Single The Cranberries
Single wydane w roku 2001


text:
Oberberg ist ein Ort im Osttiroler Drautal, und gehört zur Gemeinde Iselsberg-Stronach im Bezirk Lienz, Tirol.

Geographie
Die zerstreuten Häuser liegen oberhalb des Lienzer Talbodens, noch oberhalb der Orte Iselsberg und Obergöriach, auf um die , am Südrücken des Strasskopf (, Schobergruppe). Westlich fällt es in das Debanttal ab, östlich geht es zum Iselsbergpass, der in das Kärntner Mölltal führt.

Der Streuort umfasst die Ortslagen um Gasthof Schöne Aussicht und Plautz, um Reiter  sowie um Gasthof Moserhof unterhalb. Erstere sind von der Großglockner Straße (B 107) am Anstieg zum Iselsbergpass, die anderen jeweils vom Ort Iselberg erreichbar.

Iselsberg-Stronach gehört zu den Nationalparkgemeinden Hohe Tauern.

Nachbarorte

Tourismus
Der Ort liegt am Kärntner Grenzwanderweg (KGW), der hier einerseits zum Iselsbergpass und nach Penzelberg, und andererseits über Pließ/Geiersbichl zum Strasskopf und in das Nationalparkgebiet der Lienzer Dolomiten führt. Vom Tal führen zahlreiche Wege herauf, außerdem geht ein Weg hinunter ins Debanttal.

Weblinks

Ort im Bezirk Lienz
Iselsberg-Stronach
Schobergruppe


text:
Els nombres decimals periòdics són aquells nombres en els quals la seva part decimal és inexacta i infinita, l'últim nombre no s'acaba mai. Els nombres decimals periòdics es representen afegint al període el símbol periòdic (). Amb els nombres decimals periòdics resulta impossible calcular operacions matemàtiques exactes, per tant s'ha de transformar el nombre en una fracció per després calcular-ne el resultat.

El nombre periòdic és un nombre racional caracteritzat per tenir un període (xifres que es repeteixen indefinidament) en la seva representació decimal. Aquest període pot ser un únic número, com en 1/3 = 0.  3  333 ..., o una sèrie de números, com a 1/7 = 0.  142857  142857 ... . El període es pot expressar escrivint un arc sobre de la xifres o conjunt de xifres en repetició, per exemple , amb més d'una xifra  i amb un període no immediat després de la coma

Fracció generatriu d'un nombre periòdic
Per fer una fracció igual a un nombre periòdic (fracció generatriu), primer cal diferenciar entre dos tipus:

  Nombre periòdic pur: Quan immediatament després de la coma hi ha una o més xifres periòdiques. Per obtenir una fracció d'aquests números, seguim aquests passos:
 Imaginem que el nombre decimal, amb la seva xifra periòdica no ho és, així, multipliquem per 1 seguit de tants zeros com nombres decimals hagin quedat ( , quedaria així: . Hem multiplicat aquest número per 10.000, després tornem a posar el període)
 Fem una mena de resta:

Posem la xifra sense x  en el numerador i la xifra amb x  en el denominador, de manera que ens quedaria com fracció generatriu:

.

  Nombre periòdic mixt: Quan no immediatament després de la coma hi ha una o més xifres periòdiques. Per obtenir una fracció d'aquests números, seguim aquests passos:
 Primer multipliquem per 1 seguit de tants zeros com nombres decimals hagi abans del primer número periòdic.
 Després fem el mateix que amb el número periòdic mixt, multipliquem i ja tenim el número amb el que anem a treballar. Seria així:
, primer multipliquem per 10 (), a continuació multipliquem el període per 100 (). I repetim el mateix procés que amb l'exemple anterior, però amb una modificació, per a trobar el minuend de la "resta", multipliquem les 2 xifres seguides de zero (en aquest cas, 100 i 10) i després al resultat, li restem l' més petit (10). Pel que quedaria així:

Igual que abans, posem la xifra sense x  en el numerador i la xifra amb x  en el denominador. Per tant, ens quedaria com fracció generatriu:

 Una altra manera de fer aquest procediment de manera més senzilla és escrivint tots els dígits sense la coma decimal. En , = 657876, a aquest nombre li restem la part del nombre no periòdica = 657876-65 (tot això seria el numerador, per al denominador posem un nou si és periòdic pur o un 90 si és periòdic mixt).
 Donada una fracció irreductible (és a dir, en la qual numerador i denominador són primers entre si, i per tant no es pot simplificar més) és senzill saber si és periòdica pura, mixta o exacta, sense fer la divisió:
 * Si en descompondre el denominador en factors aquests són només el 2 i/o el 5, serà exacta:
 Per exemple 7/20, com 20 = 2 * 2 * 5, serà exacta, en efecte és 7/20 = 0,35
 Per exemple 7/25, com 25 = 5 * 5, serà exacta, en efecte és 7/25 = 0,28
 * Si en descompondre el denominador en factors aquests no contenen ni al 2 ni al 5, serà periòdica pura:
 Per exemple 5/21, com 21 = 3 * 7, serà periòdica pura, en efecte és 5/21 = 0,238095 238095 238095 ....
 * Si en descompondre el denominador en factors aquests contenen al 2 i/o al 5, i a més algun altre factor, serà periòdica mixta:
 Per exemple 5/42, com 42 = 2 * 3 * 7, serà periòdica mixta, en efecte és 5/42 = 0,1 190476 190476 190476 ....

Com obtenir un nombre decimal periòdic
Primer de tot definim dos conceptes:

 Direm P al conjunt de xifres que es repeteixen, per exemple en 0,12312313, P valdrà 123
 Direm N al nombre de xifres de P, en l'exemple anterior seria 3.

Així, per obtenir el nombre 0,123123123... farem la següent operació:

En l'exemple anterior seria:

Igual que un decimal recurrent, és un decimal en el que un dígit o un grup de dígits es repeteix infinites vegades. Qualsevol decimal periòdic es pot expressar sempre en la forma d'una fracció. Per tant, un decimal periòdic és un nombre racional.

Referències

Vegeu també
 0,999...
 Principi de les caselles

Fraccions
Nombres racionals
Sistemes de numeració posicional


text:
Het Safeguard-programma was een raket gebaseerd op het anti-ballistic missile (ABM)-antiraketafweersysteem ontwikkeld door het Amerikaanse leger. Het systeem werd ingevoerd door de regering Nixon in de jaren 1960 als vervanging voor het 5 miljard dollar kostende grootschalige Sentinel-programma. Onder het meer kleinschalige Safeguard-project werden in de Verenigde Staten op een twaalftal plaatsen ABM-raketsites gebouwd. Op deze sites waren lange- en korteafstandsraketten gestationeerd. Deze boden een beperkte en tevens laatste afweermogelijkheid tegen de kernkoppen van inkomende Sovjet-ballistische raketten.

Geschiedenis

Het oorspronkelijke Sentinel-programma bestond uit een allesomvattend defensiesysteem dat bescherming bood aan de burgerbevolking en aan de ICBM afschrikkingsmacht. Safeguard was beperkter. De nadruk lag op de bescherming van de Minuteman-sites. Al waren alle twaalf eenheden operationeel, nog was er slechts sprake van een lichte mate van bescherming voor de burgerbevolking.

Bij alle voorstellen legden de autoriteiten in de VS er zo veel mogelijk de nadruk op om in de Sovjet-Unie niet de indruk te wekken dat zij de strategische balans wilden verstoren.

Door een beperkte dekking voor te stellen, misschien goed werkend bij een kleine aanval die per ongeluk werd uitgevoerd, maar totaal ongeschikt bij een massale raketaanval, hoopte men duidelijk te maken dat het hier slechts om een verdediging van de ICBM's ging. Velen vreesden echter dat de ontwikkeling en inzet van ABM-systemen alleen maar een destabiliserend effect zou hebben op de relaties tussen de VS en de Sovjet-Unie. In augustus 1969 keurde de senaat met één stem in de meerderheid de eerste fase van het systeem goed. Hierna vingen de eerste werkzaamheden Malmstrom Air Force Base,  Montana en Grand Forks Air Force Base, North Dakota aan.

In oktober 1975 werd het eerste Safeguard-complex bij het stadje Nekoma operationeel. Het  complex ligt 100 mijl noordwest van Grand Forks en heet het Mickelsen-complex, genoemd naar de commandant van het Army Air Defense Command (ARADCOM), Lt.-gen. Stanley Mickelsen. Het complex diende ter verdediging van de 150 Minuteman-raketten die in de omgeving stonden opgesteld en bood tevens een vorm van luchtverdediging voor het middenwesten van de VS tegen een eventuele Sovjet-Unie aanval met ballistische raketten.

Het Mickelsen-complex was een technologisch hoogstandje. Het vlakke landschap werd gedomineerd door de 25 m hoge betonnen piramide met de Missile Search Radar-antenne (MSR). De bijna 2 m dikke betonnen muren liepen onder een hoek van 35° omlaag ter bescherming tegen de effecten van atoomexplosies. Elke zijde van de piramide bevatte een radarantenne van 4 m diameter met 5000 phased-array-elementen.

De antennes aan alle vier zijden van de MSR stelden hem in staat binnen een straal van 300 mijl doelen uit alle richtingen op te sporen. De MSR stond parallel geschakeld met de 25 mijl noordoost gelegen Perimeter Aquisition Radar (PAR) bij de plaats Cavalier (North Dakota).

Ook dit was een phased-array radar, maar deze 'keek' alleen naar het noorden. Bij een eventuele aanval van de Sovjet-Unie nam de radar vanaf 1800 mijl alle inkomende raketten waar als ze over de noordpool vlogen. De waarneming op deze afstand gaf de eigen krijgsmacht een reactietijd van zes minuten voor een tegenactie op de naderende raketten. Computers die met de radar waren verbonden, berekenden de baan van de inkomende raketten en gaven die door aan de MSR voor de defensieve acties.

Het Safeguard ABM-systeem bevatte twee soorten raketten die uit raketsilo´s in de grond werden afgevuurd.
 de 17 m lange McDonnell Douglas Spartan bedoeld voor grote hoogte was een drietraps vaste brandstof raket met een atoombom die de vijandelijke raketten middels de explosie, scherfwerking en straling buiten de atmosfeer moest uitschakelen.
 de 8,2 m lange tweetraps Martin Marietta Sprint was eveneens een vaste brandstof raket met een atoomlading en was bedoeld voor hypersonische snelheden tijdens onderschepping in de atmosfeer.

Samen leverden de raketten een dubbele verdediging. De Spartans moesten de 'wolk' van naderende echte en nepraketten boven de atmosfeer uitschakelen en de Sprints moesten alle overgebleven projectielen tijdens de terugkeer in de atmosfeer vernietigen.

De techniek van het Safeguard-project was beperkt. Met honderd raketten bood het systeem een beperkte mate van bescherming aan de ICBM's bij Grand Forks en directe omgeving. Safeguard was niet het beste system voor de verdediging van voorgeprogrammeerde doelen.

Ooit begonnen als Sentinel-project, dat over het gehele land bescherming zou bieden tegen lichte raketaanvallen, legde men de nadruk nu naar de verdediging van ICBM's. Op deze manier ruilde de VS zijn 'gebiedsverdediging' (dekking van bepaalde delen in het land) tegen een puntverdediging (lokale dekking van belangrijke punten).

Voor de gebiedsverdediging gebruikte men grote, krachtige langeafstandsradarsystemen; op zichzelf hoogstandjes van techniek maar ook weer met hun eigen beperking. Niet alleen konden ze door de elektromagnetische puls van een detonatie van een atoombommen in de lucht elektronisch lamgelegd worden, maar ze ware ook kwetsbaar voor sabotage vanaf de grond zelf.  En als zij eenmaal verblind of vernietigd waren, had men aan de Spartan en de Sprint raketten niets meer.

In de herfst van 1975 leidden dezelfde beperkingen die Safeguard hinderden daarom ook weer tot de de-activering van het Mickelsen Safeguard-complex. Een dag nadat het Mickelsen complex operationeel werd, besloot het Amerikaans Congres tot de-activering van de eenheid. Diverse studies van het United States Department of Defense toonden aan dat het systeem niet in staat was om alle raketten van de Sovjet-unie met meervoudige ladingen te onderscheppen. De kwetsbaarheid van het Safeguard-radarsysteem was ook een sterke factor voor dit besluit.

In februari 1976 sloot het leger het complex. Specialisten schakelden de radar uit en verwijderden de raketten en hun atoomladingen uit de lanceerkokers. Personeel werd overgeplaatst en delen van de grond werden terug aan de boeren verkocht. Het $5 miljard kostende complex dat vijf maanden operationeel was geweest, werd gesloten. Het complex werd nooit afgebroken en de meeste apparatuur wordt sindsdien nog onderhouden.

Raket
Amerikaanse landmacht


text:
Ион Влад (; 24 мая 1920 , Фетешти, жудец Яломица — 28 января 1992, Париж) — румынский , , почётный член Румынской академии. Лауреат Государственной премии Румынии (1964).

Биография

Окончил Школу изящных искусств в Бухаресте. Позже стал профессором скульптуры Университета архитектуры и урбанизма Иона Минку в Бухаресте.

В 1945 году награждён премией Симу. В 1946 году скульптор создал «группу Лучиан-Пачурия», в которую вошли независимые художники. В 1947 году получил стипендию от французского правительства, но румынские власти отказали ему в выдаче визы.

В 1964 году был удостоен Государственной премии Румынии.

В Румынии создал ряд памятников, скульптурных композиций, барельефов. Занимался творческой деятельностью, выполняя важные заказы, предназначенные для общественных мест, такие как: «Танец — барельеф» на фасаде Румынской оперы в Бухаресте, бюст Христо Ботева, «Зимбрул» (скульптура из камня, открытая в 1969 г. перед станцией Онешти, перенесенная на кольцевую развязку из Карам в 2012 г.), «Материнство» (бронзовая скульптура, 1965 г., украшающая фасад городской больницы Онешти) и др.

В 1965 году поселился в Париже. С 1969 года — профессор скульптуры и рисунка в Американском центре в Париже. В 1972 году получил французское гражданство, с 1975 года преподавал скульптуру и рисунок в Сорбоннском университете.

Среди наиболее важных работ французского периода скульптора — бетонная фреска площадью 100 м², выполненная в 1978 году для Musique, Diffusion Francaise, La Bois-Colombes, и две настенные скульптуры из бронзы и цемента 1979 года, сделанные для больницы Святого Иосифа в Стоктоне, Сан-Франциско (Калифорния). В 1980 году открыл вторую мастерскую в Ницце и до 1991 года делил свою деятельность между Ниццей и Парижем. Шедевром его творения является Статуя Эминеску, расположенная недалеко от Сорбоннского университета в Париже. Статуя, отлитая из бронзы, высотой 250 см была открыта к столетию со дня смерти поэта.

Умер после хирургического вмешательства. Похоронен на парижском Кладбище Монпарнас рядом с К. Бранкузи.

Примечания

Ссылки
 Ion Vlad

Действительные члены Румынской академии
Лауреаты Государственной премии Румынии
Профессора Сорбонны
Художники-фрескисты
Преподаватели вузов Румынии
Похороненные на кладбище Монпарнас


text:
Flash vacuum pyrolysis (FVP) is a technique in organic synthesis.  It entails heating a precursor molecule intensely and briefly.  Two key parameters are the temperature and duration (or residence time), which are adjusted to optimize yield, conversion, and avoidance of intractable products.  Often the experiment entails volatilizing a precursor, which is drawn through a "hot zone" followed by rapid condensation.  The apparatus typically is conducted under dynamic vacuum.  The hot zone must impart heat to the gaseous molecules, so it is generally packed with solids to induce gas-solid collisions.  The packing material is generally chemically inert, such as quartz.  The precursor (i) volatilizes with gentle heating and under vacuum, (ii) the precursor fragments or rearranges in the hot zone, and finally (iii) the products are collected by rapid cooling. Rapid post-reaction cooling and the dilution inherent in gases both suppress bimolecular degradation pathways.

Examples
The technique is applied to conversions that proceed via unimolecular pathways.  2-Acetoxydioxane, when heated at 425 °C converts to the highly reactive dioxene, via loss of acetic acid.
  2-Furonitrile has been prepared by flash-dehydration of 2-furoic acid amide or oxime over molecular sieves. The strained ring benzocyclobutenone has been prepared by FVP from a simple benzoyl chloride precursor.

References

Pyrolysis
Organic reactions
Chemical processes


text:
En googolplex är ett extremt stort tal. Det är tio upphöjt till en googol, det vill säga en etta följt av en googol nollor, eller .

Talet är så stort att det är omöjligt att skriva ut det, annat än i potensform. Antalet elementarpartiklar i universum är uppskattat till 1080. Därför kan man inte skriva ner alla nollorna i en googolplex med den materia som finns tillgänglig, även om varje atom kunde omvandlas till papper och bläck.

Se även
 Googol
 Namn på stora tal

Referenser

Noter

Källor
 Anatomin av en storskalig hypertextuell Web Search Engine

Externa länkar
 Googolplex
 Om Edvard Kasner (Engelska)
 http://www.fpx.de/fp/Fun/Googolplex/
 http://whatis.techtarget.com/definition/googol-and-googolplex
 Eric W. Weisstein : Googol . I: MathWorld (engelska).
Thomas Foregger, Pedro Sanchez, John Smith, bland andra:  Googol . I: PlanetMath . (engelska)

Mycket stora tal


text:
Colonel Jacob Kingsbury (1756–1837) was a career officer in the United States Army.  He was one of the few U.S. Army officers who was a veteran of both the American Revolution and the War of 1812.

Biography
Jacob Kingsbury was born in Norwich, Connecticut on July 6, 1756, to Nathaniel and Sarah Hill Kingsbury.

On July 11, 1775, at the age of 19, he enlisted in the 8th Connecticut Regiment, which was part of the Continental Army in the Siege of Boston.  He was promoted to corporal before the regiment was disbanded on December 16, 1775.

Kingsbury remained in the Continental Army when it was reorganized in January 1776.  He was promoted to sergeant and then was commissioned an ensign in Webb's Additional Continental Regiment on April 26, 1780.  He served until the Continental Army was disbanded on November 3, 1783.  After the war, he became an original member of the Connecticut Society of the Cincinnati.

Post Revolution
After a break in service of almost four years, he was commissioned a lieutenant in the First American Regiment (today known as the 3rd Infantry Regiment) on October 15, 1787.  He served in the ill-fated campaigns of Colonel Josiah Harmar (in 1790) and General Arthur St. Clair (in 1791) against the Miami Tribe in what is modern-day Ohio.

On January 10 and 11, 1791, Kingsbury distinguished himself at the Siege of Dunlap's Station, where he led a detachment of only 12 soldiers, along with a few settlers, in defending a small outpost against a far superior force of Native Americans.  Following St. Clair's Defeat in November 1791, he was promoted to captain in April 1792 retroactive to December 28, 1791.

Kingsbury was assigned to the 1st Sub-Legion when the Army was re-organized in 1792 and commanded a company in the Battle of Fallen Timbers on August 20, 1794, which decisively defeated the Native Americans in Ohio.  When the Army was re-organized in 1796, the 1st Sub-Legion reverted to being designated as the 1st Infantry Regiment.

Kingsbury was promoted to major in 1797 and lieutenant colonel in 1803.

Early in 1802 he was assigned to command Fort Wilkinson in Georgia, where he was under the command of General James Wilkinson.

In 1805 he established Fort Belle Fontaine on the Missouri River and served there until he was promoted to colonel and placed in command of the 1st Infantry in 1808.

In 1807 Kingsbury was elected to membership in the United States Military Philosophical Society, which was the first professional association of officers of the United States Army.

War of 1812
During the War of 1812, Kingsbury was appointed to command the defenses of Newport, Rhode Island.  He served as Inspector General for Military District No. 2 (comprising the states of Connecticut and Rhode Island) from April 8, 1813, to October 31, 1814.

At the end of the war, Colonel Kingsbury was discharged from the Army on June 15, 1815 after 33 years of service to his country.

He died on July 1, 1837, at his home in Franklin, Connecticut.  He is buried in the Plains Cemetery in Franklin.

Family
He married Sally Palmer Ellis (1778–1857), by whom he had five sons and three daughters:

 Eliza Rosanna Thayer Kingsbury (1800–1800); died in infancy.
 James Wilkinson Kingsbury (1801–1853); graduated from West Point in 1823.  Served with distinction during the Black Hawk War and resigned from the army in 1836 to become keeper of U.S. military stores in St. Louis. He was the father of Mary Virginia Kingsbury, who married in 1865 French aristocrat Armand François Robert Comte de Giverville.
 Julia Ann Ellis Kingsbury (born 1804)
 Thomas Humphrey Cushing Kingsbury (1806–1880); colonel of the 11th Connecticut Infantry during the American Civil War.
 William Eustis Kingsbury (1809–1835); collector of the Port of Presque Isle, Pennsylvania.
 Benjamin Ellis Kingsbury (1812–1813); died in infancy.
 Sarah Hill Kingsbury (1815–1840)
 Charles Ellis Kingsbury (born 1818); commissioned 2nd lieutenant in the 2nd Dragoons in 1836.  Died in Florida in 1837.

Dates of rank

Continental Army service
Private, 8th Connecticut Infantry – July 11, 1775
Corporal, 8th Connecticut Infantry – c. 1775
Discharged – December 16, 1775
Sergeant, Selden's Connecticut State Regiment – June 1776
Discharged – December 1776
Ensign, Webb's Additional Continental Regiment – April 26, 1780
Ensign, 3rd Connecticut Regiment – January 1, 1781
Ensign, Swift's Connecticut Regiment – June 1783
Discharged – November 3, 1783

United States Army service
Lieutenant, United States Infantry Regiment – October 15, 1787
Captain, 1st Infantry – December 28, 1791
Major, 2nd Infantry – May 15, 1797
Lieutenant colonel, 1st Infantry – April 11, 1803
Colonel, 1st Infantry – August 18, 1808
Colonel, inspector general – April 8, 1813 to October 31, 1814
Discharged – June 15, 1815

Legacy
Colonel Kingsbury's papers are located at the Missouri Historical Society Archives.

References

External links
 The Society of the Cincinnati
 The American Revolution Institute

1755 births
1837 deaths
American people of the Northwest Indian War
Military personnel from Norwich, Connecticut
People from Franklin, Connecticut
United States Army officers


text:
Январь
 7 января — Видукинд Саксонский, вождь язычников-саксов в их борьбе против Франкского государства.

Дата смерти неизвестна или требует уточнения
 Артен ап Сейсилл, король Сейсиллуга (740—807).
 Кутред, король Кента (798—807).

0807
Умершие в 807 году


text:
Alice Louise Sharpe (3 de mayo de 1994) es una deportista irlandesa que compite en ciclismo en las modalidades de pista y ruta. Ganó una medalla de bronce en el Campeonato Europeo de Ciclismo en Pista de 2021, en la prueba de persecución por equipos.

Medallero internacional

Palmarés
2018
 3.ª en el Campeonato de Irlanda en Ruta

2019
 Campeonato de Irlanda en Ruta

2022
 Campeonato de Irlanda en Ruta

Referencias

Enlaces externos

Ciclistas de pista de Irlanda


text:
James Boe (5 January 1891 – 1973) was an English professional footballer who played as a goalkeeper for Sunderland.

References

1891 births
1973 deaths
Footballers from Gateshead
English footballers
Association football goalkeepers
Sunderland A.F.C. players
Southport F.C. players
English Football League players


text:
Wilson Seraine da Silva Filho nasceu em Teresina, capital do Piauí (estado da região Nordeste do Brasil), em 29 de abril de 1966, filho de Wilson Cavalcante da Silva e Maria de Jesus Seraine da Silva. É professor, produtor cultural, memorialista, pesquisador e escritor.
Formou-se em Licenciatura Plena em Física na Universidade Federal do Piauí Ufpi em 1988. É especialista em Proteção Radiológica em Aplicações Médicas, Industriais e Nucleares pela Faculdade Casa Branca/São Paulo. Concluiu Mestrado em Ensino de Ciências e Matemática pela Universidade Luterana do Brasil Ulbra/Rio Grande do Sul. Doutorando em Engenharia Nuclear no PEN/COPPE/UFRJ. Desde 1994 é professor de física do Instituto Federal de Educação, Ciência e Tecnologia do Piauí (IFPI). É autor de 11 livros nos segmentos de educação e cultura popular, membro da Academia Brasileira de Literatura de Cordel, membro da Academia Brasileira de Letras e Artes do Cangaço, membro efetivo do Conselho Editorial da Editora da Universidade Federal do Piauí Ufpi, desde 2018, membro efetivo e perpétuo da Academia de Ciências do Piauí e integra o Conselho Estadual de Cultura do Piauí, desde 2012.

Pesquisador

Wilson Seraine estuda desde o ano 2000 a história e obra de Luiz Gonzaga e é considerado um dos especialistas mais respeitados do Brasil quando se trata da vida e obra do "Rei do Baião". Em Teresina,  ele preside a 1ª Colônia Gonzaguiana do Brasil (grupo de fãs do Rei do Baião, músicos e pesquisadores), que promove eventos culturais na cidade. Entre eles, a Procissão das Sanfonas, que, desde o ano de 2018, leva a música do Rei do Baião pelas ruas do Centro de Teresina e a Missa de Santa Luzia, uma homenagem ao nascimento de Luiz Gonzaga.
Há 13 anos apresenta na FM Cultura de Teresina o programa semanal "A Hora do Rei do Baião", que aborda a trajetória musical de Luiz Gonzaga e homenageia ícones da música. É palestrante de renome nacional sobre temas relacionados à cultura nordestina.

Arquivo Wilson

Seraine reúne em sua casa, livros, revistas, cordéis, chapéus, CDs, DVDs, LPs, discos de 78 RPM, partituras e fotos de Luiz Gonzaga. Atualmente, já são mais de 1000 itens em sua coleção particular.
São dezenas de rádios, radiolas, telefones, máquinas fotográficas, relógios, gravuras, cartazes, quadros, bebidas e outros utensílios que lembram a cultura popular nordestina e obra de Gonzaga.

Obras e CD publicados

A Literatura de Cordel no Ensino de Ciências, Editora Nova Aliança, Teresina – PI (2015);
Cordéis Gonzaguianos, Antologia, Editora IMEPH, Fortaleza - CE (2017);
A Festa da Asa Branca – uma história com pássaros cantados por Luiz Gonzaga, Editora IMEPH, Fortaleza – CE (2017);
Reginaldo Silva: 12 anos com o Rei do Baião, Editora Nova Aliança, Teresina – PI (2017);
Maria da Inglaterra em Quadrinhos, Academia Piauiense de Letras, Teresina – PI (2017);
Nirez: O Homem de Cera, Editora IMEPH, Fortaleza – CE (2018);
Causos Gonzaguianos Ilustrados, Editora IMEPH, Fortaleza - CE (2018);
Da Costa e Silva em Quadrinhos, Academia Piauiense de Letras, Teresina-PI(2019);
Mandu Ladino em Quadrinhos, Academia Piauiense de Letras, Teresina-PI(2019);
CD Luiz Gonzaga em Alemão(2020);
A Radioatividade na Literatura de Cordel, Editora Autografia, Rio de Janeiro-RJ(2020).
Leriado Piauiense - Expressões e adagiário da nossa vivência, Teresina- PI(2020).
Os Bichinhos de Luiz Gonzaga, Rio de Janeiro- RJ(2021).

Trajetória Profissional

 (1989 –1991) | Professor substituto da Universidade Federal do PiauíUfpi

 (1989 – 1991)|Servidor público da Secretaria de Educação do Estado do Piauí;
 (1989-2012)|Sócio-proprietário das escolas particulares de ensino fundamental, médio e pré-vestibular: Diferencial, Integral, Lavoisier, Léttrera e Provest, em Teresina;
 (2005 – 2012) |Sócio proprietário da Faculdade Integral Diferencial, em Teresina;
 (1994 – Atualmente) |Professor de Física do Instituto Federal do Piauí;
 (2007-2008)|Conselheiro do Conselho Municipal de Educação de Teresina - PI;
(2008–2010)|Conselheiro do Conselho Municipal de Cultura de Teresina – PI;
 (2004-2012) |Conselheiro e presidente do Conselho Estadual de Educação do Estado do Piauí;
 (2012 – Atual) |Conselheiro do Conselho Estadual de Cultura do Estado do Piauí;
(2018 - Atual) | Membro efetivo do Conselho Editorial da Editora da Universidade Federal do Piauí;
(2019)  | Assume a coordenação do Curso Superior de Tecnologia em Radiologia do Instituto Federal de Educação, Ciência e Tecnologia do Piauí.

Homenagens

Pelo seu trabalho, Wilson Seraine recebeu diversos prêmios e reconhecimentos, entre eles:

Empossado como membro da Academia Brasileira de Letras e Artes do Cangaço, localizada em Aracaju- Sergipe (2020);
Empossado como membro efetivo e vitalício da Academia de Ciências do Piauí(2020);
Título de Cidadão de Exu - PE(2020);
Medalha Raul Seixas. Honraria concedida pelo Fã Clube Raulzito Rock Clube do Ceará (2019);
Título de Cidadão de Fortaleza - CE(2019);
Título de Cidadão de Trizidela do Vale - MA (2019);

Medalha da Ordem do Mérito Renascença do Piauí| outorgada pelo Governo do Estado do Piauí (2019);
Empossado com membro efetivo e vitalício da Academia Brasileira de Literatura de Cordel, na categoria pesquisador((2018);
Troféu Luiz Gonzaga - Orgulho de Caruaru | Espaço Cultural Asa Branca do Agreste (2016);
Troféu Amigo do Salão do Livro do Piauí - SALIPI (2015);
Troféu Asa Branca - Fundação Vovô Januário | EXU/PE (2015);
Prêmio Eficiência - Categoria Educação e Cultura |coordenado pela Academia Piauiense de Mestres Maçons (2015);
Troféu Viva Dominguinhos de Cultura | Prefeitura Municipal de Garanhuns, em Pernambuco. (2015);
Troféu Centenário do Rei do Baião | Rádio AM Cidade 860 de Fortaleza, no Ceará (2013);
Troféu Luiz Gonzaga: O Pernambucano do Século|promovido pela Colônia Gonzaguiana do Ceará (2010);
Medalha do Mérito Cultural Firmino Teixeira do Amaral | organizado pela Fundação Nordestina do Cordel (2001).

Professores do Piauí
Físicos do Piauí
Alunos da Universidade Federal do Piauí


text:
Hydropulper – maszyna wykorzystywana między innymi w produkcji papieru toaletowego, służąca do rozdrabniania i rozwłókniania w dużej ilości wody masy celulozowej, makulatury, szmat oraz opakowań do żywności płynnej (tzw. TetraPak) itp.

Hydropulper zalicza się do tzw mokrej części maszyny papierniczej, służy do wirowego rozwłókniania celulozy, makulatury i nadaje się doskonale na niszczenie dokumentów. Nowe modele hydropulperów zaczynają się od symbolu HF a starsze HC

Przypisy

Maszyny


text:
Thomas Le Seur OFM (* 1. Oktober 1703 in Rethel, Frankreich; † 26. September 1770 in Rom) war ein französischer Ordenspriester, Mathematiker und Physiker.

Leben
Le Seur war Franziskanerpater und Professor für Mathematik am Kolleg der Propaganda fide in Rom. Mit seinem Professorenkollegen François Jacquier (1711–1788, auch Jaquier), ebenfalls Franziskaner, gab er eine Neuausgabe von Isaac Newtons "Philosophiae Naturalis Principia Mathematica" mit ausführlichem Kommentar heraus, die 1739 bis 1742 in Genf erschien, und an der auch andere Wissenschaftler mitarbeiteten. In den Kommentaren wurden auch Ableitungen mit Methoden der Infinitesimalrechnung in kontinentaleuropäischer Form nach dem Leibniz-Kalkül gegeben (Newton selbst stellte seine Beweise in der Principia noch mit klassisch geometrischen Methoden dar). Sie schrieben auch ein Analysis-Lehrbuch (Memoir sur le calcul intégral, Rom, 1748).

Bekannt sind beide auch dafür, dass sie für die Sanierung der Kuppel des Petersdoms zusammen mit dem jesuitischen Wissenschaftler Ruger Boscovich 1742 das erste erhaltene statische Gutachten schrieben. Dies wurde von Hans Straub als "Geburtsstunde des modernen Bauingenieurswesens" bezeichnet. Vorher waren mathematische Berechnungen in der Bautechnik nicht üblich und die Verwendung der Mathematik bei der Sanierung von Michelangelos Kuppel wurde auch prompt von Zeitgenossen kritisiert. In der Kuppel hatten sich Risse gebildet, und die Berechnung der drei Mathematiker kam zu dem Ergebnis, dass die vorhandenen kreisförmigen Zugringe, die den Gewölbeschub auffangen sollten, zu schwach dimensioniert waren. Sie veröffentlichten ihre Arbeit 1743 (Parere di tre mattematici sopra i danni che si sono trovati nella Cupola di S.Pietro sul fine de l'anno 1742). Der Papst gab auch noch beim Professor in Padua (und Wasserbauingenieur für die Republik Venedig) Giovanni Poleni ein weiteres Gutachten in Auftrag, das bezüglich der Ursachen zwar gänzlich anderer Ansicht war (Poleni machte Erdbeben, ungleichmäßige Lasten und damit Setzungen, Blitzeinschläge verantwortlich), aber auch verstärkte Zugringe empfahl.

In der kommentierten Newton-Ausgabe von Jacquier und Le Seur von 1742 findet sich auch der experimentelle und theoretische Beweis, dass die Kraft eines Magneten mit  abfällt (Dipol-Feld). Dieses Verhalten wurde schon von Newton in der zweiten Auflage seiner Principia von 1713 angenommen, direkte experimentelle Beweise standen ihm aber nicht zur Verfügung. Die auf Newtons Anregung von Francis Hauksbee, Brook Taylor und Edmund Halley 1712 durchgeführten Versuche (oder noch früher die von Robert Hooke) waren nicht eindeutig. Newton gab auch keine Ableitung des kubischen Kraftgesetzes. Das geschah erst in der Ausgabe von Jacquier und Le Seur, wobei dieser Kommentar zu Korollar 5, Proposition 6 in Buch 3 von Newtons Principia wahrscheinlich von Jean-Louis Calandrini (1703–1758), einem Professor an der Universität Genf stammt, der auch die Experimente durchführte.

Le Seur war seit 1745 korrespondierendes Mitglied der Académie des sciences und seit 1749 auswärtiges Mitglied der Berliner Akademie der Wissenschaften.

Literatur
 Istvan Szabo Geschichte der mechanischen Prinzipien. Birkhäuser 1987
 Hans Straub Geschichte der Bauingenieurskunst. Birkhäuser 1992
 D.Conrad, T.Hänseroth Die "Geburtsstunde des modernen Bauingenieurswesens" vor 250 Jahren und ihre Vorgeschichte. In: Bautechnik, Band 70, 1993, S. 176
 Karl-Eugen Kurrer: The History of the Theory of Structures. Searching for Equilibrium. Ernst & Sohn, Berlin 2018, ISBN 978-3-433-03229-9, S. 921 ff.

Weblinks
 Wapenhans, Richter: Die erste Statik der Welt von 1742 zur Peterskuppel in Rom. (PDF; 555 kB)

Anmerkungen

Mathematiker (18. Jahrhundert)
Physiker (18. Jahrhundert)
Hochschullehrer (Rom)
Korrespondierendes Mitglied der Académie des sciences
Mitglied der Preußischen Akademie der Wissenschaften
Römisch-katholischer Geistlicher (18. Jahrhundert)
Franziskaner (OFM)
Franzose
Geboren 1703
Gestorben 1770
Mann


text:
César Augusto Negrete Mendoza (Montería (Colombia), 2 augustus 1977) is een Colombiaans-Nederlands voormalig profvoetballer die als verdediger speelt.

Mendoza begon bij vv Vreeswijk en DWS en hij speelde in het seizoen 1998/1999 in totaal drie wedstrijden voor FC Volendam. Na stage gelopen te hebben bij Atlético Junior in Colombia tekende hij in 1999/2000 bij Querétaro FC dat uitkwam in de tweede divisie in Mexico. Na een seizoen tekende Mendoza bij Envigado FC dat uit komt in de hoogste divisie in Colombia en daarna speelde hij voor Deportes Quindío. In 2002 keerde Mendoza terug naar Nederland waar hij drie seizoenen uitkwam voor Hoofdklasser vv IJsselmeervogels. Daarna kwam hij uit voor FC Lisse en in 2006 ging hij voor SV Geinoord spelen. In 2007 ging hij naar het eerste zaterdagteam van UVV.

Nederlands voetballer
Colombiaans voetballer


text:
Bramy Kaspijskie (Pylae Caspiae) – nazwa przejścia w górach Elburs (Firuzkuh) w północno-wschodniej części Iranu.

Bibliografia
 Józef Flawiusz, Wojna żydowska, z języka greckiego przeł. oraz wstępem i komentarzem opatrzył Jan Radożycki, Oficyna Wydawnicza RYTM, Warszawa 1992 (wyd. II), str. 529, przyp. 102, ISBN 83-85249-09-5

Geografia historyczna starożytności


text:
Papa Leon al IX-lea (în ;  ), având numele laic: Bruno Graf von Egisheim-Dagsburg, iar în franceză: Bruno d'Eguisheim-Dabo, a fost Papă al Bisericii Universale între 12 februarie 1049 și 19 aprilie 1054.

Biografie
Papa Leon al IX-lea s-a născut la 21 iunie 1002, în Alsacia, la naștere primind numele de Bruno Graf von Egisheim-Dagsburg, iar în franceză: Bruno d'Eguisheim-Dabo.

În perioada 12 februarie 1049-19 aprilie 1054 a fost episcop al Romei și papă al Bisericii Universale.

După moartea sa s-a declanșat Marea Schismă din 1054.

A decedat la Roma, la 19 aprilie 1054. Corpul său se odihnește în Bazilica Sfântul Petru din Roma.

Canonizarea Papei Leon al IX-lea
Papa Leon al IX-lea a fost canonizat în anul 1087, de către Papa Victor al III-lea. Sărbătoarea sa este, în mod tradițional, celebrată la 19 aprilie, ziua aniversării morții sale, care este considerată de credincioși "Nașterea în Cer" a sfântului.

Note

Leon al IX-lea
Leon al IX-lea
Leon al IX-lea
Sfinți în Biserica Catolică


text:
Furna steht für
 Furna GR, Gemeinde im ehemaligen Kreis Jenaz, Bezirk Prättigau/Davos, Kanton Graubünden
 Furna (Geomorphologie), geomorphologische Landschaftsform
 Furna (Kap Verde), Ort auf der kapverdischen Insel Brava


text:
Sisimiut (duń. Holsteinsborg) – miasto na zachodnim wybrzeżu Grenlandii. Jest położone nad zatoką Cieśniny Davisa Kangerluarsunnguaq, w odległości ok. 320 km na północ od stolicy kraju, Nuuk, oraz 180 km na zachód od Kangerlussuaq. Według danych oficjalnych liczba mieszkańców w marcu 2015 wynosiła 5572.

Przemysł i gospodarka
Sisimiut jest centrum administracyjnym gminy Qeqqata i drugim pod względem liczby ludności miastem kraju. Miasto ma też własną linię autobusową i port lotniczy, łączący Sisimiut z portem lotniczym w Nuuk oraz z międzynarodowym w Kangerlussuaq. W Sisimiut znajdują się także ośrodek przetwórstwa rybnego i niezamarzający port rybacki i handlowy wolny od lodu przez cały rok.

Kultura i edukacja

W mieście znajduje się szkoła średnia im. Knuda Rasmussena (Knud Rasmussenip Højskolia) założona w 1962 oraz Sisimiut Museum, w którym można obejrzeć eksponaty związane z historią i kulturą.

Historia
Według aktualnych opinii na ten temat szacuje się, że obszar dzisiejszego Sisimiut mógł być zasiedlony już ponad 4000 lat temu przez przedstawicieli kultury Saqqaq, którzy mogli być pierwszymi mieszkańcami Grenlandii, a także kultury Dorset (ok. 2500 lat temu) i kultury Thule. Ludy te mogły dotrzeć tu z Azji poprzez Cieśninę Beringa, Amerykę Północną i północno-zachodnią Grenlandię.

Pierwsi europejscy osadnicy zaczęli się pojawiać w XVII wieku. Od 1721 zaczęli utrzymywać kontakty handlowe z miejscowymi Inuitami. Kolonia Sisimiut powstała w 1756 pod duńską nazwą Holsteinsborg (od nazwiska hrabiego Johana Ludviga Holsteina). Początkowo kolonia znajdowała się w pobliżu Ukiivik, lecz w 1764 stacja handlowa została przeniesiona do obecnej lokalizacji, 40 km na południe od Ukiivik.

Populacja
W 1995 liczba mieszkańców Sisimiut wynosiła 4979 osób, a w 2005 wzrosła do 5350. Według danych oficjalnych z marca 2015 liczba ludności wynosiła 5572.

Klimat

Sisimiut znajduje się na zachodnim wybrzeżu, w pobliżu linii koła podbiegunowego. Panuje tam klimat subpolarny. Średnie temperatury wynoszą: w lipcu 10 °C (dzień), 3 °C (noc) oraz w lutym i marcu -11 °C (dzień), -19 °C (noc).

Miasta partnerskie
  Albertslund – Dania
  Whitstable – Wielka Brytania

Zobacz też
 Palasip Qaqqaa
 Nasaasaaq

Przypisy

Linki zewnętrzne

Miasta na Grenlandii


text:
Three 6 Mafia – pierwsza hip-hopowa grupa z Memphis, która zdobyła platynową płytę i druga grupa, która została nominowana i zdobyła Oscara. Zespół wykonuje podgatunek hip-hopu znany jako horrorcore. Grupa była pierwotnie złożona z 6 członków: DJ Paul, Juicy J, Lord Infamous, Crunchy Black, Gangsta Boo i Koopsta Knicca. Na początku działalności grupy nagrali wiele undergroundowych produkcji w swoim własnym studiu Prophet Entertainment (później Hypnotize Mindz Records). W początkowej fazie działalności grupa prowadziła beef z zespołem Bone Thugs-n-Harmony, spowodowany zarzutem grupy co do kopiowania szybkiego stylu rapowania przez raperów Three 6 Mafia.

W 1997 roku członkowie zespołu zostali wcieleni do Relativity Records gdzie wydali swój pierwszy "mocny" album: "Chapter 2: World Domination". W 2005 roku wyszedł "Most Known Unknown" z gościnnym udziałem Lil' Flipa, Pimp C, Lil' Wyte, Frayser Boy i Project Pata. Z tego właśnie albumu pochodzi hit "Stay Fly z udziałem Young Bucka, 8-Balla, i MJG". Jednak 2006 rok, był dla nich najbardziej udany. W marcu dostali Oscara w kategorii "Best Song" i stali się także pierwszymi artystami, którzy w ogóle występowali na gali Academy Awards. Grupa została nominowana za utwór "It's Hard Out Here for a Pimp" z filmu pt. Hustle & Flow. W 2006 Three 6 Mafia & Hypnotize Mindz Records podpisali kontrakt z Warner Brothers Records. W 2008 roku wyszedł album Last 2 Walk.

W 2009 roku duet rozpoczął pracę nad ostatnim albumem pt. Laws Of Power, który pierwotnie był zapowiedziany na lato 2011 roku. Jednak jego premiera się nie odbyła. Pierwszym singlem promującym to wydawnictwo był utwór "Shake My"; ukazał się 8 września 2009 r. Po nim ukazały się kolejne piosenki: "Lil Freak (Ugh, Ugh, Ugh)" (25 września 2009), "Shots After Shots" (30 listopada 2009). Ostatnim jak dotąd utworem promującym album był "Feel It" nagrany wspólnie z Tiesto, Seanem Kingstonem i Flo Ridą. Ukazał się 1 grudnia 2009 i od razu okazał się sporym sukcesem. Dotarł do 4. miejsca notowania Hot Dance Club Songs. Został zatwierdzony jako złoto przez CRIA.

Dyskografia
 Smoked Out, Loced Out (1994)
 Mystic Stylez (1995)
 Chapter 1: The End (1996)
 Chapter 2: World Domination (1997)
 When the Smoke Clears: Sixty 6, Sixty 1 (2000)
 Choices: The Album (2001)
 Da Unbreakables (2003)
 Choices II: The Setup (2005)
 Most Known Unknown (2005)
 Last 2 Walk (2008)

Filmografia

Wyróżnione filmy
 Hustle & Flow (2005)
 Jackass: Numer dwa (2006)
 Rocky Balboa (2006) – "It's a Fight" jest to oficjalny soundtrack z filmu
 Jackass 2.5(2007)

DVD
 Choices: The Movie (2001)
 Choices II (2005)
 Clean Up Men (2005)
 Ultimate Video Collection (2006)
 Adventures in Hollyhood (2007)
 Streets of Memphis (2008)
 Choices III: The Return of Big Pat (2009)

Single

Przypisy

Amerykańskie zespoły hip-hopowe
Zdobywcy platynowych płyt
Zespoły horrorcore


text:
El Reür o l'Angostrina és un riu pirinenc, afluent del Segre per la dreta, format a Ur, per la unió dels rius d'Angostrina i de Brangolí. Travessa els termes comunals d'Ur i la Guingueta d'Ix i el terme municipal de Puigcerdà. També el podem trobar escrit com a Rahur.

El seu naixement se situa als Pirineus, al departament dels Pirineus-Orientals, al vessant sud-est del massís del Carlit, al peu de l'embassament de les Bulloses, a l'estany del Racó, a 2.005 m d'alçada.

Segons l'IGN, l'Angostrina conflueix amb el Brangolí a Ur, per formar el Reür, afluent del Segre a la Guingueta d'Ix, a 482m d'alçada. S'anomena Angostrina per sobre d'Ur i Reür, en la seva part inferior.

El seu curs, orientat de nord a sud, travessa quatre municipis de l'Alta Cerdanya: Angostrina i Vilanova de les Escaldes, Font-Romeu, Odeillo i Vià, i Ur, pel costat sud-oest d'aquesta comuna; i tot el límit occidental del terme de la Guingueta d'Ix, fins que s'aboca en el Segre a l'extrem sud-oest de la població de la Guingueta d'Ix; i un a la Baixa Cerdanya: Puigcerdà. El vessant dret del riu, des del pont de Llívia, fita 477; i fins a dues aigües, entre les fites 482 i 483, pertany al municipi de Puigcerdà.

El riu fa de límit entre el terme municipal de Puigcerdà i el terme comunal de la Guingueta d'Ix i, per tant, de les comarques de la Baixa Cerdanya i de l'Alta Cerdanya, respectivament. A més, des del Tractat dels Pirineus (1659), entre els estats espanyol i francès, també respectivament pel que fa a ambdues comarques esmentades.

Afluents
El Reür té quatre afluents:

 el Rec del Mesclant d'Aigües, 7 km al municipi d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes, amb un afluent:
 el Rec de l'Estany Llat, 4,6 km al municipi d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes.
 el Rieral dels Estanyets, 5,8 km als municipis d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes (confluència) i Dorres (naixement), amb un afluent:
 el Rec de Carlit, 2,3 km als municipis d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes (confluència) i Dorres (naixement).
 el Rec de Jueil, 2,3 km als municipis d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes (confluència) i Dorres (naixement), amb un afluent:
 la Ribereta o Rec de Coma Armada, 5,1 km als municipis d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes (confluència) i Dorres (naixement).
 el Riu de Brangoli, 11,3 km als municipis d'Enveig (naixement) i Ur (confluència), amb un afluent:
 el Riu de Bena, 9,1 km només al municipi d'Enveig.

El seu número de Strahler és tres.

Referències

Bibliografia

Geografia de Puigcerdà
Geografia d'Ur (Cerdanya)
Geografia de la Guingueta d'Ix
Rius catalans de la conca del Segre
Rius de l'Alta Cerdanya
Rius de la Baixa Cerdanya


text:
Skjoldemose kan henvise til flere stednavne i Danmark:
 Skjoldemose (Nørre Alslev Sogn) – en bebyggelse i Nørre Alslev Sogn, Guldborgsund Kommune
 Skjoldemose (Stenstrup Sogn) – et ejerlav og en landbrugsejendom i Stenstrup Sogn, Svendborg Kommune