text:
De Cannerberg is een heuvel bij Maastricht, die deels op Nederlands en deels op Belgisch grondgebied ligt. De heuvel is vernoemd naar het plaatsje Kanne, dat net over de grens in België ligt. De Cannerberg vormt de westelijke helling van het Jekerdal, tegenover de Sint-Pietersberg. De heuvelrug is een uitloper van het Haspengouws Plateau. Een deel van de heuvel werd tussen 1930 en 1939 afgegraven voor de aanleg van het Albertkanaal, waardoor de heuvelrug van het grotere plateau werd afgesneden.

Geologie

In de heuvelrug is het volgende profiel ontsloten:
 Löss uit het Laagpakket van Schimmert
 Zand en Maasgrind uit de Formatie van Beegden
 Formatie van Houthem
 Kalksteen van Geulhem
 Horizont van Vroenhoven
 Formatie van Maastricht
 Kalksteen van Meerssen
 Horizont van Caster
 Kalksteen van Nekum
 Horizont van Kanne
 Horizont van Laumont
 Kalksteen van Emael

Natuur
Op de oostelijke helling van de Cannerberg ligt het Cannerbos. Aansluitend daaraan wordt op de zuidelijke helling sinds het jaar 2000 het Millenniumbos aangelegd, dat moet uitgroeien tot een volwaardig eiken-haagbeukenbos. De eerste aanplant bestond uit twintig centraal geplaatste beuken die symbool staan voor de voorbije twintig eeuwen in onze jaartelling. In 2013 werd er 9 ha extra natuur aan het bos toegevoegd in het kader van natuurcompensatie bij de aanleg van de Koning Willem-Alexandertunnel. Het Cannerbos en het Millenniumbos hebben een dicht net van wandelpaden, maar fietsen is verboden vanwege erosiegevaar.

Cultuurhistorie

In de Cannerberg bevinden zich verschillende ondergrondse kalksteengroeven, die in de volksmond onterecht worden aangeduid als 'grotten'. De belangrijkste daarvan zijn de Groeve De Keel (in België en Nederland gelegen), Groeve De Nieuwe Keel (idem), de Kasteelgroeve (vernoemd naar Kasteel Neercanne), de Muizenberg (deels in België gelegen), de Fallenberggroeve (inclusief de Jezuïetenberg) en de Boschberg. Bij de ontginning van deze groeven werd ongeveer een derde van de mergellaag als bouwsteen gebruikt; de rest moest het bovenliggend gesteente dragen.

In een deel van de Cannerberggroeve, de Boschberg, zou vanaf het voorjaar van 1944 door 2000 arbeiders, merendeels daartoe gedwongen via de Arbeitseinsatz, zijn gewerkt aan een geheime Duitse lanceerbasis voor V1-raketten. Volgens andere bronnen was het plan om hier een fabriek voor vliegtuigmotoren te vestigen, de NV Drieberg, een filiaal van vliegtuigfabrikant Fokker. In dezelfde groeve was na de oorlog een commandocentrum van de NAVO gevestigd (NAVO-hoofdkwartier Cannerberg). Van 1954 tot 1992 werd het centrum bevolkt door Nederlandse, Belgische, Duitse, Britse en Amerikaanse militairen. Hier werd beslist over de nucleaire alarmfase (groen-rood) van Noordwest-Europa. Het centrum leidde daarnaast ook de NAVO-luchtverdediging over een gebied dat zich uitstrekte van Noorwegen tot Italië. Nadat de NAVO de groeve verlaten had, bleek dat men grote hoeveelheden asbest had gebruikt als isolatiemateriaal.

Wielrennen

De helling is meermaals opgenomen in de wielerklassieker Amstel Gold Race. De klim van de Cannerberg wordt in deze klassieker Muizenberg genoemd, vernoemd naar de groeve Muizenberg in de nabijheid.

De klim wordt ook aangedaan in de GP Erik Breukink.

Referenties

Heuvel in Zuid-Limburg (Nederland)
Heuvel in Limburg (België)
Geografie van Maastricht
Maastricht-Zuidwest
Riemst
Beklimming in de wielersport in Nederland
Beklimming in de wielersport in Vlaanderen


text:
Milatovići (cyr. Милатовићи) – wieś w Serbii, w okręgu morawickim, w gminie Lučani. W 2011 roku liczyła 625 mieszkańców.

Przypisy

Miejscowości w okręgu morawickim

redpajama_set_name: RedPajamaWikipedia


text:
Matutinus typhae är en insektsart som först beskrevs av Lindberg 1960.  Matutinus typhae ingår i släktet Matutinus och familjen sporrstritar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Sporrstritar
typhae


text:
Georg Wolfgang Franz Panzer est un botaniste et un entomologiste bavarois, né en 1755 à Etzelwang dans le Haut-Palatinat et mort le  à Hersbruck près de Nuremberg.

Docteur en médecine, il exerce à Hersbruck. Botaniste renommé, il constitue un herbier d'une très grande richesse.

Il assemble également une très importante collection d'insectes qui lui permet de rédiger un vaste ouvrage, Faunae Insectorum Germaniae initia oder Deutschlands Insecten qui paraît à Nuremberg entre 1796 et 1813. L'ouvrage est illustré par Jacob Sturm (1771–1848) et contient plus de 2 600 gravures colorées à la main.

Liens externes

Naissance en mai 1755
Naissance en Bavière
Décès en juin 1829
Décès à Hersbruck
Décès dans le royaume de Bavière
Décès à 74 ans
Entomologiste bavarois
Botaniste bavarois
Botaniste allemand du XIXe siècle
Botaniste allemand du XVIIIe siècle


text:
La 4x400 maschile si è tenuta il 30 giugno ed il 1º luglio.

Risultati

Batterie
Primi 3 di ogni batteria qualificati per la finale, insieme ai 2 migliori tempi successivi.

Finale

Campionati europei di atletica leggera 2012
Staffetta 4×400 metri ai campionati europei di atletica leggera


text:
Thérèse Brenet, née le  à Paris, est une compositrice et pédagogue française.

Biographie
Après un apprentissage du piano enfant notamment avec Marguerite Long et un passage par le Conservatoire de Reims (où elle obtient un premier prix de piano), Thérèse Brenet intègre en 1954 le Conservatoire de Paris.

Jusqu'en 1965, elle y reçoit entre autres l'enseignement de Maurice Duruflé (harmonie), Noël Gallon (contrepoint et fugue), Darius Milhaud (composition) et Jean Rivier (composition également). Elle obtient en ce Conservatoire de Paris des premiers prix en composition et orchestration en 1965 et auparavant, en harmonie, contrepoint et fugue.

De 1966 à 1969, elle séjourne à la Villa Médicis de Rome, ayant gagné en 1965 le premier prix de Rome en composition musicale pour sa cantate Les Visions prophétiques de Cassandre (elle avait déjà gagné un deuxième second prix de Rome en 1963 pour son autre cantate Les Hommes sur la terre).

En 1971, au Conservatoire de Paris, elle succède à Pierre Lantier comme professeur de solfège, poste qu'elle occupe jusqu'en 2000. Parmi ses élèves, on peut nommer Luc Héry, Dominique Probst et Paul Wehage.

Le catalogue de ses compositions comprend notamment des pièces pour piano, de la musique de chambre (dont plusieurs œuvres avec harpe celtique, certaines sollicitées par Denise Mégevand), des concertos, trois poèmes symphoniques et de la musique vocale (dont un oratorio).

Compositions (sélection)

Pièces pour piano
1986 : Océanides, étude pour la main gauche
1997 : Tout l'or des nuits
2000 : Au vent d'ouest, suite en 3 mouvements
2004 : Never More, suite en 5 mouvements
2007 : Avec des éclats dorés d'espérance
2008 : 3 préludes
2013 : Double mixte, 4 pièces (coécrites par Jean-Thierry Boisseau)

Autres pièces pour instrument solo
1979 : Pantomime pour flûte (ou ondes Martenot)
1981 : Calligramme pour saxophone (alto puis soprano)
1982 : Suite fantasque, 6 pièces pour harpe celtique
1986 : Phoinix pour saxophone
1987 : Madrépore pour harpe celtique ; Née du rire de l'éclair pour guitare
1994 : Oneiros pour violon
2009 : Des roses de Paestum à la rose des vents de Dougga pour guitare

Musique de chambre
1961 : Fantasio pour 2 pianos
1963 : Quatuor à cordes
1969 : Inter silentia pour trompette (ou cornet) et piano
1972 : 6 pièces pour trompette et piano (ou orgue)
1978 : Tétrapyle, 4 mouvements pour quatuor de saxophones et piano
1979 : Lyre d'étoiles, nocturne pour trio à cordes (et récitant facultatif) ; Caprice d'une chatte anglaise pour 2 guitares
1980 :  Ce que pensent les étoiles pour quatuor de percussions
1981 : Accordance pour harpe celtique et hautbois (ou harpe et flûte)
1982 : Cristaux, 4 pièces pour mandoline et harpe celtique (ou mandoline et guitare)
1983 : Thrène pour quatuor de tubas
1984 : Les Chants du sommeil et de la mort pour flûte, alto et harpe celtique ; Incandescence pour saxophone baryton et piano ; Ophiucus V.P.8B pour guitare et alto
1986 : Gémeaux I et II pour deux quatuors de saxophones ; Plus souple que l'eau pour ondes Martenot et percussion
1987 : Vision flamboyante pour violon et piano
1988 : Tout l'azur pour émail pour mandoline et guitare
1989 : Le Fascinateur pour récitant, harpe celtique, piano et percussion ; Le Tambour des dunes, 3 pièces pour harpe celtique, mandoline et guitare ; Petite Suite pour  Ré Dièze et  Mi Bémol pour 12 saxophones
1994 : Aréthuse, 5 pièces pour flûte en sol et harpe celtique (ou grande harpe)
1996 : Pour le tombeau de Memnon pour violon et piano
1997 : Ophiucus II pour mandoline, alto, harpe celtique et guitare ; Tout l'azur pour émail II, Née du rire de l'éclair II, Caprice d'une chatte anglaise II et Des grains de sable d'or aux mains II, 4 pièces pour mandoline, harpe celtique et guitare
2004 : Le Chemin qui mène aux étoiles pour contrebasse et piano
2006 : À travers le silence amical de la lune (per amica silentia lunae) pour flûte et guitare
2008 : De bronze et de lumière pour serpent et piano ; Dans l'or vibrant du désert pour violon et piano ; Boustrophédon ou tant de strideurs étranges, quintette pour flûte, clarinette, violon, violoncelle et piano ; Quintette pour piano et quatuor à cordes ; Le Visionnaire pour alto, saxophone alto et piano
2011 : A Thing of Beauty Is a Joy for Ever (4 parties) pour saxophone et piano (ou saxophone et orgue, ou saxophone et petit orchestre à cordes)
2012 : Bestiaire, 5 croquis pour récitante, harpe celtique, guitare et mandoline ; Le cor éclate et meurt, renaît et se prolonge, 2 pièces pour cor et piano ; Clair-obscur pour ondes Martenot, marimba et 10 serpents
2013 : Sur trois marches de marbre rose pour flûte, alto et violoncelle ; Oiseau-lyre, 3 pièces pour flûte et trio à cordes
2014 : Lynx pour flûte et piano

Musique pour orchestre

Œuvres concertantes
1966 : Concerto pour un poème inconnu pour piano et orchestre et cordes (avec ondes Martenot facultatives)
1968 : Le Chant des mondes « Evren dile geldi », poème symphonique avec piano principal et récitant
1969 : Fragor, poème en 6 mouvements pour 2 pianos
1983 : Vibration pour harpe celtique et orchestre à cordes ; Moires pour sextuor d'ondes Martenot et orchestre à cordes
1988 : Des grains de sable d'or aux mains, concerto pour guitare et orchestre à cordes
1990 : Aeterno certamine pour alto, violoncelle et orchestre à cordes (avec percussion)
1992 : Odi et amo (en 3 mouvements) pour violon
1993 : Chimères, concerto pour mandoline et orchestre à cordes
1994 : Poème pour violon (en 3 mouvements)
1995 : Le retour de Quetzalcoatl, poème symphonique pour violoncelle
2000 : Seuls tes yeux demeurèrent pour violon
2007 : 6 poèmes pour piano principal
2009 : Quand les astres du matin chantaient en chœur, concerto pour piano avec récitant
2010 : Concerto pour violoncelle et petit orchestre
2011 : Ces hautes mélodies dans le Paradis que nous avons perdu, concerto pour alto et violoncelle

Autres œuvres
1966 : 6 pièces brèves
1970 : Sidérales (avec récitant facultatif)
1977 : Hapax, 4 chants
1999 : Luminet 1991 PH8 pour orchestre d'harmonie (orchestration révisée en 2009 par Paul Wehage)
2008 : De Rerum natura - Le Chant des étoiles (avec récitant) (œuvre commencée en 1971)
2010 : Le Livre de l'harmonie du monde, poème symphonique

Musique vocale
1962 : La Nuit de Maldoror pour soprano, violoncelle et piano
1963 : Les Hommes sur la terre, cantate du prix de Rome
1965 : Clamavit, oratorio pour récitant, soprano, chœurs et orchestre ; Les Visions prophétiques de Cassandre, cantate du prix de Rome
1966 : La Nuit du fossoyeur (Aube morte), poème lyrique pour baryton et orchestre
1967 : Hommage à Signorelli pour soprano, piano, ondes Martenot et 2 percussions
1970 : Les Mains pour 12 voix et 12 instruments
1982 : Anamnèse pour mezzo-soprano et alto (ou ondes Martenot)
1996 : Anamnèse II pour mezzo-soprano, alto et orchestre
2003 : Ciels, Rondel et Le Bois amical, 3 pièces pour chœurs, orchestre et orgue
2006 : Poème de Jade, 7 pièces pour baryton, flûte et orchestre
2009 : Perles d'Ambre, vocalise pour voix de femme et orchestre

Distinctions (sélection)
Prix de Rome en composition musicale :
En 1963 :  second prix, pour la cantate Les Hommes sur la terre ;
Et en 1965 :  prix, pour la cantate Les Visions prophétiques de Cassandre.

Liens externes

 Thérèse Brenet sur Musica et Memoria (dont galerie photos)

Naissance à Paris
Compositeur français du XXe siècle
Compositeur français du XXIe siècle
Compositrice française de musique classique de la période contemporaine
Pédagogue en musique classique
Élève du conservatoire à rayonnement régional de Reims
Élève du Conservatoire national supérieur de musique et de danse de Paris
Enseignant au Conservatoire national supérieur de musique et de danse de Paris
Prix de Rome en composition musicale
Naissance en octobre 1935


text:
Elaeodendron cowanii är en benvedsväxtart som beskrevs av Henri Perrier de la Bâthie. Elaeodendron cowanii ingår i släktet Elaeodendron och familjen Celastraceae. Inga underarter finns listade.

Källor

Kärlväxter
cowanii


text:
Roza Sabiryanovna Akkuchukova (, ; 12 February 1950 – 8 February 2021) was a Russian and Bashkir pop singer.
She started singing in 1973 and became the Director of the Bashkir State Philharmonic Society in 1997. In 2009, she was honored as a People's Artist of the Republic of Bashkortostan.

Biography
Akkuchukova was born in Abzakovo in the Bashkir Autonomous Soviet Socialist Republic.
Her parents were highly respected in the Bashkir community, as many of her siblings obtained leadership positions in the government. She moved to Ufa and attended a musical school, graduating in 1972 and becoming a professional singer. That year, she joined the Bashkir State Philharmonic Society and started touring in many cities and towns across the Soviet Union. In 1997, she became Director of the Bashkir State Philharmonic Society, a position she maintained until her death. She also was a People's Artist of the Republic of Bashkortostan, honored in 2009.

Roza Akkuchukova died from COVID-19 in Ufa on 8 February 2021, at the age of 70, during the COVID-19 pandemic in Russia.

References

External links

1950 births
2021 deaths
Soviet singers
Bashkir people
Bashkir women
People from Beloretsky District
Deaths from the COVID-19 pandemic in Russia
20th-century Russian singers
20th-century Russian women singers
21st-century Russian singers
21st-century Russian women singers


text:
Giant est un album de Herman Düne, paru le  chez Source Etc, distribué par EMI Music France. Il a été enregistré au Pays de Galles dans les studios Bryn Derwen.

Liste des morceaux
 I Wish That I Could See You Soon
 Nickel Chrome
 123 Apple Tree
 Bristol
 Pure Hearts
 No Master
 Take Him Back To New York City
 Baby Bigger (morceau instrumental)
 This Summer
 Your Name My Game
 By the Light of the Moon
 When the Water Gets Cold And Freezes On the Lake
 Giant
 I'd Rather Walk Than Run
 Glory of Old
 Mrs Bigger (morceau instrumental)

Critique
L'album a reçu un excellent accueil critique à sa sortie.

Crédits
 Textes, chant et guitare : David-Ivar Herman Dune (aussi appelé Ya Ya) & Andre Herman Dune
 Batterie et percussions: Neman Herman Dune
 Bongo et percussions: Dr Lori Schonberg
 Chœur féminin: The Woo-Woos (Lisa Li-Lundn, Angela Carlucci et Crystal Madrilejos - ces deux dernières formant le groupe The Baby Skins)
 Cuivres: The Jon Natchez Bourbon Horns avec Kelly Pratt
 Guitare basse, Ukulélé, Marimba: David-Ivar Herman Dune
 Saxophone alto: Andre Herman Dune

Notes et références

Album musical sorti en 2006


text:
Tristan Eaton (1978) is an American artist. Primarily known for his toy designs and street art murals, Eaton is also a graphic designer and illustrator.

Early life
Eaton was born in Hollywood, California, in 1978. He moved to New York City at 20 years of age and attended the New York School of Visual Arts, He returned to live in Los Angeles 15 years later.

Career

Graphic and toy design
Eaton co-designed the Dunny Toy in 2004 when he was 26. Shortly after Eaton collaborated with the toy designer Paul Budnitz to produce "Kid Robot."

In 2006, Eaton collaborated with Burger King to create a vinyl designer toy, "Subservient Chicken"

Eaton created posters for Barack Obama's 2008 presidential election campaign.

In 2009, Eaton was the designer of Soul Train Music Awards for BET, a subsidiary of Viacom.

In 2020 he designed the tickets and game program for the Superbowl.

Public murals
In 2013, Eaton created the mural Audrey of Mulberry in Little Italy, Manhattan.

Eaton's 2014 public mural I was a Botox Junkie is located at the corner of Traction and East Third streets in Los Angeles.

In 2014 Eaton painted a six-story public mural of Alexander Graham Bell, titles the Spirit of Communiction, in West Palm Beach, Florida. On March 3, 2016, part of the wall that the mural was painted on collapsed. The entire wall and mural was demolished the same year.

In 2015 Eaton executed a commissioned mural for the Long Beach Art Museum as part of the exhibition Vitality and Verve: Transforming the Urban Landscape.

In 2019 he sued an Ottawa, Canada real estate developer for using his work in the promotional material for a student residence. The same year, he executed a large-scale commissioned public mural large scale mural on the 236 Fifth Avenue building in Manhattan, New York City.

Eaton's 2019 mural of a monster was commissioned by and installed at Universal Studios, Los Angeles.

Collections
Eaton's work is included in the permanent collection of the Museum of Modern Art in New York City.

References

External Links
 PBS News Hour Weekend:  Street artist and designer Tristan Eaton's global canvas reported: Jun 12, 2021

1978 births
Living people
American graffiti artists
People from Hollywood, Los Angeles
Street artists
Toy designers


text:
El conocimiento de la ubicación de la Tierra en el universo se ha construido gracias a unos 400 años de observaciones realizadas con telescopio y se ha afinado sustancialmente en el siglo XX. Antiguamente se consideraba que la Tierra era el centro del universo, el cual se creía que estaba formado únicamente por los planetas visibles a simple vista y por una periferia de estrellas fijas. Después de la aceptación del heliocentrismo en el siglo XVII, las observaciones de William Herschel y otros astrónomos mostraron que el Sol se encontraba dentro de una vasta galaxia con forma de disco y muchas otras estrellas. En el siglo XX, las observaciones de nebulosas espirales por Edwin Hubble revelaron que nuestra galaxia era una de miles de millones en un universo en expansión, agrupadas en cúmulos y supercúmulos. A finales del siglo XX, la estructura general del universo observable se estaba volviendo más clara, con supercúmulos formando en una vasta red de filamentos y vacíos. Los supercúmulos, filamentos y vacíos son las mayores estructuras coherentes en el Universo que podemos observar. A escalas aún más grandes (más de 1.000 megaparsecs) el Universo se vuelve homogéneo, es decir, que todas sus partes tienen, en promedio, la misma densidad, composición y estructura.

Desde que se cree que el universo no tiene ni centro ni límites, no hay un punto de referencia particular con el que trazar la ubicación general de la Tierra en el universo. Se puede hacer referencia a la posición de la Tierra con respecto a estructuras específicas que existen en diversas escalas. Numerosas hipótesis se han formulado sobre nuestro universo como su posible dimensión infinita o su posible pertenencia a un multiverso, sin embargo, aún no se han conseguido evidencias concluyentes sobre esas hipótesis.

Detalles
La Tierra es el tercer planeta desde el Sol con una distancia aproximada de 149,6 millones de kilómetros, y viaja casi 1,6 millones de km/h a través del espacio exterior.

Véase también
 Estructura del universo a gran escala
 Expansión acelerada del Universo
 Forma del universo
 Anexo:Localización de la Tierra en el universo

Referencias

Tierra
Universo


text:
Laemosaccus är ett släkte av skalbaggar. Laemosaccus ingår i familjen vivlar.

Dottertaxa till Laemosaccus, i alfabetisk ordning

 Laemosaccus aciculaticollis
 Laemosaccus affaber
 Laemosaccus albiventris
 Laemosaccus angustifrons
 Laemosaccus argenteus
 Laemosaccus ater
 Laemosaccus atratus
 Laemosaccus aureus
 Laemosaccus australis
 Laemosaccus basalis
 Laemosaccus bilobus
 Laemosaccus biseriatus
 Laemosaccus blandus
 Laemosaccus brasiliensis
 Laemosaccus brevipennis
 Laemosaccus brevis
 Laemosaccus calotrichus
 Laemosaccus canaliculatus
 Laemosaccus carinicollis
 Laemosaccus carinipyga
 Laemosaccus castaneipennis
 Laemosaccus castaneus
 Laemosaccus catenatus
 Laemosaccus chevrolati
 Laemosaccus chevrolatii
 Laemosaccus compactus
 Laemosaccus cossonoides
 Laemosaccus crassicollis
 Laemosaccus crassirostris
 Laemosaccus cristaticollis
 Laemosaccus crucicollis
 Laemosaccus cryptonyx
 Laemosaccus cylindricus
 Laemosaccus cylindrirostris
 Laemosaccus dapsilis
 Laemosaccus drewsi
 Laemosaccus dubius
 Laemosaccus ebenus
 Laemosaccus electilis
 Laemosaccus erythronotus
 Laemosaccus exaratus
 Laemosaccus exsculptus
 Laemosaccus festivus
 Laemosaccus frater
 Laemosaccus frontalis
 Laemosaccus fulvirostris
 Laemosaccus funereus
 Laemosaccus fuscicornis
 Laemosaccus germari
 Laemosaccus gibbosus
 Laemosaccus guyanensis
 Laemosaccus hamatus
 Laemosaccus haustellatus
 Laemosaccus hieroglyphicus
 Laemosaccus imitator
 Laemosaccus instabilis
 Laemosaccus insularis
 Laemosaccus judaicus
 Laemosaccus latirostris
 Laemosaccus longiceps
 Laemosaccus longimanus
 Laemosaccus lucens
 Laemosaccus maculatus
 Laemosaccus magdaloides
 Laemosaccus marmoratus
 Laemosaccus melanocephalus
 Laemosaccus microps
 Laemosaccus narinus
 Laemosaccus nephele
 Laemosaccus nigriceps
 Laemosaccus nigrirostris
 Laemosaccus nigrotuberosus
 Laemosaccus niveonotatus
 Laemosaccus notatus
 Laemosaccus obscurus
 Laemosaccus obsoletus
 Laemosaccus occidentalis
 Laemosaccus ocularis
 Laemosaccus pascoei
 Laemosaccus peccuarius
 Laemosaccus persimilis
 Laemosaccus peruvianus
 Laemosaccus petulans
 Laemosaccus pictus
 Laemosaccus plagiatus
 Laemosaccus pruinosus
 Laemosaccus pubicollis
 Laemosaccus pullus
 Laemosaccus pustulatus
 Laemosaccus quadripustulatus
 Laemosaccus quadriseriatus
 Laemosaccus querulus
 Laemosaccus radiatus
 Laemosaccus rivularis
 Laemosaccus rufescens
 Laemosaccus ruficornis
 Laemosaccus rufipennis
 Laemosaccus rufipes
 Laemosaccus rufirostris
 Laemosaccus rufus
 Laemosaccus salebrosus
 Laemosaccus scriptus
 Laemosaccus sculpturatus
 Laemosaccus scutellaris
 Laemosaccus semicrudus
 Laemosaccus semirufus
 Laemosaccus semiustus
 Laemosaccus silbermanni
 Laemosaccus silbermannii
 Laemosaccus subcylindricus
 Laemosaccus subsignatus
 Laemosaccus sulcifrons
 Laemosaccus synopticus
 Laemosaccus tantulus
 Laemosaccus tarsalis
 Laemosaccus tenuirostris
 Laemosaccus texanus
 Laemosaccus triseriatus
 Laemosaccus tropicus
 Laemosaccus trucidatus
 Laemosaccus unicolor
 Laemosaccus ustulus
 Laemosaccus variabilis
 Laemosaccus variegatus
 Laemosaccus varius
 Laemosaccus ventralis
 Laemosaccus virgulatus

Källor

Vivlar
Laemosaccus


text:
Abdusamet Yigit (Cizre, província de Şırnak, 1978) és un escriptor kurd que viu a Noruega. Va néixer a Xirabê Sosina un poble al nord de Kurdistan. Va estudiar història i filosofia; i és autor de diversos llibres sobre l'èpica kurda. Ell escriu sobre el dialecte Kurmanji kurd. Els seus llibres, Feqiye Teyran i Shah Maran, amb descripcions de la cultura, la història, la religió, la tradició i la mitologia, és fonamental per a la cultura kurda moderna.

Els seus llibres són els kurds, com a resultat de la cultura moderna. Els seus llibres, llenguatge, filosofia del llenguatge i dels més intel·ligents. El llenguatge del desenvolupament modern de la seva filosofia i forma de la superfície d'una descripció contemporània dels seus llibres. Informació, assumpte, data, l'idioma, el jo, la societat, i així successivament. mostra una visió general dels conceptes teòrics de la filosofia. El llenguatge, significat, origen i estructura de l'essència de la filosofia és l'estudi del punt de vista filosòfic. El llenguatge, l'ús del llenguatge, el coneixement i la naturalesa del significat del llenguatge és investigar la relació entre el punt de vista filosòfic. Filosofia de la història, i la història de la interpretació del punt de vista de la història i la filosofia de la història, la filosofia, l'anàlisi crítica de la ficció de dos partits conceptual. El primer, la història de "teoria" en el camp acadèmic d'estudi; La naturalesa dels documents històrics, el que importa, com l'objectivitat, en la mesura del possible. En aquest context, l'enfocament històric i filosòfic al desenvolupament del llibre. En els últims anys, un llibre, una perspectiva històrica, la relació entre la ment i la filosofia del llenguatge, va escriure. Per exemple, "estetista" la història dels intents de desenvolupar un punt de vista de l'anàlisi en el context del seu llibre filosòfic. Principalment basat en l'anàlisi del passat i tractar llibre Yigit Abdusamet sobre la recent comprensió del món modern.

Novel·les i contes
 Feqiyê Teyran 1 (2009) novel·la, 2009,
 Feqiyê Teyran 2, 2014
 Feqiyê Teyran 3, 2015
 Feqiyê Teyran 4, 2015
 Destana Kawayê hesinger ("La història del ferrer Kawa", una èpica popular) (2009)
 Shah Maran (Sahmaran) (2011)
 Herîrî Eli (Eli Heriri) (2011)
Çîroken Keçelok 1. (2012)
Çîrokên Keçelok segon (2015),
Çîrokên tercera Keçelok, (2015),
destana dewrêşê Ewdî (2012)
 Qiyakser ('Hvakhshathra' o 'Cyaxares'), (2013) , Verlag Forlag
 Malaye Jaziri, història, juliol de 2013, Verlag Forlag
 En la història de Kurdistan, Filosofia i Lingüística (Lingüística) a l'antiga societat kurda, filosofia, 2013,
 L'antic Zaratustra, història, 2013,
 Desenvolupament de la intel·ligència humana, el 2013, la filosofia,
 Revolució kurda en els anys 21 anomenat història "rojava", 2013
 La vida segueix videre al sol Mitra, 2014, història,
 La batalla històrica a Kobane, Història,  octubre 2014
 La història de l'idealisme, la filosofia, la filosofia, 2014,
 Història de la filosofia Yazdânism, Filosofia, 2014,
 La teoria de la estetisme consciència, Filosofia, 2015
 Destana hemo Zero ("La història de hemo Zero" una epopeia popular), 2015
 Evina Dilen biçûk (petit volgut de Sant Valentí), 2015
 El pensament, la ment i el llenguatge, la filosofia, 2015

 Afrin 1, Skin 1, 2018,

 Afrin 2, Skin 2, 2018,

 Afrin 3, Skin 3, 2018

Referències externes

* [https://biblioteket.stockholm.se/sok/author/Abdusamet%20Yigit  Llibres d'Abdusamet Yigit a la Biblioteca d'Estocolm]

 [https://biblioteket.stockholm.se/titel/58819  Llibres d'Abdusamet Yigit a la Biblioteca d'Estocolm 2]

 [https://portal.dnb.de/opac.htm?method=simpleSearch&query=Abdusamet+yigit&sortOrderIndex=&cqlMode=true&hitnumber=  Llibres d'Abdusamet Yigit a la Biblioteca Nacional de Deutsche]

Kurds de Turquia
Novel·listes turcs
Escriptors kurds


text:
Międzychód est une gmina mixte du powiat de Międzychód, Grande-Pologne, dans le centre-ouest de la Pologne. Son siège est la ville de Międzychód, qui se situe environ  à l'ouest de la capitale régionale Poznań.

La gmina couvre une superficie de  pour une population de .

Géographie

Outre la ville de Międzychód, la gmina inclut les villages de:

Gminy voisines
La gmina de Międzychód est bordée des gminy de:
 Drezdenko
 Kwilcz
 Lwówek
 Miedzichowo
 Przytoczna
 Pszczew
 Sieraków
 Skwierzyna

Structure du terrain
D'après les données de 2002, la superficie de la commune de Międzychód est de 307,24 km², répartis comme tel :
 terres agricoles : 37,09 %
 forêts : 51,08 %
La commune représente 41,71 % de la superficie du powiat.

Démographie
Données du  :

Annexes

Liens internes
 Liste des gminy de Grande-Pologne

Liens externes
 Site officiel

Gmina dans la voïvodie de Grande-Pologne
Powiat de Międzychód


text:
Macaroni and cheese (oft auch in der Kurzform Mac and Cheese) ist ein vor allem in Nordamerika und Großbritannien verbreitetes Nudelgericht. Dafür werden Makkaroni mit einer Käsesoße vermischt und meist mit geriebenem Käse im Ofen überbacken. Zur genauen Zusammensetzung des Gerichts, der Soße und der zu verwendenden Käsesorten existieren viele Rezepte und Varianten.

Entstehungsgeschichte und Verbreitung
Es existiert die Annahme, dass Thomas Jefferson das Gericht erfunden habe. Das trifft nicht zu, doch brachte Jefferson 1790 bei seiner Rückkehr nach Amerika eine neapolitanische Nudelmaschine mit. Ein Makkaroni-Rezept aus seiner Feder hat sich in seinem Nachlass erhalten; es sieht jedoch keinen Käse vor.

Das Gericht ist ein fester Bestandteil der amerikanischen Alltagsküche und gehört in vielen Diners zum Standardangebot, auch als Beilage zum Barbecue. Als Fertiggericht wurde es 1937 von der Firma Kraft Foods unter dem Namen Kraft Dinner (heute in den USA unter dem Namen Kraft Macaroni & Cheese) auf den Markt gebracht.

Weblinks

Einzelnachweise

US-amerikanische Küche
Britische Küche
Speise aus Teigwaren
Käsegericht


text:
Vijver ist der Familienname folgender Personen:

 Arthur Van De Vijver (1948–1992), belgischer Radsportler
 Heidi Van De Vijver (* 1969), belgische Radsportlerin
 Jef van de Vijver (1915–2005), niederländischer Radsportler


text:
Mad Men is an American period drama television series created by Matthew Weiner, produced by Lionsgate Television and broadcast on the cable network AMC. It premiered on July 19, 2007, and ended on May 17, 2015, after seven seasons and ninety-two episodes. Set in New York City amid the social changes of the 1960s, the show follows the people working at an advertising agency on Madison Avenue. It stars Jon Hamm as Don Draper, an advertising executive at the fictional Sterling Cooper agency (later Sterling Cooper Draper Pryce) who, despite his professional successes, struggles to handle secrets from his past and to maintain his personal and family life. Other members of the show's original ensemble cast include Elisabeth Moss as Peggy Olson, Vincent Kartheiser as Pete Campbell, January Jones as Betty Draper, Christina Hendricks as Joan Holloway, and John Slattery as Roger Sterling; the cast saw numerous changes during its run.

Mad Men has been widely praised as one of the greatest television series of its era and of all time, and during its run, it earned numerous accolades for its acting, writing, directing, and technical achievements. Among these recognitions, it won sixteen Primetime Emmy Awards from 116 nominations. The series won the award for Outstanding Drama Series four times from eight nominations, tying the record for most wins in the category. Its win in 2008 for its first season made it the first basic cable series to win the award. Hamm was also nominated eight times for Outstanding Lead Actor in a Drama Series, ultimately winning the award once in 2015. However, despite these successes, the show often came up notably empty-handed; its seventeen nominations without a win in 2012 set an Emmys record for largest shutout in a year, and Hamm's win in 2015 was the show's only acting win from thirty-seven nominations.

Other accolades for Mad Men include five Golden Globe Awards from thirteen nominations. Its three wins for Best Television Series – Drama are tied for the record for most wins in the category. The show won the Television Critics Association Award for Program of the Year in 2008, in addition to three wins for Outstanding Achievement in Drama and two wins for Individual Achievement in Drama for Hamm. In 2011, it won the inaugural Critics' Choice Television Award for Best Drama Series. The series also won seven Writers Guild of America Awards – including four wins for Dramatic Series and two wins for Episodic Drama – two Directors Guild of America Awards, and three Producers Guild of America Awards. It won two Screen Actors Guild Awards, both for Outstanding Performance by an Ensemble in a Drama Series. In 2008, the series received a Peabody Award, recognizing it as one of the best productions in electronic media.

Awards and nominations

Notes

Nominees for awards

Other

References

External links

Awards and nominations
Mad Men


text:
Fredericka of Saxe-Gotha-Altenburg (17 July 1715 – 2 May 1775), was a German noblewoman member of the House of Wettin and by marriage Duchess of Saxe-Weissenfels.

Born in Gotha, she was the fifteenth of nineteen children born from the marriage of Frederick II, Duke of Saxe-Gotha-Altenburg and Magdalena Augusta of Anhalt-Zerbst. From her eighteen older and younger siblings, only eight survived to adulthood: Frederick III, Duke of Saxe-Gotha-Altenburg, William, John August, Christian William, Louis Ernest, Maurice, Augusta (by marriage Princess of Wales), and John Adolph.

Life
In Altenburg on 27 November 1734, Fredericka married Prince Johann Adolf of Saxe-Weissenfels as his second wife. Two years later (1736), Johann Adolf inherited the paternal domains after the death of his older brother.

The union produced five children, all of them died in infancy:
 Karl Frederick Adolf, Hereditary Prince of Saxe-Weissenfels (Weissenfels, 7 June 1736 – Weissenfels, 24 March 1737).
 Johann Adolf, Hereditary Prince of Saxe-Weissenfels (Weissenfels, 27 June 1738 – Weissenfels, 21 October 1738).
 August Adolf, Hereditary Prince of Saxe-Weissenfels (Weissenfels, 6 June 1739 – Weissenfels, 7 June 1740).
 Johann Georg Adolf, Hereditary Prince of Saxe-Weissenfels (Weissenfels, 17 May 1740 – Weissenfels, 10 July 1740).
 Fredericka Adolfine (Weissenfels, 27 December 1741 – Langensalza, 4 July 1751).

After her husband's death in 1746 at the age of 31, Fredericka retired to Dryburg Castle in Langensalza, the usual Wittum of the Dowager Duchesses of the Weissenfels branch. Shortly after, she acquired a bourgeois garden and more lands in the east of the old town, in front of the city walls.  Between 1749-1751 was built under her orders a Rococo style palace called the Fredericka's Castle (German: Friederikenschlösschen).  The building had mansard roofs with ornate dormers.  Two cavalry houses flanked the castle.  The park has an orangery, and a coach house, which still existed today.  The entrance portal carries an alliance coat of arms of Saxe-Gotha-Altenburg and Saxe-Weissenfels.  The Dowager Duchess died there aged 59.  She was buried in the Schlosskirche, Weissenfels.

After Fredericka's death her former personal physician, Christian Friedrich Stöller, acquired the property.  From 1922 to the 1990s, the castle was in the possession of Ida Mary Fries-Fiscowitsch.  Thanks to the private owners until 1945 the interior was changed, but the exterior remained almost intact.  In the 1990s, the castle became the property of the city, and during 1994-2000 the castle and park were renovated.  Based on historical plans of the castle, the garden was reconstructed in the Baroque basic structure from 1751.  Since 1946, the castle and park was used for cultural events, and weddings.

Notes

References
Brigitte Buhlmann, Ingelore Thara: Kleines Lexikon der Persönlichkeiten der Stadt Bad Langensalza und von Ufhoven, Publisher Rockstuhl.
Christoph Gottlob Heinrich: Sächsische Geschichte, Leipzig, 1782, p. 457. Online (retrieved 11 October 2014).
Kerstin Sucher, Bernd Wurlitzer: Thüringen, DuMont Publishing, 2006, p. 81. Online (retrieved 11 October 2014).
Friederikenschlösschen in: Badlangensalza.de [retrieved 11 October 2014].
Women in Power: 1740-1770 [retrieved 11 October 2014].

|-

Fredericka
1715 births
1775 deaths
People from Gotha (town)
⚭Fredericka of Saxe-Gotha-Altenburg
Daughters of monarchs


text:
Soltan Ali Maschhadi ( , IPA: []; * 1435 in Maschhad; † 1520) auch bekannt als Nesam ed-Din Soltani (, []) war ein persischer Kalligraf und prominenter Kalligraf der Nastaliq-Schrift im 15. und 16. Jahrhundert. Alle Nastaliq-Inschriften der Gebäude, die durch den Befehl von Soltan Hosseyn Bayqara und Mir ʿAli Schir Nawāʾi in Ägypten und der Schulen in Herat gebaut wurden, sind Werke von Soltan Ali Maschhadi. Sein Stil der Nastaliq-Schrift interessierte auch den Hof des Mogulreiches in Indien.

Leben
Er war Kalligraf am Hof Abu Said Gurkanis und Soltan Hosseyn Bayqaras. Er lernte Kalligrafie bei Azhar Tabrizi. Er war Kalligrafielehrer der bedeutenden Kalligrafen wie Soltan Mohammad Nur, Soltan Mohammad Chandan und Mir Ali Heravi.

Einzelnachweise

Kalligraf (Iran)
Iraner
Geboren 1435
Gestorben 1520
Mann


text:
Nomismatokopio (, ) is a station on Athens Metro Line 3. It opened on 2 September 2009.

Station layout

References

Athens Metro stations
Railway stations opened in 2009
2009 establishments in Greece


text:
Cayuela is een gemeente in de Spaanse provincie Burgos in de regio Castilië en León met een oppervlakte van 13,47 km². Cayuela telt  inwoners ().

Demografische ontwikkeling

Bron: INE, 1857-2011: volkstellingen
Opm.: In 1857 werden de gemeenten Basconcillos de Muñó en Villamiel de Muñó aangehecht

Gemeente in Burgos


text:
Кузма () — имя собственное; распространено в виде фамилий.

 Кузма, Владас (1892—1942) — литовский хирург.
 Кузма, Кайл (род. 1995) — американский профессиональный баскетболист.
 Кузма, Пранас (1877—1943) — литовский общественный деятель, административный муниципальный работник.
 Кузма, Станисловас (1947—2012) — литовский скульптор.


text:
Fib is an experimental Western poetry form, bearing similarities to haiku, but based on the Fibonacci sequence. That is, the typical fib and one version of the contemporary Western haiku both follow a strict structure. The typical fib is a six line, 20 syllable poem with a syllable count by line of 1/1/2/3/5/8 - with as many syllables per line as the line's corresponding place in the Fibonacci sequence; the specific form of contemporary Western haiku uses three (or fewer) lines of no more than 17 syllables in total. The only restriction on a Fib is that the syllable count follow the Fibonacci sequence.  An example of a typical fib:

The form Pincus describes has had many poetic antecedents.  John Frederick Nims discussed the concept and formal expressions of it as early as 1974, in his introduction to poetry, Western Wind. In 1981, The Figures Press published Ron Silliman's "Tjanting," in which Silliman adopts the number sequence to paragraph lengths.  In her "Introduction" to The Penguin Book of the Sonnet, Editor Phillis Levin discusses ways in which the fibonacci number sequence is related to the development of the sonnet.  Closer to Pincus's syllabic conception are Tony Leuzzi's three-stanza, 21-line poems, that follow a 1/1/2/3/5/8/13 structure and total 99 syllables.  Marcia Birken and Anne C. Coon also discussed the fibonacci number sequence in their groundbreaking book, Discovering Patterns in Mathematics and Poetry. As Deborah Haar Clark has noted, "Fibonacci poetry is not new. It's been around in one form or another for centuries, with works applying the numerical sequence to syllables, words, or letters."   However, the  six-line, 20-syllable fib itself was brought to wider public attention by Gregory K. Pincus on 1 April  2006. His blog has been the center of this new form of poetry. After Pincus published his blog on Fibs, they began appearing widely on the internet. Pincus wrote on his blog, "To my surprise (and joy), I continue to find new threads of Fibs popping up all around the Web. I've seen Fibs in over a dozen different languages, and I'd also note that today a cat left a post in the comments of The Fib, joining a priorly poetic dog, so I think it's safe to say that Fibs travel well."

See also
Cadae

Notes

External links
What's a Fib? Math plus poetry. by Deborah Haar Clark - article at poetryfoundation.org
Fibetry Fib poetry site - registration required
 "No Other Sentence Could have Followed but This" Ron Silliman's Tjanting
 "Interview with Tony Leuzzi," by Glenn Sheldon
 The Fib Review The Fib Review - an online journal dedicated to Fibonacci Poetry. See webpage for Submissions.

Stanzaic form


text:
Nova Scotia Carriage & Motor Car Co., vorher Nova Scotia Carriage Co., war ein kanadischer Hersteller von Automobilen.

Unternehmensgeschichte
Das Unternehmen Nova Scotia Carriage Co. wurde 1868 in Kentville zur Kutschenherstellung gegründet. 1910 begann die Produktion von Automobilen. Der Markenname lautete McKay. Dazu gab es eine Zusammenarbeit mit der Penn Motor Car Company aus den USA, die allerdings 1912 oder 1913 aufgeben mussten. Planungen beliefen sich auf 1000 Fahrzeuge jährlich. 1912 zog das Unternehmen nach Amherst und nannte sich nun Nova Scotia Carriage & Motor Car Co. 1914 endete die Produktion. Insgesamt entstanden rund 25 Fahrzeuge in Kentville und 190 oder 200 Fahrzeuge in Amherst.

Fahrzeuge
Das erste Modell 30 hatte einen Vierzylindermotor von der Buda Engine Co. Er leistete 30 PS aus 3500 cm³ Hubraum. Ein größeres Modell folgte, das einen Motor mit 40 PS hatte.

Literatur

 George Nick Georgano (Chefredakteur): The Beaulieu Encyclopedia of the Automobile. Volume 2: G–O. Fitzroy Dearborn Publishers, Chicago 2001, ISBN 1-57958-293-1, S. 989–990. (englisch)

Einzelnachweise

Ehemaliger Pkw-Hersteller (Kanada)
Unternehmen (Nova Scotia)
Gegründet 1910
Aufgelöst 1914


text:
Henrik Hedlund, född 18 april 1851 på Menhammar på Ekerö, död 20 december 1932 i Gamlestan, Göteborg, var en svensk liberal politiker och vice ordförande i Frisinnade landsföreningen. Brorson till chefredaktören S. A. Hedlund och bror till arkitekten Hans Hedlund.

Hedlund blev student i Uppsala 1870, anställdes 1874 på Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning, blev 1896 dess ansvarige utgivare och efter S. A. Hedlunds död, 1900, dess huvudredaktör.

Han var under valperioden 1891–93 ledamot av andra kammaren för Göteborgs stads valkrets och tillhörde då Gamla lantmannapartiet, men blev vid valen hösten 1893 inte återvald, främst på grund av sitt motstånd mot 1891 års härordning. Han valdes åter för mandatperioderna 1900–02 och 1903–05 och tillhörde då Liberala samlingspartiet. Vid 1901 års riksdag tillhörde han den fraktion av detta, som medverkade till antagandet av det då genomförda härordningsförslaget. 1903 var Hedlund suppleant i konstitutionsutskottet, vid därpå följande riksdagar ordförande i tillfälligt utskott och vid 1905 års urtima riksdagar suppleant i de särskilda utskotten, som behandlade villkoren för unionens upplösning. 1905 undanbad han sig återval.

Hedlund var engagerade sig för arbetarfrågor och inkallades 1899 i förliknings- och skiljenämndskommittén. Hedlund intog en framskjuten ställning inom pressens organisationer och representerade sina kollegor med ett flertal förtroendeuppdrag. I frisinnade landsföreningen var han under en period vice ordförande.

Henrik Hedlund utnämndes till hedersdoktor vid Göteborgs högskola 1923.

Referenser

Noter

Tryckta källor

Externa länkar

Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Gamla lantmannapartiet
Ledamöter av Sveriges riksdags andra kammare för Liberala samlingspartiet
Hedersdoktorer vid Göteborgs universitet
Personer från Ekerö socken
Födda 1851
Avlidna 1932
Män
Gravsatta på Östra kyrkogården i Göteborg


text:
Landow bezeichnet:
 einen Ortsteil der Gemeinde Dreschvitz im Landkreis Vorpommern-Rügen in Mecklenburg-Vorpommern

Landow ist Familienname folgender Personen:
 George Landow (1944–2011), ein US-amerikanischer Filmregisseur, Filmemacher, Schriftsteller und Fotograf
 George P. Landow, US-amerikanischer Anglist, Kunsthistoriker und Hypertext-Theoretiker

Siehe auch:
 Lando


text:
The Learning and memorial site Charlotte Taitl House in Ried im Innkreis, Austria is dedicated to the victims of National Socialism and fascism in the district of Ried im Innkreis. It is an extension of the historical exhibition of the Innviertler Volkskundehaus museum. The initiative for this project came from the ARGE Lern- und Gedenkort. The building blocks formed the publication "Nationalsozialismus im Bezirk Ried im Innkreis. Resistance and Persecution 1938-1945" by Gottfried Gansinger, which was supplemented by research from ARGE members. In May 2015, the house of Roßmarkt No. 29 was solemnly named "Charlotte Taitl House". In May 2017 the ceremonial opening of the learning and memorial place took place.

Charlotte Taitl (born May 15, 1896 in Thomasroith/Ottnang - died October 16, 1944 Auschwitz) is one of 196 known victims of National Socialism and fascism in the district of Ried. The goal was to give back their names to the victims and therefore save them from oblivion.

The data and life stories of 26 victims are told on biography steles in the surrounding area. In an infobox at the end of the room, all information about National Socialism and the district of Ried in the time before and after is displayed. Further in-depth information can be accessed via a touch screen, and there is also a workstation with PC and Internet access for research work.

The Charlotte Taitl House, a place of learning and remembrance, is an inclusive exhibition with equal access to information for all. Oral history interviews, historical audio documents, sign language, and QR-code accessible easy-to-read texts are used to implement new technologies for information retrieval.

The Charlotte Taitl House, a place of learning and remembrance, is adjacent to the Stadtbücherei (municipal library), through which the exhibition can be accessed free of charge during its opening hours. In the area of the passage, black metal panels with the birth and death dates of the victims guide the visitors to the entrance. The space itself opens up through remembrance and is designed as a "white cube" to offer space for remembering, commemoration, reflection, .....

References

Holocaust memorials
2017 establishments in Germany
Ried im Innkreis District


text:
Micropustulomyces is een monotypisch geslacht van schimmels dat behoort tot orde Capnodiales. De familie is nog niet zeker (Incertae sedis). Het geslacht bevat alleen Micropustulomyces mucilaginosus.

Capnodiales
Schimmelgeslacht


text:
Hauts-de-Seine är ett franskt departement, i regionen Île-de-France. Huvudort är Nanterre.

Hauts-de-Seine och två andra små departement, Seine-Saint-Denis och Val-de-Marne, bildar en ring runt Paris, känd som Petite Couronne (dvs "liten krona").

Se även
 Lista över kommuner i departementet Hauts-de-Seine

Källor

Frankrikes departement


text:
De Dubiis Nominibus ("On Doubtful Nouns") is a 7th-century document, possibly from Bordeaux, by an anonymous author. It is an alphabetically sorted list of words whose gender, plural form or spelling was in question by the author. The author attempted to resolve the questions through citations from classical and Christian authors with notes next to each word.

References
Fr. Glorie., ed., Tatvini Opera omnia. Variae collectiones aenigmatum Merovingicae aetatis. Anonymus. De dubiis nominibus. Series: Corpus Christianorum Series Latina, vols. 133-133a. Turnholt: Typographi Brepols, 1968. (BR60 .C49, vols. 133-133A)
Michael Herren (1989). "Dubiis Nominibus, De". Dictionary of the Middle Ages. Vol-4.

7th-century Latin books


text:
Култура

Изкуство
Музиката на Унгария е най-известна с фолклора си и с творбите на световноизвестни композитори като Ференц Лист, Бела Барток и Золтан Кодай.

Образование
В Унгария, по-голямата част от детските градини и училищата са държавна собственост, но съществуват частни и управлявани от църквата. Детските градини обикновено се посещават от 3- до 6- годишна възраст на детето. Образованието започва от учебната година, в която детето навършва 7-годишна възраст.

Продължителността на основното училище е 8 години, след което учениците имат възможност да продължат обучението си в техникум или професионална гимназия. Най-често това е 4-годишен период, но се срещат и гимназии, в които обучението е 8- и 6-годишно, в зависимост от това дали децата се записват в нея след завършен 4 или 6 клас.

Нобелови лауреати
Списък с имената на носителите на Нобелова награда в обратен хронологически ред.

Вижте също
 Нобелова награда

Бележки


text:
Magbanua (from Cebuano banwa with the meaning "city, town") is a Cebuano and Tagalog surname and may refer to:
 Rolando Magbanua (born 1985), Filipino boxer
 Teresa Magbanua (1868–1947), Filipino schoolteacher and military leader
 Vincent Magbanua (born 2000), Filipino child actor

References

Cebuano-language surnames
Tagalog-language surnames


text:
Tiago César Moreira Pereira, né le  à Trofa au Portugal, est un ancien footballeur portugais. Son poste de prédilection était milieu de terrain.

Biographie
Formé au CD Trofense, Tiago joue principalement en faveur de l'União Leiria, du FC Porto, et du club de Boavista.

Avec le club de Porto, il est sacré champion du Portugal  à deux reprises et il remporte la Coupe de l'UEFA en 2003.

Au total, Tiago dispute 282 matchs en  portugaise et inscrit 6 buts dans ce championnat.

Il reçoit par ailleurs 2 sélections en équipe du Portugal des moins de 21 ans.

Palmarès
 Vainqueur de la Coupe de l'UEFA en 2003 avec le FC Porto
 Champion du Portugal en 2003 et 2004 avec le FC Porto
 Vainqueur de la Coupe du Portugal en 2003 avec le FC Porto
 Finaliste de la Coupe du Portugal en 1997 avec le Benfica Lisbonne

Statistiques
  13 matchs et 0 but en Coupe de l'UEFA
  282 matchs et 6 buts en  portugaise
  87 matchs et 2 buts en  portugaise
  51 matchs et 1 but en  espagnole

Liens externes

Naissance en juillet 1975
Naissance dans le Nord (Portugal)
Footballeur portugais
Joueur du CS Marítimo
Joueur du Benfica Lisbonne
Joueur du Rayo Vallecano
Joueur du CD Tenerife
Joueur de l'União Desportiva de Leiria
Joueur du FC Porto
Joueur du CD Trofense
Joueur du Boavista Futebol Clube
Joueur du FC Famalicão
Athlète (homme) aux Jeux olympiques d'été de 2020


text:
Постріл гранатометний ВОГ-25 (Індекс ГРАУ — 7 П17;  від ) — осколковий боєприпас калібру 40мм для підствольних гранатометів ГП-25 «Костьор», ГП-30 «Обувка», ГП-34 та для ручних гранатометів РГ-6,  РГМ-40 «Кастет», що поєднує в собі гранату і метальний заряд у гільзі.

Загальний опис
Граната дульнозарядна, тобто подається в ствол гранатомета через дуловий зріз. Зовні корпусу є готові нарізи, які надають гранаті обертальний рух (граната стабілізується в польоті за рахунок обертання) під час її руху по каналу ствола. Постріл виконаний за «безгільзовою» схемою, тобто метальний заряд разом із засобом займання розташовується в донній частині корпусу гранати. Така схема дозволила спростити конструкцію гранатомета, підвищити надійність і бойову скорострільність. Усередині корпусу (між зарядом ВР і корпусом) знаходиться сітка з картону. Вона служить для раціонального дроблення корпусу на осколки, що призводить до збільшення осколкової дії.

Підривник гранати ВМГ-К є головним, ударним, миттєвої та інерційної дії, напівзапобіжного типу з піротехнічним далеким зведенням і самоліквідатором. Не дозволяє використовувати гранату на малих дистанціях і в приміщеннях, оскільки зводиться після пострілу на дистанції 10-20 м від стрільця.

Порівняння

Згідно даних російського ресурсу, в 1978 р. відбулися порівняльні випробування з американським аналогом, які показали перевагу радянської гранати. Гранатомет ГП-25 з пострілом ВОГ-25 порівнювали з 40-мм підствольним гранатометом M203 на гвинтівці М16А1 з пострілом М-406. Постріли порівнювалися стрільбою по місцевості, де розташовувалися лежачі мішені. Частота ураження мішеней на тактичному полі від розриву гранати ВОГ-25 у 3-4 рази вища.

ТТХ
 Калібр 40 мм
 Тип зброї ГП-25, ГП-30, РГ-6
 Початкова швидкість гранати 76 м/с
 Вага гранати 255 г
 Вага ВР 48 г
 Довжина заряду 103 мм
 Час самоліквідації гранати не менше 14 с

Модифікації

ВОГ-25ІН
Практичний постріл з гранатою в інертному спорядженні.
Індекс ГРАУ — 7 П17І.

ВОГ-25П
Постріл з «підстрибуючою» осколковою гранатою.
Індекс ГРАУ — 7 П24, шифр «Подкидыш».

Модернізована ВОГ-25 осколкова граната. При попаданні в перешкоду підскакує і вибухає у повітрі. Від цієї властивості прозвана «стрибаючою». «Стрибучість» забезпечують спеціальний заряд і піротехнічний сповільнювач. Ці деталі знаходяться в головному детонаторі.

Опис:
 Калібр: 40 мм
 Початкова швидкість: 76 м/с
 Маса: 275 г
 Маса ВР: 42 г
 Довжина: 125 мм
 Дистанція зведення: 10 — 40 м
 Час самоліквідації: не менше 14 с
 Середня висота розриву: 75 см

Див. також
 ГП-25 «Костьор»
 ГП-30 «Обувка»
 ГП-34
 РГ-6
 РГМ-40 «Кастет»
 ВОГ-17
 ПГОФ-40

Примітки

Посилання
 http://worldweapon.ru/strelok/vog25.php

Гранати СРСР
Гранати Росії
Боєприпаси
Гранатомети


text:
The Pittsburgh Panthers men's basketball team has a combined record of 1,676 wins and 1,233 losses since their inception in 1905. The list is accurate as of March 19, 2023.

Seasons

  The Eastern Intercollegiate Conference held a single-game playoff for first place in the event of a tie at the end of the regular season. Conference record excludes single-game conference playoff victory.
  The Eastern Intercollegiate Conference held a single-game playoff for first place in the event of a tie at the end of the regular season. Conference record excludes single-game conference playoff loss after regular season.
  The Eastern Intercollegiate Conference held a single-game playoff for first place in the event of a tie at the end of the regular season. Conference record excludes single-game conference playoff victory after regular season.

References
2008–09 University of Pittsburgh Men's Basketball Media Guide

Pittsburgh
Pittsburgh Panthers basketball seasons


text:
So Hot Productions is a music production company located in St. Louis, Missouri.

Awards and nominations
The following albums feature production by So Hot Productions.

Stellar Awards
2006, The Incredible Walk (nominated)
2006, The Thesis (nominated)
2007, Real Talk (nominated)
2007, The Faith (won)
2008, HIStory: Our Place In His Story (nominated)
Grammy Awards
2006, Higher Definition (nominated)
2008, HIStory: Our Place In His Story (nominated)
2008, Open Book (nominated)

Partial discography

2004
"Gift Rap" - The Cross Movement & Friends
"Higher Definition" - The Cross Movement

2005
"116 Clique: The Compilation Album" - 116 Clique
"The Faith" - Da' T.R.U.T.H.
"The Incredible Walk" - Phanatik
"The Journal, Vol. 1" - T.R.U.-L.I.F.E.
"Metamorphosis" - J.R.
"Rewind" - FLAME
"The Thesis" - The Ambassador

2006
"After the Music Stops" - Lecrae
"Kingdom People" - Tedashii
"If They Only Knew" - Trip Lee
"Chronicles (Greatest Hits, Vol. 1)" - The Cross Movement
"WhyHipHop? 2K6" - Various Artists

2007
"Everyday Process: The Process of Illumination & Elimination" - Everyday Process
"Our World: Fallen" - FLAME
"13 Letters" - 116 Clique
"HIStory: Our Place In His Story" - The Cross Movement
"Open Book" - Da' T.R.U.T.H.
"Turn My Life Up" - Sho Baraka
"Life by Stereo" - J.R.

2008
"Our World: Redeemed" - FLAME
"Chronicles of an X-Hustler" - Thi'sl
"Life On Life" - Json
"20/20" - Trip Lee
"Rebel" - Lecrae
"SoapBox" - R-Swift
"The Chop Chop" - The Ambassador

2009
"A Different World" - Rio a.k.a. KuntryBoyy

"Focus EP" - Jai

2010
"Between Two Worlds" - Trip Lee
"Rehab" - Lecrae

2011
"The Whole Truth" - Da' T.R.U.T.H.
"Culture Shock" - Jai
"Murray's Grammar: New Rules" - J.R.

2012
"Gravity" - Lecrae
"High Society Collective" - High Society Collective (Courtney Orlando, Sho Baraka, Swoope, Natalie Lauren)

2013
"ATLast" - Alex Faith

2015
"Bloodlines" - Alex Faith

Record production teams


text:
Hapki Kochido Musool is een betrekkelijk nieuwe op Koreaanse leest georiënteerde krijgskunst. Het is een erkende Hapkido stijl, is niet traditioneel te noemen al hoewel het vele elementen draagt uit de oude Koreaanse en Chinese krijgskunsten. Het wordt ook progressief Hapkido genoemd omdat het met de modernste inzichten over het aangaan van een gevecht is opgebouwd waarbij het sportelement minder belangrijk is.

Vertaling
De term Hapki Kochido Musool (합기코쉬도무술) kan worden opgedeeld in afzonderlijke termen.
Hap (합)staat voor 'harmonie van lichaam en geest'
Ki of gi (기) staat voor ki, innerlijke kracht. Ook vaak geromanizeerd als ki.
Ko (코) afkorting voor Koreaanse invloeden.
Chi (치) afkorting van Chinese invloeden.
Do (도) staat voor de weg
Mu (무) krijgskunst
Sool (술) technieken

Achtergrond
Hapki Kochido Musool is ontwikkeld door Kwanjangnim (관장님) Isaac Sinke. De stijl is opgebouwd uit een mix van diverse traditionele Koreaanse en Chinese krijgskunsten maar zodanig aangepast dat het geschikt is als Budokunst voor iedereen, ongeacht conditie, lenigheid en leeftijd. Ontdaan van onnodige niets toevoegende bewegingen.

Hapki Kochido Musool (afgekort Kochido) kan worden aangemerkt als een "harde kunst" waarbij het snel controleren en uitschakelen van de tegenstander centraal staat. Alle technieken eindigen met het onder controle hebben van de tegenstander, dit om zo veilig op hulp te wachten of de tegenstander zodanig te bewerken dat hij niet meer in staat is een bedreiging te vormen.

De nadruk van de technieken uit Hapki Kochido Musool ligt op het gevecht met de handen in plaats van de beentechnieken, welke zo kenmerkend zijn bijvoorbeeld bij Taekwondo. Statistisch gezien eindigen de meeste gevechten met de vuisten daarom bevat de stijl veel blok en overname/klem/drukpunten en verwurgings (bevrijdings) technieken, alleen effectieve traptechnieken waarbij het onnodige kwetsbare acrobatische element is verwijderd worden meegegeven aan de leerlingen.

Hapki Kochido Musool is een zeer technische zelfverdedigingskunst. Het oefenen van met name bepaalde subtielere technieken dient doorgaans veelvuldig herhaald te worden voordat deze technieken effectief kunnen worden toegepast. Dit vereist veel tijd en discipline van de beoefenaars.

Graduatiesysteem van Hapki Kochido Musool
Om het niveau van Kochido-in (iemand die kochido beoefent) aan te geven, wordt gebruikgemaakt van een gradensysteem. Dit systeem bestaat uit twee delen. De zogenaamde geup (급) en dan (단) graden. De gup graden lopen af van 8 t/m één en de dan graden lopen juist op. De kleur van de band geeft de graad van gevorderdheid aan; een beginner heeft een witte band (8e geup), waarna geel (7e geup), oranje(6e geup), groen(5e geup), blauw(4e geup), paars(3e geup) ,rood(2e geup) ,rood-zwart(1e geup), rood-zwart/zwart(1e test) en zwart (1e dan)volgen.

Om van de ene naar de andere graad te stijgen, dient men een examen af te leggen. Er zijn mogelijkheden om twee keer per jaar examen te doen. Tussen dan examens kunnen enkele jaren zitten.

Technieken
Bij het toepassen van de Hapki Kochido Musool technieken kunnen ernstige gevolgen opleveren voor een aanvaller. Bij de uitvoering van technieken kunnen bijvoorbeeld botbreuken ontstaan. Het curriculum van Hapki Kochido Musool is zodanig opgezet, dat de tegenstander in zeer veel gevallen onschadelijk kan worden gemaakt zonder hem of haar enige verwonding toe te brengen. Het controleren van de tegenstander door middel van een klem is daar een voorbeeld van.

De Kochido-in trainen technieken die toepasbaar voor het straat gevecht. Daar gelden over het algemeen geen regels en zullen alle technieken geoorloofd zijn om de tegenstander te controleren of uit te schakelen. In de dojang (도장) worden ten behoeve van de veiligheid de technieken niet 'full contact' doorgezet en de effecten ervan deels gecontroleerd gesimuleerd.

Hapki Kochido Musool wordt alleen nog onderwezen in Haarlem bij Martial Arts Academy Iron Fist(3 locaties), maar gezien de stijgende populariteit en vraag is het niet uitgesloten dat er meerdere Dojangs worden geopend in de rest van Nederland.

Zelfverdediging
Cultuur in Korea
Koreaanse vechtkunst


text:
Папас — имя собственное; распространено в виде фамилий.
 Папас (в монашестве Афанасий; род. 1936) — епископ Константинопольской православной церкви; с 2008 года — митрополит Халкидонский, ипертим и экзарх Вифинии.
 Папас, Ирен (1926—2022) — крупнейшая греческая киноактриса, певица.
 Папас, Фред (1921—1984) — оберштурмфюрер СС, кавалер Рыцарского креста Железного креста.

Топонимы
 Папас — остановочный пункт Северо-Кавказской железной дороги в Дагестане.
 Папас — озеро в Дагестане
 См. также
 Паппас


text:
Onthophagus masaicus é uma espécie de inseto do género Onthophagus, família Scarabaeidae, ordem Coleoptera.

História
Foi descrita cientificamente por D'Orbigny em 1905.

Referências

Ligações externas

masaicus
Coleópteros descritos em 1905


text:
Lijst van afleveringen van The Addams Family (1964)
 Lijst van afleveringen van The Addams Family (1973)
 Lijst van afleveringen van The Addams Family (1992)


text:
Lamin Kitty Jabang (* 12. Dezember 1942 in Pirang) ist ehemaliger gambischer Pädagoge und Politiker, er war unter anderem gambischer Außenminister.

Leben

Jabang besuchte von 1961 bis 1963 das Teacher Training College in Gambia und wurde später Schulleiter (1966–1970). Er wurde im Juli 1970 in einer Nachwahl im Wahlkreis Eastern Kombo als Kandidat des Wahlkreises aufgestellt. Da es keinen Gegenkandidaten gab, wurde er Member of Parliament (MP); von Juli 1974 bis April 1977 war er parlamentarischer Sekretär des Außenministeriums und wurde dann unter Präsident Dawda Jawara von 1977 bis 1987 Außenminister und gehörte dem Kabinett von Gambia an.

Er heiratete die spätere Verwaltungswissenschaftlerin, Managerin und Schriftstellerin Juka Jabang, mit der er vier Kinder hat.

Einzelnachweise

Außenminister (Gambia)
Mitglied des House of Representatives (Gambia)
Mitglied der People's Progressive Party (Gambia)
Politiker (20. Jahrhundert)
Person (West Coast Region)
Gambier
Geboren 1942
Mann


text:
Lackeya multiflora är en ärtväxtart som först beskrevs av John Torrey och Asa Gray, och fick sitt nu gällande namn av Renée Hersilia Fortunato och Al. Lackeya multiflora ingår i släktet Lackeya och familjen ärtväxter. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Ärtväxter
multiflora


text:
Le Dinamo Kirov (en ) est un club de football russe fondé en 1923 et basé à Kirov.

Histoire

Fondé en 1923, le club intègre le niveau professionnel brièvement lors de la saison 1937 puis de la saison 1957 jusqu'à la fin de l'ère soviétique.

Après la dissolution de l'Union soviétique, le club est intégré dans la nouvelle deuxième division russe en 1992, dont il est directement relégué. Après deux saisons en troisième division, le club est dissous en 1994.

Refondé en 1997, le club réintègre le football professionnel et la troisième division lors de la saison 1999. Il s'y maintient pendant dix-huit années consécutives jusqu'en 2017, date à laquelle le club annonce sa décision de se retirer volontairement de la compétition pour des raisons financières, ainsi que son intention d'intégrer la quatrième division pour la saison 2018.

Bilan sportif

Classements en championnat
La frise ci-dessous résume les classements successifs du club en championnat d'Union soviétique entre 1957 et 1991.

La frise ci-dessous résume les classements successifs du club en championnat de Russie.

Bilan par saison
Légende

Période soviétique

Période russe

Notes et références

Dinamo Kirov
Club de football fondé en 1923
Oblast de Kirov


text:
Centrotypus ater är en insektsart som beskrevs av Buckton. Centrotypus ater ingår i släktet Centrotypus och familjen hornstritar. Inga underarter finns listade i Catalogue of Life.

Källor

Hornstritar
ater


text:
Esmeraldacaris richardsonae ist eine ausgestorbene Art mit unsicherer Stellung innerhalb der Gliederfüßer (Arthropoda).

Merkmale
Esmeraldacaris richardsonae war ein mittelgroßer, eiförmiger Gliederfüßer, der etwa 3 Mal so lang als breit war (maximale Länge 33,0 mm, maximale Breite 9,5 mm). Der Kopfschild war annähernd dreieckig mit einem kurzen stumpfen vorderen Rand und einem Paar kurzer Stacheln. Der Thorax bestand aus maximal 7 Tergiten, welche alle ohne Ablenkung senkrecht zur Längsachse verliefen und ohne seitliche Stacheln endeten. Der letzte Tergit vor dem stumpfen, trapezförmigen und etwa kopfschildgroßen Schwanzschild war etwa halb so lang als die anderen.

Etymologie
Der Gattungsname setzt sich zusammen aus Esmeralda, der Name des County, in dem die Art gefunden wurde, und dem lateinischen Wort caris für Garnele. Das Artepitheton wurde zu Ehren von Sara Richardson gewählt, welche im Sommer 2000 ein Exemplar fand.

Fundort
Die Art wurde zwischen der Emigrant und der Palmetto Formation im nördlichen Teil der Silver Peak Range in Esmeralda County, Nevada gefunden. Der Holotyp (USNM 520698) sowie ein weiteres komplettes (USNM 520699) und zwei teilweise erhaltene Exemplare (USNM 520700 und 520701) befinden sich nun im National Museum of Natural History in Washington, D.C.

Systematik
Die systematische Stellung innerhalb der Gliederfüßer konnte bis jetzt noch nicht bestimmt werden. Esmeraldacaris ähnelt einigen Asseln (Isopoda) mit großem Telson wie Idotea, Sphaeroma und verwandten Formen. Mit den meisten Trilobiten besteht keine Ähnlichkeit, jedoch lassen sich einige mit Kleptothule, aus der Unterordnung Olenellina, finden.

Quellen

Literatur
 Ben Waggoner: Non-trilobite arthropods from the Silver Peak Range, Nevada. Journal of Paleontology 77 (4), 2003: 706–720. HTML

Einzelnachweise

Gliederfüßer
Arthropoda
Ausgestorbener Gliederfüßer


text:
Limnocythere friabilis is een mosselkreeftjessoort uit de familie van de Limnocytheridae. De wetenschappelijke naam van de soort is voor het eerst geldig gepubliceerd in 1963 door Benson & MacDonald.

Limnocytheridae


text:
Himbergen is een gemeente in de Duitse deelstaat Nedersaksen. De gemeente maakt deel uit van de Samtgemeinde Bevensen-Ebstorf in het Landkreis Uelzen. Himbergen telt  inwoners.

Gemeente in Nedersaksen


text:
La Haute École provinciale de Hainaut Condorcet (HEPH Condorcet) est une Haute École officielle dont le Pouvoir Organisateur est la Province de Hainaut.

Cette institution est le fruit de la fusion en  des trois Hautes Écoles provinciales situées en Hainaut :

 La Haute École Provinciale Mons-Borinage-Centre (HEPMBC)

 La Haute École Provinciale du Hainaut Occidental (HEPHO)

 La Haute École Provinciale Charleroi - Université du travail (HEPCUT)

La HEPH Condorcet propose une cinquantaine de cursus de type court (bacheliers) et de type long (masters) mais aussi des spécialisations ainsi que des passerelles.

Formations
Elle propose un large éventail de formations à travers huit catégories :

 Agronomique :
 Arts appliqués :
 Économique
 Paramédical :
 Pédagogique :
 Social :
 Technique :
 Entrepreneuriat:

Partenariats
 Partenaire de la HEPH-Condorcet et associé à l'Université de Mons, le Pôle Hainuyer ou Pôle d'enseignement supérieur Hainuyer a été créé en 2002.
 Il rassemble six institutions partenaires (enseignement officiel) et couvre pour les sept villes hainuyères (de Mouscron à Charleroi) près de 200 formations terminales dans neuf domaines d'enseignement : l'agronomie ; les arts ; le droit ; l'économie et la gestion ; les langues, la traduction et l'interprétation ; la médecine et le paramédical ; la pédagogie et les sciences de l'éducation ; les sciences appliquées et les sciences techniques ; les sciences humaines et psycho-sociales.

  PME 3000 est une formation continuée à l'esprit d'entreprendre initiée par la HEPH–Condorcet et cofinancée par le Fonds social européen, la Communauté française et la Province de Hainaut.
 L'objectif de la formation est de conforter l'esprit d'entreprendre et d'entreprise des diplômes du supérieur en favorisant  l'apprentissage par l'action et le coaching personnalisé.
 Le programme s'étend sur une durée de 5 semaines  en cours du jour et varie entre 10 et 12 semaines pour les horaires décalés.
Pour les des demandeurs d'emploi et les diplômes du Pôle Hainuyer, la formation est gratuite. Les actifs peuvent aussi y participer moyennant le payement d'une somme de .

Liens externes
 Site de Haute École Provinciale de Hainaut Condorcet

Haute école en Communauté française (Belgique)
Enseignement dans la province de Hainaut


text:
Mark Wilkinson (* 3. Oktober 1952 in Windsor) ist ein britischer Maler und Grafiker.

Bekannt wurde er durch die künstlerische Zusammenarbeit mit dem früheren Leadsänger der Rockgruppe Marillion, Fish, deren Plattencover er gestaltete. Die Zusammenarbeit setzte er während der Solokarriere von Fish fort.

Er arbeitete auch für Judas Priest, Bon Jovi, Iron Maiden, Kylie Minogue und Robbie Williams.

Weblink
Homepage des Künstlers. (englisch)

Maler (Vereinigtes Königreich)
Brite
Geboren 1952
Mann


text:
Lycée Chateaubriand may refer to:
 Lycée français Chateaubriand, a French international school in Rome, Italy
 , France


text:
For the 1930s North Melbourne player, see Stewart Anderson (footballer).

Stuart Anderson (born 27 June 1974) is an Australian rules footballer. He comes from the Victorian town of Sale. In 1994 he was drafted by North Melbourne where he played 61 games as a midfielder/half-forward, including the 1996 premiership. At the end of the 1997 he was traded to the Fremantle Dockers in return for Winston Abraham. His career declined after the move west, only managing to play 9 games in 1998 for the Dockers. After failing to be selected in the league team at the beginning of the 1999 season, Anderson left the Fremantle Football Club mid year.

He was educated at Wesley College, Melbourne.

Anderson played 21 first eleven games for the Melbourne Cricket Club between 1992/93 and 2000/01.

He is the cousin of Australian comedian Wil Anderson.

Statistics

|-
|- style="background-color: #EAEAEA"
! scope="row" style="text-align:center" | 1994
|style="text-align:center;"|
| 5 || 3 || 2 || 1 || 13 || 8 || 21 || 0 || 0 || 0.7 || 0.3 || 4.3 || 2.7 || 7.0 || 0.0 || 0.0 || 0
|-
! scope="row" style="text-align:center" | 1995
|style="text-align:center;"|
| 5 || 16 || 0 || 1 || 154 || 98 || 252 || 45 || 13 || 0.0 || 0.1 || 9.6 || 6.1 || 15.8 || 2.8 || 0.8 || 1
|- style="background-color: #EAEAEA"
|style="text-align:center;background:#afe6ba;"|1996†
|style="text-align:center;"|
| 5 || 22 || 11 || 12 || 177 || 121 || 298 || 45 || 21 || 0.5 || 0.5 || 8.0 || 5.5 || 13.5 || 2.0 || 1.0 || 1
|-
! scope="row" style="text-align:center" | 1997
|style="text-align:center;"|
| 5 || 20 || 7 || 6 || 120 || 81 || 201 || 34 || 15 || 0.4 || 0.3 || 6.0 || 4.1 || 10.1 || 1.7 || 0.8 || 0
|- style="background-color: #EAEAEA"
! scope="row" style="text-align:center" | 1998
|style="text-align:center;"|
| 6 || 9 || 3 || 2 || 62 || 41 || 103 || 30 || 6 || 0.3 || 0.2 || 6.9 || 4.6 || 11.4 || 3.3 || 0.7 || 0
|- class="sortbottom"
! colspan=3| Career
! 70
! 23
! 22
! 526
! 349
! 875
! 154
! 55
! 0.3
! 0.3
! 7.5
! 5.0
! 12.5
! 2.2
! 0.8
! 2
|}

References

External links

1974 births
Living people
Fremantle Football Club players
North Melbourne Football Club players
North Melbourne Football Club Premiership players
Sale Football Club players
People educated at Wesley College (Victoria)
Australian rules footballers from Victoria (Australia)
People from Sale, Victoria
Peel Thunder Football Club players
South Fremantle Football Club players
One-time VFL/AFL Premiership players


text:
Boeing Sonic Cruiser — трансзвуковой самолёт, разработку которого начала компания Boeing в конце 1990-х годов. Отличительной особенностью его была высокая крейсерская скорость, составляющая около 0,95—0,99 Махов (1100 км/ч). Предполагалось, что новый лайнер сможет перевозить 200—250 пассажиров на расстояние 11—16 тысяч км и сможет летать на 15—20 % быстрее нынешних самолётов. «Боинг» объявил о начале разработки в 2001 году.

История
Общеэкономический спад в отрасли, вызванный терактами 11 сентября, заставил менеджеров западных авиакомпаний задуматься, насколько увеличение скоростных характеристик лайнера компенсирует возрастание эксплуатационных расходов. Из восемнадцати авиакомпаний, опрошенных маркетологами Boeing, лишь две — Japan Airlines и All Nippon Airways — согласились приобрести Sonic Cruiser. В результате в декабре 2002 года проект создания высокоскоростного самолёта был заморожен.

Затруднения также вызывала и отработка аэродинамики самолёта. Выступая со специальным заявлением по этому поводу, главный исполнительный директор корпорации Алан Малалли заявил, что теперь Boeing сосредоточит все усилия на разработке более эффективного самолёта (получившего впоследствии название Boeing 787), который при скорости 850—900 км/ч будет потреблять на 20 % меньше топлива, чем существующие реактивные лайнеры. Результаты многих исследований и разработок по проекту Sonic Cruiser легли в основу Boeing 787 (например, крылья и фюзеляж из углепластика).

Примечания

Двухдвигательные реактивные самолёты
Самолёты Boeing
Отменённые проекты американских летательных аппаратов гражданской авиации


text:
Scarabaeus ambiguus is a species of Old World dung beetles. This beetle rolls up a ball of dung before laying eggs on it and burying it.

Description
Scarabaeus ambiguus is a large black species of scarab beetle with an adult length of about . The forelegs are adapted for squeezing and manipulating loose dung to form balls.

Distribution and habitat
Scarabaeus ambiguus is native to southern Africa, its range including Namibia, Botswana and South Africa. Its range centres on the South African province of KwaZulu-Natal, and adjacent parts of the Eastern Cape where it is found on highveld grassland, bushveld and open woodland, but avoids thick forests and dense stands of trees. It is generally found between elevations of between .

Ecology
Dung beetles locate dung by detecting the odours produced by its volatile constituents. Different species of dung beetle are attracted to the dung produced by different animals. Scarabaeus ambiguus seems to be attracted by both cattle dung and donkey dung. It is diurnal and is particularly active in the morning, in the cool conditions after heavy rain, when it is on the wing earlier than other species of dung beetle.

Status
Scarabaeus ambiguus seems quite common in suitable habitat within its range.

References

Scarabaeinae


text:
Canadian Club es una marca de whisky de Canadá, popularmente conocida como C.C. Canadian Club. Fue fundada en 1858 por de Hiram Walker y se conocía como Walker's Club Whiskey. Actualmente la marca es comercializada por Beam Inc."

 Historia

Walker fundó su destilería en 1858 en Detroit. Primero aprendió a destilar vinagre de sidra en su tienda de víveres en la década de 1830, antes de pasar a la producción de whisky en barriles en 1854. Sin embargo, debido a al movimiento a favor de la prohibición de la destilación en el estado de Michigan, Walker decidió trasladarse a Windsor, Ontario. A partir de su traslado, Walker fue capaz de perfeccionar el proceso de destilación y comenzar a exportarlo. Waler creó Walkerville, una comunidad que él financiaba para sus empleados.

El whisky de Walker se hizo especialmente popular en los clubs de caballeros de finales del siglo XIX de Estados Unidos y Canadá, por lo que se le llamó Whisky Club. Debido a ello, Walker posicionó su Whisky Club como un licor de gran calidad, no solo por su suavidad y su pureza, sino también por su proceso de envejecimiento, ya que se elaboraba en barricas de roble durante un mínimo de cinco años. Este proceso fue revolucionario en aquella época, ya que entonces, los bourbons y whiskys se envejecían durante menos de un año.

El Whisky Club se hizo muy popular y los destiladores norteamericanos solicitaron la inclusión de la palabra "Canada" en la botella para diferenciarlo de los whiskys de la competencia. Walker cambió la etiqueta en 1889, añadiendo la palabra "Canadian" en la parte superior de la etiqueta, para distinguir su producto de los otros procesos de la época (escocés, irlandés, etc.) Walker mezclaba maíz y cebada, además de centeno, antes de introducirlo en los toneles de maduración, una receta que actualmente es conocida en todo el mundo como la del whisky canadiense.

En 1890 la palabra "Canadian" se incorpora en la parte inferior de la botella, añadiéndola al nombre del whisky. Este cambio fue solo temporal, ya que tres años más tarde el logotipo fue cambiado de nuevo, transformando el tipo de letra en el que actualmente vemos en todo el mundo.

No fue hasta que el gobierno estadounidense introdujo la ley "Bottled in bond" en 1894 que la población de Estados Unidos comenzó realmente a consumir Canadian Club. Esta ley obligaba a que en las etiquetas de los whiskys, se incluyera el tiempo de maduración. Así se reafirmó el hecho de que el envejecimiento del producto no era solo una moda, sino que mejoraba la calidad del licor.

Tras la muerte de Walker en 1899, la empresa pasó a manos de sus hijos. Con los años, la familia amplió sus negocios, empleando a casi la totalidad de la población de Walkerville, donde construyeron la comisaría de policía y la estación de bomberos, instalaron el agua corriente y la electricidad en las calles. En 1890, el gobierno canadiense reconoció Walkerville como ciudad, incorporándola en el condado de Windsor en 1935.

Durante los años de la Ley seca en Estados Unidos, uno de los mejores clientes de la destilería fueron los gánsteres de Chicago. Se exportaron ilegalmente miles de botellas de Canadian Club a través de una ruta clandestina entre Windsor y Detroit.

Canadian Club ha recibido la Autorización real de los reyes británicos: Victoria de Inglaterra, Eduardo VII, Jorge V e Isabel II. Hiram Walker & Sons fue el único destilador norteamericano que ha recibido una autorización real.

La destilería continúa en Windsor, produciendo Wiser's Whisky, Polar Ice Vodka, Lamb's Rum y Malibu Rum. Canadian Club'' sigue produciéndose en la misma destilería bajo contrato con sus propietarios franceses Pernod Ricard.

Publicidad

En 1967, Hiram Walker & Sons lanzaron la campaña de publicidad "Ocultar una botella", donde diversos consumidores debían buscar una botella de Canadian Club que había sido escondida previamente en lugares exóticos de todo el mundo: el monte Kilimanjaro, el Salto Ángel, el monte Santa Helena y los Alpes suizos. La botella del monte Kilimanjaro no fue descubierta hasta 1970 por un periodista holandés que pasó sobre ella.

La campaña Ocultar una botella terminó oficialmente en 1971, iniciándose de nuevo en 1975, pero ocultando la botella en lugares de más fácil acceso, como el Valle de la Muerte y en la parte superior de un rascacielos de Nueva York. Esta segunda campaña publicitaria terminó en 1981. Un total de 16 botellas de las 22 que se ocultaron fueron recuperadas.

Productos

 Canadian Club 6 Year Old / Canadian Club Premium

 Canadian Club Reserva

 Canadian Club Classic

 Canadian Club 100 Proof

 Canadian Club Sherry Cask

 Canadian Club Dry

Referencias

 Historia de Canadian Club en su página oficial Consultado el 4-2-12

Marcas de whisky


text:
Лонгченпа або Лонгчен Рабжампа (ཀློང་ཆེན་པ་, Вайлі Klong-chen rab-'byams-pa) (2 березня 1308, У-Цанг, Тибет — 1363) — вчитель тибетського буддизму, один з найвидатніших письменників в історії школи Ньїнґма, систематизатор вчень про дзогчен. Залишив після себе величезну літературну спадщину — серію філософських поетичних текстів, що відрізняються збалансованою структурою і афористичністю. Найвідоміший твір Лонгчепи — Сім Скарбниць.

Перелік імен
Лонгченпу також називали:
 Лонгчен Рабжам (klong chen rab 'byams)
 Лонгчен Рабжампа (klong chen rab 'byams pa)
 Лонгченпа Дріме Озер (klong chen pa dri med 'od zer)
 Кунк'єн Лонгченпа (kun mkhyen klong chen pa)
 Кунк'єн Лонгченпа Рабжам (kun mkhyen klong chen rab 'byams)
 Кунк'єн Ченпо (kun mkhyen chen po)
 Кунк'єн Ченпо Дріме Озер (kun mkhyen chen po dri med 'od zer)
 Кунк'єн Чокьї (kun mkhyen chos kyi rgyal po)
 Г'ялва Лонгчен Рабжам (rgyal ba klong chen rab 'byams)
 Г'ялва Лонгчен Рабжам Дріме Озер (rgyal ba klong chen rab 'byams dri med 'od zer)
 Сам'єпа Цултрім Лодро (bsam yas pa tshul khrims blo gros)
 Дордже Зіджид (rdo rje gzi brjid)

Біографія

Народження і дитинство
Лонгченпа народився 2 березня 1308 року у селі Тодронг, розташованої в У-Цанге, центральному районі Тибету. Імовірно, його сім'я була аристократичною і мала духовні корені як з боку батька, Тенпасунга, так і матері, Сонамгьен. Батьківська лінія сходила до безпосереднього учня Падмасамбхави Гьєлва Чокьянгу.

У тибетській і буддійської традиції відправними точками для опису життя великих вчителів є минулі життя і пренатальні пророцтва. Вважається, що чудеса супроводжують вагітність і народження вказують на духовні напрацювання та досягнення. Так, за легендою, в ніч, коли Лонгченпа був зачатий, його матері наснилося, як сонячні промені сяяли з чола величезного лева, висвітлюючи три світи, і потім розчинилися в її тілі. Попередніми втіленнями Лонгченпи в буддійській традиції вважаються Цултрим Дордже (1291-1317), а також дочка Трисонг Децена (742-797) і безпосередня учениця Падмасамбхави принцеса Лхакам. Лонгченпа також вважається еманацією бодхісаттви мудрості Манджушрі, покровителя інтелектуальних занять і монаших покликань.

З дитячих років навчання Лонгченпи полягало в оволодінні різними обрядами, церемоніями і такими традиційними дисциплінами як тибетська медицина і астрологія. З п'яти років він умів читати і писати, і до дев'яти років, прочитавши по сто разів тексти Праджняпараміти у вісім і двадцять п'ять тисяч строф, пам'ятав їх напам'ять. Цікавився як давніми, так і сучасними тантричними текстами.

Навчання в монастирі
Коли Лонгченпі було дев'ять років, померла його мати, а батько помер, коли йому було одинадцять років. У 12 років Лонгченпа прийняв від вчителів Самдруба Ринчена і Кунга Озера обітницю послушника в монастирі Сам'є, отримавши ім'я Цултрим Лодра (Tshul khrims blos gros). Сам'є — перший в Тибеті буддійський монастир, в якому одним з перших був висвячений предок Лонгченпи по батькові Г'єлва Чокьянг.

Лонгченпа вивчив базові чернечі буддійські дисципліни, проявивши яскравий інтелект, і ставши відомим під час навчання як Сам'є Лунгмангва («ерудит з Самьями», або «той, що держав безліч передач в Сам'є»). Тут же він продемонстрував свій поетичний талант, що проявлявся пізніше і в його літературних творах.

У віці шістнадцяти років Лонгченпа отримав безліч тантричних навчань у Таші Ринчена, Ванг'є, Залунгпа і інших вчителів. З дев'ятнадцяти до двадцяти п'яти років він навчався логіці та діалектиці в монастирському університеті Сангпу Ньютог, в тому числі вивчаючи сім трактатів Дхармакирти, тексти Майтринатхи Асанги і інші вчення Мадх'яміки і Праджняпараміти. Він також освоював звичайні для чернечого навчання предмети (граматику, віршування, драму та інші) і отримав низку внутрішніх (езотеричних) навчань і передач.

Завдяки своїм успіхам в осягненні буддійського вчення Лонгченпа став відомий як Лонгчен Рабджампа — «Великий учений, подібний безмежному простору».

Зустріч з учителем Кумараджа. Становлення учителем і письменником
Після завершення навчання Лонгченпа залишив монастир і став вести життя мандрівного аскета в пустельній тибетської місцевості. Ймовірно, близько 1336 року Лонгченпа зустрівся зі своїм першим основним вчителем — Кумараджою, від якого він отримав вчення Великої Досконалості в традиції Віма ньінгтіг, що йде від Вімаламітри. Після цієї зустрічі і до кінця життя Лонгченпа присвятив свої думки і увагу ньінгтіг. На основі отриманих від Кумараджи навчань він написав коментар на Віма ньінгтіг (Bla ma yang thig).

У видіннях Гуру Падмасамбхава дав Лонгчену Рабджаму передачу Кхандро Ньінгтіг і нарік його Дріме Одзером (тиб. dri-med a 'od-zer), а духовна дружина Гуру Падмасамбхави, Еше Цогьял дала йому ім'я Дордже Зіджид (тиб. rdo-rje gzi-brjid).

Вигнання в Бутан

Повернення в Тибет. Останні роки

Смерть
25 грудня 1363 року Лонгчен Рабджам сказав кільком учням: «Приготуйте підношення і вийдіть з кімнати». Коли учні висловили бажання залишитися поруч з ним, Лонгчен Рабджам вимовив: «Отже, я збираюся покинути своє зношене ілюзорне тіло. Не галасуйте, а перебувайте в спогляданні». Потім його розум розчинився в первісному стані, а тіло залишилося сидіти в позі Дхармакаї. Присутні відчули, як задрижала земля, і почули шум. В Писаннях такі явища під час смерті вважаються ознаками високих духовних досягнень. Тіло не чіпали протягом двадцяти п'яти днів, і протягом цього періоду небо постійно висвітлювали веселки. У найхолодніші зимові місяці в Тибеті земля нагрілася, розтанув лід, і розцвіли троянди. Під час кремації тричі здригнулася земля, і сім раз почувся гучний шум. Серце, язик і очі Лонгчена Рабджама не згоріли — це ознака пробудження в сутності трьох непорушних реальностей тіла, мови і розуму. З кісток з'явилися п'ять видів дунг і безліч рінгселов, що свідчило про досягнення п'яти тіл і п'яти видів мудрості стану Будди. Великі рінгсели розділилися потім на сотні і тисячі дрібних. Одним з перероджень Лонгчена Рабджама був великий Тертон Пема Лінгпа.

Творча спадщина

Роботи Лонгчен Рабжама
Лонгчен Рабджам написав приблизно двісті сімдесят трактатів. Коли на прохання Одзера Гочі він записував п'ятдесят п'ять трактатів Кхандро Янгтіг, небо постійно висвітлювали світла веселок, і всі присутні могли бачити чудові прояви дакіней. В чистих видіннях Лонгчен Рабджам зустрічався з Вімаламітрою і отримав благословення, передачі і пророцтва. Вімаламітра надихнув його написати роботу Лама Янгтіг, що складається з тридцяти п'яти трактатів і роз'яснює Вчення Віма Ньінгтіг. Лонгчен Рабджам також є автором Забмо Янгтіг, коментаря до Кхадро Ньінгтіг і Віма Ньінгтіг. В його кімнаті учні бачили багато разів захисників Дхарми Екаджаті, Ваджрасадху (Дордже Легпа) і Рахулу, які готували для нього чорнило і папір. Нижче перераховані деякі головні роботи Лонгчена Рабджама:

Сім Скарбниць
 Сім великих трактатів (тиб. mdzod-chen bdun)
 1. Всевиконуюча Скарбниця (yid-bzhin rin-po-che 'i mdzod)
 2. Дорогоцінна Скарбниця Усних Настанов (man-ngag rin-po-che 'i mdzod)
 3. Дорогоцінна Скарбниця Дхармадхату (chos-dbyings rin-po-che 'i mdzod)
 4. Дорогоцінна Скарбниця Філософських Систем (grub-mtha' mdzod)
 5. Скарбниця Вищої Колісниці (thegs-mchog mdzod)
 6. Скарбниця Дорогоцінних Слів і Сенсу (tshig-don mdzod)
 7. Дорогоцінна Скарбниця Природного Стану (gnas-lugs mdzod)

Інші твори
 Трилогія про спокій (тиб. ngal-gso skor-gsum). У неї входять три корінних тексти, і до кожного з цих текстів є більш стислий виклад, що має назву «гірлянда», коментар, названий «колісниця» і коментар-настанова по практиці. Корінні тексти:
 1. sems-nyid ngal-gso, пояснює всі стадії шляху Навчань Сутр і Тантр.
 2. sgyu-ma ngal-gso, являє собою повчання по відсіканню шляху прихильності до явищ за допомогою Вчень про восьми прикладах ілюзій.
 3. bsam-gtan ngal-gso, настанова з глибинного шляху самоіснуючої природної мудрості.

 Трилогія про самозвільнення (тиб. rang-grol skor-gsum), дає настанови по розділу Семде:
 1. sems-nyid rang-grol-трактат з трьох розділів і наставляння по практиці Ламрім Ньінгпо.
 2. chos-nyid rang-grol — трактат з трьох розділів і наставляння по практиці Рінчен Ньінгпо.
 3. mnyam-nyid rang-grol трактат з трьох розділів по практиці Їдзин Ньінгпо.

 Трилогія внутрішньої сутності (тиб. yang-tig rnam-gsum) — в цих трактатах роз'яснюються найважливіші моменти Навчань Менгагде, і особлива увага приділяється практиці Тхогел:
 1. bla-ма yang-tig, або yang-zab yid-bzhin nor-bu являє собою зібрання тридцяти п'яти трактатів, роз'яснюють різні аспекти багатьох Навчань.
 2. mkha'-'gro yang-tig — коментар з п'ятдесяти п'яти трактатів на Кхадро Ньінгтіг.
 3. zab-mo yang-tig — дуже докладний і глибинний коментар на Навчання Віма Ньінгтіг і Кхадро Ньінгтіг.

 Трилогія про розсіяння темряви (тиб. mun-sel skor-gsum) — три коментаря на Гухьямайяджала-Тантру з позиції Навчань Ньінгтіг:
 1. spyi-don yid-kyi mun-sel
 2. bsdus-don ma-rig mun-sel
 3. 'grel-ba phyogs-bchu mun-sel

Учні та лінія наступності
Головними учнями Лонгчен Рабджама були:
 троє прославлених вчених, які досягли реалізації — Кхедруб Делек Гьямцо, Кхедруб Чокі Тракпа і Кхедруб Кх'япдел Лхундруб;
 п'ять духовних синів — Денгом Чокі Тракпа, Г'ялсе Зопа, Лама Пелчокпа, Гуру Йеше Рабджам і Шону Сандже;
 чотири духовних благодійника, поширили Вчення — Тулку Пелджор Гьямцо, Сандже Кунга, Лодра Зангпо і Таго Чадрел Чодже;
 чотири йогина, які досягли реалізації —Пхаго Токден Гьялпо, Налджорпа Одзер Гоча, Рігдзін Осел Рангдрол і Чатанг Сонам Одзер.
В Лінію спадкоємності повного циклу Ньінгтіг, що відноситься до розділу Таємних настанов (Менгагде) Великої Досконалості, входять Майстри:
 Кхедруб Кхьяпдел Лхундруб,
 Тракпа Одзер,
 Сандже Онпо,
 Дава Тракпа,
 Кунзанг Дордже,
 Гьялсен Пелзанг,
 Нацок Рангдрол,
 Тендзін Тракпа,
 Донгак Тендзін,
 Ригдзин Трінлє Лхундруб
і цар Вчення Тердаг Лингпа.

Дивись також
 Тертон
 Дзогчен
 Сім скарбниць

Коментарі

Примітки

Література

Персоналії за алфавітом
Релігійні діячі за алфавітом
Народились 2 березня
Народились 1308


text:
S'anomenen ciències aplicades el conjunt de ciències que es caracteritzen per la seva aplicació pràctica. Està íntimament relacionat amb l'enginyeria i amb la tecnologia. Les ciències aplicades són possibles gràcies a l'aplicació dels coneixements adquirits per les ciències pures (els estudis que no impliquen cap benefici pràctic immediat).

Recerca aplicada
La recerca aplicada és l'aplicació pràctica de la ciència. Accedeix i utilitza teories, coneixements, mètodes i tècniques acumulades, per a un propòsit específic, dirigit per l'estat, el negoci o el client. La investigació aplicada es contrasta amb la recerca pura (recerca bàsica) en discussió sobre ideals, metodologies, programes i projectes de recerca.

La investigació aplicada tracta de resoldre problemes pràctics i generalment empra metodologies empíriques. Com que la investigació aplicada es troba en el món desordenat, és possible que es necessitin relaxar protocols de recerca estrictes. Per exemple, pot ser impossible utilitzar una mostra aleatòria. Per tant, la transparència de la metodologia és crucial. També s'han de tenir en compte les implicacions d'interpretació dels resultats obtinguts per relaxar un cànon de metodologia altrament estricte.

Atès que la investigació aplicada té una orientació provisional al problema i a les dades, també pot utilitzar un marc conceptual més provisional, com ara hipòtesis de treball o qüestions sobre el pilar. El manual de Frascati de l'OCDE descriu la recerca aplicada com una de les tres formes de recerca, juntament amb la investigació bàsica i el desenvolupament experimental.

Degut al seu enfocament pràctic, es trobarà informació de recerca aplicada a la literatura associada a disciplines individuals.

Diferència amb les ciències fonamentals
Hi ha una divisió tradicional de les ciències en ciències fonamentals i ciències aplicades. Les ciències fonamentals investiguen les lleis fonamentals que regeixen el comportament i la interacció de les estructures bàsiques de la natura. Les investigacions de les ciències fonamentals es troben a la vora entre el conegut i el inesperat, i condueixen al descobriment científic. Per contrast, les ciències aplicades és apliquen els resultats de les ciències fonamentals a la solució de problemes socials i pràctics.

El propòsit de la investigació fonamental és el coneixement, és a dir la representació objectiva i racional de la realitat, mentre que el propòsit de la investigació aplicada és el coneixement instrumental efectiu sobre un fragment de realitat, dissenyat per a resoldre un problema pràctic específic.

Per a la investigació fonamental la veritat del coneixement sobre el món és el valor més alt; per a la investigació aplicada el valor més alt és l'efectivitat tecnològica de la informació sobre el món que no sempre coincideix amb la seva veritat, en el cas de la ciència fonamental les perspectives i el progrés de la investigació estan determinats principalment per la tasca d'identificar i introduir racionalment noves característiques del món, encara desconegudes. En la ciència aplicada el curs de la investigació està determinat per la necessitat de resoldre problemes tecnològics específics, per aquesta raó la novetat del coneixement sobre el món en si mateix apareix com un subproducte de la recerca d'aquestes solucions. El coneixement obtingut en el marc de la investigació aplicada es fixa, en primer lloc, com un mitjà per a resoldre un problema pràctic local; el coneixement sovint es presenta en formes que no impliquen un ús cognitiu directe addicional, però que té una aplicació pràctica directa, per exemple, instrucció, metodologia, recepta tecnològica, etc.

Característiques del fenomen
La separació de la ciència aplicada en una definició separada s'associa, en primer lloc, a les característiques integrals dels tipus d'activitat científica i cognitiva, que difereixen en la seva finalitat. Per tant, l'objectiu de la ciència bàsica és el coneixement com a tal; la representació més objectiva i racional de la realitat. L'objectiu de la investigació aplicada és el coneixement instrumental-eficaç d'un fragment de realitat, dissenyat per resoldre un problema pràctic concret.

Per a la investigació bàsica, la veritat del coneixement del món és el valor més elevat; per a la investigació aplicada, el valor més elevat és l'eficàcia tecnològica de la informació sobre el món, que no sempre coincideix amb la seva veritat. En el cas de la ciència fonamental, les perspectives i el progrés de la investigació es determinen principalment per la tasca d'identificar i presentar racionalment noves característiques del món, encara no conegudes. En les ciències aplicades, el curs de la investigació està determinat per la necessitat de resoldre problemes tecnològics específics, per això la novetat del coneixement sobre el món mateix apareix aquí com a subproducte de la recerca d'aquestes solucions. El coneixement obtingut en el marc de la recerca aplicada es registra, en primer lloc, com a manera de resoldre un problema pràctic local; Aquest coneixement apareix sovint en formes que no impliquen el seu ús cognitiu més directe, però que tenen una aplicació pràctica directa: per exemple, instrucció, metodologia, recepta tecnològica, etc.

Exemples
 Aeronàutica
 Agricultura
 Arquitectura
 Astronàutica
 Biblioteconomia
 Ciències de la comunicació
 Ciències de la salut
 Electrònica
 Estadística
 Fotografia
 Informàtica
 Indústria
 Metal·lúrgia
 Mineria
 Pedagogia
 Pesca
 Ramaderia
 Telecomunicacions
 Transport

Referències


text:
Chromoville est un roman de science-fiction de Joëlle Wintrebert publié en 1984.

Présentation
Dans un lointain futur, après des guerres, les villes sont isolées les unes des autres, sans aucun contact. Le récit se déroule dans l'une d'elles.

La société est de type patriarcal. La population est divisée en classes qui correspondent à des couleurs et à des types de métier. Les Noirs sont les dirigeants. Les Blancs sont les prêtres. Le personnage principal, Sélèn est l'un d'eux. Il apprend son art sous les directives d'Argyre, chargé de la veille d'un quart de la ville. Car celle-ci est truffée, à l'insu des habitants, de caméras et de micros pour en sonder la quiétude et évincer les fauteurs de troubles si une semonce ne suffit pas.

Sélèn tombe amoureux de la jaune Narcisse, une hétaïre. Elle a pour ambition de faire changer les choses et s'en ouvre à des Violets, gestionnaires de l'ordinateur central qui régit la ville. Interviennent notamment aussi dans l'histoire une Rouge (classe la plus basse), un Multi (homosexuel) et un Saï (humanoïde).

Après une période agitée, la vie va reprendre sur de nouvelles bases, plus démocratiques, avec davantage de postes importants pour les femmes et les Saïs.

Analyse et commentaire
Un article sur la science-fiction française des années 1980, mentionne Chromoville comme un livre typique de la contre-culture de cette époque qui évoque les thèmes du féminisme, de sexualités différentes et de la surveillance omniprésente des habitants.

Chromoville est cité dans La Bibliothèque idéale de la SF (parue en 1988).

Le roman n'est pas sans rappeler les thèmes qui seront ultérieurement développés dans Pollen, publié en 2002.

Notes et références

Liens externes

Roman français paru en 1984
Roman de science-fiction français
1984 en science-fiction
Roman se déroulant dans le futur


text:
Lu Yi may refer to:

Lu Xun (Three Kingdoms) (183–245), original name Lu Yi, Eastern Wu general and chancellor of the Three Kingdoms period
Lü Yi (Eastern Wu) (died 238), Eastern Wu official of the Three Kingdoms period
Lü Yi (Shu Han) (died 251), Shu Han official of the Three Kingdoms period
Lu Yi (Tang dynasty) (847–905), Tang dynasty chancellor
Lü Yi (Ming dynasty) (died 1409), Ming dynasty general
Lu Yi (actor) (born 1976), Chinese actor

Sportspeople
Lü Yi (runner) (born 1974), female Chinese middle-distance runner
Lü Yi (Paralympic athlete) (born 1977), Chinese Paralympic athlete
Lü Yi (badminton) (born 1985), Chinese badminton player
Lu Yi (footballer) (born 1993), Chinese footballer

See also
Luyi (disambiguation)


text:
Luke de Tany (died 6 November 1282) was an English noble. He was once the Seneschal of Gascony and Constable of Tickhill Castle and Knaresborough Castle. He served Edward I during his conquest of Wales by successfully capturing Anglesey in 1282. From Anglesey, de Tany sent a strong force over the Menai Strait where they were defeated at the Battle of Moel-y-don.

Life
Towards the end of the Second Barons' War in England, Tany was a loyal follower of King Henry III. He served as Royal Constable of Tickhill and Knaresborough Castles. He executed several captured baronial rebels after a brief judicial process. In 1270 he took part in the Crusade of Prince Edward. During the Crusade he served as admiral of the fleet.

During the return journey from the Crusade, Tany travelled with Edward to Gascony in 1273. Whilst in Gascony, he was appointed to the office of Seneschal of Gascony. He was already Mayor of the town of Lalinde since 1267. His aggressive policies in Gascony led to many complaints, including a quarrel with Gaston of Béarn and the city of Bazas, where two of Tany's militiamen were killed in February 1274. Tany left in mid 1274 and returned to England. In 1278, Edward I sent two confidants, Otton de Grandson and Robert Burnell, to Gascony to investigate the charges against him. The investigation, which took place between May and September 1278, found that although Tany's rule was severe, he was not to be blamed for failure or corruption. He was replaced by Jean I de Grailly, as Seneschal of Gascony.

During Edward's second campaign against Wales, Tany was appointed on 18 August 1282 commander of the English troops at Anglesey. He planned to lead an English army via a boat bridge over the Menai Strait to Gwynedd, in an attempt to form a second front at the back of the Welsh. On 6 November, Tany and his army crossed over the boat bridge, however they were attacked by the Welsh on the opposite side. In the ensuing battle of the Menai Strait, the English forces were driven back across the bridge. The boat bridge was destroyed leaving more than 300 killed or drowned, including Tany.

Citations

References

1282 deaths
Year of birth unknown
13th-century English people
English military personnel killed in action
Medieval English knights
Seneschals of Gascony


text:
Lerista allochira este o specie de șopârle din genul Lerista, familia Scincidae, descrisă de Kendrick 1989. A fost clasificată de IUCN ca specie cu risc scăzut. Conform Catalogue of Life specia Lerista allochira nu are subspecii cunoscute.

Referințe

Legături externe

Lerista