text: Produced by Louise Hope, Thapper and The Online Distributed
  Proofreading Team at http://www.pgdp.net
  
  
  
  
  
  
    Nedsänkt text i kemiska formler har markerats med klammerparenteser
    så här {3}.]
  
  
  
  
              Villkor och Möjligheter
                        för
                Kemisk Storindustri
                     i Sverige.
  
                         af
                   Ernst Larsson
                   Bruksingeniör.
  
  
  
  
    Göteborg
    N. P. Pehrssons Förlag
    (Gustaf Stern) i Distribution.
  
  
  
  
    Eftertryck och öfversättning får ske
    endast med författarens tillåtelse.
  
  
    Göteborg A. Lindgren & Söner, 1908.
  
  
  
  
  Förord.
  
  
  _Ändamålet med denna lilla bok är att visa hän på den stora mängd
  arbete, som vårt land erbjuder företagsamheten på den kemiska
  industriens område, samt att framhålla de viktigaste villkoren för
  framgång uti sådant arbete. Här må sålunda icke väntas en mängd tydligt
  utstakade vägar, fullständiga utredningar, kalkyler och förslag. Nej,
  vägarne, möjligheterna, kunna gifvetvis inom en så trång ram endast
  flyktigt antydas. Med ledning af litteraturhänvisningarne kan emellertid
  en hvar lätt gå vidare och fördjupa sig på det gebit, som speciellt
  intresserar honom._
  
  _Tysklands kemiska industri, uti hvilken jag en lång följd af år varit
  verksam, har här blifvit ägnad en större uppmärksamhet. Detta har skett
  hufvudsakligen för att såsom ett efterföljansvärdt exempel antyda
  tyskarnes företagsamhet, organisationssätt och ihärdighet._
  
  _Denna skrift är afsedd icke blott för teknici, utan för alla, som hysa
  intresse för den kemiska industrien och dess framgång i vårt land._
  
  _En del af kapitlen IV och V ha varit införda i Industritidningen Norden
  under tiden 3 januari-8 maj i år._
  
  _FALUN i Juni 1908._
  
  _ERNST LARSSON._
  
  
  
  
  *Innehållsförteckning.*
  
                        Sid.
    Förord                                                               I
    Innehållsförteckning                                                II
    Förkortningar                                                       IV
    Inledning                                                            1
    *I. Tysklands kemiska industri*                                      3
        Leblancsodafabrikationen och därmed sammanhängande
            tillverkningar                                               3
        Ammoniaksoda                                                     6
        Konkurrensen mellan de båda sodametoderna                        7
        Kaustikt natron och klorkalk på elektrolytisk väg                8
        Leblanc-fabrikernas kamp på två fronter                         10
        Tjärfärger                                                      14
        Indigosyntesens tekniska utveckling                             16
        Svafvelfärger                                                   21
        Några siffror från Tysklands tjärfärgfabriker                   22
        Andra organiska ämnen                                           24
        Några statistiska data från Tysklands kemiska industri          25
        Utlandets reflexioner med anledning af Tysklands
            framgångar                                                  30
    *II. Arbetsintensitet, arbetslöner och aflöningssätt*               35
    *III. Sveriges kemiska industri*                                    44
        Statistik                                                       44
        Öfversikt af Sveriges produktion                                60
    *IV. Några utvecklingsvillkor för kemisk industri
             i Sverige*                                                 68
        Planmässigt och effektivt tullskydd                             72
        Några allmänna förutsättningar för framgången af
            ett industriellt företag                                    77
    *V. Hvilka kemiska fabrikationer ha utsikt till framgång
            i Sverige?*                                                 82
        Elektrokemiska m.fl. fabrikationer                              85
          _Organiska tillverkningar_                                   100
            Organisk syntes                                            100
            Syntetiska färgämnen                                       103
            Några organiska naturprodukter                             105
            _Träets produkter_                                         108
              Ättiksyra, metylalkohol, aceton och tjära                111
              Cellulosa                                                116
              Produkter af cellulosa                                   120
              Produkter af sågspån                                     126
          _Oorganiska fabrikationer_                                   134
            Cellulosaindustriens behof af billigt natron               134
            Natronvinning ur chilesalpeter                             139
            Några föreslagna metoder för tillverkning af soda          141
              1. Koksalt såsom utgångsmaterial                         141
              2. Sulfat såsom utgångsmaterial                          144
            Några andra alkalisalter                                   152
            Fosfater                                                   152
    *VI. Sparsamhet med värmet nödvändig*                              154
    Slutord                                                            156
    Register                                                           163
  
  
  
  
  Förkortningar.
  
  
    Affärsv. = Affärsvärlden, Ekonomisk veckorevy.
    B. d. d. ch. G. = Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft.
    Ch. Ind. = Die chemische Industrie.
    Ch. Ztg. = Chemiker Zeitung.
    Ch. Ztg. Rep. = Chemiker Zeitung Repertorium.
    Dingl. J. = Dinglers polytechnisches Journal.
    D.R.P. = Deutsches Reichspatent.
    Ind. Norden = Industritidningen Norden.
    J. A. = Jernkontorets Annaler.
    J. A. Bih. = Bihang till Jernkontorets Annaler.
    Journ. of the Soc. of Ch Ind. = Journal of the Society of Chemical
        Industry.
    Sv. Kem. Tidskr. = Svensk Kemisk Tidskrift.
    Sv. Pappers T. = Svensk Papperstidning.
    T. T. = Teknisk Tidskrift, Allmänna afdelningen.
    T. T. K. = Teknisk Tidskrift, Afdelning för kemi o. bergsvetenskap.
    Wagner-Fischers J. = Wagner-Fischers Jahresbericht.
    Z. d. österr. Ing. u. Arch. V. = Zeitschrift des österreichischen
        Ingenieur- und Architekten-Vereins.
    Z. f. a. Ch. = Zeitschrift für angewandte Chemie.
    Z. f. Elektrochemie = Zeitschrift für Elektrochemie.
  
         *       *       *       *       *
             *       *       *       *
  
  
  
  
  Inledning.
  
  
  I vårt land är den kemiska industrien ännu obetydlig, men det finnes all
  anledning antaga, att den skall komma till en betydlig utveckling. Det
  bör därför ha sitt intresse att här till en början kasta en blick på
  motsvarande industri och dess utveckling i det land, där densamma kommit
  längst, nämligen Tyskland. Vi få visserligen icke tänka på att kopiera
  hvarken det ena eller andra landet, utan ha att gå de vägar, som för oss
  äro naturliga, men vi kunna dock från utlandet hämta många lärdomar, som
  hjälpa oss öfver åtskilliga hinder på utvecklingens väg.
  
  Nutidens kemi och kemiska industri ha utvecklat sig på den af franska,
  svenska och engelska vetenskapsmän lagda grunden. Det var genom
  _Lavoisier_, _Scheele_, _Priestley_ och _Berzelius_, som kemien blef en
  på kvantitativ forskning grundad vetenskap.
  
  »Sedan syret upptäcktes (1774 af Priestley) har den civiliserade världen
  genomgått en riktig omhvälfning uti seder och bruk... Kunskapen om
  jordens, luftens och vattnets sammansättning har medfört rationell
  tillverkning af metaller och otaliga andra ämnen... Man kan säga, att
  staternas materiella välstånd genom denna upptäckt mångdubblats...
  Hvarje särskild upptäckt inom kemien medför liknande verkningar och
  hvarje användning af kemiens lagar är i stånd att alltid i någon
  riktning bringa staten nytta och höja dess kraft och välstånd... Är icke
  den kemiska vetenskapen »de vises sten», som lofvar öka våra åkrars
  fruktbarhet och tillförsäkra många millioner människor en existens med
  trefnad och utveckling, »de vises sten», som omformar jordskorpans
  beståndsdelar till nyttiga produkter, hvilka handeln förvandlar i guld.
  Är icke kemien »de vises sten», som lofvar att visa oss lifvets lagar
  och ge oss medel att bota sjukdomar och förlänga lifvet... _Utan_
  vetenskapen nödgas människan tjäna naturkrafterna, men _med_ vetenskapen
  gör hon dessa till sina tjänare.» Dessa ord uttalades 1851 af _Liebig_,
  den man, som ofta kallas Tysklands störste kemist. Att med kemiens hjälp
  »göra guld» är numera ingenting ovanligt och Liebigs profetiska tal om
  ökandet af åkrarnes fruktbarhet genom kemien har redan i betydlig grad
  blifvit verklighet.
  
  Den framstående tyske vetenskapsmannen _Ostwald_ yttrade uti ett
  föredrag, som han vid en resa i Amerika för ett år sedan höll i Boston:
  »Den kemiska utvecklingen började i Frankrike, men nu utföres nära tre
  fjärdedelar af hela världens kemiska forskning i Tyskland, hvilket
  omslag är att tillskrifva Liebigs metoder.»
  
    [Decoration]
  
  
  
  
  *I. Tysklands kemiska industri.*
  
  
  *Leblanc-sodafabrikationen och därmed sammanhängande tillverkningar.*
  
  I Tyskland liksom i Frankrike och England har den kemiska storindustrien
  utvecklat sig på sodafabrikationen såsom grundval, och dess begynnelse
  kan sägas sammanfalla med grundandet af sodafabriker på den af
  fransmannen _Leblanc_ år 1797 uppfunna tillverkningsmetoden.
  
  Omkring 1830 byggdes de första Leblanc-sodafabrikerna i Tyskland. Detta
  lands kemiska industri är sålunda icke mer än 75 år gammal, och redan
  uppgår värdet af de produkter, den årligen tillverkar, till bortåt
  1500 millioner mark.
  
  Råmaterialet till sodan, koksaltet, finnes i Tyskland i riklig mängd;
  dels brytes det i saltgrufvorna och dels utvinnes det genom afdunstning
  af saltkällornas vatten. Sodafabrikerna byggdes emellertid icke alltid
  på platser, där detta råmaterial fanns, utan många, ja, de flesta, lades
  antingen invid de stora vattenvägarne eller ock i närheten af stenkols-
  eller brunkolsgrufvor. Leblanc-sodafabrikerna, liksom de flesta andra
  kemiska fabriker, behöfva nämligen ganska mycket bränsle, men de behöfva
  äfven andra råämnen eller hjälpprodukter. Näst koksalt kommer
  svafvelsyra, hvilken de själfva tillverka, mestadels af spansk eller
  portugisisk svafvelkis, men stundom af inhemskt zinkblende. De vid Rhen
  belägna sodafabrikerna få sin spanska kis via Rotterdam med båt.
  Kisbränderna gå sedan med båt tillbaka utför Rhen till Duisburg, där
  kopparen extraheras, hvarefter den återstående järnoxiden såsom järnmalm
  (purple ore) går till järnhyttorna. Ett ytterligare råmaterial vid
  sodatillverkningen är kalksten.
  
  Det är sålunda synnerligen viktigt, att transporten af alla dessa
  råvaror icke ställer sig för dyr.
  
  Gången af själfva fabrikationen är följande. Koksaltet behandlas i
  muffelugnar med svafvelsyra, hvarvid sulfat och saltsyra erhållas.
  Sulfatet, det närmaste utgångsmaterialet för sodan, är äfven såsom
  sådant en handelsvara och användes i stora mängder vid tillverkning af
  cellulosa, glas och svafvelnatrium. Saltsyran afsättes dels såsom sådan
  och dels förarbetas den till klor, klorkalk och andra klorprodukter.
  
  För sulfatets framställning har vid några fabriker (i Tyskland endast
  vid _Rhenania_ nära Aachen) ett annat af engelsmannen _Hargreaves_
  uppfunnet sätt kommit till användning. Enligt detta utsättas porösa
  briketter af koksalt vid en temperatur af c:a 500° C för inverkan af
  rostgaserna från kis eller blende med ett öfverskott af luft jämte
  vattenånga. Genom denna metod besparas man tillverkningen af
  svafvelsyran.
  
  Det på ena eller andra sättet tillverkade sulfatet blandas med kalksten
  och kol och upphettas i flamugnar. Härvid bildas råsodan, ur hvilken
  sedan genom urlakning med vatten en oren sodalut erhålles. Efter
  behandling med kolsyra kan ur denna lut genom kristallisation erhållas
  ganska ren kristallsoda, hvilken håller c:a 37 % vattenfri soda och 63 %
  vatten. Indunstas luten och upphettas det salt, som därvid afskiljer
  sig, eller återstoden af den till torrhet afdunstade luten, så erhålles
  vattenfri s.k. kalcinerad soda af större eller mindre renhet. Den i
  vatten olösliga eller svårlösliga återstoden, i hufvudsak
  svafvelkalcium, bortkastades i början såsom värdelös, men efter hand
  började man därur tillgodogöra svaflet, dels såsom sådant, dels såsom
  svafvelväte, hvaraf svafvelnatrium framställdes, och dels förarbetades
  kalciumsulfuretet genom oxidation i luften under omsättning med sulfat
  till natriumtiosulfat (undersvafvelsyrligt natron, antiklor).
  
  Senare har ock en metod, _Chance-Claus_-processen, för svaflets
  återvinnande kommit till användning hufvudsakligen i England. Vid
  densamma frigöres ur sodaresterna medelst kolsyra svafvelväte, och detta
  användes under förbränning med luft såsom råmaterial vid
  svafvelsyretillverkningen i stället för svafvelkis, så att svaflet vid
  Leblanc-sodafabrikationen ständigt återföres i en cirkelprocess. Finnes
  fördelaktig afsättning för svafvel, så kan sådant lätt utvinnas genom
  half förbränning af svafvelvätet, d.v.s. man tillför endast den för
  vätets förbränning nödiga luftmängden.
  
  Leblanc-sodatillverkningen kräfver sålunda flera hjälpfabrikationer och
  ger en hel del biprodukter. Till svafvelsyrefabrikationen ansluter sig
  ock vanligen tillverkningen af salpetersyra, hvilken åter såsom
  affallsprodukt ger bisulfat, som går till sulfatugnen för omvandling i
  monosulfat (såvida det icke finner afsättning vid de »tekniska»
  fabrikerna såsom »vinstenspreparat» för framställning af »brus- eller
  jästpulver» o. dyl.).
  
  Klorkalktillverkningen med regenerering af mangansuperoxid enligt
  _Weldon_ ger klorkalcium såsom affallsprodukt.
  
  Vid sodatillverkning enligt _Leblanc_ tvingas man sålunda rentaf att
  utom sodan tillverka äfven en hel mängd andra kemiska artiklar, och just
  härigenom blef denna fabrikation af så stor betydelse för utvecklingen
  af den kemiska industrien. Nästan från början var det vanligt, att en
  Leblanc-sodafabrik tillverkade minst ett dussin olika produkter, och
  denna mångproduktivitet har sedan än mera utvecklats[1].
  
      [Anmärkning 1: Se »Fabrikationssiffror» uti Sv. Kem. Tidskr.
      1891: 129.]
  
  Under flera decennier tillverkades all soda efter Leblancs metod; sodan
  stod högt i pris och fabrikerna gjorde lysande affärer. Men så
  utarbetade belgaren _Solvay_ ett nytt sätt för tillverkning af soda.
  
  På 1850 och 60-talet åtnjöt sodan i Tyskland ett tullskydd af 25-55 % af
  värdet.
  
  
  *Ammoniaksoda.*
  
  På utställningen i Wien 1873 framträdde Solvay-sodan först, och det
  dröjde därefter icke länge, innan flera fabriker uppstodo, som arbetade
  efter den nya metoden. År 1878 var priset på soda (kalcinerad) ännu 200
  mark per ton, men sedan sjönk det, så att det 1886 stod uti endast
  80 mark. Detta oerhörda prisfall medförde svåra tider för
  Leblanc-fabrikerna. Solvays metod var nämligen en betydlig genväg.
  Enligt densamma behöfver man icke genom afdunstning utvinna saltet ur
  den saltlösning, som erhålles från saltkällorna, utan direkt i denna
  lösning utföres en omsättning mellan klornatrium och ammoniumbikarbonat,
  hvarvid bildas natriumbikarbonat, som utfaller, och klorammonium. Detta
  i sammanfattning; i själfva verket är förloppet icke fullt så enkelt.
  Genom upphettning af bikarbonatet erhålles en mycket ren, vattenfri
  soda.
  
  Råmaterialierna äro, utom saltlösningen, ammoniak och kolsyra.
  Ammoniaken, som fås ur ammoniumsulfat, erhållet vid koksning
  (torrdestillation) af stenkol, återvinnes emellertid ur vid processen
  bildadt klorammonium genom tillsats af bränd kalk och därpå följande
  destillation. Kolsyran erhålles vid kalkstenens bränning. Såsom
  affallsprodukt erhålles vid Solvay-processen en lösning af klorkalcium,
  hvilken dock vanligen är värdelös, emedan, ingen större användning för
  detta ämne finnes[2].
  
      [Anmärkning 2: Se »Fabrikationssiffror» uti Sv. Kem. Tidskr.
      1892: 14.]
  
  
  *Konkurrensen mellan de båda sodametoderna.*
  
  I rak motsats till Leblanc-metoden lämnar Solvay-metoden. icke en enda
  värdefull biprodukt, men denna omständighet har knappast framstått såsom
  en nackdel för den sistnämnda. Vid Solvay-metoden är bränsleåtgången
  mycket mindre, och som dessa fabriker vanligen läggas där, hvarest en
  nära nog värdelös koksaltlösning af tillräcklig styrka finnes att
  tillgå, så reduceras kostnaden för utgångsmaterialet till ett minimum.
  Denna senare omständighet har gjort, att ammoniaksodafabrikerna i
  allmänhet slösa något med detta råämne. 100 kg soda fordra teoretiskt
  138 kg NaCl, men ofta förbrukas 200, ja, ända till 220 kg. Så snart
  ammoniaksodafabrikerna hade lärt sig att till en obetydlighet reducera
  förlusten af den dyrbara ammoniaken[3] sjönk därför priset på soda
  hastigt. Leblanc-sodafabrikerna måste sälja sodan under
  tillverkningsvärdet och inskränka produktionen. Men härigenom
  inskränktes ock produktionen af de nu i marknaden oumbärliga vordna
  biprodukterna, och priset på dessa, isynnerhet på den förnämsta af dem,
  klorkalken, steg så, att sodatillverkningen snart åter kunde ökas och
  sodan med fördel säljas till priser, som förut varit ruinerande.
  
      [Anmärkning 3: 1878 förlorades ännu 10 à 20 kg per ton soda, men
      nu anses 1 kg för mycket.]
  
  För Leblanc-fabrikerna blefvo så biprodukterna hufvudprodukter, och
  dessa fabriker stodo sig nu rätt bra i konkurrensen med ammoniaksodan.
  Flera af dem repade sig dock aldrig efter de svåra åren, utan
  sodaproduktionen efter Leblancs metod sjönk alltmera. År 1896
  tillverkades sålunda efter denna metod i Tyskland endast c:a 13 %,
  i Frankrike 16 %, i Österrike 36 % och i England c:a 50 % af de resp.
  ländernas totala sodaproduktion. Leblanc-fabrikernas tillbakagång var
  dock icke fullt så stor, som dessa siffror synas angifva, ty
  sodakonsumtionen hade under tiden betydligt ökats. En del
  ammoniaksodafabriker införde äfven tillverkning af kaustikt natron
  enligt _Löwig_ medelst järnoxid[4].
  
      [Anmärkning 4: D.R.P. 21593, 41990 och eng. pat. 1974/1887.]
  
  Genomförandet i praktiken af ammoniaksodametoden, hvars kemiska förlopp
  sedan länge varit bekant, var för den kemiska teknologien en storartad
  framgång, som sporrade till ytterligare arbeten i liknande
  riktningar[5].
  
      [Anmärkning 5: Litteratur: _H. Schreib_: »Die Fabrikation von Soda
      nach dem Ammoniakverfahren». Springer, Berlin. _H. Schreib_:
      Ch. Ztg band 30, _Jurisch:_ Ch. Ztg band 30 och Ch. Ind. 1907.]
  
  
  *Kaustikt natron och klorkalk på elektrolytisk väg.*
  
  Elektriciteten hade så småningom börjat komma till användning äfven inom
  kemien. Några af de största tyska bolagen för kemisk industri beslöto
  mot slutet af 1880-talet att gemensamt bekosta försök i större skala för
  att praktiskt genomföra det sedan länge kända sättet att elektrolytiskt
  sönderdela klornatrium och klorkalium. Försöken, som utfördes vid
  Leblanc-sodafabriken Griesheim a/M., gåfvo godt resultat och föranledde
  grundandet af bolaget _Chemische Fabrik Elektron_ i Frankfurt a/M. och
  anläggandet af två fabriker. Den ena af dessa lades vid Griesheim och
  den andra invid brunkolsgrufvorna vid Bitterfeld med kalisaltdistriktet
  så att säga inpå knutarne. Uti detta bolag med ett kapital af
  9 millioner mark uppgick något senare hela Leblanc-fabriken Griesheim
  med alla dess bifabrikationer. Sedermera har det ock upptagit en mindre
  anilinfärgfabrik och ökat sitt aktiekapital till 12 millioner mark.
  Under de senaste åren har utdelningen varit 12 %.
  
  I midten af 1890-talet producerade detta bolag i sina fabriker vid
  Griesheim och Bitterfeld medelst elektrolytisk sönderdelning af
  klorkalium i så stor skala klorkalk och kaustik kalilut, att ett par
  tyska handelskamrar i sina berättelser för 1895 redan talade om prisfall
  för klorkalk af denna anledning.
  
  Snabbt uppstodo nu i Tyskland, Frankrike, Schweiz, England och Amerika
  elektrolytiska fabriker, hvilka hvar på sitt sätt sönderdelade
  klorkalium eller klornatrium. Äfven från det nordiska »föregångslandet»
  finner man uti en facktidskrift från 1897 en notis af följande lydelse:
  »Firman Hans Cappelens Enke i Skien, bl.a. egare till den elektrolytiska
  soda- och klorkalkfabriken Gjemsö-Kloster, har inställt sina
  betalningar».
  
  Som natriumsaltets sönderdelning icke ställer sig så ekonomiskt
  fördelaktig, så blef mängden af kaustikt natron eller kaustik soda, som
  det ock kallas i handeln, tillverkad på detta sätt, rätt obetydlig. Det
  kräfves nämligen lika mycket elektrisk energi för att ur klornatrium
  öfverföra 23 kg natrium till hydroxid, som att ur klorkalium öfverföra
  39 kg kalium till motsvarande förening. Det kaustika kalit är dessutom
  en långt värdefullare produkt än det kaustika natronet. Kalit har dock i
  motsats till natronet en rätt begränsad marknad, hvarför hela
  kalibehofvet snart fylldes af de elektrolytiska fabrikerna. De gamla
  pottaskefabrikerna, hvilka hittills försett såpfabrikerna med nödigt
  kali i form af kaliumkarbonat, tillverkadt af kaliumsulfat enligt
  Leblancs metod dukade härvid snart under. Inom kort inträdde
  öfverproduktion af klorkalk och härmed var, i stort sedt, gränsen redan
  satt för de elektrolytiska fabrikernas utveckling. Kunna de icke bli af
  med kloren i form af klorkalk eller andra klorprodukter, så kunna de
  heller icke producera någon kaustik soda. För hvarje ton kaustik soda få
  de nämligen c:a 2,2 ton klorkalk. Deras sträfvanden gå därför nu ut på
  att framställa allehanda klorprodukter och att finna nya användningssätt
  för sådana eller för själfva kloren. Under sådana omständigheter kunna
  dessa fabriker icke ens öfvertaga produktionen af all kaustik soda,
  hvilket eljes borde vara deras närmaste mål, och ännu mindre kunna de
  tänka på att upptaga tillverkningen af den långt större handelsartikeln,
  den vanliga sodan. Vilja de elektrolytiska fabrikerna tillverka vanlig
  soda, så ha de nämligen ingen annan utväg, än att med ytterligare
  kostnader behandla den kaustika med kolsyra.
  
  
  *Leblanc-fabrikernas kamp på två fronter.*
  
  Ammoniaksodafabrikerna ha sålunda förblifvit oberörda af denna nya
  alkaliproducent, men däremot ha Leblanc-sodafabrikerna fått känna
  konkurrensen så mycket hårdare. Liksom Solvay-fabrikerna tog
  sodatillverkningen ifrån dem, så ha nu de elektrolytiska fabrikerna
  tagit klorkalktillverkningen, och nu återstå af deras grundläggande
  fabrikationer, utom svafvelsyra och salpetersyra, endast sulfat och
  saltsyra. De båda sistnämnda produkternas marknad behärskas ännu helt af
  Leblanc-fabrikerna, men dessa ha icke kunnat draga så synnerligen stora
  fördelar häraf. På grund af ökad användning har priset på sulfat
  visserligen betydligt stegrats, men förbrukningen af saltsyra, hvaraf
  för hvarje ton sulfat c:a 1,5 ton erhålles, har icke afsevärdt ökats,
  hvilket gör, att denna syra nu står lågt i pris och nya användningssätt
  för densamma skulle vara synnerligen välkomna. En Leblanc-sodafabrikant
  yttrade för icke länge sedan, att om myndigheterna tilläte det, så kunde
  det på sina ställen befinnas fördelaktigt, att såsom fordomdags låta
  saltsyran bortgå i luften eller i vattnet.
  
  I hvilken grad de elektrolytiska fabrikerna påverkat klorkalkmarknaden
  framgår däraf, att 1895 noterades denna artikel fob engelsk hamn till
  £ 7.0.0 och 1903 till £ 4.0.0 per ton. En konvention mellan de
  elektrolytiska och Leblanc-fabrikerna motverkade ytterligare prisfall,
  och gynnsamma konjunkturer ha under de sista åren medfört en stegring
  till £ 4.10.0. _M. Hasenclever_ ansåg 1905 att de elektrolytiska
  fabrikerna fråntagit Leblanc-fabrikerna halfva klorkalktillverkningen.
  
  De ännu existerande hårdt ansatta Leblanc-fabrikerna, hvilkas antal i
  Tyskland nu nedgått från 21 till 5, ha alltmera måst beflita sig om
  införande af förbättringar. Värmet tillgodogöres sålunda nu bättre än
  förr och arbetskostnaderna ha reducerats genom införandet af mekaniska
  hjälpmedel. Sålunda ha mekaniska kisugnar, sulfat- och sodaugnar,
  klorkalkapparater etc. kommit till användning. Direktören för den
  betydande Leblanc-fabriken Rhenania, där sedan flera decennier sulfat
  tillverkas enligt _Hargreaves_ kontaktsmetod och klor enligt _Deacons_
  kontaktmetod, yttrade 1905[6], att mekaniska anordningar icke ens
  behöfva medföra direkta ekonomiska besparingar, utan att det är alldeles
  tillräckligt, om de hjälpa en öfver de alltmer uppträdande
  arbetaresvårigheterna.
  
      [Anmärkning 6: Ch. Ind. 1905: 51.]
  
  Uti Oil, Paint and Drug Reporter[7] påvisar _Kershaw_ med
  årsafräkningar, att de engelska Leblanc-fabrikerna ännu stå sig ganska
  godt och att de elektrolytiska icke lämna några lysande resultat.
  _United Alkali Co_, som omfattar så godt som samtliga Englands
  Leblanc-verk, ger sålunda en utdelning af 7 % under det de
  elektrolytiska bolagen: _Castner Kellner Alkali Co_ och _Elektrolytic
  Alkali Co_ ge resp. 4 % och 0 %. Däremot hade _Brunner, Mond Co_, som i
  Cheshire tillverkar ammoniaksoda, 1905 en årsvinst af £ 512,000 och
  utdelade 35 %. Kershaw anser, att soda, kaustikt natron och klorkalk
  icke mera komma att lämna Leblanc- eller de elektrolytiska fabrikerna
  någon egentlig vinst, och att biprodukter och specialtillverkningar för
  framtiden måste bringa utdelningen. Leblanc-verken få koncentrera sig på
  tillverkningen af svafvelsyra, natrium-sulfat, -hyposulfit, -sulfid
  etc., och de elektrolytiska på klorkalk, klorat och andra klorprodukter,
  natrium, cyanider, peroxider etc.
  
      [Anmärkning 7: Jfr. Z. f. a. Ch. 1906: 1782.]
  
  På grund af detta läge byggas numera inga Leblanc-sodafabriker och äfven
  de elektrolytiska alkalifabrikernas antal ökas knappast, sedan man fått
  en klarare blick på deras existensbetingelser.
  
  Ammoniaksodafabriker däremot uppstå allt fortfarande äfven å platser
  utan saltkällor och saltgrufvor och dessa fabriker behärska nu
  fullkomligt sodamarknaden. I Tyskland bedrifves denna tillverkning så
  godt som uteslutande af _Deutsche Solvay-Werke Aktiengesellschaft_ i
  Bernburg, hvilket bolag vid 1907 års bolagsstämma hade en nettoårsvinst
  af 7,2 millioner mark vid ett aktiekapital på 40 mill. och reservfonder
  på 14,5 mill. mark.
  
  _Solvay Co_ i Syracuse (Newyork) har nyligen höjt sitt aktiekapital från
  6 millioner dollars till 8 mill.
  
  Solvay-metoden har sålunda, oaktadt den bortkastar koksaltets klor såsom
  värdelös, segerrikt gått ur kampen mot både Leblanc-metoden och den
  elektrolytiska, hvilka båda tillgodogöra kloren.
  
  Solvay-metodens framgång har, utom i bränsle- och arbetsbesparing,
  i icke ringa mån sin grund däri, att apparaterna i hufvudsak kunna
  utföras af det jämförelsevis billiga materialet järn, och därigenom af
  allra fördelaktigaste konstruktion, samt att de vid andra kemiska
  fabrikationer i följd af frätning etc. ofta enormt höga
  underhållskostnaderna här bli ganska lindriga. Vid fabrikationer, där
  apparaterna måste utföras t.ex. af naturlig sten, stengods, syrefast
  eller eldfast tegel, bly etc., får man nämligen endast sällan tänka på
  att välja den mest ekonomiskt arbetande, något mera komplicerade
  apparatkonstruktionen, utan man får i stället lägga an på att få
  apparaten så enkel som möjligt. Detta gäller icke minst för sådana fall,
  då järnet måste tillgripas, fastän det snart förstöres, eller då dyrare
  metaller af endast relativt högre motståndsförmåga komma till
  användning.
  
  _M. Hasenclever_ framhåller[8] att ammoniaksodaindustrien till en stor
  del har den omständigheten att tacka för sin blomstring, att dess
  fabriker såväl i Tyskland som i andra länder tekniskt och ekonomiskt stå
  i intim förbindelse med hvarandra och så representera en väldig makt,
  som med framgång bemödar sig att hålla nere allvarlig konkurrens.
  
      [Anmärkning 8: Ch. Ind. 1905: 53.]
  
  I följd af denna omhvälfning uti sodatillverkningen är sodafabrikationen
  icke längre den stödjepelare för den kemiska industrien, som den förr
  var, men sodan är allt fortfarande en af de kemiska produkter, som
  tillverkas i största och alltjämt stigande mängd.
  
  
  *Tjärfärger.*
  
  I det föregående har berörts endast oorganiska kemiska produkters
  fabrikation, men det gifves äfven en mängd organiska ämnen, hvilka äro
  föremål för en icke mindre stor och lönande tillverkning. Tysklands, ja,
  hela världens största kemiska fabriksetablissement, _Badische Anilin- &
  Soda-Fabrik_ i Ludwigshafen a/Rh., tillverkar sålunda i hufvudsak
  organiska ämnen, nämligen tjärfärger eller, som de vanligen kallas,
  anilinfärger. De olika grupperna af dessa färger äro: anilin-,
  alizarin-, azo-, naftol- resorcin-, gallussyrefärger samt indigo.
  Råmaterialierna, benzol, toluol, antracen, naftalin och fenol härstamma
  samtliga från stenkolstjäran. Det första anilinfärgämnet, mauvein eller
  anilinviolett, upptäcktes 1856 af engelsmannen _Perkin_, assistent hos
  den store tyske kemisten _A. W. Hofmann_. Föranledd af _Liebig_ hade
  _Hofmann_ redan 1843 börjat en undersökning af stenkolstjäran, ur
  hvilken han 1845 isolerade benzol, modersubstansen till en lång rad af
  färgämnen och en oändlig mängd andra organiska ämnen. Benzol var redan
  förut af _Faraday_ 1825 funnet uti kondensat af oljegas. År 1849 började
  _Mansfield_ i stort tillverka benzol ur stenkolstjära. De första
  anilinfärgfabrikerna uppstodo mot slutet af 1850-talet i England och
  Frankrike. Först i midten af 1860-talet upptogs tillverkningen i
  Tyskland.
  
  Genom nitrering af benzol erhålles nitrobenzol (mirbanolja) och genom
  dennas reduktion, vanligen medelst järn och saltsyra, erhålles anilin
  (amidobenzol, fenylamin). Genom nitrering af toluol och därpå följande
  reduktion erhålles på samma sätt toluidin. Medelst oxidation af en
  blandning af anilin och toluidin erhålles anilinrödt (fuxin, rosanilin),
  hvilket i stort framställdes först af _Verguin_ i Lyon 1859.
  
  Oxidationen af anilinoljan (blandningen af anilin och toluidin) utfördes
  i början med hjälp af arseniksyra. Härigenom blef dock färgämnet starkt
  arsenikhaltigt, hvilket, såsom man senare fann, kunde få hälsofarliga
  följder, om fuxinfärgade tyger användes till kläder etc. Man öfvergick
  därför till andra oxidationsmedel, och numera torde det bekväma sättet
  med arseniksyra endast sällan komma till användning. (Bäst är dock att
  vara på sin vakt, ty för exportgods behöfver egna landets lagar icke
  följas).
  
  Anilinfärgfabrikerna utgå icke från själfva stenkolstjäran, utan köpa
  benzol, toluol, antracen, naftalin och fenol från andra fabriker, hvilka
  såsom specialitet ur tjäran utvinna dessa ämnen. Ja, t.o.m. nitrobenzol,
  anilin och toluidin tillverkas ofta af specialfabriker.
  
  En åldrig chef för en tysk kemisk fabrik yttrade en gång vid en festlig
  tillställning till de närvarande damerna, att har en fabrikant af
  kemiska produkter vunnit kvinnan såsom afnämare, så är afsättningen
  tryggad och framgången gifven. Sådana produkter kunna framför andra
  sodan och anilinfärgerna sägas vara. I fråga om de senare är dock
  konsumenten stundom något nyckfull. Anilinfärgfabrikerna ha nämligen att
  räkna med modets växlingar. Den ena tiden röner ett visst färgämne en
  oerhörd efterfrågan, men någon tid senare vill ingen mer ha det.
  
  Förbrukningen af de mera äkta färger, som användas för tyger till
  männens kläder, håller sig betydligt stabilare. För manskläder i
  allmänhet, men i synnerhet för militärkläder, har af gammalt det
  hållbara indigofärgämnet blifvit med förkärlek användt. Med detta kan
  erhållas de mest olika nyanser, från mörkaste blått, som knappast kan
  skiljas från svart, till ljusaste himmelsblått. Indigo erhölls tills för
  några år sedan uteslutande af indigoväxten, hvilken för detta ändamål
  odlades å kolossala plantager i synnerhet i Ostindien, men tillverkas
  numera syntetiskt.
  
  
  *Indigosyntesens tekniska utveckling.*
  
  Detta ämne skall här något utförligare behandlas, dels emedan indigo är
  ett så utomordentligt viktigt färgämne och dels emedan man härigenom får
  en god föreställning om arten af de hithörande kemiska fabrikernas
  verksamhet. Härvid följes i hufvudsak ett föredrag af verkställande
  direktören vid Badische Anilin- & Sodafabrik, D:r _Brunck_, hållet år
  1900 i Chemische Gesellschaft i Berlin och refereradt uti Ch. Ind. 1901:
  19[9].
  
      [Anmärkning 9: Samt uti T. T. K. 1903: 14.]
  
  År 1880 framställde professor _A. von Baeyer i_ München indigo på
  syntetisk väg af ortonitrofenylpropiolsyra. Anilinfärgfabriken i
  Ludwigshafen äfvensom _Farbwerke vorm. Meister, Lucius & Brüning_ i
  Höchst försäkrade sig genast om licens å von Baeyers patent. Snart
  visade sig dock, att framställningskostnaderna blefvo för höga, så att
  man på denna väg icke kunde konkurrera med naturlig indigo. Sjutton år
  dröjde det, innan fabriken i Ludwigshafen med sin stab af teoretiskt och
  praktiskt väl skolade män hunnit utarbeta en tekniskt fullt brukbar
  metod.
  
  För 1 kg indigo fordrade den v. Baeyerska metoden såsom utgångsmaterial
  4 kg toluol. Detta ämne vinnes ur stenkolstjäran samtidigt med benzol,
  men i ringare mängd. På 4 delar benzol erhålles endast 1 del toluol. Den
  från benzolfabrikerna i marknaden kommande toluolen hade redan förut
  funnit full användning för andra ändamål, och om nu produktionen däraf
  skulle stegras för att tillfredsställa en nytillkommen konsument, så
  skulle den samtidigt erhållna stora mängden benzol näppeligen kunna
  finna afnämare. År 1900 utgjorde världsproduktionen af benzol c:a 24,000
  ton och af toluol 6,000 ton. Denna toluolmängd skulle, om den varit fri,
  endast räckt till att täcka på sin höjd ¼ af världskonsumtionen af
  indigo. Det var sålunda klart, att man måste gå ut från ett annat
  råmaterial och 1890 kom _Heumann_ till hjälp med sin indigosyntes genom
  smältning af fenylglykokoll eller fenylglykokollortokarbonsyra med
  kaustikt kali. De ofvannämnda båda fabrikerna försäkrade sig om rätten
  att utöfva äfven denna uppfinning och begynte ett intensivt arbete på
  dess praktiska genomförande. Kunde vägen gå öfver fenylglykokoll, så
  blefve råmaterialierna: benzol resp. anilin, ättiksyra, klor och alkali,
  och man behöfde icke befara råämnesbrist. Snart framträdde emellertid
  andra svårigheter. Utbytet blef otillfredsställande. Nu slog man in på
  den andra af _Heumann_ föreslagna vägen öfver antranilsyrans glykokoll.
  Men det vanliga utgångsmaterialet för antranilsyran, ortonitrotoluol,
  kunde icke komma i fråga. På en af _A. W. Hofmann_ lagd grund hade
  emellertid ett par andra forskare funnit, att man öfver ftalsyra kunde
  komma till antranilsyra. Härmed kom man öfver till det ofantligt mycket
  utsiktsfullare naftalinet såsom råmaterial för indigo.
  
  Af den totala mängden stenkolstjära, hvilken såsom biprodukt erhålles
  vid tillverkning af koks för masugnsdrift etc., äfvensom vid
  lysgastillverkning, förarbetas sannolikt omkring två tredjedelar på
  benzol och andra kolväten. Dessa 2/3 torde innehålla 40-50,000 ton
  naftalin, men häraf utvanns hittills endast c:a 15,000 ton, emedan
  afsättning för större mängder saknades. Minst 25,000 ton naftalin per år
  kunde sålunda utan svårighet göras disponibla för indigotillverkningen,
  och detta kvantum är mer än tillräckligt för tillverkning af
  världsmarknadens indigobehof.
  
  Fabriken i Ludwigshafen hade utarbetat och sedan 20 år användt en
  utmärkt metod att genom oxidation af naftalin medelst kromsyra
  framställa ftalsyra för andra ändamål, men för indigo visade sig denna
  metod för dyr. Då lyckades en af verkets många i dess vetenskapliga
  laboratorium arbetande kemister framställa ftalsyra medelst upphettning
  af naftalin med högkoncentrerad svafvelsyra. Genomförandet af denna
  metod i praktiken vållade dock till en början betydliga svårigheter, och
  de uti dylikt arbete väl tränade kemiska och mekaniska ingeniörerna
  måste uppbjuda all sin skarpsinnighet. Konstruerandet af fullt lämpliga
  och hållbara apparater var icke den minsta svårigheten.
  
  Svafvelsyrefrågan var ock af afgörande betydelse. _Rykande svafvelsyra_
  tillverkades vid olika fabriker på olika sätt. Bland andra metoder hade
  äfven en af _Winkler_ 1875 angifven kontaktmetod medelst ren
  svafvelsyrlighet och syre öfver platinasvamp blifvit försökt. Dessa
  metoder voro dock omständliga och produkten förblef dyr. Nu började
  Badische Anilin- & Sodafabrik i Ludwigshafen undersöka, huruvida
  Winklers metod möjligen kunde förbättras, och af dessa försök framgick
  det inom svafvelsyretekniken epokgörande, af _Knietsch_ utarbetade
  _kontaktförfarandet_, som möjliggör att kisugnsgas och luft medelst
  platinerad asbest tillverka svafvelsyreanhydrid och rykande svafvelsyra.
  Denna metod, hvilken sålunda framkom så att säga såsom en biprodukt vid
  det stora indigoproblemets bearbetning, har redan blifvit allmänt införd
  för tillverkning af anhydrid och rykande svafvelsyra och konkurrerar
  äfven ganska framgångsrikt med blykammarmetoden på platser, där
  uteslutande koncentrerad syra behöfves.
  
  Med denna betydande uppfinning hade nu fabriken i Ludwigshafen lagt den
  solidaste grund för sin indigofabrikation. Icke nog därmed, att den nu
  tillverkar sin rykande svafvelsyra på billigaste sätt, utan den
  regenerar den vid indigotillverkningen förbrukade syran genom att leda
  den vid naftalinets oxidation uppstående svafvelsyrligheten (hvilken år
  1900 utgjorde icke mindre än 35-40,000 ton) blandad med luft till
  kontaktapparaten. Uti en ständig cirkelprocess tjänar denna
  svafvelsyrlighet sålunda att öfverföra luftens syre till naftalinet.
  
  Härmed ha vi dock blott sett första om ock viktigaste steget på
  indigosyntesens väg. Af hjälpmaterialier behöfvas ytterligare: klor,
  kaustikt alkali och ättiksyra. Kloren behöfves, utom för oxidation af
  ftalimid till antranilsyra, äfven för klorering af ättiksyran. Fabriken
  i Ludwigshafen förarbetade år 1900 icke mindre än 2000 ton isättika till
  klorättiksyra för indigo.
  
  Klor och kaustikt alkali framställes i Ludwigshafen elektrolytiskt
  enligt den af Chemische Fabrik Griesheim-Elektron utarbetade metoden,
  hvilken befunnits bäst. Den därvid erhållna kloren är emellertid icke
  nog ren, utan måste renas genom komprimering till vätska.
  
  Som de flesta af de för indigosyntesen nödiga kemiska processerna voro
  alldeles nya och i praktiken opröfvade, så gällde för hvarje särskildt
  fall att komma underfund med rätta sättet för processens ledning för
  ernående af bästa möjliga utbyte och renaste produkt. Särskildt var
  detta fallet vid den smältprocess, då fenylglykokollortokarbonsyran
  genom upphettning med alkali öfverföres till den leukoförening, som
  sedan vid oxidation med luft ger indigo. Äfven för konstruktionen af
  apparaterna måste under åratal experimenteras.
  
  År 1897 hade man allt klart och beslöt utföra en anläggning för att till
  en början täcka Tysklands behof, men så, att man lätt kunde utvidga
  fabrikationen. Trots de noggrannaste kalkyler var risken betydlig, ty
  man kunde ju icke veta, huru mycket indigoplantagerna kunde sänka
  priset, och vidare förelåg ju alltid den möjligheten, att andra kunde
  finna ännu billigare vägar till syntetisk indigo. År 1900 hade fabriken
  i Ludwigshafen nedlagt tillhopa icke mindre än 18 millioner mark på
  indigosyntesens tekniska genomförande och på anläggningen.
  
  Några direkta siffror öfver produktionens storlek uppger direktör Brunck
  icke, men man får en föreställning därom, då han meddelar, att den år
  1900 redan motsvarade den mängd naturlig indigo, som kunde erhållas från
  100,000 hektar jord.
  
  Att en sådan omhvälfning icke kunde försiggå utan prisfall å produkten i
  fråga är tydligt. Indigopriset hade år 1900 också sjunkit med icke
  mindre än 1/3.
  
  Direktör Brunck afslöt sitt föredrag med att framhålla, det Tyskland nu
  är oberoende af utlandet i fråga om detta viktiga färgämne, och att de
  millioner, som hittills årligen för detsamma vandrat ur landet, nu i
  stället börja vandra åt motsatt håll.
  
  Det är redan tydligt, att indigoodlingen går samma öde till mötes, som
  krappodlingen, då alizarinfärgerna upptäcktes, och Brunck rekommenderade
  åt vederbörande i indigoplantagernas stamland Ostindien, att använda de
  nu friblifna indigofälten för odling af säd åt detta lands så ofta
  hungrande innebyggare.
  
  Badische Anilin- & Sodafabrik i Ludwigshafen tillverkar själf så långt
  möjligt sina hjälpmaterialier; utom de redan nämnda äfven saltsyra,
  sulfat, soda, kromat m.fl. och har genom sitt gynnsamma läge vid Rhen
  fördelen af råmaterialiernas och stenkolens tillförsel på den billiga
  vattenvägen.
  
  De andra stora tjärfärgfabrikerna läto heller icke indigoproblemet
  ligga. Sålunda arbetade äfven Farbwerke vorm. Meister Lucius & Brüning i
  Höchst a/M. på dess lösning och kom, så vidt kändt, ungefär samtidigt
  med firman i Ludwigshafen, fastän på andra vägar, till ett praktiskt
  resultat. Fabriken i Höchst tillverkar nu indigo genom smältning af
  formylmetylantranilsyradt kalium med kaliumhydrat och natriumamid. Det
  sistnämnda ämnet erhålles genom att leda ammoniak öfver metalliskt
  natrium. Härför nödigt natrium tillverkas elektrolytiskt vid en annan
  fabrik, med hvilken Höchst lär ha träffat leveransaftal för längre tid
  framåt.
  
  Indigosyntesen och dess praktiska genomförande torde kunna räknas såsom
  en af organiska kemiens och den kemiska teknologiens största triumfer.
  Dess verkningar ha redan sträckt sig vida omkring. Den stora ekonomiska
  betydelsen framgår, då man erfar, att 1897 erhölls från samtliga
  plantager i världen 5000-6000 ton växtindigo, värd 80-100 millioner
  mark, men 1906 hade denna produktion med anledning af den syntetiska
  tillverkningen nedgått till omkring 1000 ton.
  
  
  *Svafvelfärger.*
  
  De praktfulla tjärfärgerna ha gjort sitt segertåg genom världen, men det
  ser nästan ut, som om allmänheten numera börjat en smula tröttna på
  många af dem. De flesta af dessa färger blekas nämligen lätt i solen.
  Anilinrödt blir sålunda inom kort nästan alldeles hvitt, och t.o.m.
  anilinsvart är också obeständigt och öfvergår så småningom till
  mossgrönt, såsom kan iakttagas på gamla manskläder, som ursprungligen
  varit svarta. Närmelsevis samma hållbarhet som indigo ha endast några
  få. En allmän sträfvan hos tjärfärgfabrikerna går därför ut på finnandet
  af mera _äkta_ färger. För närvarande nedlägges mycket arbete i detta
  hänseende på en ny klass af färgämnen, nämligen de s.k.
  _svafvelfärgerna_. Dessa _sulfinfärger_, som de ock kallas, uppstå vid
  smältning af en hel del organiska ämnen med svafvellefver
  (svafvelnatrium + svafvel). Det äldsta svafvelfärgämnet, _cachou de
  Laval_, erhölls genom smältning af sågspån med svafvelnatrium.
  _Vidalsvart_ erhålles genom smältning af paraamidofenol med
  svafvellefver. Det synnerligen äkta _immedialsvart_ erhålles genom
  smältning af p-oxi-o-p-dinitrofenylamin med svafvellefver. I stället för
  den råa smältningen, hvilken på grund af hög temperatur ger anledning
  till opåräknad sönderdelning, har man senare börjat öfvergå till
  upphettning med lösningar af svafvelnatrium ev. under tryck.
  
  De flesta svafvelfärgerna äro _substantiva_, d.v.s. de färga bomull
  direkt, utan betmedel och äro i hög grad _sol- och tvättäkta_. På grund
  häraf och genom sitt jämförelsevis låga pris ha de redan funnit stor
  användning. Svarta, blåa, violetta, gröna, bruna och röda färgämnen af
  denna klass äro redan upptäckta och flera väntas.
  
  De egentliga tjärfärgernas kemiska konstitution är ju i allmänhet fullt
  klar, men detta är ännu icke fallet med svafvelfärgerna.
  
  Den i hufvudsak under senaste decenniet uppkomna fabrikationen af
  svafvelfärger har fört med sig en i hög grad ökad produktion af
  svafvelnatrium, som tillverkas af sulfat genom reduktion med kol.
  
  
  *Några siffror från Tysklands tjärfärgfabriker.*
  
  _Badische Anilin- & Sodafabrik i Ludwigshafen_ började 1867 tillverka
  tjärfärger. År 1906 voro där anställda icke färre än 292 vetenskapligt
  utbildade tekniska tjänstemän, hvaraf 197 voro kemister, de flesta
  filosofie doktorer, och resten ingeniörer af andra fack. Vidare
  sysselsattes 709 förvaltnings- och handelstjänstemän samt 7000 arbetare,
  handtverkare och förmän. Dessutom eger bolaget filialfabriker i
  Frankrike och Ryssland. Årsvinsten, innan afskrifningar på 3 à
  4 millioner mark företagits, utgjorde under de senaste åren 12 à
  14 millioner mark och utdelningen till aktieegarne har sedan 1888 icke
  understigit 20 %; 1906 steg den till 30 %, hvilken siffra nåddes äfven
  1907.
  
  Af samma eller föga mindre storlek finnas i Tyskland ännu tre
  färgfabriker, nämligen: _Farbenfabriken vorm. Friedr. Bayer & Co.
  i Elberfeld_ med en årsvinst af 12 till 14 millioner mark och 25-33 %
  utdelning, _Farbwerke vormals Meister Lucius & Brüning i Höchst a/M._,
  som under de senaste åren haft en årsvinst af 11 till 13 millioner mark
  och utdelat 20-30 %, samt _Leopold Cassella i Frankfurt a/M._ Af något
  mindre omfång är _Aktiengesellschaft für Anilinfabrikation i Berlin_.
  
  Dessa fem firmor sammanslöto sig för ett par år sedan till två grupper,
  hvaraf den ena innefattar verken i Ludwigshafen, Elberfeld och Berlin
  och den andra Höchst och Frankfurt a/M. De sammanslutna fabrikerna ha
  utbytt sina erfarenheter och på gynnsammaste sätt fördelat de olika
  fabrikationerna mellan sig, så att hvardera fabriken koncentrerat sig på
  vissa för sig lämpligaste produkter och ökat produktionen däraf,
  öfverlämnande andra att i likaledes ökad skala produceras af
  bundsförvandten. Denna arbetsfördelning, specialisering och
  produktionsökning är tydligen ägnad att i hög grad bidraga till en
  reduktion af produktionskostnaderna och framför allt af
  arbetskostnaderna. En arbetare sköter ju vanligen lika lätt en stor
  apparat, som en liten, eller stundom lika lätt 10 som 5. Detta är
  synneligen viktigt i en tid, då tendensen hos de vanligen socialistiska
  industriarbetarne oftast är: högsta möjliga lön för minsta möjliga
  arbetsmängd. Vidare ha de sammanslutna verken genom gemensamma inköp af
  råmaterialier etc. kunnat skaffa sig fördelar.
  
  Verkningarne af denna sammanslutning torde sannolikt bli ganska kännbara
  för de utom de nämnda båda stora grupperna ännu existerande små
  fabrikerna i samma bransch. Som det endast är de på aktiebolag grundade
  fabrikernas ekonomiska resultat, som offentliggöras, så kunna här dylika
  meddelas endast för ett par af småfabrikerna. De senaste årens
  utdelningar har vid dessa varit 10, 9 och 4 %. Antalet sådana
  småfabriker är för öfrigt icke stort, ty de stora ha redan konkurrerat
  ihjäl åtskilliga af dem. De återstående lefva vanligen på någon
  patenterad specialartikel, och om det lyckas dem, innan patenttiden
  utlöper, att hitta på ännu en dylik, så kunna de kanske hålla ut ännu en
  patentperiod, ja, om lyckan är god, så kunna de rent af få en riktig
  blomstringstid.
  
  De båda stora grupperna konkurrera ännu med hvarandra, men deras
  sammanslutning till en enda stor tjärfärgstrust torde endast vara en
  tidsfråga. En artikel uti Ch. Ind. 1907: 125, som framhåller
  syndikatbildningens goda sidor, torde afse att bereda jordmån för en
  sådan sammanslagning.
  
  Färgindustriens stora betydelse för Tyskland framhåller D:r Caro[10] med
  följande ord: »Värdet af den tyska färgindustriens årsproduktion
  uppskattas till öfver 160 millioner mark, men hvad som icke låter
  uppskatta sig är denna industris omgestaltande inflytande på alla grenar
  af industri och handtverk, som den tjänat eller gjort sig tjänande, på
  textil-, gruf- och maskinindustrien, och likaledes omätbar är dess
  lifgifvande inverkan på handel och samfärdsel».
  
      [Anmärkning 10: Z. f. a. Ch. 1904: 1358.]
  
  
  *Andra organiska ämnen.*
  
  Några af tjärfärgfabrikerna ha efter hand upptagit äfven andra organiska
  tillverkningar, såsom _farmaceutiska artiklar_ -- t.o.m. sådana, hvars
  tillverkning knappast kan sägas ligga inom den kemiska teknologiens
  område, såsom difteriserum o. dyl. -- _näringspreparater_, samt de på
  senare tiden af den stora allmänheten i allt större mängd konsumerade
  _fotografiska artiklarne_.
  
  I fråga om den fabriksmässiga tillverkningen af farmaceutiska artiklar
  på vetenskaplig grundval, så torde man kunna säga, att sträfvandena
  hittills i allmänhet gått i riktning att isolera och kemiskt identifiera
  de i de gamla, kända drogerna befintliga verksamma ämnena, samt sedan
  syntetiskt framställa desamma, äfvensom att pröfva deras derivater eller
  homologa föreningar, om en eller annan af dessa tilläfventyrs kunde ha
  en liknande eller kanske ännu värdefullare terapeutisk verkan.
  
  Konsumtionen af många farmaceutiska produkter är heller icke stabil,
  utan ofta, märkvärdigt nog, rent af underkastad en »modets växling».
  
  
  *Några statistiska data från Tysklands kemiska industri.*
  
  Tysklands kemiska industri i sin helhet omfattade vid början af 1906
  enligt »Berufsgenossenschaft»-statistiken[11] 8278 fabrikationer med
  188,386 arbetare, hvilka under år 1905 uppburo en lön af sammanlagdt
  197,5 millioner mark, motsvarande mark 1048,23 per man. År 1904 utgjorde
  fabrikationernas antal 8004 med 179,792 arbetare med en årslön af mark
  1019,65.
  
      [Anmärkning 11: Ch. Ind. 1906: 528.]
  
  Totalvärdet af den tyska kemiska industriens årsproduktion för 1903
  uppskattades af _Caro_[12] till 1350 millioner mark.
  
      [Anmärkning 12: Z. f. a. Ch. 1904: 1361.]
  
  Den kemiska produktionen öfvergår alltmer från privatföretag af vanligen
  mindre omfång till aktiebolag af oftast betydlig storlek.
  
  Följande tabell visar antalet bolag inom den kemiska industrien, deras
  sammanlagda aktiekapital och deras genomsnittsutdelningar under åren
  1882-1905.
  
    +----------+-------------+--------------+--------------+
    |          |             | Aktiekapital | Genomsnitts- |
    |    År    | Antal bolag |  millioner   |  utdelning   |
    |          |             |     mark     |      %       |
    +----------+-------------+--------------+--------------+
    |   1882   |        46   |       88.95  |       12.87  |
    |   1883   |        49   |       90.44  |       10.12  |
    |   1884   |        56   |      110.34  |        7.96  |
    |   1885   |        78   |        --    |        6.57  |
    |   1886   |        82   |      162.54  |        7.17  |
    |   1887   |        83   |      163.36  |        8.88  |
    |   1888   |        80   |      165.33  |        9.18  |
    |   1889   |        85   |      188.20  |       10.62  |
    |   1890   |        82   |      198.07  |       12.81  |
    |   1891   |        89   |      212.54  |       11.29  |
    |   1892   |        89   |      215.23  |       11.92  |
    |   1893   |        91   |      220.67  |       13.18  |
    |   1894   |        91   |      224.73  |       13.44  |
    |   1895   |        95   |      247.93  |       12.71  |
    |   1896   |        94   |      256.04  |       12.30  |
    |   1897   |        97   |      268.19  |       12.11  |
    |   1898   |       103   |      282.10  |       12.69  |
    |   1899   |       104   |      295.37  |       13.52  |
    |   1900   |       121   |      348.49  |       12.33  |
    |   1901   |       120   |      352.65  |       12.30  |
    |   1902   |       133   |      382.98  |       11.87  |
    |   1903   |       138   |      393.85  |       12.63  |
    |   1904   |       143   |      447.85  |       12.9   |
    |   1905   |       142   |      460.00  |       14.2   |
    +----------+-------------+--------------+--------------+
  
  De 142 bolagen 1905 hade ett inbetaldt aktiekapital af 460 millioner
  mark, 84 mill. mark obligations- och hypotekslån samt 142 mill. mark
  reservfonder, hvaraf synes, att deras finansiella position var
  synnerligen sund. För 1905 gåfvo de i utdelning tillsammans med
  obligations- och hypoteksräntor 69.5 mill. mark. Ungefär 1/3 af dessa
  bolag ge en utdelning af mer än 10 %, c:a 1/3 ger 6-10 %, 1/6 1-5 % och
  c:a 1/6 0 %. Synnerligen påfallande är det obetydliga inflytande »dåliga
  tider» utöfvat på den kemiska industriens resultat. Den mot slutet af
  1880-talet började stegringen i utdelningen hade i rätt betydlig grad
  sin grund i sammanslutningar, hvarigenom i stället för planlös
  konkurrens kom en reglering af produktionen.
  
  Följande tabell visar aktiebolagens utdelningar i medeltal under tiden
  1880-1900 inom olika industrier, och framgår däraf, att den kemiska står
  bland de främsta.
  
    Gummi-            industrien       12.31
    Porslins-             "            12.26
    Läder-                "            10.60
    Kemiska-              "            10.49
    Glas-                 "            10.31
    Bränneri-             "             8.89
    Sten- o. jordarts-    "             8.12
    Metall-               "             9.20
    Maskin-               "             8.21
    Elektriska-           "             8.38
    Pappers-              "             9.77
    Bryggeri-             "             7.97
    Kol-                  "             7.64
    Socker-               "             7.17
    Salt-                 "             7.76
    Järn-                 "             6.12
    Väf- o. spinn-        "             6.13
    Näringsmedels-        "             6.16
    Klädes-               "             5.94
    Kvarn-                "             5.88
    Trä-                  "             5.35
  
  Nedanstående tabell visar aktiebolagens genomsnittsutdelningar inom de
  olika grenarne af den kemiska industrien. Till kemisk storindusti räknas
  uti denna statistik hufvudsakligen soda, kaustikt natron, svafvelsyra,
  saltsyra, salpetersyra, natriumsulfat, klorkalk, alun, aluminiumsulfat,
  klorkalium och pottaska. Till preparat-industrien räknas
  kemisk-tekniska, farmaceutiska, fotografiska och vetenskapliga preparat.
  
    Ks.ind. = Kemiska storindustrien
    P.ind.  = Preparatindustrien
    Tf.ind. = Tjärfärgsindustrien
    Sä.ind. = Sprängämnesindustrien
    Ts.ind. = Tändsticksindustrien
    Gä.ind. = Gödslingsämnesindustrien
  
    +------+---------+---------+---------+---------+---------+---------+
    |  År  | Ks.ind. | P.ind.  | Tf.ind. | Sä.ind. | Ts.ind. | Gä.ind. |
    |      |    %    |   %     |   %     |   %     |   %     |   %     |
    +------+---------+---------+---------+---------+---------+---------+
    | 1882 |   9.89  |  11.88  |  20.53  |   9.39  |  --     |   6.44  |
    | 1883 |   9.27  |  11.05  |  14.82  |  10.04  |  --     |   5.79  |
    | 1884 |   6.8   |  13.26  |  11.05  |   8.29  |  6.19   |   4.16  |
    | 1885 |   5.86  |  12.81  |   7.05  |  10.65  |  6.01   |   3.30  |
    | 1886 |   6.03  |  13.95  |   9.94  |  16.05  |  6.17   |   3.52  |
    | 1887 |   6.87  |  16.52  |  13.25  |  14.08  |  8.31   |   5.25  |
    | 1888 |   7.85  |  13.15  |  15.44  |  15.41  |  8.88   |   8.09  |
    | 1889 |   7.44  |  11.71  |  17.5   |  13.00  |  7.45   |  10.45  |
    | 1890 |   7.77  |  15.48  |  20.75  |  18.88  |  5.25   |  10.14  |
    | 1891 |   7.57  |  12.27  |  20.92  |  13.69  |  8.90   |   9.53  |
    | 1892 |   8.04  |  13.90  |  23.19  |  15.86  |  6.06   |   9.75  |
    | 1893 |  10.52  |  13.25  |  23.86  |  17.41  |  7.61   |   8.62  |
    | 1894 |  12.33  |  11.89  |  23.13  |  17.37  |  6.06   |   7.00  |
    | 1895 |  10.91  |  10.82  |  23.59  |  18.41  |  7.30   |   4.04  |
    | 1896 |  12.51  |   9.53  |  23.59  |  14.07  |  8.00   |   2.43  |
    | 1897 |  12.24  |   8.21  |  22.09  |  15.45  |  8.73   |   2.66  |
    | 1898 |  13.41  |   9.78  |  22.26  |  14.28  |  9.58   |   3.46  |
    | 1899 |  13.83  |  13.12  |  22.46  |  13.82  |  8.77   |   7.48  |
    | 1900 |  12.68  |  12.47  |  20.44  |  11.62  |  9.94   |   6.75  |
    | 1901 |  13.17  |  13.2   |  20.84  |  11.38  |  8.94   |   6.10  |
    | 1902 |  13.02  |  13.56  |  22.03  |  10.66  |  6.68   |   7.50  |
    | 1903 |  14.04  |  12.87  |  22.62  |  11.77  |  7.10   |   7.33  |
    +------+---------+---------+---------+---------+---------+---------+
  
  År 1904 utgjorde den kemiska industriens exportvärde 9 % af
  totalexportens värde, under det att de uti denna industri sysselsatta
  arbetarnes antal utgjorde endast 1.1 % af totalindustriens
  arbetareantal. Från 1880 till 1905 ökades inom den kemiska industrien
  den exporterade _kvantiteten_ med 311.5 %, medan _värdet_ af det
  exporterade på grund af prisfall endast steg med 137.6 %. Under perioden
  1895--1900 var uppsvinget särskildt stort på grund af de gynnsamma
  verkningarne af handelstraktaterna. Ingen annan industri har utvecklats
  så hastigt. Tysklands totalindustri visade under tiden 1877--1902 en
  stegring uti antalet arbetare med 84.3 %, medan motsvarande tal för den
  kemiska var 172.6 %. Den använda maskinkraften steg inom totalindustrien
  1875--1895 med 176.4 % och inom den kemiska med 370.1 %. Värdet af den
  kemiska industriens produktion öfverträffas numera endast af textil- och
  metall-industrierna.
  
  Den bekante tyske vetenskaps- och industrimannen _Caro_ säger: »Källan
  till den utomordentliga framgången inom denna ännu i oupphörlig
  utveckling stadda industri är, att praktiken ända in i fabrikationens
  yttersta åderförgreningar är genomträngd af vetenskapen, att den har en
  oaflåtlig känning med hvad som rör sig på uppfinningsgebitet, med
  framstegen inom den teoretiska och använda kemien och med de växlande
  behofven i marknaden, att en uppdelning af arbetet blifvit strikte
  genomförd och alla krafter från den första till den sista, planmässigt
  ledda, harmoniskt samverka hvar på sin plats. Framför allt:
  karaktärsduglighet hos ledarne, affärssinne, flit, ordning och
  sparsamhet.»[13]
  
      [Anmärkning 13: Litteratur: Ch. Ind. 1902: 476, Ch. Ztg. 1907:
      208, _Grossmann._ »Die Bedeutung der chem. Technik für das
      deutsche Wirtschaftsleben». Knapp, Halle 1907 samt _Schultze_:
      »Die Entwickelung der chemischen Industrie in Deutschland seit
      dem Jahre 1875». Tausch & Grosse, Halle 1908.]
  
  
  *Utlandets reflexioner med anledning af Tysklands framgångar.*
  
  Det är helt naturligt, att det enorma tyska industriella uppsvinget
  tvingar andra nationer till eftertanke. Det duger icke att bara stå
  stilla och titta. Här nedan skall anföras några utdrag ur utländska
  uttalanden om Tysklands kemiska industri.
  
  Uti Journal of the Society of chemical Industry 1896: 495 framhöll
  _Tyrer_ huru Tyskland på världsmarknaden undantränger England och angaf
  såsom orsaker tyskarnes större organisationsförmåga, större kunskaper
  och större energi. »Tyskland slår oss isynnerhet inom den kemiska
  industrien, om hvilken lord Beaconsfield en gång skall ha yttrat, att
  densamma kan utgöra mått på ett lands utveckling... Äfven förefinnas
  brister uti vår kommersiella bildning, om denna ock, tack vare
  handelskamrarne, nu är bättre än för...» T. uppräknar, hvad som i
  Tyskland och i Amerika blifvit gjordt för undervisningen uti
  naturvetenskaperna äfven på privat väg. »På grund af arten af våra
  affärsmäns kommersiella och vetenskapliga bildning är det ofta så, att
  kapitalisten icke rätt uppfattar företeelserna, om han ock ser dem.
  Däraf komma alla dessa dimmiga företag med missräkning och modlöshet
  såsom logiskt resultat...» T. framhåller ock hurusom i Tyskland den
  tekniske fabrikstjänstemannen får stor andel af den vinst, han genom
  sitt arbete tillför sin firma. »Hvad är resultatet af vårt föråldrade
  system? Vår nation lider nederlag på alla kanter, men den har icke
  kunskaper nog för att begripa huru felaktigt vårt system är.»
  
  Ännu i början på 1890-talet behärskade England marknaden för kaustikt
  natron och klorkalk men är nu Tysklands störste afnämare för dessa
  produkter.
  
  Vid den bolagsstämma, då den en gång så betydande fabriksfirman för
  tillverkning af anilinfärger Brooke, Simpson & Spiller Ld i London år
  1901 beslöt sin upplösning, framhölls såsom hufvudorsak till firmans
  undergång, att densamma för litet beaktat den moderna forskningens värde
  och därför icke längre kunde hålla jämna steg med de tyska fabrikerna.
  
  Vid ett möte, som den engelska föreningen Soc. of Chemical Industry höll
  i Newyork 1904, berörde professor Chandler från Columbia University i
  Newyork med beklagande det ringa intresse, som från »trångbröstad
  krämarståndpunkt» kommer vetenskapen till del.[14]
  
      [Anmärkning 14: Z. f. a. Ch. 1904: 1908.]
  
  _J. Campbell Brown_[15] finner en maning uti Revue des deux mondes
  (Febr. 1898) att beakta Tysklands arbetsmetoder äfven kunna gälla sina
  landsmän. Det fortgående samarbetet mellan vetenskap och industri har
  åstadkommit de framstående resultaten inom den tyska industrien. Ett
  enda verk i Ludwigshafen sysselsätter flera kemister än hela England har
  inom samma branch. I Tyskland har man ersatt verkmästarne med
  vetenskapligt bildade personer, hvilka icke blindt endast följa gammal
  praxis, utan se allt med den klara blick, som kunskapen om naturens
  lagar förlänar. De tyska fabrikerna nöja sig icke med att utsända
  handelsresande, utan fabrikanten träder själf i förbindelse med köparne,
  lämnar med sakkunskap upplysningar, beaktar deras önskningar och
  ger dem anvisning om produkternas rätta användning. Af Europas
  tjärfärgsproduktion kommer endast 7,2 % på England, 8 % på Frankrike och
  13 % på Schweiz, resten på Tyskland. Campbell Brown påpekar vidare
  vikten af sammanslutningarne inom de olika industrigrenarne och nämner
  särskildt »_de tyska industriernas centralförening för nationelt
  arbete_», hvilken öfvervakar och befordrar de olika grenarnes intressen,
  samlar statistik, yttrar sig angående lagstiftningsfrågor,
  handelstraktater etc.
  
      [Anmärkning 15: Journal of the Soc. of Ch. Ind. 1898: 305.]
  
  Den i handels- och industrikretsar mycket lästa facktidningen
  »Commercial Intelligence» innehöll 1906 en berättelse öfver en resa, som
  dess Pariskorrespondent företagit i Tyskland i det speciella syftet »att
  lära känna dess kemiska industri, hvilken nu bildar en af de
  hufvudsakligaste källorna till landets kolossala välstånd».
  Korrespondenten säger sig ha blifvit högeligen öfverraskad af hvad han
  såg å de orter, där den kemiska industrien särskildt utvecklat sig.
  Produktionsvärdet uppskattades 1906 till 1½ milliard mark. Och ändock är
  denna industrigren knappast mer än 30 år gammal! För 30 år sedan
  behärskade England kemikaliemarknaden, men nu står Tyskland främst och
  detta oaktadt sina ringa förråd af hithörande råmaterialier. Tyskland
  producerar årligen c:a 1 million ton svafvelsyra, till stor del af
  spansk kis, och c:a ½ million ton soda. Dess totala export af kemiska
  produkter representerade 1905 ett värde af c:a 500 millioner mark. Det
  täcker c:a 5/6 af världens behof af färger. Indigoexporten för 1906
  uppgifves till c:a 30 millioner mark. Den engelske korrespondenten
  framhåller slutligen hurusom Tysklands kemiska industri har en armé af
  vetenskapligt bildade specialister och skördar nu vinsten af de stora
  härför gjorda uppoffringarne.
  
  Uti Journal of the Soc. of Ch. Ind. för 15/12 1906 lämnas en jämförelse
  mellan Englands och Tysklands kemiska industri, ref. uti Sv. Kem.
  Tidskr. 1907: 3, hvarur följande tabell med värden i millioner kronor är
  hämtad.
  
    _Import:_
                                   England:     Tyskland:
  
    Råmaterial     {1905 ..........    158           261
                   {1895 ..........    145           152
                               ---------------------------
                               ökning   13           109
                               ---------------------------
    Arbetade varor {1905 ..........    164           126
                   {1895 ..........    129           100
                               ---------------------------
                               ökning   35            26
                               ---------------------------
    _Export:_
  
    Råmaterial     {1905 ..........     36            59
                   {1895 ..........     27            33
                               ---------------------------
                               ökning    9            26
                               ---------------------------
    Arbetade varor {1905 ..........    278           428
                   {1895 ..........    245           272
                               ---------------------------
                               ökning   33           156
                               ---------------------------
  
  Uti den tyska råvaruexporten ingå äfven kalisalterna från Stassfurt.
  
  Orsakerna till Tysklands öfverlägsenhet angifvas uti nämnda engelska
  tidskrift liksom i förut anförda uttalanden vara: bättre kunskaper,
  tyskarne »put more brain into their goods», det intima samarbetet mellan
  vetenskap och teknik, billiga kanal- och järnvägsfrakter och sist men
  icke minst ett verkligt samarbete mellan regeringen och industriens
  målsmän.
  
  Under Boltzmanns bevingade ord: »_Intet är så praktiskt som teori_»,
  meddelade Ind. Norden 1906: 330 några intressanta utdrag ur
  årsberättelsen för det stora amerikanska _Westinghousebolaget_. Detsamma
  sysselsatte år 1906 icke mindre än 14,705 personer. Försäljningsvärdet
  steg från 45 millioner kronor 1901 till 90 mill. 1905. Bolagets
  president säger: »minst 45 % af ingeniörsstaben är beständigt sysselsatt
  med arbete på förbättringar, d.v.s. med arbete för framtiden... Detta
  arbete kommer snarare att ökas än minskas, ty fordringarne stegras med
  hvar dag...»
  
  Den engelska tidskriften »The Electrician» yttrar vid anförandet af
  detta uttalande med beklagande, att England ännu icke insett värdet af
  dessa isynnerhet i Amerika och Tyskland tillämpade arbetsmetoder.
  
  Flera utländska uttalanden om Tysklands industri finnas anförda uti »Das
  studium der technischen Chemie an den Universiteten und technischen
  Hochschulen» af _Fischer_.
  
  Utom af ofvanstående framgår den kemiska industriens i England
  stillastånd eller tillbakagång af en »blå bok», som engelska regeringen
  för något år sedan förelade parlamentet[16]. Från 1890 till 1902 sjönk
  Englands export af kemiska produkter till Förenta staterna från £
  2,035,000 till £ 792,500. Till någon del torde detta ha sin grund uti
  Förenta staternas egen ökade produktion och i dess tullskyddspolitik.
  Englands kemiska industri har numera sitt egentliga stöd uti kolonierna.
  
      [Anmärkning 16: Ch. Ind. 1905: 22).]
  
  Uti »Tariff Commission» 6:te bandet förekommer ett uttalande om engelska
  glasindustriens oerhörda tillbakagång, och förnämsta orsaken angifves
  vara Englands skyddslöshet mot införande af produktionsöfverskott från
  Amerika och Tyskland (dumpingmanövrer). Såsom botemedel föreslås i
  främsta rummet tullskydd.[17]
  
      [Anmärkning 17: Z. f. a. Ch. 1907: 1382).]
  
         *       *       *       *       *
             *       *       *       *
  
  
  
  
  *II. Arbetsintensitet, arbetslöner och aflöningssätt.*
  
  
  Inom de flesta industrier utgöra arbetslönerna en af de största posterna
  uti tillverkningskostnaden, och det är helt naturligt, att fabrikanten
  söker begränsa äfven denna utgiftspost. Lika naturligt är emellertid
  ock, att arbetarens sträfvan går ut på att erhålla största möjliga lön
  för sitt arbete. Något som däremot icke är naturligt, är
  arbetsintensitetens nedgång.
  
  Det finnes visserligen intet mått, hvarmed olika slag af arbete kunna
  direkt uppmätas och därför har det sina svårigheter att med siffror
  uttrycka arbetsintensiteten. Inom hvarje särskild industrigren får man
  dock ett relativt mått på arbetsmängden per arbetare, om man dividerar
  produktionsvärdet med antalet uti samma industri sysselsatta arbetare.
  
  Uti »Iron and Coal Trade Revue» för 30/12 1905 förekom ett engelskt
  uttalande om arbetsintensiteten vid svenska järnverk. »För 1904 kom per
  arbetare», heter det, »ett produktionsvärde af endast £ 324, hvilket är
  mycket lågt».
  
  Med ledning af senaste officiella statistik sammanställde _E. J.
  Ljungberg_ uti ett föredrag uti Nationalekonomiska föreningen i
  Stockholm den 31/1 1908 några järnindustriens siffror för Sverige och
  Amerikas Förenta Stater och meddelas här därur följande utdrag.
  
                                             Sverige:         Amerika:
    Tillverkning per arbetare   ............  26,1 ton.         143 ton.
    Tillverkningsvärde per arbetare ........ 3,998 kr.    13,431,60 kr.
    Årsförtjänst i medeltal per arbetare ... 1,358 kr.     1,947,60 kr.
  
  Dessa siffror äro i hög grad sorgliga för vårt land.
  
  Från Tyskland föreligger ingen motsvarande off. statistik, men vid ett
  större verk där, som sysselsätter 14,000 arbetare, uppgår tillverkningen
  per man till 73,5 ton värd kr. 8,900 och årsförtjänsten per man utgör i
  medeltal kr. 1,356,80.
  
  Vidare anföres huru tillverkningskostnaden för Lancashirejärn vid ett
  medelstort verk i Sverige sammansätter sig.
  
                                                 Kronor    % af hela
                                                 pr ton    tillverk-
                                                  järn:    ningskostn.
    Arbetslöner: _för kolning, malmbrytning,
      forsling och tillverkning_.....             82,70        55,3
    Järnvägsfrakter: _för träkol, malm,
      kalksten och färdig produkt_.....           40,10        26,8
    Räntor: _å det kapital, som fordras till
      inventarier af materialier och annat
      förlag_............                          9,60         6,4
    Kolved och stenkol........                    10,35         6,9
    Brukets omkostnader: _skatter och onera,
      aflöning till styrelse, tjänstemän och
      diverse utgifter_........                    6,87         4,6
                                              -----------    -------
                                              Kr. 149,62      100 %
  
  Häri ingår ingen ränta eller amortering å anläggningskostnaderna.
  Allmänna marknadspriset på detta järn (valsadt stångjärn) är kr. 150 per
  ton. Om här arbetarnes kraf på arbetstidens reduktion till 8 timmar
  skulle genomföras utan reduktion af deras årsinkomst och verket sålunda
  skulle underhålla 3 skiftlag arbetare per dygn i stället för nu 2, så
  komme tillverkningskostnaden att stiga till kr. 190,97, hvarigenom denna
  produktion blefve totalt omöjliggjord.
  
  L. yttrar i sammanhang med dessa spörsmål: »Arbetslönernas stegring har
  _möjliggjorts_ af en under flera år uppåtgående konjunktur och
  framgångsrik ingeniörsverksamhet; ej genom arbetareorganisationens
  verksamhet... I början af 1870-talet gällde en ton Bessemer-stålräler
  312 kr., och nuvarande pris på svenska Martin-stålräler af väsentligt
  bättre kvalitet utgör endast 120 kr. Att möjliggöra sådant med
  fördubblade arbetslöner, åstadkommes ej med muskelarbete... Arbetspriset
  måste följa priset på de färdiga produkterna och värdet på penningen --
  förmedlaren af arbetsbytet... Från vissa håll arbetas med all kraft på
  att utrota kapitalet, d.v.s. ej producera ett värde, som motsvarar, hvad
  man konsumerar, utan tanke därpå, att _intet kapital kan skapas utan
  arbete,_ likasom att _intet arbete kan skapas utan kapital_. Man kan
  visserligen som snyltgäst, jobbare eller på annat sätt tillskansa sig en
  del af frukterna från andras arbete, men icke skapa något som helst
  värde, ty därtill fordras _produktivt_ arbete. För att detta åter skall
  blifva framgångsrikt, fordras, enligt Carnegie i hans uppsats om »Den
  trebenta stolen», att hvarje företag stödjes af trenne pelare: kapital,
  arbete och administrativ förmåga. Om ett af dessa stöd, hvilket som
  helst, saknas, så faller företaget... Att genom kapital skapa arbete är
  jämförelsevis lätt, men att af kapital och arbete skapa afkomst är
  däremot en svår uppgift».
  
  För vårt land kräfves först och sist »*produktivt arbete, arbete som
  skapar värden, samt sparsamhet, som bevarar och ej förslösar dessa*...
  Vårt land är ingalunda fattigt, men vi äro i allmänhet alldeles för
  lata... Hvar och en har rätt att lefva, men af sitt eget arbete, icke af
  andras...
  
  Skrikets, hatets och oförnöjsamhetens vägar leda icke till ernående af
  en högre lefnadsstandard för vårt folk. De äro endast villovägar.
  Däremot gifves en väg, arbetets, som är bepröfvad i vårt land under
  gamla tider, och som vi sett med fördel vandras i andra länder. Låt hat
  och afundsjuka begrafvas, låt oss icke förtära det bröd, det kapital,
  som vi och våra förfäder samlat, utan låt oss alla arbeta, intensivt
  arbeta på att öka tillgångarne, så att allmänna välståndet blir större,
  öka tillgångarne genom att framkalla bättre skördar af vår jord, större
  mängd och värdefullare arbetsprodukter i våra hem och våra verkstäder,
  så blir brödet rikare och kraftigare, och låt oss fostra, utbilda och
  träna de unga, särskildt de unga kvinnorna, så att vi alla med större
  kraft till själ och kropp kunna utveckla vårt lands resurser och
  därigenom skapa större lycka och större förnöjsamhet med vårt land, än
  vi hittills lyckats».
  
  Om vi räkna Tysklands kemiska industris produktionsvärde per år till
  mark 1,500,000,000 och antalet arbetare till 200,000, så erhålles ett
  produktionsvärde af mark 7,500 per arbetare.
  
  Det gifves emellertid några fall, då man kan få ett mera direkt mått på
  arbetets kvantitet. Ett sådant fall är grufarbetet. Officiella
  undersökningar vid Preussens stenkolsgrufvor ha med siffror gifvit vid
  handen, att den presterade arbetskvantiteten minskas, under det att
  lönerna stiga.[18] Per arbetare utgjorde den uppfordrade kolmängden:
  
      1888 ............ 300 ton
      1889 ............ 289  »
      1890 ............ 275  »
      1891 ............ 267  »
      1892 ............ 253  »
      1893 ............ 261  »
      1894 ............ 265  »
      1895 ............ 268  »
      1896 ............ 279  »
      1897 ............ 279  »
      1898 ............ 277  »
      1899 ............ 276  »
      1900 ............ 271  »
      1901 ............ 248  »
      1902 ............ 244  »
  
      [Anmärkning 18: Z. f. a. Ch. 1903: 1164.]
  
  Äfven andra orsaker kunna ju i någon mån ha bidragit till den starkt
  fallande tendensen hos den kurva, som angifves af dessa siffror, men i
  hufvudsak har den utan tvifvel sin grund uti minskad arbetsintensitet.
  Man får här en liflig föreställning om, hvilken försumpning, som skulle
  komma att råda uti en socialdemokratisk stat. Icke utan skäl har en
  sådan stat blifvit liknad vid nutidens arbetsinrättningar, där det
  heter: »här får man mat, kläder och husrum antingen man arbetar mycket
  eller litet».
  
  Beträffande arbetarnes obstruktion (engelska »ca'canny») har amerikanska
  arbetsdepartementet publicerat en utredning, hvilken blifvit refererad
  uti Ind. Norden 1907: 309.
  
  I brist på en sammanställning öfver genomsnittslönerna vid Preussens
  samtliga stenkolsgrufvor, må här en sådan anföras för distriktet
  Dortmund med ett arbetareantal år 1901 af 236,769.[19] Årslönen utgjorde
  per arbetare:
  
    1888 ............... mark     863:--
    1890 ...............  »     1,067:--
    1895 ...............  »       968:--
    1899 ...............  »     1,255:--
    1900 ...............  »     1,332:--
    1901 ...............  »     1,224:--
  
      [Anmärkning 19: Z. f. a. Ch. 1902: 1101.]
  
  Vid Preussens samtliga grufvor (icke endast kolgrufvorna), med ett
  arbetareantal år 1901 af 482,566, utgjorde årslönen per man:
  
    1895 ............... mark     848:--
    1896 ...............  »       900:--
    1897 ...............  »       964:--
    1898 ...............  »     1,010:--
    1899 ...............  »     1,070:--
    1900 ...............  »     1,138:--
    1901 ...............  »     1,076:--
  
  Uti en årsberättelse öfver brunkolstjärindustrien 1906 klagas öfver den
  aftagande arbetsintensiteten.[20] Äfven på andra områden af den kemiska
  industrien, såsom sodabranchen, klagas öfver de allt mera uppträdande
  arbetaresvårigheterna.[21]
  
      [Anmärkning 20: Ch. Ztg 1907: 408.]
  
      [Anmärkning 21: Ch. Ind. 1905: 51.]
  
  Belgiens förr så betydande glasindustri har blifvit totalt
  tillintetgjord genom kortsynta och ansvarslösa socialistledares
  agitation.[22]
  
      [Anmärkning 22: Ind. Norden 1907: 280.]
  
  Kroppsarbetarens sysselsättning uti de kemiska fabrikerna är till stor
  del af föga ansträngande art och tröttar hvarken muskler eller hjärna så
  synnerligen mycket, äfven om diverse gaser och hög temperatur stundom
  kunna vålla något obehag. Vid Rhen och antagligen äfven på många andra
  ställen i Tyskland finner man därför ofta, att de kemiska
  fabriksarbetarne ha hvar sitt lilla landtbruk, som skötes på lediga
  stunder och hvilket för öfrigt lämnar en sund sysselsättning äfven åt
  hustru och barn.
  
  Stegringen af arbetslönerna inom Tysklands kemiska industri framgår af
  nedanstående siffror.[23] Årslönen per man utgjorde:
  
    1893 ............... mark    879:--
    1894 ...............  »      885:--
    1895 ...............  »      894:--
    1896 ...............  »      906:--
    1897 ...............  »      922:--
    1898 ...............  »      948:--
    1899 ...............  »      966:--
    1900 ...............  »    1,003:--
    1901 ...............  »    1,011:--
    1902 ...............  »    1,010:--
    1903 ...............  »    1,020:--
    1904 ...............  »    1,029:--
    1905 ...............  »    1,048:--
  
      [Anmärkning 23: Ch. Ind. 1900: 420, 1901: 540, 1903: 492 och
      1906: 528.]
  
  Aflönas arbetaren efter den tid, han arbetar, _daglön, timpänning,_ så
  har han intet materiellt intresse af att öka arbetsintensiteten. Aflönas
  han däremot efter vanligt _ackord_ och lönen _per styck_ är fullt
  korrekt beräknad, så har han åter det allra största intresse af att per
  tidsenhet utföra det mesta möjliga arbete. Att fullt korrekt bestämma
  ackordet, stycklönen, har emellertid sina stora svårigheter. Om lönen
  per styck sättes för hög, så att arbetsgifvaren sedermera ser sig
  nödsakad att sänka den, så väcker detta misstro och missnöje hos
  arbetaren; sättes den åter så låg, att arbetaren med yttersta flit icke
  når upp ens till normal dagsförtjänst, så kan denne gifvetvis icke vara
  tillfreds därmed. För att i möjligaste mån undvika dessa olägenheter har
  man på sina ställen, isynnerhet i Amerika, infört s.k. _premieackord_.
  Den princip, som ligger till grund för detta aflöningssystem, framgår af
  följande exempel. Antag att en arbetare har 3 dollars per dag à
  10 arbetstimmar och producerar under denna tid 1 styck. Öfvertar han nu
  detta arbete på premieackord, så utgår timpänningen oafkortad med
  0,30 dollars för hvarje timme, som åtgått för arbetsstycket, men
  arbetaren erhåller dessutom en premie af 0,10 doll. för hvarje sparad
  timme. Denna metod, den Halseyska, förtydligas genom följande tabell:
  
    +--------+-------------------------------------+-------------+
    |        |      Arbetarens förtjänst:          |             |
    |        |                                     | Arbets-     |
    | Använd | Summan af  |  Premien   |           | gifvarens   |
    |  tid:  | timlönerna | uppgår per | Per timme |  utgift     |
    |        | uppgår per | styck till |           | per styck:  |
    | timmar | styck till |            |           |             |
    |        |  dollars   |  dollars   |  dollars  |     dollars |
    +--------+------------+------------+-----------+-------------+
    |    10  |    3.--    |    0.--    |   0.30    |    3.--     |
    |     9  |    2.70    |    0.10    |   0.311   |    2.80     |
    |     8  |    2.40    |    0.20    |   0.325   |    2.60     |
    |     7  |    2.10    |    0.30    |   0.343   |    2.40     |
    |     6  |    1.80    |    0.40    |   0.366   |    2.20     |
    |     5  |    1.50    |    0.50    |   0.40    |    2.--     |
    |     4  |    1.20    |    0.60    |   0.45    |    1.80     |
    +--------+------------+------------+-----------+-------------+
  
  Det är tydligt, att bestämmandet af »grundtiden», d.v.s. den längsta
  tid, som kan få åtgå, för utförandet af 1 arbetsstyck, äfven här är af
  största vikt.
  
  Det Rowanska systemet minskar risken af ett fel härutinnan. Detsamma
  skiljer sig från det förra däri, att premiesatsen varierar i proportion
  till sparade timmar. Om i det anförda exemplet arbetaren utför arbetet
  på 9 timmar, så erhåller han, likasom här ofvan, betalning för 9 timmar
  med 2.70 dollars samt därtill 10 % af denna summa, alltså tillhopa
  2.97 dollars. Utför han arbetet på 8 timmar, så erhåller han 2.40 + 20 %
  = 2.88 dollars etc. Behöfver han 9 timmar för arbetet, så blir hans
  förtjänst per timme 0.33 dollars; kan han göra arbetet på 8 timmar, så
  blir förtjänsten per timme 0,36 dollars etc.
  
         *       *       *       *       *
  
  Det är svårt att förstå, huru den svenske kroppsarbetaren med sin i
  allmänhet stora intelligens under en så lång tid kunnat låta förblinda
  och behärska sig af den folksjukdom, som benämnes socialism. Han tror
  tydligen blindt på sina ledares ofelbarhet, utan att själf tänka.
  I Tyskland och äfven i andra länder har denna sjukdom visat tydliga
  tecken till återgång. Det fordras sannerligen icke mycket skarpsinne för
  att finna, att »den socialdemokratiska framtidsstaten» är ett oting, en
  omöjlighet. Uti densamma skulle ju den enligt erfarenheten mäktigaste
  driffjädern till allt framåtskridande, _det egna intresset_,
  undertryckas och ersättas med intresset för det allmänna. Endast dåren
  kan tro på möjligheten att så omskapa människonaturen!
  
  Vissa tecken tyda emellertid på, att de djupare och själfständigt
  tänkande af vårt lands kroppsarbetare börja se botten i socialiststatens
  beprisade köttgrytor och inse, att det icke är skrik, hat, afund,
  missnöje, luftslott och tomt prat, utan ett intensivt och gediget
  arbete, som skapar välstånd.
  
  Så snart kroppsarbetaren icke längre vill låta sig nöja med den ensidiga
  andliga spis, som socialistpressen tillhandahåller honom, utan söker
  vidga sin syn på tingen, så skall han ock inom kort lära känna och
  uppskatta äfven andra slag af arbete än kroppsarbetet, förstå, att
  ett samband måste existera mellan arbetslönerna och näringarnes
  förmåga att bära dessa samt att denna bärförmåga är beroende af
  konkurrensförhållandena på världsmarknaden. Konjunkturerna och de
  ekonomiska lagarne kunna icke regleras med socialistfraser; ja, icke
  ens, om ett stort land öfverginge från det tomma socialistpratet till
  handling och antoge ett styrelsesätt enligt socialdemokratiska
  principer, skulle nämnda lagar rubbas. Om det lilla svenska folket
  kastade sig in i ett dylikt experiment, så vore sådant liktydigt med
  själfmord. Det skulle i samma ögonblick uppslukas af stormakterna och
  intvingas i en mer eller mindre tryckande tvångströja.
  
         *       *       *       *       *
             *       *       *       *
  
  
  
  
  *III. Sveriges kemiska industri.*
  
  
  *Statistik.*
  
  Uti den officiella statistiken uppdelas Sveriges _hela_ industri uti
  12 grupper. Nedanstående tabell innefattar dessa grupper med respektiva
  siffror från år 1905.
  
    +------------------------------+----------------+-----------------+
    |                              | Tillverknings- |                 |
    |                              |     värde      |    Arbetare     |
    |                              +-------+--------+--------+--------+
    |                              |   i   | i % af |        |        |
    |                              | mill. | total- | antal  |   %    |
    |                              |  kr.  |beloppet|        |        |
    +--+---------------------------+-------+--------+--------+--------+
    | 1|Närings- o. njutningsämnen | 387.7 |  32.15 |  33348 |  11.87 |
    | 2|Spånadsämnen               | 164.9 |  13.67 |  40702 |  14.48 |
    | 3|Varor af hudar,            |       |        |        |        |
    |  |      skinn o. hår         |  44.6 |   3.70 |   8543 |   3.04 |
    | 4|Oljor, tjära, gummi m.m.   |  27.2 |   2.26 |   3486 |   1.24 |
    | 5|Trävaror                   | 231.2 |  19.17 |  66624 |  23.71 |
    | 6|Papper och pappersarbeten  |  45.7 |   3.79 |  10777 |   3.84 |
    | 7|Varor af div. växtämnen    |   2.3 |   0.19 |    646 |   0.23 |
    | 8|Varor af sten, lera,       |       |        |        |        |
    |  |      kol o. torf          |  80.0 |   6.63 |  47470 |  16.89 |
    | 9|Kemiska preparat           |  26.2 |   2.17 |   3485 |   1.24 |
    |10|Metallarbeten              |  85.8 |   7.11 |  25560 |   9.10 |
    |11|Fartyg, vagnar,            |       |        |        |        |
    |  |      maskiner m.m.        |  82.2 |   6.82 |  30736 |  10.94 |
    |12|Arbeten af grafisk         |       |        |        |        |
    |  |      industri m.m.        |  28.2 |   2.34 |   9618 |   3.42 |
    |  |                           +-------+--------+--------+--------+
    |  |                     Summa | 206.0 | 100.00 | 280995 | 100.00 |
    +--+---------------------------+-------+--------+--------+--------+
  
  Uti följande tabeller äro uppgifterna om tillverkningen hämtade ur
  officiella statistiken _D: Fabriker och Handtverk 1905_ samt importen
  och exporten ur _Sveriges utförsel och införsel år 1906_ af Kungl.
  Statistiska Centralbyrån, Stockholm 1907. Som det icke är endast under
  _grupp 9, kemiska preparat,_ man finner kemiska eller dem närstående
  produkter, så omfatta dessa tabeller äfven några af de andra grupperna
  eller utdrag ur desamma. Grupperna 9 och 4 upptagas i sin helhet, de
  öfriga i utdrag. En del tomrum uti kolumnerna för export och import bero
  på, att dessa varor icke äro specificerade uti statistiken, utan
  upptagna under någon klumprubrik.
  
         *       *       *       *       *
             *       *       *       *
  
    fab. = fabriker
    arb. = arbetare
    kvan. = kvantum in ton
    värde = värde i tusental kr.
  
    ö/kg = öre pr. kg.
    ö/100 = öre pr. 100 kg.
    kr/kg = kr. pr. kg.
    kr/100 = kr. pr. 100 kg.
  
      [Anmärkning: Där icke annorlunda angifves.]
  
    +-------------------------------+----------------------------+
    |                               |   Tillverkning år 1905:    |
    |                               +------------+---------------+
    |                               |   antal    |tillverknings- |
    |                               +-----+------+-------+-------+
    |                               | fab.| arb. | kvan. | värde |
    +-------------------------------+-----+------+-------+-------+
    |Grupp 9. Kemiska preparat.     |     |      |       |       |
    |                               |     |      |       |       |
    |a) Oorgan. syror,              |     |      |       |       |
    |       baser och salter.       |     |      |       |       |
    |                               |     |      |       |       |
    |   Svafvelsyra (100 procentig) |  9  |   68 | 52584 |  2121 |
    |   Salpetersyra                |  3  |   -- |   309 |   126 |
    |   Ammoniak, kaustik           |}    |     {|   113 |    28 |
    |      »      svafvelsyrad      |} 9  |   --{|  1390 |   261 |
    |   Klorsyradt kali             |} 2  |  191 |  2363 |  1151 |
    |        »     natron           |}    |      |       |       |
    |   Kristallsoda                | 10  |   23 | 11047 |   509 |
    |   Svafvelsyrad lerjord        |}    |      |       |      {|
    |   Alun                        |} 2  |   -- |  3726 |   207{|
    |   Vattenglas                  |  3  |   -- |    -- |    23 |
    |                               +-----+------+-------+-------+
    |                      a) summa | 38  |  282 |    -- |  4426 |
    +                               +-----+------+-------+-------+
    |b) Gödningsämnen.              |     |      |       |       |
    |                               |     |      |       |       |
    |   Benmjöl                     | 26  |   51 |  5550 |   515 |
    |   Fiskguano                   |  5  |   73 |  1621 |   132 |
    |   Pudrett                     |  7  |  181 | 25686 |   167 |
    |   Superfosfat                 |  6  |  811 |133374 |  7356 |
    |   Tomasfosfat                 |  1  |   14 |  9662 |   290 |
    |   Kalk m.m.                   |}    |      |       |       |
    |   Fältspat                    |}24  |   93 |    -- |   525 |
    |                               +-----+------+-------+-------+
    |                      b) summa | 69  | 1225 |    -- |  8925 |
    +                               +-----+------+-------+-------+
    |c) Explosiva varor.            |     |      |       |       |
    |                               |     |      |       |       |
    |   Ammunition                  |  9  |  535 |    -- |  2023 |
    |   Svartkrut                   |}    |     {|   236 |   197 |
    |   Röksvagt krut               |} 5  |  233{|   269 |  1305 |
    |   Bomullskrut                 |} 6  |  341{|   212 |   496 |
    |   Nitroglycerinsprängämnen    |}    |     {|  1139 |  1785 |
    |   Stubintråd och tändrör      |  2  |   15 |    -- |    83 |
    |                               +-----+------+-------+-------+
    |                      c) summa | 22  | 1124 |    -- |  5589 |
    +-------------------------------+-----+------+-------+-------+
  
      +----------------------------------+--------------------+
      |            IMPORT:               |       EXPORT:      |
      +-------------+--------------------+--------------------+
      |             |       ton          |       ton          |
      |  tullsats   +------+------+------+------+------+------|
      |    1906     | 1904 | 1905 | 1906 | 1904 | 1905 | 1906 |
      +-------------+------+------+------+------+------+------+
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      | 0,5 ö/kg    | 2001 | 3424 | 2535 |    2 |  --  |  --  |
      | 2 ö/kg      |  197 |  239 |  339 |  --  |  --  |  --  |
      | 5 ö/kg      |  115 |   70 |   46 |  --  |  --  |  --  |
      |   fri       |  254 |  189 |  338 |  219 |  445 |   30 |
      |   fria     {|  214 |  139 |  173 | 1266 | 1499 |  857 |
      |            {|    2 |    3 |    3 |  439 |  403 |  463 |
      |   fri       |  --  |  --  |  --  |  --  |  --  |  --  |
      | 1,00 kr/100 | 1245 | 1127 | 1730 |  126 |  201 |  --  |
      | 1,25 kr/100 |   87 |  106 |  140 |    9 |   12 |   11 |
      | 1 ö/kg      |  358 |  384 |  528 |   10 |    2 |  --  |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      +             |      |      |      |      |      |      +
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |   fritt     | 9107 | 9928 |12468 |   29 |   14 |   31 |
      |   fritt     |  --  |  --  |  --  |  --  |  --  |  --  |
      |     --      |  --  |  --  |  --  |  --  |  --  |  --  |
      | 25 ö/100    |11060 | 5111 | 2202 |    2 |   50 | 4553 |
      |   fritt     |27033 |27920 |30811 |   78 |  --  |   51 |
      |            {| 1339 | 1610 | 1058 | 5642 |13370 | 8986 |
      |   fria     {|  --  |  --  |  --  |22220 |19962 |23085 |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      +             |      |      |      |      |      |      +
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      | 35 ö/kg     |   87 |   93 |  121 |  --  |  --  |  --  |
      | 12 ö/kg     |   12 |    9 |    9 |  --  |  --  |   10 |
      | 50 ö/kg     |    1 |    1 |    6 |   11 |    6 |   11 |
      | 30 ö/kg     |  --  |  --  |  --  |    4 |   25 |   40 |
      | 20 ö/kg     |    1 |  --  |   74 |   11 |   21 |    6 |
      | 15 ö/kg     |   29 |   32 |   33 |  --  |  --  |  --  |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      +-------------+------+------+------+------+------+------+
  
  
    +-------------------------------+----------------------------+
    |                               |   Tillverkning år 1905:    |
    |                               +------------+---------------+
    |                               |   antal    |tillverknings- |
    |                               +-----+------+-------+-------+
    |                               | fab.| arb. | kvan. | värde |
    +-------------------------------+-----+------+-------+-------+
    |d) Färger o. div.              |     |      |       |       |
    |       tekn. preparat.         |     |      |       |       |
    |                               |     |      |       |       |
    |   Bresilja                    |   1 |   5  |    -- |    16 |
    |   Benkol och bensvart         |}    |     {|    49 |    11 |
    |   Blanksmörja                 |}    |     {|   230 |   140 |
    |   Rödfärg                     |} 46 | 111 {|  1239 |   132 |
    |   Oljefärg, tryckfärg m.m.    |}    |     {|    -- |   961 |
    |   Kalciumkarbid               |   2 | 152  |  6500 |  1164 |
    |   Kimrök                      |   2 |  33  |   643 |    77 |
    |   Aseptin, stomatol m.m.      |}    |     {|    -- |   308 |
    |   Bläck                       |}    |     {|    -- |   255 |
    |   Eter och eterarter          |}108 | 553 {|   121 |   147 |
    |   Kolsyra, flytande           |}    |     {|   651 |   187 |
    |   Diverse                     |}    |     {|    -- |  3455 |
    |                               +-----+------+-------+-------+
    |                     d) summa  | 159 | 854  |    -- |  6853 |
    |                               +-----+------+-------+-------+
    |        Grupp 9:   totalsumma  | 288 | 485  |    -- | 26153 |
    +                               +-----+------+-------+-------+
    |Grupp 4, oljor, tjära,         |     |      |       |       |
    |    gummi m.m.                 |     |      |       |       |
    |                               |     |      |       |       |
    |a) Talg, oljor, tjära,         |     |      |       |       |
    |       hartser m.m.            |     |      |       |       |
    |                               |     |      |       |       |
    |   Collanolja                  |   1 |   4  |     4 |     7 |
    |   Dextrin                     |   3 |  --  |    -- |    89 |
    |   Fernissa                    |  17 | 141  |    -- |   892 |
    |   Fiskolja                    |   2 |  --  |    -- |     5 |
    |   Flott                       |   9 |   8  |    -- |   498 |
    |   Glycerin                    |   3 |  --  |    -- |   114 |
    |                               |     |      |       |       |
    |   Harts                       |   2 |   2  |    -- |    19 |
    |   Karbolsyra,                 |     |      |       |       |
    |       kreosotolja m.m.        |   2 |  --  |    -- |    24 |
    |   Lim och gelatin             |  13 | 207  |   860 |   829 |
    |   Olein                       |   2 |  --  |    -- |   220 |
    |   Oleomargarin                |     |      |       |       |
    |       (se äfven grupp 1)      |   3 |   13 |   429 |   278 |
    |   Lin-, rof- och rapsolja     |}    |     {|  6830 |  2629 |
    |   Oljor af andra slag         |}    |     {|   --  |     9 |
    |   Oljekakor, linfrömjöl m.m.  |} 20 |  171{| 18848 |  2328 |
    |   Mineraloljor m.m.           |}    |     {|   --  |   332 |
    |   Talg, raff.                 |   7 |  --  |   --  |   415 |
    |   Tran                        | --  |  --  |   --  |   --  |
    +-------------------------------+-----+------+-------+-------+
  
      +----------------------------------+--------------------+
      |            IMPORT:               |       EXPORT:      |
      +-------------+--------------------+--------------------+
      |             |       ton[*]       |       ton[*]       |
      |  tullsats   +------+------+------+------+------+------|
      |    1906     | 1904 | 1905 | 1906 | 1904 | 1905 | 1906 |
      +-------------+------+------+------+------+------+------+
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |   fri       |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      | 2 ö/kg      |  223 |  215 |  319 |   15 |  123 |  206 |
      | 20 ö/kg     |  169 |  173 |  177 |    2 |    4 |    2 |
      |   fri       |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      | 15 ö/kg     |  223 |  212 |  256 |   23 |   24 |   32 |
      | 15 %        |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      | 5 ö/kg      |   65 |   75 |   78 |  206 |  234 |  274 |
      |     --      |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      | 8 ö/kg      |   10 |   10 |   13 |   95 |   88 |  115 |
      | 2,50 kr/kg  |    8 |    7 |    7 |   -- |   -- |   -- |
      | 15 %        |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      |     --      |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      +             |      |      |      |      |      |      +
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |     --      |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      | 20 ö/kg     |   14 |    8 |   13 |   -- |   -- |    1 |
      | 30-120 ö/kg |  316 |  301 |  373 |   35 |   33 |   27 |
      |     --      |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      | 20 ö/kg     | 1841 | 1941 | 2770 |    3 |   10 |   43 |
      | 5 %         | (380 |  318 |  311)| ( 25 |   11 |   75)|
      |             | (  tusen kronor   )| (  tusen kronor   )|
      |   fritt     | 6097 | 5190 | 5947 |   44 |   37 |   75 |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |   fria      | 5158 | 4478 | 5577 |   25 |    4 |    3 |
      | 20-170 ö/kg |  184 |  218 |  190 |  177 |   31 |   29 |
      |   fritt     |  994 | 1045 | 1029 |    3 |    3 |  143 |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      | 20 ö/kg     |  284 |  255 |  513 |   -- |   12 |   -- |
      | 7 ö/kg      |  748 |  470 |  202 |    1 |    9 |   24 |
      |   fria      |13404 |14797 |15058 |  164 |  130 |  186 |
      |   fria      |114838|119397|145217| 1833 | 1491 | 1171 |
      |   fria      |96568 |104813|107143|  497 |  384 | 1637 |
      |   fri       | 6098 | 4889 | 7737 |  312 |  483 |  749 |
      |   fri       | 1317 | 1412 | 1399 |   29 |   31 |   52 |
      +-------------+------+------+------+------+------+------+
  
  
    +-------------------------------+----------------------------+
    |                               |   Tillverkning år 1905:    |
    |                               +------------+---------------+
    |                               |   antal    |tillverknings- |
    |                               +-----+------+-------+-------+
    |                               | fab.| arb. | kvan. | värde |
    +-------------------------------+-----+------+-------+-------+
    |Trädestillationsprodukter      |  16 |  155 |   --  |   --  |
    |     Beck och Beckolja         | --  |  --  |   --  |     1 |
    |     Tjära och tjärolja        | --  |  --  |   --  |   223 |
    |     Träolja                   | --  |  --  |   --  |     6 |
    |     Träsprit                  | --  |  --  |   --  |   177 |
    |     Terpenlinolja             | --  |  --  |   --  |   117 |
    |   Vagn- och maskinsmörja      |   9 |   31 |   --  |   189 |
    |   Valsmassa                   |   4 |  --  |    12 |    24 |
    |   Vaselin                     |   4 |  --  |   --  |    57 |
    |                               +-----+------+-------+-------+
    |                     a) summa  | 117 |  732 |   --  |  9482 |
    +                               +-----+------+-------+-------+
    |b) Fabrikat af oljor,          |     |      |       |       |
    |       harts etc.              |     |      |       |       |
    |                               |     |      |       |       |
    |   Gummigaloscher              |}    |     {|   --  |  6417 |
    |   Andra gummivaror            |}  7 | 1404{|   --  |  1260 |
    |   Kautschukstämplar           |   4 |   10 |   --  |    82 |
    |   Kompositionslinne           |   5 |   26 |   --  |   122 |
    |   Lack                        |   5 |    9 |    73 |    77 |
    |   Ljus                        |   4 |  347 |  2357 |  2457 |
    |   Parfym                      |  22 |   59 |   --  |   784 |
    |   Såpa                        |}    |     {| 15657 |  3787 |
    |   Tvål                        |} 52 |  672{|  3956 |  2468 |
    |   Vaxtändstickor              |   1 |  227 |   285 |   270 |
    |                               +-----+------+-------+-------+
    |                     b) summa  | 100 | 2754 |   --  | 17724 |
    |                               +-----+------+-------+-------+
    |          Grupp 4: Totalsumma  | 217 | 3486 |   --  | 27206 |
    +-------------------------------+-----+------+-------+-------+
  
      +----------------------------------+--------------------+
      |            IMPORT:               |       EXPORT:      |
      +-------------+--------------------+--------------------+
      |             |       ton          |       ton          |
      |  tullsats   +------+------+------+------+------+------|
      |    1906     | 1904 | 1905 | 1906 | 1904 | 1905 | 1906 |
      +-------------+------+------+------+------+------+------+
      |     --      |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      |   fria      | 3464 | 3947 | 4805 |    7 |   10 |  192 |
      |   fria      | 1083 | 1130 | 1089 | 4180 | 5764 | 7970 |
      |     --      |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      | 30 ö/kg     |    1 |   -- |   -- |  190 |  204 |  237 |
      |  7 ö/kg     |  463 |  403 |  480 |   70 |   44 |   79 |
      |  2 ö/kg     |  650 |  610 |  676 |    7 |   20 |   32 |
      | 20 ö/kg     |   13 |   15 |   15 |    2 |    2 |    4 |
      |  2 ö/kg     |  172 |  168 |  130 |   -- |   -- |   -- |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      +             |      |      |      |      |      |      +
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      | 1,25 kr/kg  |} 512 |  491 |  534 |  457 |  787 |  556 |
      |     --      |}  -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      |     --      |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      |     --      |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      | 50 ö/kg     |    9 |    8 |   10 |   -- |   -- |   -- |
      | 12 ö/kg     |   75 |   51 |   37 |   13 |    9 |    5 |
      | 3,00 kr/kg  |   14 |   12 |   13 |    1 |    5 |    6 |
      | 5 ö/kg      |    9 |   11 |    8 |    8 |    6 |    6 |
      | 10-100 ö/kg |  211 |  214 |  214 |   17 |   30 |   21 |
      |     --      |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      +             |      |      |      |      |      |      +
      |             |      |      |      |      |      |      |
      +-------------+------+------+------+------+------+------+
  
  
    +-------------------------------+----------------------------+
    |                               |   Tillverkning år 1905:    |
    |                               +------------+---------------+
    |                               |   antal    |tillverknings- |
    |                               +-----+------+-------+-------+
    |                               | fab.| arb. | kvan.*| värde |
    +-------------------------------+-----+------+-------+-------+
    |Grupp 1, utdrag:               |     |      |       |       |
    |                               |     |      |       |       |
    |   Råsocker                    |}    |     {| 84038 | 33510 |
    |   Sirap och melass            |} 18 | 5571{| 11911 |   603 |
    |   Raffineradt socker          |  10 | 2706 | 97809 | 55132 |
    |   Stärkelse                   |  95 |  488 |  9517 |  2255 |
    |   Stärkelsesocker             |   6 |   50 |  1179 |   434 |
    |   Mjölksocker                 |   1 |    4 |     3 |     3 |
    |   Sprit       }              {| 128 |  822 | 37096 | 30041 |
    |   Renad sprit }              {|     |      |       |       |
    |       kvantum i m³ 50 %      {|  19 |  194 | 40299 | 34746 |
    |   Jäst                        |  13 |  189 |  5171 |  2572 |
    |   Maltextrakt                 |   2 |    3 |   --  |    19 |
    |   Ättika, 10-procentig        |  11 |   85 |  3183 |   518 |
    |   Prepareradt salt            |  -- |   -- |    -- |    39 |
    |   Margarin (se äfven grupp 4) |   7 |  397 | 12672 | 13273 |
    |   Palmsmör                    |   3 |   14 |    83 |    70 |
    +                               |     |      |       |       +
    |Grupp 5, utdrag:               |     |      |       |       |
    |                               |     |      |       |       |
    |                        {torr  |}    |     {|256053 | 33723 |
    |   Trämassa:  {kemisk   {våt   |}    |     {|122933 |  7730 |
    |              {mekanisk {torr  |}138 | 8897{| 63404 |  4055 |
    |                        {våt   |}    |     {|244188 |  7251 |
    |   Tändstickor                 |  20 | 5678 | 23856 | 10048 |
    +                               |     |      |       |       +
    |Grupp 6, utdrag:               |     |      |       |       |
    |                               |     |      |       |       |
    |   Papper och papp             |  68 | 7997 |190205 | 37820 |
    |                               |     |      |       |       |
    +                               |     |      |       |       +
    |Grupp 8, utdrag:               |     |      |       |       |
    |                               |     |      |       |       |
    |   Glas                        |  54 | 5047 |  --   |  9017 |
    |   Cement                      |   7 | 1298 |162611 |  4874 |
    |   Gips                        |  12 |   14 |       |   221 |
    |   Kromjärn                    |   1 |    8 |    20 |    30 |
    |   Gas, kvantum i tusental m³  |     |      | 58033 |  6748 |
    |   Stenkolstjära               |  28 | 1517 | 10627 |   245 |
    |   Koks, kvantum i m³;         |  31 |   84 |285768 |  2262 |
    |       1 m³ = c:a 0,4 ton      |     |      |       |       |
    |   Träkol,  »    i m³;         | 367 | 6043 |2715859| 11918 |
    |       1 m³ = c:a 0,14 »       |     |      |       |       |
    +-------------------------------+-----+------+-------+-------+
  
      +----------------------------------+--------------------+
      |             IMPORT:              |       EXPORT:      |
      +-------------+--------------------+--------------------+
      |             |       ton[*]       |       ton[*]       |
      |  tullsats   +------+------+------+------+------+------|
      |    1906     | 1904 | 1905 | 1906 | 1904 | 1905 | 1906 |
      +-------------+------+------+------+------+------+------+
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |   div.      | 4988 |22172 | 4411 |   -- |    5 |   -- |
      |     --      |15417 |15862 |15919 |  408 |  242 |   17 |
      | 33 ö/kg     |  249 | 1315 |  421 |   12 |    9 |   31 |
      | 20 ö/kg     |  257 |  293 |  337 |   -- |   -- |   -- |
      | 23,5 ö/kg   |} 108 |   94 |   84 |{  -- |   12 |    5 |
      | 23,5 ö/kg   |}     |      |      |{  -- |   -- |   -- |
      |}1,00-1,85   |}     |      |      |      |      |      |
      |}  kr/liter  |}2015 | 2298 | 2471 |  384 |  132 |  280 |
      |}            |}     |      |      |      |      |      |
      | 20 ö/kg     |   24 |   20 |   24 |    7 |   10 |   36 |
      |     --      |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      | 10-100 ö/kg |   41 |   41 |   43 |   30 |    3 |   77 |
      |     --      |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      | 20 ö/kg     |    4 |    7 |    6 |  471 |  456 |  659 |
      |     --      |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      +             |      |      |      |      |      |      +
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |   fri       | 2323 | 2249 | 2445 |232275|239614|253787|
      |   fri       |  764 |  658 |  262 |20415 |22980 |23678 |
      |   fri       |   30 |   -- |   65 |58442 |48375 |53950 |
      |   fri       |   21 |   77 |  803 |81392 |72507 |83396 |
      | 5 ö/kg      |   13 |    5 |    3 |16951 |18658 |20033 |
      +             |      |      |      |      |      |      +
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |{10 ö/kg    }| 4044 | 3995 | 4775 |102497|121467|137517|
      |{papp 1-5 ö }|      |      |      |      |      |      |
      +             |      |      |      |      |      |      +
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |   div.      | 2110 | 2352 | 3071 |13742 |12789 |11937 |
      | 60 ö/100    |10526 |10999 |13136 |27509 |38504 |45960 |
      | 40 ö/100    | 8868 |11270 |13496 |  162 |  155 |   -- |
      |   fritt     |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      |     --      |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |   -- |
      |   fri       | 2954 | 3000 | 3740 | 1454 |  825 | 1431 |
      |   fri       |283475|283630|343215|   38 |   -- |   -- |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      |   fritt     |92250 |93488 |96503 |10898 |12042 |13694 |
      |             |      |      |      |      |      |      |
      +-------------+------+------+------+------+------+------+
  
  I följande tabell angifves efter _Sveriges utförsel och införsel år
  1906_ af Kgl. Stat. centralbyrån, Stockholm 1907 importen och exporten
  af sådana *kemiska produkter som icke tillverkas inom landet* äfvensom
  af några *metaller* och en del *råämnen* af större eller mindre intresse
  för kemisk industri.
  
   +--------------+---------------------------------+-----------------------+
   |              |            IMPORT:              |        EXPORT:        |
   |              +---------+-----------------------+-----------------------+
   |              |tullsats |        ton[*]         |        ton[*]         |
   |              |         +-------+-------+-------+-------+-------+-------+
   |              |  1906   |  1904 |  1905 |  1906 |  1904 |  1905 |  1906 |
   +--------------+---------+-------+-------+-------+-------+-------+-------+
   |Kemiska produkter       |       |       |       |       |       |       |
   |              |         |       |       |       |       |       |       |
   | Ammoniaksalter:        |       |       |       |       |       |       |
   |  Salmiak     |   fri   |   208 |   170 |   184 |     2 |     1 |    -- |
   |  Kolsyrad ammoniak     |       |       |       |       |       |       |
   |              | 7 ö/100 |   154 |   142 |   172 |    -- |    -- |    -- |
   |  Salpetersyrad  »      |       |       |       |       |       |       |
   |              | 10 ö/100|    41 |    26 |    43 |   100 |    -- |    -- |
   | Arseniksyrlighet       |       |       |       |       |       |       |
   |              |   fri   |    17 |    16 |    20 |    -- |    -- |    -- |
   | Blodlutssalt |         |       |       |       |       |       |       |
   |              |   fritt |    15 |    17 |    21 |    -- |    -- |    -- |
   | Blyglete     |    »    |   250 |   230 |   212 |    11 |    20 |     6 |
   | Blysocker    |    »    |    68 |    65 |    74 |    -- |    -- |    -- |
   | Borsyra      |   fri   |    77 |    82 |    79 |    -- |    -- |    -- |
   | Brom o. salter däraf   |       |       |       |       |       |       |
   |              |   fria  |    10 |    19 |    10 |    -- |    -- |    -- |
   | Celluloid    |oarb. fri|    40 |    45 |    58 |    -- |     3 |     6 |
   | Cyankalium   |   fritt |     3 |     3 |     4 |    -- |    -- |    -- |
   | Emaljmassa   |   fri   |    86 |    91 |    96 |    -- |    -- |    -- |
   | Fosfor       |    »    |    47 |    70 |    79 |     2 |    34 |     1 |
   | Garfsyra     |    »    |  4051 |  4612 |  4627 |     8 |     3 |   156 |
   | Jod o. salter däraf    |       |       |       |       |       |       |
   |              |   fria  |     3 |     3 |     3 |    -- |    -- |    -- |
   | Kali, kaustikt         |       |       |       |       |       |       |
   |              |   fritt |  2234 |  2251 |  2486 |    89 |   268 |   209 |
   |     kolsyradt|    »    |  1184 |  1133 |  1082 |    20 |    11 |    14 |
   |     kromsyradt         |       |       |       |       |       |       |
   |              |    »    |    90 |   108 |   114 |    -- |     1 |     2 |
   |     salpetersyradt     |       |       |       |       |       |       |
   |              |    »    |   415 |   237 |   213 |     1 |     1 |    -- |
   |     svafvelsyradt      |       |       |       |       |       |       |
   |              |    »    |     9 |     1 |     1 |    -- |    -- |    -- |
   |     vinsyradt|    »    |    24 |    19 |    24 |    -- |    -- |    -- |
   | Kamfer       |   fri   |    14 |    15 |    12 |    -- |    -- |    -- |
   | Klorkalk     |    »    |  1618 |  2729 |  2455 |    45 |    -- |    -- |
   | Koboltoxid   | 1 kr/kg |     2 |     2 |     2 |    -- |    -- |    -- |
   | Kollodium    | 2 kr/kg |     4 |     4 |     4 |    -- |    -- |    -- |
   | Kopparoxid o. kopparaska       |       |       |       |       |       |
   |              |  fria   |     1 |     1 |     1 |     3 |     2 |    -- |
   | Magnesia och dess salter       |       |       |       |       |       |
   |              |   »     |   264 |   459 |  1233 |     4 |     5 |     4 |
   | Natron, borsyradt      |       |       |       |       |       |       |
   |              |  fritt  |   299 |   294 |   321 |     1 |     1 |    10 |
   |     kaustikt |   »     |  2112 |  1489 |  1478 |     7 |     4 |     4 |
   |     kolsyradt          |       |       |       |       |       |       |
   |              |   »     | 11898 | 13592 | 14974 |    45 |    29 |    13 |
   |     kromsyradt         |       |       |       |       |       |       |
   |              |   »     |     9 |    13 |    14 |    -- |    -- |    -- |
   |     salpetersyradt }   |       |       |       |       |       |       |
   |     (Chilesalpeter)}   |       |       |       |       |       |       |
   |              |   »     | 19361 | 22946 | 27174 |    -- |    -- |     4 |
   |     svafvelsyradt      |       |       |       |       |       |       |
   |              |   »     | 17596 | 16934 | 19948 |     1 |   221 |    16 |
   |     svafvelsyrligt o. undersvafvelsyrligt}     |       |       |       |
   |              |   »     |   396 |   181 |   226 |    -- |    -- |    -- |
   |     ättiksyradt        |       |       |       |       |       |       |
   |              | 10 ö/kg |    34 |    55 |    42 |    -- |    -- |    -- |
   | Nitrobenzol  | 10 ö/kg |    60 |    47 |    68 |    -- |    -- |    -- |
   | Paraffin     |  fri    |  1103 |  1341 |  1680 |    -- |    -- |    -- |
   | Saltsyra     |   »     |  2008 |  2418 |  2794 |    -- |    -- |    -- |
   | Stearin (-syra)        |       |       |       |       |       |       |
   |              | 9 ö/kg  |    52 |   179 |   183 |    -- |    -- |    -- |
   | Svafvel      |  fritt  | 18248 | 18631 | 22745 |     4 |     4 |    12 |
   | Tennsalter   |  fria   |     1 |     2 |     2 |    -- |    -- |    -- |
   |              |         |       |       |       |       |       |       |
   |Färger o. färgningsämnen:       |       |       |       |       |       |
   |              |         |       |       |       |       |       |       |
   | Anilin, alizarin o. a. tjärfärger      |       |       |       |       |
   |              |  fria   |   674 |   839 |   778 |     1 |     3 |     2 |
   | Indigo, kochenill m.m.         |       |       |       |       |       |
   |              |   »     |    53 |    46 |    47 |    -- |     1 |    -- |
   | Smör- o. ostfärg       |       |       |       |       |       |       |
   |              |   »     |    15 |    12 |    14 |    -- |    -- |    -- |
   | Blyhvitt     |  fritt  |   511 |   513 |   559 |    13 |    10 |    23 |
   | Zinkhvitt    |   »     |  3032 |  3091 |  3691 |    17 |    14 |    38 |
   | Bronspulver  |   »     |    18 |    11 |    15 |     1 |     1 |     1 |
   |[!]Andra färger och färgningsämnen      |       |       |       |       |
   |              |  div.   | 1648--| 1554--| 1407--|   62--|   49--|   80--|
   |              |         |       |       |       |       |       |       |
   |[!]Kemiska preparat ej spec.    |       |       |       |       |       |
   |              |  15 %   |  593--|  749--|  788--| 1920--| 1635--| 1352--|
   |[!]Fosforsyra |  5 %    |    8--|    3--|    3--|    -- |    -- |    -- |
   |[!]Lapis      |  5 %    |   17--|   18--|   28--|    -- |    -- |    -- |
   |[!]Lerjordshydrat       |       |       |       |       |       |       |
   |              |  fritt  |   25--|   24--|    9--|   17--|    6--|    -- |
   |[!]Sackarin   |   »     |    3--|    8--|   24--|    -- |    -- |    -- |
   |[!]Vitriol    |  10 %   |   17--|   24--|   18--|  349--|  492--|  235--|
   |[!]Apoteksvaror, ej förut upptagna      |       |       |       |       |
   |              |  fria   |  586--|  808--|  704--|    7--|    4--|    8--|
   |              |         |       |       |       |       |       |       |
   |Metaller oarb. ell. någ. arb.   |       |       |       |       |       |
   |              |         |       |       |       |       |       |       |
   |Järn och stål: oarb. inkl. stänger, plåt och valstråd   |       |       |
   |              |  div.   | 108927| 109110| 129415| 306346| 369918| 379300|
   | räls, fasonjärn o. bult        |       |       |       |       |       |
   |              |   »     | 88172 | 85136 | 70529 |   151 |   110 |   324 |
   | rör          |   »     | 18561 | 20530 | 21406 | 10081 | 11046 | 13890 |
   | spik         |   »     |   218 |   166 |   140 |  4171 |  5374 |  5933 |
   | tråd, dragen |   »     |  3246 |  1624 |  1229 |  1825 |  1582 |  2748 |
   | gröfre gjutgods        |       |       |       |       |       |       |
   |              |   »     |  1544 |  2310 |  3285 |  1177 |  1313 |  1439 |
   |              |         |       |       |       |       |       |       |
   |Koppar och legeringar: oarb., plåt o. stänger   |       |       |       |
   |              |   »     |  6976 |  6482 |  8898 |  1396 |  2654 |  2662 |
   |Zink, oarb. plåt och tråd       |       |       |       |       |       |
   |              |  fria   |  3705 |  3765 |  4484 |   332 |   294 |   410 |
   |Bly, oarb. plåt och tråd|       |       |       |       |       |       |
   |              |   »     |  2849 |  2823 |  3457 |   270 |   512 |   531 |
   |Tenn, oarb.   |  fria   |   719 |   595 |   819 |    46 |    34 |    51 |
   |              |         |       |       |       |       |       |       |
   |Antimon eller spetsglans        |       |       |       |       |       |
   |              |  fria   |    67 |    67 |    94 |     4 |     3 |     5 |
   |              |         |       |       |       |       |       |       |
   |Råämnen etc:  |         |       |       |       |       |       |       |
   |              |         |       |       |       |       |       |       |
   | Asbest       |  fri    |   356 |   140 |   288 |    16 |     2 |     2 |
   | Asfalt, nativ eller konstgjord |       |       |       |       |       |
   |              |   »     |  6243 |  4760 |  7134 |     --|     --|     --|
   | Ben, oarb.   |   »     |  3167 |  2106 |  2703 |     --|     --|     --|
   | Blyerts (grafit)       |       |       |       |       |       |       |
   |              |   »     |   213 |   205 |   255 |      7|     23|     12|
   | Fosfat, rå, o. ej spec. gödningsämnen  |       |       |       |       |
   |              |   »     | 66401 | 73279 | 71769 |     --|     --|     --|
   | Färg- o. garfträ etc.  |       |       |       |       |       |       |
   |   färgträ    |  fritt  |   747 |   944 |   181 |     --|     --|     --|
   |   quebrachoträ         |       |       |       |       |       |       |
   |              |   »     |    -- |    -- |  4186 |     --|     --|     --|
   |   galläpplen |  fria   |    13 |    18 |    16 |     --|      3|      3|
   |   garfskidor |  fria   |   850 |  1058 |  1320 |     --|     --|     --|
   |   bark i m³  |  fri    |  1604 |  3901 |  2127 |  10414|  11258|   6792|
   | Gummi, nativt, alla slag       |       |       |       |       |       |
   |              |  fritt  |   269 |   230 |   299 |     --|     --|     --|
   | Glasskärf    |  fri    |  2147 |  1552 |  1940 |    166|    226|    101|
   | Jordarter, kritjord, trippel etc.      |       |       |       |       |
   |              |  fria   |   291 |   666 |   236 |    377|     86|     11|
   | Klorkalium   |  fritt  |  1594 |  1296 |  1986 |     22|     --|     --|
   | Kalisalter, andra Stassfurter  |       |       |       |       |       |
   |              |  fria   | 59750 | 71102 | 75858 |     --|     --|     --|
   | Kautschuk o. guttaperka, oarb. |       |       |       |       |       |
   |              |  fria   |   634 |   829 |   809 |     --|     --|     --|
   | Kinabark     |  fri    |     1 |     1 |     1 |     --|     --|     --|
   | Koksalt, raff. bords-  |       |       |       |       |       |       |
   |              |  fritt  |  4615 |  3889 |  3700 |      2|     --|      9|
   |  andra slag i m³ (1 m³=c:a 0,97 ton)   |       |       |       |       |
   |              |   »     | 86842 | 90389 | 91073 |     --|     --|     --|
   | Korkbark och korkämnen |       |       |       |       |       |       |
   |              |  fri    |  2458 |  2472 |  2155 |     --|     --|     --|
   | Kork, bearb. |  div.   |    61 |    37 |    35 |     --|     --|     --|
   | Krita, malen i m³      |       |       |       |       |       |       |
   |              |  fri    |  1012 |  1331 |  1078 | 220669|     77|     --|
   |   malen, slammad i ton |       |       |       |       |       |       |
   |              |1,00 kr  |       |       |       |       |       |       |
   |              | /100 kg |    72 |    59 |    68 |   3516|   6828|   7227|
   | Linfrö       |  fritt  | 19648 | 20304 | 20298 |     --|     --|     --|
   | Mineral, div. ej spec. |       |       |       |       |       |       |
   |              |  fria   | 54508 | 90588 | 83328 |   2041|   2153|   1674|
   | Järnmalm     |  fri    |    -- |    -- |    -- |3065522|3316627|3661218|
   | Kopparmalm   |   »     |    -- |    -- |    -- |   748 |  2136 |  1841 |
   | Zinkmalm     |   »     |    -- |    -- |    -- | 44259 | 51765 | 45380 |
   | Nikt         |   »     |     5 |     7 |     6 |    -- |    -- |    -- |
   | Slagg, ej gödn. ämne   |       |       |       |       |       |       |
   |              |   »     |    50 |    15 |    94 | 27767 | 20480 | 26768 |
   | Smärgel      |   »     |   221 |   271 |   284 |     1 |     1 |    -- |
   | Tenn o. blyaska        |       |       |       |       |       |       |
   |              |   »     |    74 |    37 |    45 |     6 |    22 |    68 |
   | Tungspat     |   »     |   392 |   264 |   559 |    -- |     1 |    10 |
   | Stenkol      |         |       |       |       |       |       |       |
   |   {i m³      |  fria   |4209782|4121856|4648605|   756 |   531 |  1690 |
   |   {i ton (om 1 m³ = 0,8 ton)   |       |       |       |       |       |
   |              |  fria   |3367826|3297485|3718884|    -- |    -- |    -- |
   +--------------+---------+-------+-------+-------+-------+-------+-------+
  
      [Anmärkning *: Där icke annorlunda angifves.]
  
      [Anmärkning !: Andra färger ... Apoteksvaror: värde i tusental
      kronor.]
  
         *       *       *       *       *
             *       *       *       *
  
  Den officiella statistiken måste begagnas med försiktighet, om
  missuppfattningar skola kunna undvikas. Uti afdelningen »Fabriker och
  handtverk» förekomma nämligen en del dubbelräkningar. En fabrik
  tillverkar per år t.ex. 5000 ton svafvelsyra. Då registrerar
  statistiken: 1 svafvelsyrefabrik med ett tillverkningskvantum af 5000
  ton och ett tillverkningsvärde af 200,000 kr. En del af denna syra
  förarbetas på samma eller annan plats till 500 ton svafvelsyrad
  ammoniak. Då registrerar statistiken: 1 svafvelsyrad-ammoniakfabrik med
  ett tillverkningskvantum af 500 ton och ett tillverkningsvärde af 94,000
  kr. Det är nu tydligt, att uti detta senare värde ligger också värdet
  för den svafvelsyra, som åtgått vid tillverkningen af den svafvelsyrade
  ammoniaken. Då sedan för hvarje grupp samtliga tillverkningsvärden
  summeras, så ingår följaktligen uti summan dubbelt värde för en del af
  svafvelsyran. Om vidare en del af den svafvelsyrade ammoniaken
  förarbetas t.ex. till kaustik ammoniak, så kommer värdet af den här i
  fråga kommande delen af svafvelsyran att för tredje gången införas uti
  samma kolumn.
  
  Detta exempel rör förädlingsprodukter, hvilkas värde i endast ringa mån
  inverkar på gruppens slutsumma. Annorlunda ter sig saken däremot t.ex.
  uti grupp 1, hvars totalsumma innefattar _både_ råsocker och raffineradt
  socker, _både_ råsprit och renad sprit, samt uti grupperna 5 och 6, där
  värdet af papper upptages på samma gång, som värdet af den till papperet
  förbrukade cellulosan.
  
  Vår exports och imports fördelning på de olika länderna får heller icke
  tagas så strängt »efter ordalydelsen». Ett par exempel äro nog för att
  belysa detta. Varor, som vi från Tyskland importera öfver Antwerpen,
  upptagas i statistiken såsom importerade från Belgien, och varor, hvilka
  vi exportera till Tyskland öfver Rotterdam, upptagas såsom exporterade
  till Holland.
  
  Af de här upptagna statistiska tabellerna framgår hurusom kemien
  tillämpas på de mest skilda områden. Uti icke färre än sex grupper af
  Sveriges officiella statistik för industri finna vi kemiska
  tillverkningar. I följd af att uppgifterna från den kemiska industrien
  äro så skingrade, blir det oftast grupp 9: kemiska preparat, som
  betraktas såsom omfattande hela vår kemiska industri. En fullt korrekt
  uppdelning är emellertid ingalunda lätt att åstadkomma. Vanligen har
  hvart och ett lands statistik sin särskilda gruppindelning.
  
  På grund af dessa omständigheter har uti ofvanstående tabeller siffrorna
  för de upptagna industrigrenarne icke blifvit sammanförda till en
  slutsumma.
  
  
  *Öfversikt af Sveriges produktion.*
  
  Granskar man vårt lands officiella statistik, så finner man snart, att
  vi icke ha någon egentlig kemisk storindustri af det slag, som t.ex.
  i Tyskland så benämnes. Nästan de enda fabrikationer, som kunna räknas
  till denna kategori, äro _svafvelsyra_ och _salpetersyra_, hvaraf i
  Sverige årligen tillverkas för c:a 2¼ millioner kronor.[24]
  
      [Anmärkning 24: Siffrorna här gälla åren 1904-06.]
  
  Större delen af svafvelsyran förbrukas på resp. tillverkningsplatser för
  produktion af _superfosfat_, hvaraf 1905 vid 6 fabriker 133,000 ton med
  ett värde af 7 1/3 millioner kronor tillverkades. Dessa fabriker täcka nu
  landets behof och börja söka att exportera. Ännu 1904 infördes 11,000
  ton superfosfat mot endast 2,000 ton 1906. Utförseln utgjorde 1904
  endast 1 ton, men 1906 4,500 ton.
  
  Salpetersyran tillverkas och användes af dynamit- och krutfabrikerna i
  blandning med koncentrerad svafvelsyra för nitrering af glycerin,
  cellulosa eller bomull. Som svafvelsyran härvid helst bör vara alldeles
  vattenfri, d.v.s. hålla 100 % monohydrat, och sådan icke tillverkas i
  Sverige, så lära dynamitfabrikerna importera en del rykande svafvelsyra
  och blanda denna till den genom koncentration af kammarsyra erhållna,
  c:a 95-procentiga svenska svafvelsyran.
  
  Någon _soda_-fabrik finnes icke i Sverige, utan landets behof, c:a
  15,000 ton soda och 2,000 ton kaustikt natron, fylles i hufvudsak från
  Tyskland. Några fabriker, som vanligen benämnas sodafabriker, tillverka
  endast kristalliserad soda af importerad vattenfri. Den enorma
  konsumtionen af soda i alla länder har sin förnämsta grund däri, att
  sodan dels såsom sådan utgör en oumbärlig hushållsartikel, dels att den
  utgör råmaterialet till den lika oumbärliga tvålen.
  
  Sveriges _tvål_-produktion uppgår i rundt tal till 4,000 ton och
  produktionen af _såpa_ till 16,000 ton pr år, med ett sammanlagdt värde
  af 6¼ millioner kronor. Tvålfabrikerna förmå, märkvärdigt nog, icke
  fullt fylla landets behof, men detta beror möjligen därpå, att
  tullskyddet icke är fullt effektivt eller därpå, att vissa
  specialkvaliteter icke tillverkas i Sverige.
  
  Om tvål och såpa har sagts, att konsumtionen däraf kan utgöra mått på
  ett lands kultur. Utan att dock närmare ingå på Sveriges läge i detta
  hänseende, må här blott påpekas det faktum, att de kulturstater, som
  icke tillverka nödvändighetsvaran soda, bli allt färre. Äfven det andra
  råämnet för tvål och såpa, fettet, importeras. Utländska tvål- och
  såpfabriker lära sedan några år ofta få offerter å ett fett, som går
  under diverse benämningar, och hvilket lär tillverkas genom extraktion
  af latrin. Det torde ännu icke vara närmare kändt i hvad hänseende
  sådant fett skiljer sig från t.ex. benfett, kadaverfett och dylikt, men
  det är att hoppas, att de svenska fabrikanterna veta hvad de köpa.
  
  _Ammoniumsulfat_ tillverkas vid de större gasverken, och dessa synas
  förmå täcka landets nuvarande behof af detta gödslingsämne, som i
  Sverige, i motsats till hvad i utlandet är fallet, ännu icke vunnit
  någon större användning. Öfriga ammoniumsalter importeras ännu.
  
  Den starka elektrokemiska flodböljan på 1890-talet medförde för Sverige
  två fabriker för _klorat_, en för _kaustik kalilut_ och _klorkalk_, samt
  tre för _kalciumkarbid_, alla baserade på vattenkraft. Kloratfabrikerna
  täcka landets för tändsticksindustrien icke obetydliga behof och
  exportera dessutom ungefär lika mycket. Klorkalkfabriken, som icke
  särskildt återfinnes uti statistiken, har, utan tullskydd som den varit,
  tydligen icke förmått värja sig mot den utländska konkurrensen, ty af
  klorkalk importeras alltfort mellan 2 och 3 tusen ton och af kaustikt
  kali lika mycket, båda hufvudsakligen från Tyskland. Det är
  såpfabrikerna, som förbruka kalit, och pappersbruken,
  cellulosafabrikerna, färgerier och blekerier, som använda klorkalken.
  Kalciumkarbidfabrikerna täcka landets behof och exportera betydliga
  mängder, men statistiken häröfver är ofullständig.
  
  _Svafvelsyrad lerjord_ tillverkas vid en fabrik af svensk lera och
  svafvelsyra och vid en annan af importeradt aluminiumhydrat och
  svafvelsyra. Den användes i hufvudsak vid pappersbruken för papperets
  limning, hvartill i genomsnitt c:a 4 kg. per 100 kg. papper åtgår, men
  äfven vid färgning och vid garfning. I utlandet har den ock kommit till
  användning för rening af afloppsvatten från städer, fabriker etc.
  Artikeln i fråga åtnjuter ett måttligt tullskydd, men ännu importeras
  mellan 1 och 2 tusen ton årligen, hvilket möjligen har sin grund däri,
  att tillräcklig mängd af nöjaktigt järnfri vara för färgerier och för
  finare papper ännu icke tillverkas inom landet.
  
  Enligt statistiken finnas tre _vattenglas_-fabriker i Sverige och en
  smula tullskydd ha de ock, men icke desto mindra importeras flera hundra
  ton vattenglas, hvilket, om statistiken är riktig, förefaller
  oförklarligt. Vid det nuvarande höga priset på harts har det gamla
  förslaget att limma papper med vattenglas ånyo kommit på tal, men i vårt
  land torde man ännu icke ha gjort något praktiskt försök i denna
  riktning.
  
  Fabrikerna för _krut_- och _sprängämnen_ täcka ungefär landets behof,
  men någon afsevärd export förekommer icke.
  
  _Stearinljus_-fabrikerna, som ha en årstillverkning på c:a 2,500 ton,
  täcka ungefär behofvet, men deras _glycerin_-tillverkning är
  otillräcklig. Någon afsevärd export af ljus förekommer icke. Produkten
  synes ha försämrats på senare tiden. Månne paraffin tillsättes?
  
  Harts eller kolofonium får väl knappast anses såsom en kemisk artikel,
  utan såsom en naturprodukt. Däraf importeras årligen c:a 6 tusen ton.
  Detsamma kommer från Amerika, men för inköp och transport låta vi
  betjäna oss af tyskame, hvarigenom varan gifvetvis icke blir billigare.
  Det användes för limningen af papper äfvensom någon del till tvål och
  såpa. De båda i statistiken upptagna hartsfabrikerna tillverka sannolikt
  bryggarharts (för hartsning af ölfat). En vid en cellulosafabrik på
  senare tiden upptagen utvinning af ett flytande harts ur träet torde
  ännu icke ha blifvit skönjbar i statistiken.
  
  Sveriges gasverk förmå icke fullt täcka behofvet af _stenkolstjära_. Af
  ur sådan tjära vunnen _stenkolsolja_ eller _kreosotolja_ (som användes
  för impregnering af slipers) samt karbolsyra importeras öfver 5 tusen
  ton pr år tullfritt från Danmark och England.
  
  Behofvet af _lim_ täckes i det närmaste af landets egen produktion, men
  export förekommer icke. _Oljor, talg_ och annat fett importeras i
  kolossala mängder. _Mineraloljorna_ intaga främsta rummet med en import
  af c:a 100 tusen ton, i hufvudsak direkt (från Amerika c:a 50 tusen ton
  och från Ryssland c:a 20 tusen ton), men en icke obetydlig del genom
  våra kära mellanhänder Danmark och Tyskland. Andra oljor införas till en
  mängd af inemot 15 tusen ton och talg till c:a 6 tusen ton. Enligt
  statistiken har importen af den tullskyddade _linoljan_ (inkl. rof- och
  rapsolja) minskats från 700 ton 1904 till 200 ton 1906 och den inhemska
  produktionen är i stigande. Importen af råmaterialet, linfrö, har under
  de nämnda tre åren hållit sig ungefär konstant vid 2 tusen ton, och man
  kunde häri vilja spåra ett uppspirande af linodlingen i Sverige, men
  tyvärr är det knappast så, ty importen af lin stiger. Af statistiken
  framgår äfven, att vi täcka vårt behof af lin i hufvudsak från Ryssland,
  men af linfrö från Sydamerika.
  
  Bland _trädestillationsprodnkter_ upptar statistiken under »beck och
  beckolja» en import på 4 tusen ton och däröfver, men antagligen utgöres
  större delen häraf af billigt stenkolsbeck, som användes bland annat för
  brikettering af stenkolsstybb. Af _trätjära_ exporteras 4 till 8 tusen
  ton vid en import af 1 tusen ton, hufvudsakligen från Finland. Större
  delen af trätjäran är tillverkad af furustubbar i tjärdalar och utan
  tillvaratagande af andra vid denna torrdestillation med röken bortgående
  ämnen. Denna tjära är oftast af ljusbrun färg och af gammalt högt
  skattad på världsmarknaden, där den går under namn af »svensk trätjära»
  eller »Stockholm Tar».
  
  I Sverige förbrukas årligen för järntillverkningen omkring 4½ millioner
  kubikmeter _träkol_, hvilka hufvudsakligen (till c:a 85 %) produceras i
  milor i skogarna, utan att något af de därvid med milröken bortgående
  ämnena tillvaratagas. Af den nämnda kolkvantiteten återfinnes i
  statistiken 2¾ millioner m³ under rubriken »träkolsverk». Endast några
  få af dessa verk kola rationellt i ugnar eller retorter under
  tillvaratagande af biprodukter, men intresset härför är i stigande på
  grund af järnverkens alltmera trängande behof af billigare träkol. Ett
  par hundra ton _träsprit_ exporteras årligen och en ökning är
  märkbar.[25] En annan biprodukt är _ättiksyrad kalk_, hvaraf också c:a
  1½ tusen ton exporteras. (Denna produkt angifves icke särskildt i
  statistiken, utan är antagligen upptagen under klumprubriken »kemiska
  preparat ej specificerade».) Den af vanlig kolved ur kolugnen eller
  retorten erhållna tjäran är af mörk färg och har en mot stubbtjäran
  något afvikande sammansättning. Den samma har särskildt värde för
  träkonservering. Den enda firma i landet, som i större skala sedan flera
  år utvinner dessa biprodukter vid tillverkning af träkol för hyttändamål
  är Stora Kopparbergs bergslags aktiebolag. En hel del andra
  experimentera med nya kolugnstyper och metoder.
  
      [Anmärkning 25: Träspriten återfinnes i statistiken under
      »Spirituösa och andra dryckesvaror m.m.»(!)]
  
  Vid torrdestillation af kolved utvinnes på ett par ställen äfven en
  mindre mängd _terpentinolja_. Vid ett par cellulosafabriker har man
  äfvenledes börjat tillvarataga denna olja ur träet. Äfven vid de s.k.
  träoljefabrikerna tillverkas terpentinolja medelst torrdestillation af
  furustubbar i retort. Terpentinoljan från cellulosafabrikerna
  afdestilleras ur träet medelst ånga och fås så ganska ren och
  naturligtvis fri från tjärämnen. Den vanliga stubbterpentinoljan går i
  Tyskland under namn af »Kienöl» och kommer mestadels från Ryssland. Den
  i Sverige tillverkade terpentinoljan räcker icke att täcka landets
  behof, utan ca 400 ton importeras årligen. Något mer än hälften häraf
  kommer från Frankrike, resten sannolikt från Amerika fastän genom tyska
  och danska mellanhänder. Fransk och amerikansk produkt skall vara
  framställd genom destillation af kåda insamlad på växande skog, men det
  är numera rätt svårt att få en ren och oförfalskad vara, ty den
  uppblandas ofta med stora mängder mineralolja, ja, stundom säljes ett
  särskildt slag af fotogén (Borneo-petroleum) efter lämplig »parfymering»
  såsom terpentinolja. Då god fransk eller amerikansk terpentinkåda
  destilleras, så erhålles såsom återstod 70 à 80 % harts (kolofonium).
  Priset på stubbterpentinolja är endast c:a hälften af den äkta franska
  eller amerikanska varans pris.
  
  _Trämassa_, hufvudsakligen s.k. kemisk, framställd enligt sulfit- och
  sulfat-metoderna, är näst trä och järn Sveriges förnämsta exportartikel
  och produktionen är starkt i stigande. Produktionsvärdet utgjorde 1896
  kr. 18 millioner och 1905 kr. 52 millioner. Exportvärdet utgjorde 1906
  c:a 50 millioner kronor. Exporten af _papper_ är ock betydligt och ökas
  likaledes. Exportvärdet utgjorde 1906 c:a 30 millioner kronor.
  
  _Cement_ exporteras i stor och stigande skala. _Glas_ exporteras, men
  kvantiteten har minskats något under senaste åren, sannolikt i följd af
  de långvariga strejker, som förekommit.
  
  Produktionen af _socker_ täcker behofvet, men nämnvärd export förekommer
  icke. _Sprit_-tillverkningen täcker synbarligen behofvet af det råa
  berusningsmedlet brännvin, men de »finare» medlen, »förädlad» sprit,
  importeras i ganska betydliga kvantiteter. De senare slagen _måste_
  antagligen komma från utlandet för att vara »fina» nog.[26]
  
      [Anmärkning 26: Konsumtionen af brännvin, omräknadt till liter
      absolut alkohol per innevånare, utgjorde i följande länder:
  
                        1830    1898
          Sverige       27,1     3,9
          Tyskland        --     4,4
          Frankrike       --     4,3
          Österrike-U.    --     3,5
          England         --     2,2
          Danmark         --     9,4
          Ryssland        --     7,1
          Norge            8     1,7
  
      Dessa siffror äro hämtade ur _Ost_, Techn. Chemie, där Sverige
      glänser med nämnda rekordsiffra.]
  
  Af _stärkelse_ importeras en mindre mängd. Af _margarin_ exporteras
  något litet.
  
  En fabrik för _garfextrakt_ har uppstått, men ännu icke förmått i någon
  mån minska den stora importen. I fråga om garfämnen är statistiken
  mycket missvisande. Garfextrakterna äro antagligen upptagna under
  rubriken »garfsyra», hvars årsmängd uppgår till öfver 4,000 ton. Värdet,
  kronor 1 pr kg. eller 4 millioner kronor pr år, är dock tydligen
  alldeles för högt. Medelvärdet af de många olika slagen garfextrakter
  torde knappast vara öfver 20 öre pr kg. och årsvärdet sålunda endast
  inemot 1 million kronor.
  
  Detta är ungefär hvad vi ha af kemisk industri i vårt land. För
  jämförelse må nämnas, att Tysklands kemiska industris årliga
  produktionsvärde närmar sig 1,500 millioner mark och sålunda öfverstiger
  sammanlagda beloppet af Sveriges _samtliga_ industrigrenars
  produktionsvärde. Men om vår kemiska industri än är obetydlig, så kan
  den dock sägas vara en god början, och goda ansatser till en stor
  utveckling saknas icke.
  
         *       *       *       *       *
             *       *       *       *
  
  
  
  
  *IV. Några utvecklingvillkor för kemisk industri i Sverige.*
  
  
  Såsom af det föregående framgår hade Tyskland vida sämre förutsättningar
  för kemisk industri än England, men har nu icke desto mindre gått förbi
  både detta land och alla andra. Sveriges förutsättningar stå knappast
  efter Tysklands, utan äro för åtskilliga grenar bättre. Utvecklingen
  kommer hos oss helt visst att gå sina egna vägar, men vi ha likväl många
  lärdomar att hämta från utlandet.
  
  Af de engelska, franska och amerikanska uttalanden, som i det föregående
  blifvit anförda, kunna vi på vårt eget land tillämpa en hel del. Vi
  kunna sålunda säga, att för den kemiska industriens framgång i Sverige
  fordras _kunskaper_ och _energi_ både hos kapitalisten, som startar
  företaget och mobiliserar kapitalet, hos ingeniören, som planlägger,
  leder och utvecklar produktionen och hos köpmannen, som skaffar afnämare
  till produkten. Men det fordras mera, ty äfven med dessa egenskaper
  komma de nämnda icke långt, om de icke möta _förstående från
  statsmakternas sida_.
  
  Det är gifvetvis af allra största vikt, att det finnes möjligheter för
  inhämtandet af nödiga kunskaper, och att sättet för dessa kunskapers
  meddelande är det bästa. Öfverallt inses mer och mer, att allt hvad
  läroanstalter heter med nödvändighet måste forma sig efter lefvande
  lifvet. Äfven i vårt land pågår på detta område ett omdaningsarbete,
  hvilket, man får hoppas, skall bära goda frukter, såvida icke en
  kortsynt och planlös reformifver eller maktlystet partisinne snedvrider
  detsamma.
  
  Planlöst arbete är oftast till ingen nytta, och det är därför på tiden,
  att alla uppbyggande krafter enas om de viktigaste principerna vid
  byggandet, enas om, hvad som är hvete och hvad som är ogräs för
  samhället först och främst inom undervisningsväsendet. Trångbröstad
  ängslan att t.ex. »forskningens frihet» äfventyras, ifall med
  målmedveten kraft rensning så företages, hör icke till det friskt
  pulserande lifvets sunda vätskor[27]. Exempel från utlandet visa, att en
  strikte genomförd renhållning och vaksamhet i detta stycke i hög grad
  befordrar utvecklingen och att slapphet hämmar den.
  
      [Anmärkning 27: Den princip, som tillämpas vid fosfortändstickorna,
      att exportera det, som anses skada egna landet, står ju också här
      till buds, så att, om vi någon gång råka upprycka ett hvetestrå,
      detta då icke undanhålles den öfriga mänskligheten.]
  
  I vårt land finnas rika möjligheter att inhämta de för kemisk produktion
  nödiga teoretiska kunskaperna, men i fråga om praktik och om samverkan
  mellan läroanstalter och industri är det icke så väl beställdt. Äfven
  här har man den gapande klyftan mellan skolan och det verkliga lifvet.
  Den unge teknikern har ett godt förråd af kunskaper, men han vet icke
  rätt, huru han skall göra dem fruktbärande. Den ekonomiska sidan af ett
  produktionsföretag, dess organisation och administration, är honom ofta
  alldeles främmande. Medfödda anlag äro äfven här visserligen af allra
  största betydelse, men en »praktisk blick» kan ock genom träning
  utvecklas, och grunden härför kan och bör läggas redan vid
  läroanstalten. »Blotta vetandet är icke människans ändamål på jorden...
  kunskapen måste ock taga verksam del i lifvet,» säger _Helmholz_. Våra
  teknici synas stundom icke rätt tillfreds med sin sociala ställning, men
  i själfva verket beror ju denna helt och hållet af dem själfva. Den
  ingeniör, som icke gitter förskaffa sig grundlig insikt på här antydda
  område, lär städse få finna sig i att förbli en industriens
  intellektuelle grofarbetare. Men det är själfklart, att de _måste_ följa
  tidens kraf. Hvem har väl för öfrigt större utsikt att fullständigt
  kunna uppspåra och öfverblicka alla de både tekniska och ekonomiska
  omständigheter, som inverka på ett industriellt företags framgång, och
  att pröfva och sammanjämka krafven från båda sidorna? Ledaren af ett
  kemiskt-industriellt företag bör därför vara i stånd att bedöma och
  betvinga alla sådana svårigheter, som t.ex. dem vi sågo framträda vid
  indigosyntesens genomförande i praktiken[28].
  
      [Anmärkning 28: Jfr. Z. f. a. Ch. 1907: 2013 och 1908: 5-9 samt
      Ch. Ind. 1907: 614.]
  
  I fråga om möjligheter till merkantil bildning, så är i vårt land heller
  icke så illa ställdt och bättre blir det, sedan en påtänkt
  handelshögskola blifvit en verklighet. Af den stora tillströmningen på
  köpmannabanan vore man böjd antaga, att svenskarne ha utomordentliga
  naturanlag för detta kall, men raka motsatsen lär vara fallet. Ofta är
  det så, att den, »som icke duger till något annat», eller den, som
  fruktar ett gediget, produktivt arbete, han kastar sig in på denna bana,
  sannolikt emedan han tror sig ha funnit, att en köpman stundom på
  lättvindigaste vis kan bli rik. De handelsskolor, som för sina ledare
  äro mera än »den mjölkande kon», ha därför äfven den uppgiften att väcka
  ett rätt förstående för köpmannakallet och att fördjupa intresset för en
  verklig, god och gedigen köpmannaverksamhet. Att det icke råder någon
  brist på »köpmän», det vet hvarje industriman, som producerar
  handelsartiklar. Han vet berätta, huru ständigt en mängd folk, mest
  såsom agenter, erbjuda sin hjälp vid försäljningen.
  
  Må vi emellertid komma ihåg, att _först_ gäller det att producera något
  och _sedan_ att afsätta produkten. Först behöfvas produktiva industrimän
  och sedan köpmän. Den som tillverkar goda produkter och af kända typer
  behöfver för öfrigt inga mellanhänder.
  
  Energi nämndes här ofvan såsom ett villkor för utvecklingen. Man hör
  stundom påstås, att svenskarne lida brist härpå, men detta torde vara
  endast skenbart. I den mån industrien utvecklas, öppnar sig för en hvar
  flera möjligheter både att finna ett med sina anlag harmonierande arbete
  och att få »ökad lön för ökad möda», och under sådana omständigheter
  frigöres säkert all latent energi. Ett bevis för denna förmodan synes
  ligga däri, att de från Amerika hemvändande svenskarne tydligen fått sin
  slumrande energi sålunda väckt. Tyvärr somnar den dock allt för ofta
  snart nog igen efter hemkomsten. Premieackord-systemet[29] tillämpas i
  vårt land i allt för ringa utsträckning, beroende på bristande
  specialisering. Fabrikerna syssla i allmänhet med för många
  tillverkningar i stället för att drifva endast en eller ett par i mycket
  stor skala. De öka själfva också därigenom antalet af sina konkurrenter.
  
      [Anmärkning 29: Se sidan 41, Ind. Norden 1905: 203, 1908: 82,
      T. T. 1908: 94.]
  
  Vidare komma vi till förståendet från statsmakternas sida. Genom en sund
  lagstiftning, byggandet af nya vattenvägar och järnvägar, införandet af
  lämpliga tull- och frakttariffer etc. har regering och riksdag i sin
  hand att kraftigt befordra industriens utveckling. Bland
  lagstiftningsärenden är tullfrågan ett af de allra viktigaste, och skall
  densamma därför här något utförligare behandlas.
  
  
  *Planmässigt och effektivt tullskydd.*
  
  Om _en_ producent gjorde framställning om tullskydd för sin produkt och
  _hundra_ konsumenter ropade nej, så blef det intet tullskydd. Följden
  vardt, att kapitalet drog sig tillbaka, den nya industrien gick om intet
  eller förkrympte, och företagsamheten, hvaraf intet öfverflöd finnes i
  vårt land, hade fått en näsknäpp i stället för en väl behöflig
  handräckning. »Staten bör akta sig för att skrämma bort kapitalet från
  företagsamheten» är en statsmannaregel, som härstammar från Bismark.
  Undersökes för hvarje fall helt affärsmässigt, hvad den nya industrien
  ger landet och hvad den tar, ifall den får tullskydd, så blir hvarje
  tullfråga en enkel afräkning och icke något lotterispel. Vid denna
  nationalekonomiska bokföring få dock icke endast de summor, som förut
  för varorna gingo till utlandet, men som nu stanna inom landet, räknas
  den nya industrien till godo, utan äfven värdet för landet däraf, att
  den nya industrien lämnar arbete åt ett antal personer, som eljes
  nödgats söka sin utkomst i främmande land.
  
  Det klingar kanske förnuftigt i mångens öron, då någon säger, att i ett
  land utan införseltullar uppväxer den naturligaste och lifskraftigaste
  industrien, att tullarne äro en orättvis skatt, som en del af landets
  innebyggare få betala, en present från staten till några få fabrikanter,
  eller då det pekas på England, som redt sig och fortfarande reder sig
  godt utan tullar, såsom ett efterföljansvärdt exempel för Sverige. Men
  erfarenheten talar ett annat språk. Vi ha i det föregående sett, hurusom
  den kraftigt tullskyddade tyska kemiska industrien enormt utvecklat sig,
  under det den från början kraftigare och under gynsammare förhållanden
  beträffande råmaterial och bränsle arbetande, men icke tullskyddade
  engelska kemiska industrien stått stilla eller gått tillbaka. Denna
  utveckling i Tyskland är så kolossal, att den i andra länder och
  isynnerhet England, såsom vi sett, börjat väcka allvarliga bekymmer,
  och många kraftiga rop på tullskydd förspörjas.
  
  Att frihandelssystemet ännu är rådande i England beror för öfrigt
  sannolikt icke därpå, att ett väl afvägdt tullsystem icke skulle bli
  till fördel för landet, utan på engelsmännens konservatism. _De_ ha ju
  också råd att ännu så länge arbeta efter ögonmått och följa sina
  känslor, äfven om dessa icke äro så nationalekonomiska, men _vi_ måste
  för att kunna bestå i konkurrensen länderna emellan betjäna oss af alla
  nutidens hjälpmedel och kalkylera med skarpa siffror. Ett gammalt
  köpmansfolk kan någon tid hvila på sina lagrar, men för oss, som icke ha
  sådana lagrar, duger icke att hvila.
  
  Tysklands nya tulltarif visar, att det landet lärt sig inse, hvad
  skyddstullar äro värda för industriens utveckling. Det lönar sig för
  bonden att bekosta gärdesgård omkring sina marker.
  
  Med den »orättvisa beskattningen» är det icke så farligt, om man går
  till botten med saken. Inför det stora helas fördel blir denna »skatt»
  en bagatell. Ojämnheten jämnas af sig själf och »skatten» försvinner för
  öfrigt, så snart flera producenter börja konkurrera på den inhemska
  marknaden. »Presenten» från staten är den man väl värd, som bryter väg.
  
  Tullskydd är långt nödvändigare nu än förr för att gent emot de
  utländska trusterna göra det möjligt att »börja i smått».
  
  Vårt land står för närvarande i begrepp att skaffa sig en planmässig och
  effektiv tulltariff för att om ett par år under icke allt för ogynnsamma
  förutsättningar eventuellt kunna upptaga underhandlingar om
  handelstraktater med andra länder. Det gäller därför nu för den kemiska
  industriens män i vårt land att ha sina riktlinier klara och att uti
  tariffen få dem vederbörligen beaktade. Det duger emellertid gifvetvis
  icke att härvid bara tänka på nuvarande förhållanden. Många tecken tyda
  på, att vårt lands kemiska industri kommer att kraftigt utvecklas. En
  olämplig tulltariff skulle då, om den genom traktater komme att bindas
  för en tid af 10, kanske 20 år, verka i hög grad hämmande på
  utvecklingen.
  
  Det kan ligga nära till hands att taga något starkt tullskyddadt lands
  tariff till mönster i tanke, att densamma är grundad på sådana
  erfarenheter, som vi ännu icke hunnit göra. Detta är dock alldeles
  oriktigt, ty dels äro betingelserna för en viss industrigren aldrig
  fullt desamma i två länder och dels är det framför allt under
  utvecklingstiden, som största tullskyddet är af nöden. Vi behöfva därför
  högre tullar på kemiska produkter än en stat med högt utvecklad kemisk
  industri, äfven om den staten skulle gälla såsom riktigt
  högprotektionistisk. Har nämligen en industrigren nått den utvecklingen,
  att den täcker icke allenast det egna landets behof, utan äfven
  exporterar, så producerar den på grund af samlad erfarenhet helt visst
  redan så billigt, att den med hjälp af ganska låga tullar kan reda sig
  mot utländsk konkurrens. Vidare är att märka, att ingen traktat kommer
  till stånd utan både många och betydliga sänkningar uti grundtariffens
  tullsatser. Dessa få därför äfven af denna orsak icke vara för knappt
  tilltagna.
  
  Det är vanligen regel, att endast förädlade varor beläggas med tull och
  detta i proportion till förädlingsgraden, samt att råvaror lämnas
  tullfria. Denna regel är ju sund och bra, så länge det är fråga om
  endast de förhållanden, som råda för tillfället, men gäller det att taga
  hänsyn till utvecklingen, så blir det icke alltid så lätt att skilja
  mellan råvaror och förädlade. En artikel, som i dag icke tillverkas inom
  landet, utan såsom råvara importeras, kunde kanske om något år bli
  föremål för inhemsk tillverkning, ifall tullskydd funnes. Är man då
  bunden af en handelstraktat, så står man där tills traktattiden är till
  ända.
  
  Det synes, som om en handelstraktat öfver hufvud vore fullt på sin plats
  endast mellan stater som i industriellt (ja, kanske också i politiskt)
  hänseende stå någorlunda i jämnhöjd. Den mindre staten eller den, som
  har den minst utvecklade industrien, torde eljes på förhand vara dömd
  att dra det kortaste strået. Ha vi i själfva verket för närvarande några
  afsevärdt förädlade industrialster att exportera? Och huru många slag af
  sådana kunna vi få in t.ex. i Tyskland! Kan det vara fördelaktigt för en
  stat, som bara exporterar råvaror eller halfförädlade produkter, att
  afsluta handelstraktat med en, som bara exporterar förädlade varor? Här
  gäller att göra upp exakta afräkningar. Kan den nationalekonomiska
  vinsten af en traktat egentligen bli stort mer än ± 0, då hvarje fördel
  måste köpas med en lika stor eftergift på annat håll? Månne icke
  Sveriges industri blir allra naturligast och kraftigast och får de
  naturligaste afsättningsområdena, om den får uppväxa utan
  handelstraktater?
  
  Att en handelstraktat fordrar granskning äfven från andra synpunkter
  framgår af följande passus uti det 1907 träffade tysk-amerikanska
  provisoriska handelsaftalet: ».... Den amerikanska regeringen förpliktar
  sig att uppbjuda sitt inflytande för att ernå Peyne-lagförslagets
  antagande i kongressen... .»[30] Om en liten stats regering gentemot en
  större stat förpliktade sig till något dylikt, så skulle det sannolikt
  genast heta, att den mindre staten kommit i vasallförhållande till den
  större.
  
      [Anmärkning 30: Z. f. a. Ch. 1907. 905.]
  
  Såsom exempel på, huru det stundom rent af kan vara förenadt med
  krigsrisk för ett land att exportera råämnen, må anföras följande.
  
  Under första hälften af förra seklet försåg Sicilien hela den europeiska
  kemiska industrien med det viktiga råämnet svafvel, År 1838 lämnade
  regeringen i Neapel utförselmonopol på svaflet till en fransk firma.
  Denna höjde priset till nära det tredubbla. Som detta var ruinerande för
  den engelska sodaindustrien, så gjorde den engelska regeringen
  föreställningar hos regeringen i Neapel och då dessa blefvo utan
  resultat, sammandrogs en eskader af engelska krigsflottan utanför nämnda
  stad. Detta hade åsyftad verkan och svafvelpriset återgick till det
  normala.
  
  Ett ännu färskare exempel hade vi på närmare håll för ett par år sedan,
  då det var fråga om att belägga järnmalmsexporten med en
  registreringsafgift af en krona pr ton. I tyska pressen och äfven i
  tyska riksdagen höjdes då väldiga rop om påtryckning på Sverige för att
  förhindra detta. Bland annat syntes en notis i tidningarna om sändandet
  af en ångare med »600 turister» till Karlskrona. (Hänsyftningen på ett
  slagskepp var påtaglig och notisen i öfrigt en gliring för vårt ifriga
  lockande på utländska turister.)
  
  Ja, tull- och traktatfrågorna måste ses från många håll. Må vi icke låta
  öfverrumpla, locka eller skrämma oss från någon sida, utan i tid noga
  öfverväga, hvad som är oss bäst och nyttigast, och sedan stå fast
  därvid. Om en stormakt börjar räkna ett litet land till sin
  »intressesfär», så kan det sedan vara svårt nog att komma ur den
  kärvänliga omfamningen.
  
    Ofvanstående, som i början af 1908 var infördt uti Ind. Norden
    beaktades af Kemistsamfundet, som den 28 februari tillsatte en
    kommitté för utredning angående den kemiska industriens ställning
    till den blifvande tulltaxan. Denna kommittés uttalande som på
    samfundets uppdrag tillsammans med detaljeradt förslag till
    tullsatser inlämnades till kungl. tulltaxekommittéen, går i flera
    väsentliga delar i samma riktning som mina. (Sv. Kem. Tidskr.
    1908:62.)
  
  
  *Några allmänna förutsättningar för framgången af ett industriellt
  företag.*
  
  Tanken på grundandet af en fabrik uppstår väl naturligast, då ett
  verkligt och ihållande behof af produkten förefinnes. Men äfven en
  riklig tillgång på råmaterialet, uppkomsten af en ny tillverkningsmetod
  eller af en ny artikel kan utgöra en sund impuls därtill. Att börja en
  tillverkning, som i utlandet redan nått en hög utveckling, och som i
  Sverige icke är tullskyddad, är icke lockande. Mången kastar sig därför
  öfver det »allra nyaste», som lofvar guld och gröna skogar, och blir
  »försöksdjur» åt någon »i det blå» sväfvande uppfinnare. Men den erfarne
  industrimannen vet, att det vanligen är föga lönande att »bryta väg»,
  d.v.s. här att taga uppfinningen från uppfinnarens skrifbord och
  genomföra den i praktiken. I dylika fall visar sig ofta, fast kanske för
  sent, att uppfinnareentusiasmen skymt blicken för en hel del viktiga
  både tekniska och ekonomiska faktorer. Här framträder ofta skarpt
  bristen uti teknikerns utbildning för det praktiska lifvet. De
  försiktigare kapitalisterna ha på grund af dylikt blifvit så skeptiska i
  fråga om uppfinningar, att de sällan våga sig på andra företag än dem,
  hvars rentabilitet »en blind kan känna med sin käpp».[31]
  
      [Anmärkning 31: En säkerhetsväg synas grundarne för det med ett
      kapital på £ 20,000 nyligen bildade _Sharp Granite Co_ i London
      anse sig ha slagit in på, då de förenat en af gammalt ganska
      lönande fabrikation med en ny och opröfvad. De vilja nämligen
      tillverka cement och -- ädelstenar. Ch. Ztg. 1907: 1249.]
  
  Försiktighet gent emot »uppfinningar» är ovillkorligen på sin plats, men
  rätta tidpunkten för upptagandet af en ny metod eller tillverkning får
  dock heller icke försummas, ty äfven vid ett i praktiken ganska väl
  utarbetadt förfarande, måste de nya männen på den nya platsen göra sina
  erfarenheter, och det är då bättre, att de göra dem, innan konkurrenter
  på det nya området hunnit lika långt eller längre. Städse intaga därför
  de industriella verk den gynnsammaste positionen, som själfva arbeta med
  i têten för utvecklingen och icke bara bida resultatet af andras arbete.
  De äro ock bäst i stånd att bedöma nya metoder och förslag, som
  framkomma, och lockas icke så lätt in på de »dimmiga» företagen. Det
  gäller numera icke endast att nödtorfteligen »_följa med_ sin tid», utan
  äfven att med ifver speja _framåt_, »Den som stannar, blir förbigången».
  
  Utvecklingen i Sverige går långsamt isynnerhet därför, att de
  industriella verken ofta icke anse sig »ha råd» att hålla sig med
  specialister i tillräckligt antal såsom arbetsledare, men detta är en
  falsk sparsamhet. Ofta är den ende teknikern på platsen så öfverhopad
  med arbete för företagets administration och för upprätthållandet af
  status quo, att han icke får den allra minsta tid öfver för
  utvecklingen. Han måste då ha hjälp. Ju flera verkligt produktiva
  krafter, desto bättre blir helt visst resultatet.
  
  För en kemisk fabrik af någon betydenhet är det rent af ett lifsvillkor
  att ega ett laboratorium, där icke blott analyser kunna utföras, utan
  där också nya metoder kunna utarbetas och kalkylfaktorer pröfvas.
  Försiktigheten bjuder emellertid, att sedan i laboratoriet allt blifvit
  utredt, som där kan utredas angående en ny metod eller apparat, så bör
  dock icke genast därpå full fabrikation grundas, utan första utförandet
  bör ske uti halfstor skala.
  
  Den tränade industrimannens praktiska blick säger honom _hvar den nya
  fabriken bör läggas_, men i grund och botten är äfven detta en
  räknefråga, uti hvilken såsom hufvudsakliga faktorer ingå fraktkostnader
  för råmaterial, bränsle och färdiga produkter. För en produkt af högt
  värde spelar frakten ingen roll, men för en billig blir frakten ofta af
  afgörande betydelse.
  
  Ett annat spörsmål är, _uti hvilken skala_ fabriken bör anläggas. Här
  äro naturligtvis möjligheterna för afsättningen i första hand afgörande,
  men denna faktor är stundom svår att få exakt bestämd. Det är ju därför
  riktigast att börja i liten skala, men dock efter en från början
  uppgjord plan till utvidgning. Skalan får dock icke tilltagas allt för
  liten, ty då kan hända, att tillverkningen för den skull icke bär sig,
  och att resultatet blir missvisande. En man på hvarje nödvändig post är
  det minsta möjliga antalet arbetare och tjänstemän, men om posten är så
  liten, att den vid för öfrigt korrekta förhållanden icke förmår »föda
  sin man», så är just _skalan_ för liten. Äfven denna rentabilitetsgräns
  kan i de flesta fall med nöjaktig säkerhet beräknas.
  
  Har man fått _lämplig plats_ och _skala_ bestämda, _bästa
  tillverkningsmetod, god plan_ och pålitliga, på jämförbar praktik
  grundade _noggranna kalkyler både för anläggningen, driften_ och
  _afsättningen_, och kalkylerna angifva en god rentabilitet, så återstår
  utförandet samt sist, men icke minst viktig, en _god teknisk,
  organisatorisk och administrativ ledning_ af fabriken och en duglig, med
  artikelns afsättning förtrogen, _merkantil kraft_.[32]
  
      [Anmärkning 32: Jfr T. T. 1907: 285; Ch. Ztg 1907: 839.]
  
  Nedgången uti arbetsintensiteten, som verkar så afskräckande på
  företagsamheten, kan i någon mån motvägas genom en god planläggning,
  goda arbetsmetoder, apparater och maskiner, men säkrast torde den
  motvägas genom en vaken arbetsledning.
  
  Den patriarkaliska tiden, då fabriksägaren kände hvar och en af sina
  arbetare, visste hvad hvar och en dugde till och aflönade honom
  därefter, är förbi. Nu stå ofta diverse souschefer och arbetsförmän
  emellan chefen och arbetarne, och icke ens, om den förre har blick och
  intresse för ett korrekt aflöningssystem, lyckas det honom alltid att
  hindra uppkomsten af protektionsförhållanden. Intet är så ägnadt att
  väcka missnöjet och verka demoraliserande, som om den flitige och
  duglige arbetaren finner, att odågan får lika stor eller kanske större
  lön än han. I stället för att verka rättande härutinnan ha de
  socialistiska fackföreningarne i hög grad förvärrat detta
  missförhållande. All sammanslutning och allt föreningsväsen blir
  vanligen närmast till nytta för de svagare (såvida icke dessa af
  okunnighet låta sig exploateras). Ofta är ju ock detta hjälpande af de
  svaga det berättigade ändamålet, men inom de socialistiska
  fackföreningarne är det i hufvudsak _de lata_, som få fördelen. Till
  goda arbetsledareegenskaper hör därför först och främst förmågan att
  rätt bedöma arbetet och därefter rätt aflöna olika arbetskrafter. Endast
  den duger till arbetsledare, som själf kan arbeta och som i alla
  detaljer förstår det ifrågavarande arbetet. Men arbetsledaren skall icke
  vara en förarbetare, ty »husbondens öga gör mer än båda hans händer».
  Det är med öga och tanke han skall verka. Till allmänna chefsegenskaper
  hör vidare förmågan att väcka, underhålla och öka intresset för arbetet.
  Liksom soldaten eldas af sin anförare, så behöfver arbetaren det icke
  mindre.[33] Ens arbete skall vara en kärt. Är det icke så, så går det
  icke bra att uträtta något, allra minst på det produktiva området.
  
    »Wird deine Arbeit, dir zur Last,
    Bist du nicht wert, dass du sie hast»
  
  säger ett tyskt ordspråk. Om någon söker en plats, så tag reda på
  hvarmed han sysselsätter sig på lediga stunder. Ju närmare denna hans
  sysselsättning ligger arbetet på den post, han söker, desto bättre.
  
      [Anmärkning 33: Jfr »Betydelsen af samarbete inom industriella
      verk». T. T. 1908: 93.]
  
         *       *       *       *       *
             *       *       *       *
  
  
  
  
  *V. Hvilka kemiska fabrikationer ha utsikt till framgång i Sverige?*
  
  
  Det är icke meningen att här definitivt besvara denna fråga, ty detta
  kan endast ske, sedan för hvarje särskildt fall fullständig kalkyl
  blifvit utarbetad, utan här skola blott några allmännare synpunkter
  framhållas.
  
  Tillgången på billigt bränsle uti ett land är af afgörande betydelse för
  uppkomsten af industri och icke minst af kemisk industri. Sverige hör i
  detta hänseende visserligen icke till de allra bäst lottade länderna, ty
  det har endast en obetydlig mängd stenkol och inga brunkol, men däremot
  är det rikt på torf. Vårt land eger nämligen icke mindre än omkring
  4 millioner hektar torfmossar, hvilka, räknade till ett medeldjup af
  2 meter, innehålla c:a 8 milliarder ton bränntorf, motsvarande c:a
  4 milliarder ton stenkol. Hittills har dock torfven på grund af de höga
  arbetskostnaderna för dess upptagande, torkning etc. samt höga
  fraktkostnader icke förmått att i afsevärdare mån upptaga konkurrensen
  med de engelska stenkolen, åtminstone icke å platser på större afstånd
  från mossen. Det blir emellertid alltmera tydligt, att det icke kan vara
  annat än en tidsfråga, då denna bränslekälla med nödvändighet i största
  utsträckning måste tagas i bruk.
  
  Sverige importerar nu årligen inemot 4 millioner ton engelska stenkol,
  värda nära 60 millioner kronor. Detta bränslebehof skulle landets
  torflager förmå täcka under en tidrymd af c:a 1,000 år.
  
  Den under de senare åren starkt framträdande tendensen hos
  stenkolspriset att stiga, har gjort, att industrien nu allt mera börjar
  intressera sig för torfmossarne. Följande sammanställning visar de
  senare årens kolossala fluktuationer i priset på stenkol (ångkol från
  Wales). Vid slutet af hvart och ett af nedan nämnda år var kolpriset pr
  ton som följer:
  
    1896    10     shilling
    1897    10 1/3    »
    1898    12 1/3    »
    1899    19 2/3    »
    1900    20 ½      »
    1901    16 ¾      »
    1902    15 ¼      »
    1903    14 ¾      »
    1904    13 ¼      »
    1905    12 ½      »
    1906    16        »
  
  Det är icke underligt, om industrien ser sig om efter en stabilare
  värmekälla. Den allra stabilaste energikällan är otvifvelaktigt
  vattenfallen, »det hvita kolet», som det pratas så mycket om, men såsom
  egentlig värmekälla för industrien kommer denna dock icke i fråga, utan
  här blir det torfven, som skall uttränga stenkolen.
  
  Generering af gas af torf har i Sverige praktiserats redan ett par
  tiotal år, bl.a. vid glasbruk, och vinner synbarligen allt större
  utbredning.[34] Eldning med torfpulver är ock föremål för stigande
  intresse. Vid några industriella verk har man börjat torka torfven
  medelst bortgående förbränningsgaser.[35] Angående torfvens användbarhet
  för metallurgiska ändamål äro meningarne ännu delade.[36]
  
      [Anmärkning 34: Jfr T. T. 1907: 206, Ind. Norden 1907: 168 och
      Z. f. a. Ch. 1906: 1575.]
  
      [Anmärkning 35: T. T. K. 1907: 31; Ind. Norden 1907: 110.]
  
      [Anmärkning 36: T. T. 1907: 149.]
  
  Ännu en bränslekälla har vårt land uti den bituminösa alunskiffern,
  hvars mängd blifvit uppskattad till 13 milliarder ton med ett
  bränslevärde öfverstigande torfmossarnes. Skiffern har emellertid i ännu
  högre grad än torfven den nackdelen, att på grund af sitt låga
  bränslevärde icke tåla några fraktkostnader. Men om icke bränslet kan
  komma till fabriken, så får väl fabriken komma till bränslet. Genom
  torrdestillation i en regenerativ gasgenerator torde en god bränslegas
  kunna erhållas och dessutom de vanliga oljorna etc.[37]
  
      [Anmärkning 37: Se sid. 108 äfvensom T. T. 1907: 4.]
  
  I fråga om rikedom på vattenfall står Sverige i främsta ledet.
  Vattenkraften i vårt land och i grannländerna beräknas af _S.
  Lübeck_[38] som följer:
  
                   Millioner hästkrafter:
                totala:    tillgodogjorda:
    Sverige       3.8             0.22
    Norge         4.8             0.22
    Finland       0.9             0.06
  
      [Anmärkning 38: T. T. 1907: 223.]
  
         *       *       *       *       *
  
  
  *Elektrokemiska m.fl. fabrikationer.*
  
  Det har talats och talas fortfarande mycket om, att vårt lands
  vattenkraft bör utnyttjas bl.a. för elektrokemisk industri. På
  1890-talet gjordes ock en ansats i denna riktning, då ett par klorat-
  och ett par karbidfabriker samt en alkali- och klorkalkfabrik anlades.
  Men man torde nu kunna säga, att för ingen af dessa ha de då hysta
  förhoppningarne blifvit uppfyllda. Chefen för vårt lands enda
  elektrolytiska alkali- och klorkalkfabrik skref 1901 uti T. T. K. 140:
  »...Sveriges öfverlägsenhet gent emot andra länder med afseende på
  billig drifkraft ansågs hittills nästan som ett axiom, men kan numer
  anses som en saga blott och detta till följd af de betydande framsteg,
  som kraftgastekniken gjort de senaste åren...» Densamme visade ock med
  kalkyl, att en elektrolytisk fabrik vid Liverpool skulle arbeta
  fördelaktigare än en dylik vid lämpligaste vattenfall i Sverige.
  
  Uti Journal of the Soc. of chem. Industry 1907: 290 har _Howles_ räknat
  ut, att framställningskostnaderna för 1,000 kg. salpetersyreanhydrid,
  genom elektrisk förbränning af luftkväfve, vid olika kraftkällor ställer
  sig på följande sätt:
  
    Ånga                        £ 10.0.0
    Vattenkraft                 »  6.13.4
    Generatorgas enl. _Mond_    »  6.3.0
    Masugnsgas                  »  2.15.0
  
  Det är ju klart att dessa siffror alldeles icke kunna vara
  allmängiltiga. I Tyskland ställer sig ofta ångkraften 5 gånger och i
  Schweiz ända till 10 gånger dyrare än vattenkraften, där sådan finnes.
  
  För att ge en antydning om de betydliga värden, som masugnsgasen
  representerar, har man räknat ut, att om Niagaras 10 millioner
  hästkrafter utnyttjades, så skulle man erhålla endast tre gånger så stor
  effekt, som den, hvilken går bort med afloppsgaserna från Förenta
  staternas masugnar.
  
  Uti ångkraftkostnaden här ofvan har Howles antagligen räknat ångan
  tillgodogjord i kondensångmaskin, men detta är icke bästa sättet för
  ångans utnyttjande. Uti kemiska fabriker förbrukas vanligen stora
  mängder värme för afdunstning (koncentration), uppvärmning,
  destillation, torkning etc. och för sådant ändamål användes mestadels
  ånga af lågt tryck. Här kan man nu erhålla, mycket billig kraft genom
  att uppställa en ångmaskin, konstruerad att arbeta med ett ångtryck af
  t.ex. 8 atmosfärer, och som aflämnar ångan med t.ex. 2 atmosfärers
  tryck. Denna afloppsånga användes då för afdunstningen etc. På detta
  sätt kommer allt det värme till nytta, som eljes uti en ångmaskins
  kondensorer med ringa vinst af kraft förspilles, och kraftkostnaden kan
  täfla t.o.m. med den vid masugnsgas.
  
  En fabrik, som elektrolytiskt sönderdelar alkaliklorid och af den
  erhållna luten tillverkar kaustikt alkali i fast form, kan på detta sätt
  kombinera kraftalstring och afdunstning. Principen kan för öfrigt komma
  till användning i en mängd fall, då en fabrikation, som behöfver kraft,
  förbindes med en, som behöfver ånga för afdunstning etc.
  
  Den elektrokemiska industrien, som nödvändigt fordrar billig kraft,
  behöfver alltså ingalunda med nödvändighet söka sig till de
  vattenfallsrika länderna.[39]
  
      [Anmärkning 39: Jfr. Z. f. a. Ch. 1899: 559.]
  
  Vid elektrokemisk produktion lämnar en hästkraft pr år ungefär följande
  mängder af de olika produkterna:
  
    16   ton  koppar
    1,6   »   kaust. natron 70 %             }
              eller 1,8 ton kaust. kali 80 % } samtidigt
    3,5   »   klorkalk                       }
    0,5   »   kaliumklorat
    1,0   »   kalciumkarbid
    0,6   »   karborund
    0,33  »   kväfve i form af kalkkväfve med c:a 16 % N[40]
    0,12  »   kväfve i form af kalksalpeter med c:a 13 % N[41]
  
      [Anmärkning 40: = c:a 2 ton chilesalpeter med 16 % N eller 1,6 ton
      svafvelsyrad ammoniak med 20 % N. Kväfvehalten uti kalkkväfve kan
      för öfrigt variera mellan 12 och 22 %. Kalksalpetern förekommer
      i handeln i två kvaliteter: med 8-9 % N och med 13 % N.]
  
      [Anmärkning 41: _Borchers_: Z. f. Elektrochemie Bd. 6: 63 och 172
      samt _Erlwein:_ Z. f. a. Ch. 1907: 351; Jfr. äfven T. T. K.
      1907: 113.]
  
  Elektrolytisk raffinering af *koppar* är allmänt införd, och Förenta
  staterna stå på detta område främst, men elektrokemien i öfrigt torde
  eljes stå högst i Frankrike. Af *klorkalk* tillverkas numera öfver
  hälften elektrolytiskt och nästan allt *klorat*. Den sistnämnda
  tillverkningen lärer i utlandet först genom konvention uppnått
  rentabilitet.[42] *Kalciumkarbid*-fabrikerna uppstodo på 1890-talet i
  sådan mängd, att afsättning för den nya artikeln icke kunde i samma mån
  skaffas, utan följden blef öfverproduktion, åtföljd af ett oerhördt
  prisfall. Denna kris är nu öfver, bolagen ha rekonstruerats och ett
  lugnare skede har inträdt.
  
      [Anmärkning 42: Ang. nya metoder etc. se Ch. Ind. 1908: 132.]
  
  Oaktadt nu vårt land alltså icke har några alldeles särskilda
  förutsättningar för elektrolytisk produktion, emedan monteringen af
  vattenfallen alltid blir en dyrbar sak, så bör dock en sådan
  fabrikation, som *alkali* och *klorprodukter* i tillräcklig skala, på
  lämplig plats och tullskyddad ha god utsikt till framgång. En
  kombination med klorkonsumerande tillverkningar är nödvändig, ty under
  det att alkalit i nästan obegränsad mängd kan afsättas, är kloren svår
  att bli af med. _Ganz & C:o_ föreslå att kombinera alkalielektrolys med
  metallextraktion[43] Bland många andra förslag till klorens användande
  är äfven det att i städerna bespruta gatorna med någon svag klorlösning.
  Alla, som ha användning för stora mängder klor eller klorprodukter, böra
  ha största intresse af uppkomsten af elektrolytisk alkali-industri.
  Komme sådan i stor skala till stånd, så skulle priset på klor och
  klorprodukter, hvilket på grund af fraktkostnader står rätt högt här i
  landet, betydligt reduceras och det lägre priset skulle möjliggöra
  användning för nya ändamål. I detta sammanhang må nämnas, att
  aktiviteten hos elektrolytisk klor befunnits större än hos den på gamla
  sättet framställda.[44] _Nya användningar för klor och klorprodukter_ är
  sålunda alkalielektrolysens lösen. Biprodukten väte torde heller icke
  böra förbises.[45]
  
      [Anmärkning 43: Ch. Ind. 1907: 517.]
  
      [Anmärkning 44: _Ferchland_: »Die elektrochem. Industrie
      Deutschlands» och Ch. Ind. 1907: 520.]
  
      [Anmärkning 45: Beträffande nya förslag på detta gebit hänvisas
      till Ch. Ind. 1908: 128.]
  
  För kalciumkarbid håller en ny och storartad användning på att arbeta
  sig fram, nämligen för tillverkning af *kalkkväfve*. Under de senaste
  åren ha en del kemister världen rundt intensivt arbetat på att kemiskt
  binda och nyttiggöra luftens kväfve, och nästan samtidigt på skilda håll
  har problemet på olika sätt blifvit löst, nämligen af tysken _Frank_ och
  af norskarne _Birkeland_ och _Eyde_. Frank befriar kväfvet från syret
  och låter det absorberas af kalciumkarbid;[46] Birkeland och Eyde
  förbränna kväfvet med syret uti en elektrisk ljusbåge till kväfveoxider,
  som sedan förarbetas till salpetersyra och *kalksalpeter*.[47] Både
  kalkkväfve och kalksalpeter finnas sedan ett par år i marknaden och
  flera fabriker därför äro under uppförande.[48] Äfven i Sverige (Månsbo)
  har nu en mindre försöksanläggning för kalkkväfve kommit i gång.[49]
  Franks metod synes tills dato ha vunnit något större terräng. Båda
  produkterna kunna direkt ersätta chilesalpetern eller ammoniumsulfatet
  såsom gödslingsämnen, och kalkkväfvet har redan vunnit sådan
  användning.[50]
  
      [Anmärkning 46: Z. f. Elektrochemie 1906: 551 och Ch. Ztg.
      1907: 524 samt svenska pat. 24087.]
  
      [Anmärkning 47: Ch. Ind. 1905: 701 och T. T. 1907: 100 samt svenska
      pat. 24086.]
  
      [Anmärkning 48: Z. f. a. Ch. 1907: 351 och Ch. Ind. 1907: 321.]
  
      [Anmärkning 49: T. T. K. 1907: 113.]
  
      [Anmärkning 50: Ang. andra metoder och ny litteratur se Ch. Ind.
      1908: 83.]
  
  Sverige importerade 1906 (via Hamburg) icke mindre än 27 tusen ton
  chilesalpeter med ett värde af nära 5 millioner kronor. Denna import har
  under de senaste åren ökats med 3 à 4 tusen ton pr år. Det är
  landtbruket, som konsumerar dessa kolossala kvantiteter.
  
  Genom framställning af kalkkväfve eller kalksalpeter skulle dessa
  millioner kvarhållas i landet, och det är sålunda mödan värdt att
  undersöka rentabiliteten för anläggningar i denna riktning. Kraften får
  emellertid icke kosta mer än cirka 10 kronor pr hästkraft och år, och då
  blir frågan den, om de omonterade vattenfallen ens kunna komma i fråga,
  eller om icke andra fabrikationer, som förmå betala ett högre pris, böra
  föredragas.[51]
  
      [Anmärkning 51: Jfr. T. T. 1906: 231 och Ind. Norden 1906: 271.]
  
  Alltför länge torde dock icke denna fråga behöfva öfvervägas, ty en
  kväfveindustri skulle i dubbel mån ge bröd åt nya skaror innebyggare i
  vårt land, i det att först de uti denna industri direkt sysselsatta
  finge sin bärgning, och sedan i det att produkten använd i landtbruket
  medförde betydligt ökade skördar.
  
  Är vattenfallets monteringskostnad väl en gång afskrifven, så synes
  kväfveindustriens rentabilitet gifven. I vårt grannland äro för
  närvarande stora vattenfall under montering både för kalksalpeter och
  kalkkväfve, och man låter där utländskt kapital »bryta väg».
  
  Allt emellanåt uppdyka »börsrykten» om nya, stora salpeterlager i Chile
  och annorstädes, och det är ju icke alldeles uteslutet, att
  salpeterpriset kan komma att falla, men oförmodade prisfall kunna
  förekomma i hvilken industri som helst. Att de nu kända salpeterlagren
  om några decennier äro slut, torde få anses som ganska sannolikt. Af
  fruktan för de nya konkurrenterna och för att afkyla intresset för
  luftkväfvets bindande har Chiles regering förklarat, att salpeterlagren
  där räcka ännu c:a 400 år. Geologerna säga emellertid högst 30 år.[52]
  
      [Anmärkning 52: Ch. Ind. 1908: 85.]
  
  Det är på grund häraf tydligen endast en tidsfråga, när kväfvehaltiga
  gödslingsämnen på annat sätt _måste_ anskaffas för vårt land. Månne icke
  därför statsmakterna redan nu böra ägna denna sak nödig uppmärksamhet?
  En fråga som då genast framställer sig är: skall chilesalpeter i den nya
  tulltariffen fortfarande lämnas tullfri? Landtbruket, som skaffar oss
  bröd, bör ju i möjligaste mån understödjas, men månne icke detta bäst
  sker, just om man sörjer för, att landtbrukaren kan _inom landet_ fylla
  sitt behof af kväfvehaltigt gödslingsämne? Och för att snabbare komma
  därhän, synes en måttlig tull på chilesalpeter kunna i sin mån bidraga.
  Tullen torde icke böra sättas högre än fluktuationen i priset på
  salpetern under t.ex. de senaste fem åren. Priset har under denna tid
  stigit och denna stegring synas landtbrukarna utan någon som helst
  svårighet ha burit, eftersom importen samtidigt ökats. Skulle mot
  förmodan en sådan tull bli på minsta vis betungande, så skola
  landtbrukarne helt visst söka att täcka sitt kväfvebehof på annat sätt.
  Om då detta blefve genom ett bättre tillvaratagande af den flytande
  spillningen från ladugårdarne, så hade man med tullen rent af »slagit
  två flugor i en smäll».
  
  För endast några decennier sedan tillverkades ju salpeter i vårt land
  för krutbruken etc. just af dylik spillning. I följd af det stegrade
  priset på chilesalpeter och inför utsikten af lagrens snara utsinande,
  har i Frankrike på sista tiden det förslaget framkommit att med nutidens
  större resurser på bakteriologiens område återupptaga den gamla metoden
  med »salpeterlador». Därtill torde det dock icke komma, sedan de
  elektrokemiska metoderna visat sig genomförbara i praktiken och sedan
  landtbrukarne så småningom och sent omsider börjat inse, huru dumt det
  är att sända millioner till utlandet för en vara, som de till en del
  redan ha, fast de låta den rinna bort.
  
  Äfven andra kväfvehaltiga gödslingsämnen och isynnerhet *svafvelsyrad
  ammoniak* böra samtidigt beläggas med en tull motsvarande salpeterns.
  Den svafvelsyrade ammoniaken synes hittills icke fått någon större
  användning i vårt lands jordbruk, fastän den är lika värdefull för
  grödan, som salpetern. Produktionen torde komma att stegras, då koksjärn
  tydligen snart i allt större skala kommer att tillverkas inom landet.
  
  Svafvelsyrad ammoniak kan, utom vid gasverk och koksverk, äfven erhållas
  vid generering af bränsle- och kraft-gas af stenkol, eller då stenkol
  såsom sådana användas direkt i masugnen. Mängden varierar mellan 5 och
  30 kg. pr ton stenkol, beroende af kolsort och förfarande. Vårt land
  importerar årligen mellan 3 och 4 millioner ton stenkol, men de verk äro
  icke många, som på ett ställe elda upp så mycket kol, att en
  ammoniakanläggning kan löna sig. Minimikvantiteten anses nämligen vara
  40 ton kol pr dygn.[53]
  
      [Anmärkning 53: Jfr Z. f. a. Ch. 1906: 1569, 1908: 274, Ch. Ind.
      1908: 124 och 181, Ch. Ztg. 1908: 339, 352, 442, Le Genie Civil
      1908: 285, Svenska pat. 23808.]
  
  Om gödslingsvärdet stode i direkt proportion till kväfvehalten, så
  skulle 80 kg. ammoniumsulfat med 20 % N, = 24.3 % NH{3}, motsvara
  100 kg. chilesalpeter med 16 % N. I själfva verket anses dock
  ammoniakkväfvet ha något litet högre värde, emedan det icke fullt så
  lätt lakas ur jorden af regn.
  
  Tanken på att chilesalpetern kanske icke räcker så länge, har ledt
  _Ostwald_ till utarbetandet af en metod för ammoniaks öfverförande till
  salpetersyra. Denna metod har redan kommit till praktisk användning i
  Tyskland, så att man där i krigsfall nu kan göra sig oberoende af
  salpetertillförseln utifrån.[54]
  
      [Anmärkning 54: Jfr Ch. Ind. 1908: 92 och svenska pat. 24340.]
  
  Om salpetersyra (t.ex. Birkeland-Eydes) användes i stället för
  svafvelsyra till att mätta ammoniaken vid stenkolsdestillation, så
  håller det därvid vunna nitratet cirka 35 % kväfve. Ur en vattenlösning
  af kalkkväfve (kalciumcyanamid) erhålles _dicyandiamid_ med en
  kväfvehalt af ända till 66 %. Den hufvudsakliga källan för
  cyanföreningar var tills slutet af 90-talet gasreningsmassan från
  gasverken, men då började man af metalliskt natrium och ammoniak
  framställa cyannatrium. Detta säljes nu till c:a 1/3 af förutvarande
  priset å cyankalium, Kalciumcyanamiden torde nu komma att bli det
  viktigaste råmaterialet för cyanföreningarne.[55] Äfven framställes
  mycket cyanid medelst torrdestillation af melassdrank.[56]
  
      [Anmärkning 55: D.R.P. 124977; 126241; 149594; amerik. pat. 775953
      och 785161.]
  
      [Anmärkning 56: Ch. Ztg. 1908: 343.]
  
  *Användningen af kaiciamkarbid för belysningsändamål* synes gå stadigt
  framåt och allmänheten lär sig så småningom den enkla skötseln af
  acetylengasverken. Men oaktadt både denna och den elektriska belysningen
  vinna terräng, så minskas icke fotogenimporten, utan tvärtom. Till någon
  del har väl detta sin grund uti fotogenens ökade användning för
  motordrift. Åren 1875-79 förbrukades i Sverige 2.4 liter pr invånare,
  men 1906-07 icke mindre än 20.9 liter. År 1902 infördes för c:a 10 och
  1906 för ca 13 mill. kr. lysoljor. Fotogenlampan har tydligen tyvärr
  bland de bredare lagren ännu icke fått någon allvarlig konkurrent. Att
  karbiden icke kommit till användning i hemmen beror väl i första rummet
  på, att den innehåller föroreningar, som göra den däraf utvecklade och
  ofullständigt renade acetylenen och dess förbränningsprodukter skadliga
  att inandas. Då mindre städer och andra samhällen förses med acetylen
  för belysning (uppvärmning och kraftalstring), ja, äfven då ett
  särskildt hus förses med sitt acetylengasverk, så kan reningsproceduren
  naturligtvis gestaltas betydligt effektivare, än då gasen utvecklas i
  själfva lampan.
  
  En elektrokemisk tillverkning, som nyligen kommit i gång vid Skebäck i
  Örebro län, är *syrgas* och *vätgas*. Dessa produkter föras komprimerade
  i stålcylindrar i marknaden. Utom den gamla användningen för
  knallgasbläster, för blylödning, laboratorieändamål etc., har på senare
  tid tillkommit svetsning af järn medelst acetylen och syrgas. Vidare har
  syrgasen funnit användning för bearbetning af järn och andra metaller.
  Önskas t.ex. ett hål genom en järnplatta, så riktas en syrgasstråle mot
  det förut upphettade stället, då hålet uppstår genom järnets
  förbränning. Syrgasen användes äfven såsom bläster vid störingar i
  masugnen i följd af kallgång etc.[57]
  
      [Anmärkning 57: Angående nya elektrolysapparater etc. hänvisas
      till Ch. Ind. 1907: 518.]
  
  Om syret kunde framställas till en bråkdel af det pris, det nu betingar,
  så skulle det medföra en stor fördel att ständigt blåsa masugnen med
  syre i stället för med luft, i det man då sluppe upphetta den stora
  barlasten af kväfve. Det är icke allenast i själfva masugnen, som
  kväfvet på detta sätt stjäl värme, utan äfven då masugnsgasen sedermera
  användes såsom bränsle. Samma fördel finge man ock genom att använda
  syre i stället för luft vid gasgenerering eller i allmänhet vid hvarje
  värmealstring medelst förbränning. Inseende den stora betydelsen häraf
  ha flera uppfinnare sysslat med syrets isolering ur luften eller med
  luftens anrikning på syre genom centrifugering eller diffusion, men
  hittills utan framgång.[58]
  
      [Anmärkning 58: Se t.ex. svenska patenten 21223 och 21922, amerik.
      879129 samt Z. f. a. Ch. 1906: 923.]
  
  Syrgas erhålles äfven vid fraktionerad destillation af *flytande luft*
  eller vid luftens fraktionerade kondensation.[59] Då syrefritt _kväfve_
  enligt denna metod framställes för fabrikation af kalkkväfve, så fås
  syre såsom biprodukt, men metoden är ganska kostsam. Vid spaning efter
  billigt kväfve har kalkkväfvets uppfinnare bland annat pröfvat inverkan
  af s.k. vattengas, en blandning af kväfve, väte och koloxid, på
  upphettad karbid. Härvid absorberas först koloxidens syre under
  åtskiljande af kol såsom *grafit*. Ledes därpå den återstående
  gasblandningen öfver ytterligare mängder karbid, så absorberas kväfvet,
  så att slutligen endast vätet återstår. I förbindelse med fabrikationer,
  som ha användning för väte och grafit, kan denna metod, möjligen bli af
  värde. Mer eller mindre syrefritt kväfve erhålles för öfrigt vid flera
  kemiska fabrikationer.[60]
  
      [Anmärkning 59: Enligt metoder af _Linde, Claude, Société L'air
      liquide_ m.fl.]
  
      [Anmärkning 60: Jfr T. T. K. 1907: 142.]
  
  Bland elektrolytiska och elektrotermiska fabrikationer finner man i
  utlandet vidare: *natrium, kalcium, magnesium, baryt, brom,
  natriumperoxid, persulfat, permanganat, hydrosulfit, vätesuperoxid,
  grafit, siloxikon* (ungefär Si{2}C{2}O; eldfast samt syr- och
  alkalifast), *karborundum* (SiC; ersätter smergel), *monox* (SiO),
  *fosfor, kolsvafla, kolklorid m.fl.*
  
  *Kalciumhydrid*, CaH{2} (hydrolit), erhålles genom upphettning af
  kalcium i vätgasström. Den sönderdelas med vatten under utveckling af
  1,000 liter väte pr kg.
  
  *Elektrolytisk reduktion och oxidation* användes rätt ofta inom den
  organisk-kemiska industrien. *Elektrolytisk blekning* af textilvaror,
  cellulosa, papper etc., har vunnit ganska stor utbredning. Äfven i
  Sverige blekes cellulosa på detta sätt. *Ozon* har funnit användning för
  rening af vatten i stor skala.[61]
  
      [Anmärkning 61: Jfr Ch. Ind. 1907: 518.]
  
  Bland rent *elektrometallurgiska fabrikationer* är
  *aluminium*-tillverkningen redan gammal och stadgad. Råmaterialet är
  aluminiumoxid, som tillverkas af möjligast kiselsyrefri bauxit medelst
  glödgning med soda, utfällning ur aluminatlösningen med kolsyra,
  affiltrering och kalcinering. Flera tyska kemiska fabriker tillverka af
  bauxit från södra Frankrike aluminiumhydrat och af detta aluminiumoxid
  (eller ock aluminiumsulfat) efter denna metod.[62] En fabrik i Schlesien
  exporterade för några år sedan så framställd Al{2}O{3} t.o.m. till
  franska aluminiumfabriker.[63] Enligt en metod af _Bayer_ sönderdelas
  aluminatet icke med kolsyra, utan medelst lösningens häftiga omrörande
  under ett par dagar i närvaro af utfälldt aluminiumhydrat. Den därvid
  erhållna lösningen af kaustikt natron koncentreras och användes för
  uppslutning af nya mängder bauxit under tryck på våta vägen.[64] Denna
  metod synes dock tills dato icke fått någon större utbredning.
  _Peniakoff_ har föreslagit att kombinera lerjords- och
  sodatiilverkningarne genom glödgning af bauxit med natriumsulfat och
  svafvelkis. Den härmed erhållna och outspädda svafvelsyrligheten skulle
  komma till användning vid produktion af natriumsulfat (ev. enl.
  Hargreaves metod) och af aluminatet skulle soda erhållas.[65]
  Rentabiliteten af denna metod är heller icke ännu konstaterad.[66]
  Exportvärdet på aluminium angafs i Schweiz för 1905 till Frcs 325 och
  1906 till Frcs 407 pr 100 kg, _The British Aluminium Co_ i London har
  för afsikt att 1908 fördubbla sin produktion. _Aluminium Co of Amerika_
  har under de senaste 2 åren nära fördubblat sin produktion.[67]
  
      [Anmärkning 62: Sv. Kem. Tidskr. 1892: 14, Z. f. a. Ch. 1901: 844,
      T. T. K. 1907: 155.]
  
      [Anmärkning 63: Z. f. a. Ch. 1901: 216.]
  
      [Anmärkning 64: Z. f. a. Ch. 1901: 215, 851 och 1234.]
  
      [Anmärkning 65: Z. f. a. Ch. 1901: 852 och 875; jfr D.R.P.
      182775.]
  
      [Anmärkning 66: I fråga om aluminiumsalter må erinras därom, att
      bariumaluminat är det effektivaste reningsmedlet för matarvatten
      till ångpannor.]
  
      [Anmärkning 67: Ch. Z. 08: 502.]
  
  En af de äldsta aluminiumproducenterna, _Aluminium-Industrie A. G.
  Neuhausen_ (Schweiz), har under de senaste åren stadigt ökat sin
  utdelning, hvilken 1906 utgjorde 26 %. Bolagets aktiekapital,
  16 millioner Frcs, lär nyligen ha ökats med 10 millioner för upptagande
  af *elektrisk ståltillverkning.*
  
  Vid sådan ståltillverkning sammansmältes uti elektrisk ugn af _Kjellins_
  eller _Heroults_ system tackjärn och smidesjärn (järnskrot). Ugnar
  enligt båda systemen arbeta flerstädes i utlandet och äfven på ett par
  ställen i Sverige.
  
  För verklig *järnframställning af malm på elektrisk väg* är intresset
  för närvarande stort. I vårt land pågå försök vid Domnarfvet.[68] Enligt
  i Canada uti Heroults ugn utförda försök skall pr elektrisk hästkraft
  och år kunna tillverkas 3 à 4 ton tackjärn under inbesparing af ungefär
  halfva den kolmängd, som åtgår vid den vanliga masugnsprocessen.
  I stället för cirka 1,000 kg. kol pr ton i masugnen produceradt tackjärn
  skulle i den elektriska ugnen sålunda åtgå endast cirka 500 kg. kol,
  såsom erforderliga för reduktionen (teoretiska åtgången för malmens
  reduktion är ungefär 315 kg. kol pr ton tackjärn). Pr hästkraft och år
  skulle sålunda sparas c:a 1,500 kg. träkol, värda kr. 32 (efter kr. 6 pr
  läst, = 2 m³, eller cirka kr. 21.50 pr ton). Om det skulle visa sig, att
  alla kostnader i öfrigt icke bli högre än vid masugnsdrift, så skulle
  den nya metoden vid ofvan antagna kolpris alltså kunna betala intill
  kr. 32 pr år för hästkraften, ett pris, som är väsentligt högre än det
  (cirka kr. 10), som t.ex. kalksalpetertillverkningen för närvarande
  anses kunna betala. Försök att med gas reducera malmen utföras för
  närvarande i Sverige.
  
      [Anmärkning 68: _Lindblad_, J. A. Bih. 1907: 533.]
  
  *Kiseljärn* (ferrosilicium) tillverkas inom landet och exporteras.
  I utlandet tillverkas äfven järnlegeringar med krom, molybden, vanadin,
  volfram m.fl., hvilka alla finna användning vid tillverkning af
  specialstål. [69]
  
      [Anmärkning 69: Kiseljärn-legeringar föreslås, såsom syrefasta,
      till kemiska apparater.]
  
  För tillverkning af *zink* och *bly* i elektrisk ugn har _de Laval_
  utarbetat metoder och apparater, hvilka äro under profning.
  
  På en del håll i utlandet börja städernas elektricitetsverk och äfven
  andra centraler för alstring och distribuering af elektrisk energi att
  söka användning för sin reservenergi för elektrokemiska ändamål. Det är
  rätt väl möjligt, att en eller annan sådan fabrikation kan bli rentabel
  äfven vid den periodiska drift, som väl städse blir en följd af en sådan
  kombination.
  
         *       *       *       *       *
  
  Uti »elektricitetens tidehvarf» skall elektriciteten »allting bestyra»,
  men det torde vara skäl att här icke bara följa med strömmen, utan noga
  pröfva både grunden, materialet och -- byggmästaren innan man bygger.
  Hvarje kemisk omsättning är ju i själfva verket endast en
  temperaturfråga, och reaktionstemperaturen kan stundom medelst en
  kontaktsubstans betydligt nedsättas. Man har därför allt skäl att
  öfverväga, huruvida det icke i många fall kan vara fördelaktigare att
  direkt använda den primära energiformen, värmet, i stället för den därur
  med betydliga kostnader transformerade elektriciteten.
  
  Vid diskussion af denna fråga har bl.a. blifvit påpekadt, att en tysk
  fabrik, hvilken sedan bortåt 30 år tillverkar natriumsulfat enligt
  _Hargreaves_ kontaktmetod och klorkalk enligt _Deacons_ kontaktmetod,
  allt fortfarande ger aktieägarne utdelningar, som öfverträffa de
  elektrokemiska fabrikernas. Detta bevisar visserligen i själfva verket
  ingenting, ty fabriken i fråga tillverkar äfven andra produkter, men
  saken torde förtjäna omnämnas.
  
  Frågan, tränger sig särskildt fram vid tanke på luftkväfvets bindande,
  och förslag till kontaktmetoder för detta ändamål saknas icke.[70]
  
      [Anmärkning 70: Jfr t.ex. tyska patenten 175401, 176616, 180141,
      182297,191914, svenska patenten 20357, 20756, 21226, amerikanska
      patentet 719223; Z. f. a. Ch. 1906: 1104; B. d. d. Ch. G. 1908:
      Bd. 41: 28; Ch. Ztg. 1908: 189. Svenska pat. ans. 343/1908
      (titankväfve).]
  
  Kontaktmetoderna för tillverkning af svafvelsyra med platinerad asbest
  eller med järnoxid (eller bådadera) såsom kontaktsubstans, hvilka i
  utlandet redan vunnit stor användning, den senare isynnerhet i
  Amerika,[71] ha i Sverige ännu icke blifvit tillämpade. Detta beror
  möjligen därpå, att behofvet af högkoncentrerad syra eller af anhydrid
  och rykande syra här ännu är jämförelsevis litet. Den för
  superfosfatfabrikerna nödiga syran torde blykammarmetoden med de senare
  årens förbättringar ännu lämna billigare.
  
      [Anmärkning 71: Ch. Ztg. 1908: 218.]
  
  Enligt en af _R. Frank_ gjord iakttagelse öfvergår svafvelsyrlighet i
  blandning med ett öfverskott af syre under ett tryck af öfver 100
  atmosfärer kvantitativt till svafvelsyreanhydrid utan
  kontaktsubstans.[72] Det är ju möjligt, att detta förfarande i en
  framtid kan få betydelse, sedan för praktiken lämpliga apparater hunnit
  konstrueras.
  
      [Anmärkning 72: D.R.P. 194879.]
  
  Vid svafvelsyrefabriker, som arbeta enligt blykammarmetoden, kan det
  helt visst, om de ha tillgång på billig kraft, löna sig att tillverka de
  nödiga kväfveoxiderna af luft enligt _Birkeland-Eydes_ metod.
  
         *       *       *       *       *
             *       *       *       *
  
  
  *Organiska tillverkningar.*
  
  
  *Organisk syntes.*
  
  Vid den syntes, som hittills för tillverkning af organiska färgämnen
  etc. funnit praktisk tillämpning, har man i allmänhet börjat »byggandet»
  med mer eller mindre »tuktad, naturlig sten». Benzol, toluol, antracen,
  naftalin, fenol m.fl. äro sådana byggnadsstenar, bestående af stabila
  molekyler af kol och väte eller af kol, väte och syre. Man sträfver
  emellertid efter att kunna utgå från ännu enklare och billigare
  föreningar. Ett steg i denna riktning är det, då _Goldschmidt_ visat
  möjligheten att vid tillverkning af *myrsyra* i fabriksmässig skala utgå
  från koloxiden.[73] Koloxiden ledes öfver upphettadt kaustikt alkali,
  hvarvid formiat bildas. Denna användning af koloxiden i förbindelse med
  dess aflägsnande ur generatorsgas, innan denna för tillverkning af
  kalkkväfve ledes öfver karbid, synes värd beaktande. Det har äfven
  blifvit föreslaget att framställa myrsyradt alkali genom elektrolys af
  alkali-bikarbonat.
  
      [Anmärkning 73: D.R.P. 86419 och 179515, franska 382001 och
      amerikanska 875055 samt Ch. Ztg. 1908: 501.]
  
  *Oxalsyra*, som är en betydlig handelsartikel och hufvudsakligen
  användes vid tryckning och färgning af garn och tyger, tillverkas numera
  icke uteslutande enligt gamla metoden genom upphettning af sågspån med
  alkali, utan äfven och, såsom det påstås, betydligt billigare, genom
  upphettning af myrsyradt alkali i blandning med kolsyradt alkali.[74]
  Enligt den gamla metoden kan af 100 delar sågspån ända till 80 delar
  oxalsyra erhållas. D.R.P. 194038 föreslår framställning af glykolsyra
  medelst elektrolytisk reduktion af oxalsyra.
  
      [Anmärkning 74: D.R.P. 111078, 144150 och 161512 samt franska
      patentet 342168 och svenska 23958.]
  
  Då kalciumkarbiden på 1890-talet oförmodadt uppdök på världsmarknaden,
  började kemisterna ifrigt spörja, hvad som »månde blifva af detta
  barnet». Bland den stora mängden förslag kom då ock *syntetisk alkohol,*
  och rubriken »mineralsprit» eller »kemisk alkohol» syntes allt emellanåt
  i tidningarna. Teoretiskt var vägen klar.[75] Ett bolag, som för sådan
  fabrikation bildades i Frankrike, upplöstes emellertid i slutet af 1906,
  men på andra håll torde tanken ännu icke vara uppgifven.[76]
  
      [Anmärkning 75: Dinglers Journal 1899, band 311, sid. 162,
      Ch. Ztg. 1903: 1093 och D.R.P. 149893.]
  
      [Anmärkning 76: Ang. syntes af fotogen se Ch. Ztg. 1908: 244.]
  
  Då ättiksyreångor ledas öfver upphettad kalciumkarbid, erhålles en
  blandning af *aceton* och *metylalkohol*.[77]
  
      [Anmärkning 77: Z. f. a. Ch. 1907: 462, jfr Ch. Ztg. 1899: 574 och
      1906: 41 samt franska patentet 361379.]
  
  I amerikanska patentet 792783 föreslår _Muthmann_ att framställa
  *blåsyra* genom behandling af en blandning af ammoniak och acetylen uti
  den elektriska ljusbågen.
  
  Genom elektrolys af klorkalcium i närvaro af alkohol har *kloroform*
  erhållits, men en ännu mycket genare väg har föreslagits uti franska
  patentet 354291. Enligt detsamma blandas nämligen helt enkelt metan och
  klor under utspädning med en indifferent gas för att mildra reaktionen.
  Båda dessa förslag kunna ju vara värda en närmare pröfning. Kloroform är
  en klorförbrukande artikel, hvars framställning väl kan passa i
  förbindelse med elektrolytisk alkalitillverkning. Här är dock att märka,
  att afsättningen icke ställer sig så alldeles enkel, ty exporten till en
  del länder hindras af höga tullar, och dessutom ha de olika ländernas
  farmakopéer olika fordringar t.o.m. beträffande tillverkningssättet.
  Kloroform användes dock numera icke uteslutande såsom narkotiskt medel,
  utan äfven i tekniken såsom lösningsmedel.
  
  Ur en blandning af etylen och koloxid, utsatta för stilla elektrisk
  urladdning, såsom uti de kända ozonapparaterna, har erhållit ett
  kautchukliknande kolväte.[78] Ur Dowson-gas (H, CO, N och O) erhölls
  _ammoniumformiat;_ ur en blandning af väte och kväfve kunde 20 % af
  kväfvet öfverföras till *ammoniak*[79] och ur en blandning af kolsyra,
  vatten och eventuellt väte erhölls koloxid, vätesuperoxid, syre, ozon,
  myrsyra, formaldehyd och acetaldehyd(?). Af formaldehyd har _E. Fischer_
  framställdt socker, men f.n. ha alla dessa iakttagelser endast
  teoretiskt intresse.[80]
  
      [Anmärkning 78: Jfr. B. d. d. Ch. G. 1908, Bd. 41: 87.]
  
      [Anmärkning 79: D.R.P. 179300.]
  
      [Anmärkning 80: Ch. Ind. 1907: 522, jfr. Z. f. a. Ch. 1908: 389.]
  
  Af den organiska syntesen väntar sig emellertid äfven den tekniska
  kemien fortfarande mycket, men ännu så länge har man endast i något
  enstaka fall försökt sig på att utgå från samma enkla och billiga
  råmaterialier som den organiska naturen, hvilken har den mäktiga, för
  vetenskapen ännu i dunkel höljda lifskraften till hjälp. Att göra t.ex.
  socker af kolsyra och vatten öfverlämnas därför allt fortfarande åt
  växterna, och vi tycka det vara ett godt steg framåt, då vi numera af
  växter här i vårt land kunna vinna detta viktiga näringsmedel, som vi
  förr måste hämta från varma länder. Vetenskapen rycker dock den
  organiska naturen alltmera in på lifvet. E. Fischers synteser inom
  ägghviteämnenas klass samt hans och _Buchners_ arbeten att isolera de
  katalytiskt verksamma enzymerna från de lefvande fermentcellerna äro
  senast eröfrade positioner.[81]
  
      [Anmärkning 81: Jfr. _Emil Fischer_, »Org. Synthese und Biologie»,
      Springer, Berlin 1908; _Jul. Schmidt_, »Synthetisch-organische
      Chemie der Neuzeit», Vieweg & Sohn, Braunschweig.]
  
         *       *       *       *       *
  
  
  *Syntetiska färgämnen.*
  
  Årsproduktionen i Tyskland af artificiella organiska färgämnen
  uppskattades 1906 representera ett värde af icke mindre än 250 millioner
  mark. Det är naturligt, om mången, som ser denna industris lysande
  ekonomiska resultat, känner sig frestad att grunda en dylik fabrikation,
  men efter den lilla inblick, vi här förut fått i de tyska
  anilinfärgfabrikernas position, förstå vi i någon mån, hvarför antalet
  dylika anläggningar i världen snarare minskas än ökas. Skulle t.ex. här
  i vårt land en fabrik för tillverkning af de tjärfärger, som nu
  importeras, värda kanske bortåt 4 millioner kronor, så blefve denna
  fabriks produktion icke ens två hundradelar af de sex à sju tyska
  fabrikernas. Om sedan, såsom sannolikt är, de tyska fabrikerna inom
  denna bransch snart komma under gemensam ledning, så kunna de genom
  specialisering än ytterligare nedbringa sina redan nu låga
  tillverkningskostnader. Fraktkostnaden spelar ingen afsevärd roll för en
  artikel med ett värde af flera kronor per kg, och därför skulle den
  tyska trusten med betydlig förtjänst kunna sälja sina färgämnen i
  Sverige långt under den lilla svenska fabrikens tillverkningspris. En
  tullsats på 15 à 20 % af värdet skulle knappast verka skyddande, men
  redan denna lilla tull skulle sannolikt röna motstånd på flera håll
  under påstående, att färgerna äro en nödvändighetsvara, som icke genom
  tull får fördyras. Men utan att närmare undersöka huru det ibland är med
  nödvändigheten, så kunna vi tryggt påstå, att knappast ens den dubbla
  tullsatsen skulle märkas på ett klädesplaggs pris. De vanliga
  prisfluktuationerna på färgämnen gå för öfrigt icke sällan vida
  däröfver. Utom textilindustrierna äro äfven våra pappersbruk betydliga
  konsumenter af anilinfärger.
  
  Om så den svenska fabriken endast med ett mycket högt tullskydd kunde
  reda sig i egna landet, så kunde den icke alls tänka på export, ty några
  särskilda fördelar, såsom lägre arbetslöner, mera produktiva arbetare
  eller billigare råvaror, skulle den vis à vis den tyska trusten
  näppeligen få. De i branchen tränade, vetenskapligt skolade
  »fabriksarbetarne» skulle till en början nästan alldeles saknas.
  
  Detta gäller om de hittills _kända_ färgämnena. Något arbete på
  upptäckandet af nya utföres icke här i landet och torde väl heller icke
  fullt planmässigt kunna bedrifvas annat än i samband med motsvarande
  industri. Den tyska färgindustrien underhåller många hundra kemister,
  som dag ut och dag in arbeta på framställning af nya färgämnen eller på
  förenkling af metoderna för tillverkning af de redan kända. Dessutom
  arbeta vid de många tyska universiteten och tekniska högskolorna ännu
  flera i samma eller liknande riktning.
  
  Skulle någon svensk kemist få tillfälle att arbeta på detta område, så
  synas svafvelfärgerna vara ett beaktansvärdt fält. Kanske affallsluten
  från våra många sulfitcellulosafabriker skulle kunna bli
  utgångsmaterialet.[82] Vid ett nytt färgämne med patenterad
  tillverkningsmetod ställer sig skillnaden mellan en ny, liten och en
  gammal, stor fabrik icke så afsevärd. Ja, om den lilla fabriken själf
  utarbetat metoden och äger patentet, så har den stora rent af kommit på
  efterkälken.
  
      [Anmärkning 82: Se Wagner-Fischers Jahresbericht 1898: 1109.]
  
  Hvad en god uppfinning, skyddad med patent, som icke kan kringgås, kan
  vara värd, framgår däraf, att Farbwerke Höchst under hela patenttiden
  för antipyrin försåg världen med detta farmaceutiska preparat till ett
  pris af mark 120 pr kg, under det att priset, sedan patentet 1898
  upphört, nedgått till mark 15-25 pr kg.
  
         *       *       *       *       *
  
  
  *Några organiska naturprodukter.*
  
  Utvecklingen på ena eller andra området kan ju stundom gå med stormsteg,
  och vår tid har i detta hänseende blifvit en smula bortskämd. Det
  riktigt väntas på »stora uppfinningar», så att det gamla säkra, men
  sträfsamma forskningsarbetet ibland rent af försummas. Men bättre än att
  stå stilla och vänta, är att gå vidare på den gamla bepröfvade vägen,
  äfven om stegen bli små.
  
  Vi köpa ännu från främmande länder många ämnen ur växtriket, hvilka i en
  mer eller mindre aflägsen framtid kanske liksom sockret komma att
  utvinnas i vårt land. Bland spörsmål i denna riktning, som sedan en del
  år föreligga, är ock detta: finnes någon växt, som trifves eller kan
  komma att trifvas i vårt land, från hvilken kautschuk kan erhållas? En
  sådan växt, som vid lämplig årstid exempelvis afmäjas och extraheras,
  skulle kunna tillstoppa ett hål, där nu 8 à 10 millioner kr. årligen
  rinna ur landet. Den erhållna produkten behöfde icke nödvändigt genast
  vara färdig kautschuk, blott den på någon enkel väg kunde öfverföras
  till sådan.[83] Ha vi icke i potatisen ett exempel på en »exotisk
  planta», som trifves godt hos oss, och som den, som införde den, har all
  heder af. En annan införd växt, hvars nytta visserligen är omstridd, men
  hvilken mänskligheten i alla fall icke tycks kunna undvara, är tobaken.
  Att minska den höga importen (cirka 8 millioner kronor) häraf borde icke
  vara någon olösbar uppgift för nutidens zymoteknici. Tobakens kvalitet
  lär ju nämligen icke vara så mycket beroende af växtorten, som af
  behandlingssättet under och efter skörden.
  
      [Anmärkning 83: Jfr Z. f. a. Ch. 1907: 1265 samt _Slingervoet
      Ramondt_, »Zur Geschichte der Kautschukforschung».]
  
  Men här finnas äfven andra dylika frågor, hvilkas lösning bör ligga oss
  ännu närmare. Hvarför t.ex. importeras i vårt barrskogsrika land ännu så
  mycket harts och terpentinolja? Årsimporten uppgår nämligen till ett
  värde af cirka 1½ mill. kr., medan det vore vida naturligare att vi
  _exporterade_ för tio gånger så mycket. Det är visserligen möjligt, att
  man under vår korta sommar å växande skog icke med fördel kan skörda
  kåda på samma sätt som i Frankrike och Amerika. Försök ha blifvit
  gjorda, men tydligen utan uppmuntrande resultat. Kanske man skulle kunna
  stegra utbyte och kvalitet genom att skydda den utflytande kådan mot
  oxidation och fördunstning och på samma gång såret mot uttorkning. Ett
  par terpentinskördar å skogen åren närmast före afverkningen torde icke
  ha något menligt inflytande på virket utan snarare tvärtom.
  
  Men vi ha äfven andra källor för harts och terpentinolja än den växande
  skogen. Genom att extrahera sönderhackade furustubbar torde man med
  nutida apparater rentabelt kunna utvinna nämnda ämnen. En försöksfabrik
  i detta syfte är under anläggning.[84] Det så behandlade träet bör duga
  till cellulosa. Större delen stubbar få nu ruttna bort och endast en
  ringa del användes för tjärbränning eller för utvinning af terpentinolja
  och tjära genom torrdestillation i termopannor. Kanske
  tändsticksfabrikerna kunna utvinna någon del terpentinkåda, om de
  använda furu, som de extrahera, i stället för importeradt aspträ.
  
      [Anmärkning 84: J. A. Bih. 1907: 558; jfr svenska pat. 23956.]
  
  Sedan ett par år tillverkar en svensk fabrik granbarkextrakt. Det kan
  synas, som borde denna fabrikation vara synnerligen vinstgifvande här i
  landet, där så stora mängder sulfitcellulosa tillverkas af granved,
  hvars bark följaktligen är ett värdelöst affall. Men i själfva verket
  ställa sig insamlingskostnaderna för barken så höga, att
  extrakttillverkningen blir föga rentabel. Härtill kommer, att
  granbarksextrakt endast användes för vissa lädersorter, och att
  garfverierna här allt fortfarande i stor utsträckning använda själfva
  granbarken. På grund häraf har den mycket betydliga importen af
  garfextrakter och andra garfämnen icke minskats. Det är i främsta rummet
  quebracho-extrakt, som importeras, mest från Tyskland. Den svenska
  fabriken lär komma att upptaga äfven denna tillverkning. Lufttorr
  granbark håller c:a 12 % garfämne, granbarksextrakt inemot 24 %,
  quebrachoträ c:a 20 % och quebrachoextrakt ända till 45 %. Båda dessa
  slag af extrakt förekomma i handeln i tjockflytande form med en
  vattenhalt af 40-60 %. Någon import af granbarksextrakt förekommer icke.
  De svenska konsumenterna ha allt skäl att låta undersöka de importerade
  extrakterna, ty ofta lär förekomma, att det lågvärdiga kastanjextraktet
  utbjudes såsom quebrachoextrakt.
  
  Medan i laboratorium den organiska syntesen vidare utvecklas, kan ju
  vara lämpligt sålunda tillse, att det, som vi genom den organiska
  naturen redan ha, icke förfares, utan kommer till möjligast bästa nytta.
  
  Torrdestillation torde böra betraktas endast såsom en nödfallsutväg inom
  den organiska kemien. Brunkol torrdestilleras i utlandet sedan långliga
  tider i stora mängder under utvinning af paraffin och mineraloljor, men
  på senare tiden har man i stället genom extraktion medelst bensin och
  med bättre ekonomiskt resultat börjat utvinna det värdefullare
  montanvaxet. Brunkol ha vi icke i Sverige, men det kunde ju vara skäl
  undersöka, huru våra äldre torflager, dytorf etc. och möjligen äfven
  alunskiffern förhålla sig i detta hänseende.[85] Alunskiffern i
  Västergötland har blifvit uppskattad till 13 milliarder ton.[86]
  
      [Anmärkning 85: Ang. torfvax jfr Z. f. a. Ch. 1907: 1141.]
  
      [Anmärkning 86: Angående alunskifferns utnyttjande genom
      torrdestillation hänvisas till Z. f. a. Ch. 1898: 87; 1905: 128
      och 1583; Ch. Ind. 1900: 118; Ch. Ztg. 1901: 606 och Rep. 203,
      1903: 685 och 984, 1904: Rep. 344; D.R.P. 148282 och 159262;
      svenska pat 17888; T. T. K. 1907; _Lunge_: Steinkohlenteer,
      4 uppl.: 239; Vetensk. Akad. Arkiv f. kemi 1904: n:r 5 samt
      _Hellsing_: Skifferoljeindustrien i Skottland och Frankrike.
      Enligt D.R.P. 195292 tillverkas svart färgstoft (svärta) af
      stenkol genom extraktion med natronlut och lösningens fällning
      med en syra.]
  
  Bland vetenskaplig litteratur beträffande organiska naturprodukter må
  här nämnas följande äfven för industrien mycket värdefulla verk:
  _Wiesner_: »Die Rohstoffe des Pflanzenreichs». Leipzig 1900 och 1903,
  samt på svenska under utgifning, _Euler_: »Växtkemi»; första delen, »Det
  kemiska materialet», Stockholm 1907.
  
         *       *       *       *       *
  
  
  *Träets produkter.*
  
  I Tyskland räknar man att i m² lämplig skogsmark pr år alstrar 0,35 kg.
  trä.[87] _Borchers_, Stahl u. Eisen 1899: 732, räknade ända till 1 kg.
  under det _Liebig_ på sin tid antog, att i mellersta Europa 0,25 kg.
  vattenfri organisk substans alstrades pr m² åker, äng eller skog.
  
      [Anmärkning 87: _F. Fischer,_ Z. f. a. Ch. 1904: 946.]
  
  I Sverige beräknades 1897 samtliga skogarne pr år alstra c:a
  33 millioner m³ trä, fast mått, på en areal af c:a 20 millioner hektar.
  Detta gör 1,65 m³ fast mått pr hektar.[88] Räknas 1 m³ fast mått till
  404 kg. vattenfri vedsubstans, så uppgår alstringen endast till 0,067
  kg. pr m². Här är nu visserligen att märka, att utaf den nämnda arealen
  går någon del i norr ända upp mot skogsgränsen, där en intensiv
  skogskultur aldrig kan ifrågasättas, men att vårt skogsbruk på det stora
  hela knappast kan sägas ha kommit öfver urstadiet är väl bekant och
  bekräftas af dessa siffror blott alltför tydligt.
  
      [Anmärkning 88: Med _fast mått_ menas träets verkliga volym i
      motsats till _löst mått_, som är volymen af vedtrafven, sedan
      veden blifvit ordentligt upplagd. 1 m³ löst mått famnved räknas
      vanligen innehålla 2/3 m³ fast mått.]
  
  Då vi sålunda icke taga ut af marken på långt när, hvad den kunde lämna,
  så ha vi så mycket större skäl tillse, att det lilla, vi nu verkligen
  få, på allra bästa sätt kommer till nytta. Tack vare den stora arealen,
  så är det i själfva verket inga småsmulor, det här är fråga om.
  33 millioner m³ pr år en stor mängd trä. Huru använda vi nu denna
  naturrikedom? Enligt 1896 års skogskommitté och det officiella,
  statistiska verket »Sverige» på följande sätt:
  
                                                 Millioner m³
                                                  fast mått.
    Inom landet:  för husbehof, bränsle etc.        15.9
                  för bergsbruket, (till träkol)     5.7
                  för trämassa                       1.4
                  i skogarne förfares                5.2
    Export                                           7.1
                                            -------------
                                             Summa  35.3
  
  En öfverafverkning af 2.3 millioner m³ årligen skulle sålunda bedrifvas,
  men denna siffra anses på en del håll för låg. Öfverjägmästaren _Wallmo_
  uttalade vid Skogsvårdsföreningens årsmöte 1905 såsom sin åsikt, att den
  årliga återväxten för närvarande icke får sättas högre än till
  21 millioner m³, hvarefter öfverafverkningen vore icke mindre än
  14 millioner m³.
  
  I början af 1908 ha officiella sakkunniga afgifvit yttrande angående
  Sveriges skogstillgångar. De uppskatta den årliga virkesförbrukningen
  per individ i Sverige till 4 m³ och den årliga alstringen till 1.5 m³
  per hektar, Den enbart genom folkökningen förorsakade stegringen i
  konsumtionen inom landet utgör 155,000 m³ per år, motsvarande
  årsproduktionen från 103,000 hektar. År 1904 uppgick den för export
  afverkade virkesmassan till 11 millioner m³. För husbehof, export och
  industri beräknas totalbehofvet till 38 millioner m³. Rationellt skötta
  borde våra skogar kunna ge 45,7 millioner m³ per år, ja, kanske ända
  till 54,8 mill. En bland de sakkunnige, öfverjägm. Wallmo, anser dock,
  att först om hundratals år sådan effekt af en förbättring i skogens vård
  skulle kunna bli synlig, samt att den årliga tillväxten kan sättas till
  högst 26 mill. m³, hvarför vid nuvarande afverkning årligen 12 mill. m³
  tages af skogskapitalet.
  
  Den sorgliga posten på 5.2 millioner m³, som årligen i skogarne
  förfares, tilldrar sig först vår uppmärksamhet. Det är hufvudsakligen i
  Norr- och Västerbotten, som största mängden förfares af brist på
  flottningsleder och järnvägar. Förlusten där uppskattas till icke mindre
  än 40 % af hela alstringen. I det öfriga Norrland och i Dalarne
  uppskattas den till 20 % och i det öfriga Sverige till 5 %.
  
  Den största posten värd minst 50 millioner kronor, förbruka vi alltså
  för eget behof i hufvudsak såsom bränsle i våra hem. Från
  nationalekonomisk synpunkt vore det utan tvifvel bättre att elda med
  torf, men dels ställer sig sådan ännu något för dyr, åtminstone då
  längre transport tillkommer, dels går det trögt att bryta med gammal
  sedvänja. Priset torde dock så småningom reduceras, då allt flera
  rationellt drifna torfverk uppstå, vid hvilka den allt dyrare
  handkraften i möjligaste mån ersättes med maskinkraft, under det att
  vedpriset blir högre, och den ekonomiska fördelen skall då öfvervinna
  alla hinder för torfvens allmännare användande.
  
  Exporten af oarbetade, sågade eller tillhuggna trävaror utgjorde år
  1904: 6,7, 1905: 6,6 och 1906: 7,0 millioner m³ fast mått. Af arbetade
  trävaror torde exporteras 0,1-0,2 millioner m³.
  
  Vedförbrukningen för den 1905 producerade trämassan torde ha utgjort ca
  2,3 millioner m³ fast eller 3,5 millioner m³ löst mått.
  
  
  *Ättiksyra, metylalkohol, aceton och tjära.*
  
  Vårt lands järntillverkning behöfver för att kunna fylla
  världsmarknadens och vårt eget behof af det utmärkta svenska
  träkolsjärnet årligen c:a 4,5 millioner m³ *träkol*, hvilket, om man
  räknar 0,6 m³ kol af 1 m³ ved löst mått, motsvarar 7,5 millioner m³ ved
  löst mått. Endast omkring 1/10 häraf kolas rationellt under utvinnande
  af biprodukterna *träsprit, ättiksyra, tjära* m.fl. Mången har den
  uppfattningen, att det måste uppfinnas någon särskildt knepig
  kolningsugn för att utrota milkolningen. Men detta urgamla kolningssätt
  låter nog icke utrota sig på andra platser än där, hvarest för en längre
  tid framåt tillräckligt med kolved kan till skapligt pris sammanföras
  till att mata en kolugn eller ett kolugnssystem. Och en för vårt land
  mycket lämplig kolugnstyp finnes redan, nämligen den sedan omkring 80 år
  välkända, enkla, billiga, hållbara och lättskötta _Schwartz_-ugnen, som
  lätt kan anordnas med särskild hänsyn till biprodukterna.
  
    1 m³ löst mått oklufven, lufttorr barrved, hållande
  
      269,2 kg. vedsubstans (med 1.7 kg. aska) och
       67.3  »  fuktighet (20 %)
      -----
      336.5  »  ger vid torrdestillation i retort vid lägsta möjliga
      temperatur ungefär följande utbyte:
  
                                             Värdet af de
                                           marknadsfärdiga
                                             produkterna
    112   kg. träkol å kr. 3.50 pr m³     kr.  2.50
    136    »  vatten    }                  {  »     --
      8    »  ättiksyra } rå träsyra       {  »   1.60
      2    »  träsprit  }                  {  »   0.80
     10    »  tjära och oljor                 »   0.60
     68.5  »  gaser af lågt brännvärde        »     --
    -----                                   ----------
    336.5 kg.                                kr.  5.50
  
  Värdena fluktuera betydligt. Det här anförda utbytet får betraktas mera
  såsom teoretiskt, ty lufttorr ved kommer endast sällan till kolning.
  Vanligen är veden mer eller mindre sur, ja, stundom alldeles nyflottad
  med 40 % vatten och däröfver, och då blir träsyran delvis så utspädd,
  att den icke ens vid användning af allra bästa metoder och apparater är
  värd bearbetningen på ättiksyra och träsprit. Själfva kolningen resp.
  torkningen af veden fordrar då också långt mera bränsle.
  
  På sina ställen torde med fördel ved kunna användas i masugnen i stället
  för träkol. I milkolen har man nämligen endast c:a 46 % af vedens
  värmevärde, medan resten, 54 %, såsom fritt värme eller brännbara gaser
  förslösats vid kolningen.[89]
  
      [Anmärkning 89: Sv. Kem. Tidskr. 1907 n:r 4.]
  
  Vid anläggningar för rationell kolning af trä förarbetas den råa
  träsyran vanligen till kalksalt, brunt eller grått acetat, med resp. c:a
  68 och 80 % rent acetat. Denna produkt är en betydande handelsvara, som
  användes för tillverkning af både ättiksyra och aceton. Ättiksyran, som
  af gammalt haft stor användning vid färgning och tryckning af
  textilvaror, till matättika etc. har nu uti indigotillverkningen fått en
  ny och mycket stor konsument.
  
  Aceton har sin största användning såsom lösningsmedel för nitrocellulosa
  vid tillverkning af röksvagt krut och celluloid. I Tyskland och ett par
  andra länder användes dock för detta ändamål icke aceton utan eter och
  alkohol, i England användes däremot för röksvagt krut uteslutande
  aceton. På grund af sin stora förmåga att lösa acetylen (1 volym löser
  vid 12 atm. tryck 300 volymer) har aceton kommit till användning vid
  acetylenbelysning i järnvägsvagnar, vid svetsning (»autogen») medelst
  acetylen och syrgas etc.
  
  Tillverkningen af aceton sker i stort genom kalciumacetatets
  torrdestillation och råkondensatets rektifikation. Utom aceton erhålles
  härvid äfven andra ketoner, isynnerhet etylmetylketon, som är
  hufvudbeståndsdel i den s.k. acetonoljan i råkondensatet, och som fått
  användning bl.a. för denaturering af sprit (i Schweiz) samt vid
  celluloidtillverkningen.
  
  Tillverkas aceton i samma fabrik, där kalciumacetatet produceras,
  så är stort skäl, att icke färdigtorka acetatet förr än i
  torrdestillationsapparaten, ty sönderdelningen börjar, om också sakta,
  redan vid c:a 150°.[90]
  
      [Anmärkning 90: Jfr D.R.P. 144328.]
  
  Trädestillationsverken kunna möjligen stundom finna fördelaktigt att
  tillverka aceton på det sättet, att ättiksyran bindes vid natron i
  stället för vid kalk. Vid torrdestillationen blefve då återstoden soda,
  som finge återgå för att mätta nya mängder ättiksyra och så ständigt
  cirkulera. Natriumacetatet är visserligen mycket beständigare vid
  upphettningen än kalciumacetat, men genom tillsats af en lämplig
  kontaktsubstans skulle reaktionen måhända underlättas. Barium och
  strontium skulle äfvenledes kunna komma i fråga här i stället för
  natrium. Ättiksyrans mättning med ett karbonat vållar dock stundom på
  grund af skumbildning en del svårigheter. Natriumacetat såsom
  handelsvara tillverkas äfven genom omsättning af kalciumacetat med
  natriumsulfat.
  
  Enligt amerikanska patentet 719223 låter man kväfve inverka på en
  upphettad blandning af bariumkarbonat med kol. Det cyanbarium, som
  härvid bildas, sönderdelas med ättiksyra, blåsyran tillgodogöres, t.ex.
  genom absorption med natron, och af bariumacetatet regenereras genom
  torrdestillation karbonatet, som återgår i cirkelprocess, under det att
  ur destillatet aceton utvinnes. Skall den härvid nödiga ättiksyran
  tillverkas på vanligt sätt af kalciumacetat och svafvelsyra eller
  saltsyra, så blir förfarandet, såsom tillverkningssätt för aceton
  betraktadt, naturligtvis utan fördel. Kan däremot rå träsyra användas,
  så är metoden värd allt beaktande. Dess förbindande med träsyrans
  förarbetning torde dock för den giftiga och frätande blåsyrans skull
  vålla betydliga svårigheter beträffande apparater etc.
  
  Bariumacetatet sönderdelas vid upphettning vida lättare än kalksaltet
  och reaktionen störes mindre af bireaktioner, hvarför acetonutbytet blir
  högre. Det har äfven blifvit föreslaget att tillverka aceton genom att
  leda ättiksyreångor öfver baryt vid en temperatur af inemot 400°.
  
  För absorption af små mängder aceton ur gaser och särskildt för
  återvinning af aceton vid tillverkning af röksvagt krut användes en
  lösning af natriumbisulfit.[91]
  
      [Anmärkning 91: D.R.P. 154124.]
  
  De förnämsta trädestillationsprodukterna, kalciumacetat och träsprit,
  tillföras världsmarknaden för närvarande hufvudsakligen från Amerikas
  Förenta Stater samt från Österrike-Ungern. Det är i första rummet de
  amerikanska järnverk, hvilka för sin tillverkning använda träkol, som
  föra de största mängderna acetat och träsprit i marknaden. På grund
  häraf stå priserna på dessa produkter uti ett visst beroende af
  järnmarknaden, nämligen så, att de fluktuera i omvändt förhållande mot
  järnets pris. Tills för ett par år sedan stod acetatet lågt i pris under
  det att träspriten betalades bra. Det förekom då, att de amerikanska
  verken stundom icke tillvaratogo ättiksyran, utan endast träspriten. Nu
  åter är det alldeles tvärtom, träspritpriset står mycket lågt, under det
  att acetatpriset är högt. Denna omkastning har förorsakats däraf, att
  för acetatet nya konsumenter tillkommit, under det att träspriten
  förlorat sådana. För tillverkningen af röksvagt krut åtgå numera stora
  mängder aceton. Vidare behöfva fabrikerna för syntetisk indigo, hvilka
  på senare tiden uppkommit och utvecklats, betydliga kvantiteter
  ättiksyra. Dessutom är ännu en ättiksyrekonsument under uppmarsch,
  nämligen cellulosaacetatet.
  
  Träspriten åter hade i Amerika tills för ett år sedan stor användning
  såsom brännsprit, lösningsmedel, tvättmedel, för fernissor etc, hvartill
  den vanliga spriten i följd af hög skatt icke kunde användas. Men nu har
  äfven i Förenta Staterna blifvit införd en s.k. denatureringslag, så att
  sedan början af 1907 skattefri brännvinssprit för nämnda ändamål kan
  erhållas långt billigare än träspriten. Visserligen utföres
  denatureringen till en del med träsprit, men åtgången härför är
  försvinnande, mot den förutvarande förbrukningen af träsprit. I England
  nedsattes för ett par år sedan den för denaturering föreskrifna mängden
  träsprit till hälften mot förut.
  
  
  *Cellulosa.*
  
  Vid cellulosatillverkningen tillgodogöras träsubstansen vida bättre än
  vid torrdestillationen, men äfven här förfares mycket. 1 m³ löst mått
  granved med c:a 57 % verklig kemisk cellulosa på vattenfritt trä räknadt
  och vägande 336,5 kg. lufttorr (med 20 % fuktighet), ger vid
  tillverkning af
  
    a) _mekanisk massa_ (slipmassa)
  
          ungefär
  
          180.0 kg. massa (vattenfri) à 9 öre pr kg.   = kr. 16.20
           89.2  »  förlust (c:a 33 % af träsubstansen)      --
         ------                                             ------
         _269.2 kg._                                    _kr. 16.20_
  
    b) _sulfitmassa_ c:a
  
          108.0 kg. massa (vattenfri) à 15 öre pr kg. = kr. 16.20
          161.2  »  förlust (c:a 60 % af träsubstansen)     --
         ------                                            ------
         _269.2 kg._                                    _kr 16.20_
  
  Vid _sulfatmassa_ (natronmassa) är utbytet ungefär detsamma, som vid
  sulfitmassa.
  
  De här insatta värdena äro naturligtvis endast approximativa, enär de
  städse betydligt fluktuera.
  
  Vid slipmassan bortspolas med vattnet sådana delar af träsubstansen, som
  blifvit söndermalda nästan till mjölstoft. Någon liten sådan rent
  mekanisk förlust förekommer väl äfven vid tillverkning af den kemiska
  massan, men här går den outnyttjade delen af träsubstansen, ligninet,
  bort i hufvudsak såsom en lösning.
  
  För denna lösning, som återstår efter tillverkningen af sulfitmassa,
  *sulfitluten*, har man trots stora ansträngningar hittills icke lyckats
  finna någon användning, utan densamma får rinna bort. I en del länder
  vållar denna affallslut fabrikanterna betydliga svårigheter och
  kostnader, emedan den icke alltid får utsläppas i närmaste vattendrag,
  enär den i allt för hög grad skulle förorena vattnet.
  
  Uti _Hofmann_, Handbuch der Papierfabrikation, sid. 1622, anföres bl.a.
  följande analysresultat för sådan affallslut af spec. vikten 1.043;
  1 liter innehöll:
  
    fri    svafvelsyrlighet    2,2 gram
    bunden       »             6,3  »
      »    svafvelsyra         4,4  »
    kalk                       8,4  »
  
  Afdunstningsåterstoden utgjorde 88,6 gr, däraf brännbara ämnen 75,0 gr
  och aska 13,6 gr.
  
  Den organiska substansen uti luten reducerar Fehlings lösning, hvartill
  både ligninderivater och kolhydrater medverka. _Krause_ påvisade i
  sulfitlut 0,5-2,0 % sockerarter.[92] Enligt _Streeb_[93] utgöres
  huvudbeståndsdelen i luten af ligninsulfonsyrad kalk.[94] _P.
  Klason_[95] har äfvenledes utfört omfattande undersökningar på detta
  område.
  
      [Anmärkning 92: Ch. Ind. 1906: 217.]
  
      [Anmärkning 93: Inaug. Diss. Göttingen 1892.]
  
      [Anmärkning 94: Jfr _Frank_, Papier Zeitung 1887 N:r 60/63.]
  
      [Anmärkning 95: T. T. K. 1893: 49; Teknikermöt. Förh. 1897: 338
      o. 1901: 147 samt T. T. K. 1908: 82.]
  
  Det har blifvit föreslaget att förinta luten genom afdunstning under
  användning af den därvid erhållna återstoden såsom bränsle, så långt
  denna räcker, och i utlandet finnas fabriker, som arbeta på detta sätt.
  Den torra återstoden, som till utseendet liknar gummi arabicum, utgör
  omkring 9 % af lutens vikt.[96]
  
      [Anmärkning 96: Angående sammansättningen hänvisas vidare till
      Ch. Ztg. Rep. 1898: 62; Wagner-Fischers Jahresbericht 1898: 1109;
      Z. f. a. Ch. 1900: 952 och 1307, 1906:1266; 1907: 451; Ch. Ind.
      1906: 217; Sv. Kem. Tidskr. 1897 N:r 6 samt _Wiesner_, Die
      Rohstoffe des Pflanzenreichs 2 Aufl. II: 40 o. följ.]
  
  Sulfitlutåterstoden har blifvit föreslagen bl.a. till användning vid
  appretur och färgning af tyger, såsom ersättning för dextrin och gummi.
  Produkter, som rekommenderas för dylika ändamål, finnas i handeln under
  namnen »salose», »dextron» och »gelalignosin». Huruvida en del
  importerade billiga tyger, som, då de bli våta, sprida en afskyvärd
  stank, påminnande om liklukt, verkligen blifvit behandlade med något
  sådant ämne, med eller utan sekunda djurlim, ägghvita eller dylikt, är
  icke kändt, men rätt sannolikt.[97] Industriella förbrukare af gummi och
  dextrin ha allt skäl att se upp och låta undersöka varan innan de köpa.
  
      [Anmärkning 97: Jfr. Z. f. a. Ch. 1906: 179.]
  
  Det har vidare blifvit föreslaget att använda sulfitlutens återstod
  såsom gödslingsämne, såsom bindemedel för formsand i gjuterier, vid
  tillverkning af briketter af sågspån etc., för limning af papper, för
  garfning af läder (Holzextrakt), för impregnering af trä, för
  framställning af alkohol, oxalsyra, ättiksyra, aceton, gas, koks,
  filtrerkol[98] såsom råmaterial för svafvelfärger m.m.
  
      [Anmärkning 98: Torrdestillation event. med kalk, D.R.P. 181126.]
  
  Tanken att förjäsa luten och afdestillera alkoholen syntes god, men
  sockerarterna lära ha visat sig mestadels höra till de ojäsbara.
  Förslaget är dock ännu icke uppgifvet.[99]
  
      [Anmärkning 99: Z. f. a. Ch. 1905: 44 och 1906: 1400; D.R.P.
      161644, _Classen_.]
  
  Det mest originella förslaget till sulfitlutens nyttiggörande torde vara
  det, som för några år sedan framkastades af prof. _Frank_ i Berlin. Han
  anser, att lutens organiska substans bör ha värde såsom näringsmedel för
  växtätande husdjur. Prof. _Lehmann_ i Göttingen har tagit saken om hand,
  och enligt ett meddelande uti Z. f. a. Ch. 1906: 1788 fortgå försöken på
  bästa sätt. Ett synligt resultat torde vara D.R.P. 169880, däri träets
  uppslutning med ammoniak föreslås, antagligen för att få en aflut, som
  är fri från mineralämnen.
  
  Till och med den i vatten olösliga cellulosan, t.ex. i stråfoder,
  tillgodogöres i viss mån af växtätarne, och det förefaller ju därför
  rätt sannolikt, att den vattenlösliga organiska substansen i sulfitluten
  så mycket lättare borde kunna utnyttjas. De motsvarande ämnena uti halm
  tjäna ju dagligen hästar, kor och oxar till föda.
  
  För en del år sedan lär en spekulativ tysk godsägare, som på sin
  landtegendom hade en halmpappersfabrik, starkt funderat på att låta
  kreaturen först ur halmen uttaga, hvad de kunde, för att sedan låta
  resten gå till pappersbruket. Tanken fullföljdes dock, så vidt kändt är,
  icke längre än till ett tyskt rikspatent.
  
  *Sulfatcellulosaluten* har äfven den upptagit samma ämnen ur träet, som
  sulfitluten, men de ha antagligen vid kokningen under tryck med
  natronluten undergått någon förändring.[100] Denna lut låter man
  emellertid icke rinna bort, ty natronet måste återvinnas, och detta sker
  genom afdunstning och de organiska ämnenas förbränning. Det vid denna
  förbränning utvecklade värmet användes vid lutens afdunstning,
  hvarigenom de organiska ämnena här alltså redan i någon, om ock mycket
  ringa, mån komma till nytta. Uti Sv. Pappers T. 1908: 106 uppgifves, att
  nu på skilda håll arbetas på uppfinnandet af andra sätt för lutens
  regeneration bl.a. genom de organiska ämnenas utfällning. Sådan
  utfällning med CO{2} skall redan 1877 ha blifvit försökt, men försiggått
  ofullständigt hvarjämte de så afskilda ämnena voro voluminösa och
  besvärliga att affiltrera. Vetenskapsmän, som nu arbeta på detta
  problems lösning i sådan riktning, lära emellertid vara
  förhoppningfulla.
  
      [Anmärkning 100: Jfr. _Klason_, Sv. Kem. Tidskr. 1891: 1.]
  
  Cellulosaindustrien är för vårt land redan nu af allra största betydelse
  och stadd i stark utveckling. Årligen exporteras för omkring
  35 millioner kronor kemisk massa och dessutom papper, hvari dylik ingår.
  Hela den vedmängd, som pr år åtgår för denna kemiska massa, torde uppgå
  till bortåt 3 millioner m³ löst mått, och den förlorade organiska
  substansen, torde i blott bränslevärde representera mellan 3 och
  4 millioner kronor. Här finnes sålunda ett stort fält för kemisk
  uppfinnareverksamhet.[101]
  
      [Anmärkning 101: Oxalsyra finnes i sulfatluten och bildas
      gifvetvis i ytterligare mängder vid dennas afdunstning och
      återstodens upphettning. Den bör med fördel kunna af skiljas och
      vinnas, om upphettningen vid lämplig punkt afbrytes och återstoden
      efter upplösning behandlas med kalk, såvida man icke föredrager
      låta natriumoxalatet utkristallisera.]
  
  1 hektar åker lämnar pr år omkring 6 ton halm. Om denna förarbetas till
  cellulosa, så fordras för hvarje ton häraf c:a ¼ hektar åker. Af svensk
  genomsnitts-skogsmark åtgår däremot nu c:a 3½ hektar, men i den mån en
  rationell skogskultur införes, nedbringas gifvetvis denna areal.
  
         *       *       *       *       *
  
  
  *Produkter af cellulosa.*
  
  För ett par år sedan gjorde en tysk följande sammanställning:
  
    1 m³ ved i skogen kostar                      Mk       3
    såsom bränsle å förbrukningsplatsen            »       6
    förarbetad till cellulosa                      »      30
       »         »    papper                       »   40-60
       »         »    cellulosagarn                »  50-100
       »         »    viskostråd eller konsttagel  »    1500
       »         »    viskossilke                  »    3000
       »         »    acetatsilke                  »    5000
  
  Det är ju städse en stor fördel för ett land, om dess exportgods är så
  långt förädladt som möjligt, men den starkt förädlade varan har ofta en
  långt mindre marknad och utestänges i många länder af höga tullar. Garn
  och silke af cellulosa äro för öfrigt ännu allt för nya produkter för
  att utan vidare komma i fråga för exportindustrien.
  
  *Cellulosagarn* (xylolin-, silvalin-, licellagarn m.fl.) tillverkas i en
  sorts pappersmaskiner genom bildning af smala remsor, hvilka sedan ännu
  fuktiga eller ock efter torkning snos och tvinnas. Detta garn kan dock
  endast komma i fråga att ersätta jutegarn eller vissa slag af gröfre
  bomullsgarn, men uppnår icke dess hållfasthet mot dragning. Blötes
  cellulosagarnet, så blir hållfastheten ännu mycket mindre. Till väfnader
  användes det mest i förening med garn af andra slag. Till säckar för en
  del ändamål lär det kunna användas. Sådana af enbart cellulosagarn
  genomsläppa dock mjölstoft lättare än jutesäckar. Cellulosagarnet har
  vidare funnit användning till mattor, gardiner, möbeltyg, bolstervar,
  lakan etc.[102]
  
      [Anmärkning 102: Jfr. Ch. Ztg. 1906: 1158.]
  
  _Pfuhl_, »Papierstoffgarne», Riga 1904, påminner å sid. 135 om, med
  hvilken motvilja trämassan i början mottogs i pappersbranchen och huru
  nu omkring 80 % af papperet utgöres af trämassa, samt framkastar den
  förmodan, att det kanske går på samma sätt med cellulosagarnet inom
  textilindustrien.
  
  Man har försökt, att genom en grundligare limning af pappersmassan,
  t.ex. med viskos, öka cellulosagarnets hållfasthet och minska dess
  känslighet för vatten, men därigenom förlorar det sin mjukhet. Någon
  kostsam förbättringsprocess kan varan tydligen icke bära.
  
  Vid cellulosatillverkningen bli de naturliga fibrerna till en stor del
  afskurna och afslitna till korta stumpar. För cellulosagarnets
  hållfasthet vore det naturligtvis en fördel om fibrerna kunde fås
  längre. _Mitscherlich_ har just arbetat i denna riktning[103] men hans
  metoder torde ha visat sig för kostsamma.
  
      [Anmärkning 103: D.R.P. 60653, 68600 och 69217.]
  
  *Cellulosasilke* framställes visserligen af cellulosa, men denna spelar
  en underordnad roll uti tillverkningskostnaderna, och silkesfabrikerna
  kunna icke gärna tänkas bli några storförbrukare af cellulosa.
  Tillverkningssättet är ungefär följande. En lösning af cellulosa
  åstadkommes, af denna formas trådar medelst pressning genom fina hål,
  hvarefter lösningsmedlet aflägsnas. Lösningen göres på flera sätt.
  Antingen upplöses
  
    a) nitrocellulosa uti en blandning af eter och alkohol
    (kollodiumsilke); produkten denitreras;
  
    b) cellulosa i kopparoxidammoniak;
  
    c) cellulosa i natronlut och kolsvafla (cellulosaxantogenat,
    viskossilke)  eller
  
    d) hydrocellulosa,[104] vegetabiliskt pergament, i natronlut
    (denna metod torde ännu icke vara profvad i praktiken).
  
      [Anmärkning 104: Z. f. a. Ch. 1907: 2166.]
  
  Det efter dessa metoder framställda silket har en betydligt mindre
  hållfasthet än natursilket och detsamma blir efter tvättning ännu sämre.
  
  *Acetatsilke* kommer däremot natursilket betydligt närmare. Det utgöres
  af cellulosaacetat, som framställes på flera sätt, bl.a. genom
  behandling af hydrocellulosa med ättiksyreanhydrid (produkten kallas
  acetylcellulosa, cellit, fibracit etc). Själfva trådbildningen sker på
  samma sätt, som ofvan är angifvet.
  
  Af cellulosaacetat väntar man sig mycket. Detsamma har på grund af sin
  utomordentliga isoleringsförmåga, som öfverträffar natursilkets, funnit
  användning inom elektrotekniken. Metalltråden föres helt enkelt genom en
  lösning af acetatet i alkohol, kloroform eller dylikt och får därigenom
  sitt isolerande öfverdrag. Sådan tråd kallas acetattråd. Man lär dock
  haft någon svårighet att få öfverdraget varaktigt elastiskt.
  
  I utlandet finnas rätt många och betydande fabriker för artificiellt
  silke och tillverkningen synes löna sig. Tyskland hade 1906 icke färre
  än 7 sådana fabriker, Frankrike 6, Schweiz 4, Italien 3 och England 2.
  Bolaget »Vereinigte Glanzstofffabriken» i Elberfeld, som lär arbeta med
  kopparoxidammoniak, utdelade 1904 och 1905 30 %, 1906 35 % och 1907 40 %
  på ett aktiekapital af c:a 5 millioner mark.
  
  I Sverige har bildats ett bolag för tillverkning af konstsilke enligt
  _Strehlenerts_ metod af nitrocellulosa (aktiekapital ½-1½ millioner
  kronor).
  
  Gröfre garn, artificiellt tagel eller hår framställes på samma sätt som
  silket eller ock genom att öfverdraga lin- eller bomullsgarn med en
  viskos- eller cellulosaacetatlösning. Sådana produkter förekomma i
  handeln under namnen meteor-, sirius-, viscellingarn m.fl.[105]
  
      [Anmärkning 105: Beträffande konstsilkeindustrien hänvisas till
      Z. f. a. Ch. 1907: 1727, 1908: 343 samt _Süvern_, Die künstliche
      Seide, Springer, Berlin 1907.]
  
  Uti den tyska »Verein zur Wahrung der Interessen der Chemischen
  Industrie Deutschlands» gjorde sekreteraren uti sin årsberättelse för
  1906 bl.a. följande uttalande: »Äfven den yngsta grenen,
  konstsilkefabrikationen, har under det gångna året vidare utvecklat sig
  och lofvar att, sedan de ännu befintliga tekniska svårigheterna blifvit
  öfvervunna, bli en gifvande källa för vårt nationalvälstånd».
  
  *Nitrocellulosa* har såsom sådan stor användning för röksvagt krut.
  
  *Celluloid*, som tillverkas af nitrocellulosa under tillsats af kamfer
  (eller ock borneol, naftalin, ketoner eller något dylikt ämne) har
  blifvit en betydande artikel, som ersätter horn, ben och ebonit. Rå
  celluloid förekommer i handeln i form af plattor, stafvar och rör och
  betingar ett pris af omkring 5 kronor pr kg. Mest tillverkas dock direkt
  genom pressning etc. allehanda föremål däraf.
  
  *Pegamoid*, som för vissa ändamål kan ersätta läder och skinn, består af
  papper eller papp, som på ytan öfverdragits med celluloid. Den användes
  bl.a. till tapeter, som har fördelen att vara tvättbara, till
  möbelbeklädnad, för bokband etc.
  
  *Viskos,* cellulosaxantogenat, erhålles om cellulosa eller trä event.
  under tryck kokas med stark natronlut och den erhållna massan behandlas
  med kolsvafla. Produkten är löslig i vatten. En sådan lösning
  gelatinerar fort och bildar, event. uppblandad med något fyllnadsämne,
  en plastisk massa, _viskoid_, hvaraf diverse saker tillverkas. Viskoiden
  hårdnar till en hornartad och olöslig massa, samt användes på samma sätt
  som celluloid. För en del ändamål kan den på grund af sin
  genomskinlighet ersätta glas. Viskos användes äfven såsom appretur- och
  impregneringsmedel samt stundom i stället för hartslim vid tillverkning
  af papper. Genom upprepad behandling af något lämpligt tyg med en
  viskoslösning erhålles ett skinn- och lädersurrogat.[106]
  
      [Anmärkning 106: Jfr Sv. Kem. Tidskr. 1900: 185.]
  
  *Härdadt papper* erhålles, om med djurlim (gelatin) starkt limmadt
  papper behandlas med formaldehyd. Detsamma är i torrt tillstånd hårdt
  och styft. Uppmjukadt i vatten förlorar det icke sin hållfasthet utan är
  mjukt och segt som skinn.
  
  *Geléartad cellulosa* erhålles genom långvarig mekanisk bearbetning af
  cellulosan i holländaren[107] och ger ett papper, *pergamyn*, som för
  många ändamål kan ersätta det betydligt dyrare *pergamentpapperet*,
  hvilket framställes genom behandling af olimmadt papper med svafvelsyra.
  Fortsättes den mekaniska behandlingen af cellulosan, tills inga fibrer
  mera återstå, så erhålles den s.k. _amorfa cellulosan,_ hvilken intorkad
  ger en hornartad produkt, *cellulit*, som fått användning såsom bindämne
  i smergel- och karborundumskifvor, såsom tätningsringar vid
  flänsförskrufningar etc. Pergamynpapperet är i sin enkelhet en storartad
  uppfinning, som inbrakt Tyskland betydliga summor.[108]
  
      [Anmärkning 107: Bland svensk litteratur angående cellulosa
      hänvisas till »Nyare undersökningar af cellulosa» af _Å. G.
      Ekstrand,_ Sv. Kem. Tidskr. 1895: 112 och 164.]
  
      [Anmärkning 108: Z. f. a. Ch. 1899: 51 och 1907: 746.]
  
  *Papiermaché* är en blandning af cellulosa, vanligen slipmassa, med
  något bindemedel. Af den plastiska massan pressas diverse saker, hvilka
  sedan event. impregneras, målas eller lackeras. En del dylika föremål
  tillverkas ock af flera lager färdigt papper med något bindämne emellan.
  Genom pergamentering af papperet erhålles s.k. *konstläder* eller
  *läderpapp*. *Vulkanfibrer* är framställd på detta sätt genom
  pergamentering medelst klorzinklösning. Den färdiga pappen kan bearbetas
  med hyfvel och såg, liksom trä, och kan äfven poleras. I vårt land
  tillverkas en särskildt motståndskraftig produkt, som kallas
  *unicapapp*. Af sådan förfärdigas bl.a. äfven kugghjul, hvilka ha
  fördelen af en tyst gång.
  
         *       *       *       *       *
  
  
  *Produkter af sågspån.*
  
  Den vid sågverken i stor myckenhet affallande sågspånen har visserligen
  redan användning såsom bränsle för kraftgenerering medelst ånga, men
  detta är en dålig användning, ty bränslevärdet är ringa. Till cellulosa
  duger sågspånen icke, emedan den ger för kort fiber, men såsom tillsats
  för papp lär sådan cellulosa kunna användas. Att fibern är kort bör icke
  hindra dess användning för nitrocellulosa, celluloid, viskos etc, såvida
  cellulosan vid nöjaktigt utbyte kan fås nog ren.
  
  Genom att torka och mala sågspån erhålles *trämjöl*, en artikel, som på
  senare tiden funnit mycket stor användning för en hel del ändamål, såsom
  vid tillverkning af sprängämnen, linoleum etc. Trämjölet lär, levereradt
  fritt i engelska hamnar, betalas med 50-70 kronor pr ton inkl. säckar.
  
  *Träpasta, trästuck, xylolit* och *xylogranit* utgöras af sågspån med
  något bindemedel, såsom lim, aluminiumsulfat, klormagnesium eller dylikt
  och tjänar till byggnadsornament, golf- och väggplattor etc.
  
  Sågspån är ock sedan gammalt råmaterial för *oxalsyra*.
  
  Att tillverka *etylalkohol* af sågspån är ett förslag, som åter och åter
  dyker upp, utan att dock hittills ha funnit fotfäste i praktiken. Redan
  år 1819 undersökte fransmannen _Braconnet_ möjligheterna för detta sätt
  att framställa etylalkohol. Tysken _Ludwig_ framställde 1855 af 100 kg.
  linnelump 34 liter alkohol. Teoretiskt skulle ren cellulosa ge mer än
  dubbelt så mycket. På 1850-talet bearbetades frågan om alkohol ur
  sågspån mycket ifrigt och i Frankrike voro fabriker i gång. En metod af
  _Bachet_ och _Machard_ att använda den återstod, som med syra icke låtit
  öfverföra sig till jäsbart socker, för tillverkning af packpapper eller
  papp, lär för någon tid ha blifvit använd i ett par fabriker.
  
  Under sista decenniet har frågan ånyo upptagits af tysken _Classen_ och
  normannen _Simonsen_, Den förre har uttagit många patent på metoder för
  ändamålet. Ett amerikanskt bolag grundade 1905 i Hattiesburg, Miss., en
  fabrik på Classens metoder, men resultatet är icke kändt. Återstoden af
  den bearbetade sågspånen skulle skiljas från vätskan, torkas och
  antingen direkt användas såsom bränsle eller briketteras. Det synes
  ovisst, huruvida någon afsevärd vinst härvid uppkommer. Metoden har
  uppgifvits ge 12 liter alkokol pr 100 kg. torr sågspån. En metod af
  _Roth_ uppgafs ge ända till 24 liter, men detta har heller icke
  bekräftat sig. Simonsen erhöll ett utbyte af 6 liter och uppgaf
  tillverkningspriset till 14 öre pr liter, men tyska spritproducenter
  sade sig tillverka billigare af potatis.[109]
  
      [Anmärkning 109: Bericht des Kongresses f. ang. Chemie 1903: II:
      570-578, där anläggningskostnad, tillverkningskalkyl etc. anföres.]
  
  Processens gång vid samtliga förslag är i korthet den, att sågspånen
  under uppvärmning, event. under tryck, behandlas med en syra, vanligen
  svafvelsyra, hvarvid en del af cellulosan öfverföres till glykos. Sedan
  därpå syran i lösningen blifvit neutraliserad med kalk, förjäses
  glykosen och alkoholen afdestilleras. Behandlingen af det skrymmande
  materialet med syra synes ställa sig ganska kostsam.
  
  _G. Ekström_ föreslår uti svenska pat. 24249 och tyska 193112 dubbel
  behandling med syra, nämligen först med koncentrerad syra vid vanlig
  temperatur, då acidcellulosa bildas, hvilken sedan vid kokning under
  tryck öfverföres till drufsocker.
  
  Det är bekant, hurusom färsk och fuktig sågspån, om den lagras, undergår
  någon jäsningsprocess, som än ytterligare nedsätter dess redan förut
  låga bränslevärde. Hvilka jäsningsprodukter, som därvid bildas, är icke
  kändt. Lika litet vet man, hvilka gasformiga eller flyktiga produkter,
  som bildas, då den vanliga hussvampen utför sitt förstöringsverk på
  trävirket. Under gynnsamma omständigheter kan denna som bekant, på
  otroligt kort tid »förinta» en träbjälke, så att endast en handfull
  stoft återstår. Hvart har träsubstansen tagit vägen? Har det blifvit
  kolsyra och vatten af alltsammans? Undersökningar på dessa områden äro
  synnerligen önskvärda.
  
  _E. W. Tillberg_ föreslår[110] att ur garfämnehaltigt trä först
  extrahera garfämnet, därpå i samma extraktör under tryck behandla träet
  med en syra för utvinnande af ett glykoshaltigt extrakt, hvarur genom
  förjäsning alkohol kan utvinnas, och slutligen att enligt sulfit- eller
  sulfatmetoden ur återstoden framställa cellulosa.
  
      [Anmärkning 110: Svenska pat. 25283.]
  
         *       *       *       *       *
  
  Ett annat mångfrestadt problem med process analog den vid tillverkning
  af sprit af sågspån skall här kort beröras, fastän det icke har med
  träets produkter att göra. Detta problem är *alkoholframställning af
  torf*. Detsamma har på sista tiden i vårt land återupptagits af ingeniör
  _Frestadius_, hvilken med statsanslag utfört diverse försök. Nu senast
  har F. låtit den berömde engelska vetenskapsmannen prof. _Ramsay_ i
  försöksskala profva sin metod och lär ha erhållit ett gynnsamt
  utlåtande.[111] Återstår nu alltså metodens genomförande i praktiken.
  
      [Anmärkning 111: I detta sammanhang må erinras därom, att en
      framstående engelsk professor för en tid sedan yttrat sig gynnsamt
      äfven om planen att utvinna guld ur hafsvattnet.]
  
  Både vid sågspån och torf gäller naturligtvis att med de enklaste
  manipulationer och med minsta mängd af syra erhålla största möjliga
  utbyte af glykos, samt att sedan ernå en möjligast fullständig
  förjäsning. Uti odlingen af kraftiga jästarter lära på senare tiden
  framsteg vara gjorda. Säkert är emellertid, att ännu ingen för
  storfabrikation _fullmogen_ metod föreligger för framställning af
  alkohol vare sig af sågspån eller torf.
  
  *Papper och papp af torf* har äfvenledes blifvit »uppfunnet» många
  gånger, men uppfinnarens entusiasm har alltid snart åter tystnat. »_Utan
  fibrer intet papper_» är en regel, som icke kan ändras, och cellulosan i
  torfven har -- om den ens från början varit användbar -- undergått en så
  stor förändring, att den blifvit absolut oduglig. Den till en mängd af
  några få procent i en del torfslag befintliga, ganska hållbara och
  t.o.m. spinnbara fibern kommer på grund af sin ringa mängd alls icke i
  fråga för papperstillverkning.
  
         *       *       *       *       *
  
  Af ofvan nämnda träets produkter tillverkas endast ett fåtal i vårt land
  och dock ha vi de allra bästa förutsättningar att just på detta område
  kunna konkurrera på världsmarknaden. Vi borde rätteligen icke blott
  mottaga uppfinningar från utlandet, utan äfven själfva gå i têten för
  denna utveckling och allt emellanåt erbjuda utlandet nya träets
  produkter. Det är att hoppas, att det blir så, och att vi i en snar
  framtid uttaga det tiodubbla värdet mot nu i våra skogar. Vid
  utarbetandet af sulfitcellulosametoden ha ett par svenskar, _Ekman_ och
  _Francke_, verkat banbrytande.
  
  Af det föregående må ingalunda dragas den slutsatsen, att träet under
  alla omständigheter bör förädlas till någon af de produkter, som
  representera ett högt värde pr m³ ved, ty dels lämpar sig icke hvarje
  vedslag för hvilken som helst af dessa produkter, dels inverka äfven en
  hel del andra omständigheter. I hvarje särskildt fall måste därför en
  med gedigen sakkunskap utarbetad kalkyl fälla utslaget. För torrskog och
  på en del platser äfven för andra vedslag torde sålunda t.ex. kolning
  med tillvaratagande af biprodukterna ännu länge förbli ett bra sätt för
  träets utnyttjande, i all synnerhet då träkolet ändock måste
  framställas.
  
         *       *       *       *       *
  
  Den organiska kemien har hittills marscherat fram från stenkolstjäran,
  hvarför skulle den icke kunna taga cellulosaluten till »operationsbas»
  för nästa stora framryckning? Detta organiska affall har kanske icke en
  sådan mångfald af kemiska individer att uppvisa, men framtiden skall
  lära, om icke de, som finnas, äro värdefullare. På hvilka grupper af
  atomer och molekyler ur cellulosaaffallet, synteser kunna grundas, kan
  icke förutses, men om icke större atomkomplexer skulle kunna göras
  disponibla härför, så finge man väl till en början nöja sig med att
  »kila» eller »spränga» loss mindre stycken af »berget». Oxalsyran (se
  sid. 120) kunde ju bli _ett_ sådant litet stycke att börja med. Densamma
  är en mycket reaktionskraftig kropp, som redan nu har en vidsträckt
  användning. Oxalsyran är en stark syra. Uppvärmes torrt koksalt med
  kristalliserad oxalsyra, så bortgår all saltsyran (_Beilstein_). Det är
  icke endast inom textilindustrien, oxalsyran användes, utan äfven vid
  industriell organisk syntes. Den är ett kraftigt reduktions- och
  kondensations-medel och tjänar ofta till att »smida ihop» andra
  molekyler. Om fenol upphettas med oxalsyra och svafvelsyra, så bildas
  trifenolkarbinol (aurin) samt myrsyra. Vid elektrolytisk reduktion
  äfvensom vid behandling med zink och svafvelsyra öfvergår oxalsyran till
  glykolsyra (som å sin sida vid reduktion ger ättiksyra). Vidare tjänar
  den till framställning af rosolsyra, difenylaminblått etc. Å sidan 101
  omnämnes, hurusom oxalsyran kan framställas af myrsyra, men man kan
  äfven omvändt, om ock med dåligt utbyte, få myrsyra af oxalsyra. Denna
  sönderfaller nämligen vid 120-130°, äfvensom i lösning vid närvaro af
  uranoxidsalter i solljus, i myrsyra, koloxid och kolsyra. Äfven myrsyra
  har stor användning vid organisk syntes, nämligen för anlagring af CO{2}
  vid aromatiska kolväten. Lignin ger vid oxidation enligt Königs metod
  oxalsyra, myrsyra och ättiksyra. [112]
  
      [Anmärkning 112: _Euler_, Växtkemi I: 87.]
  
  Men vore icke ett sådant söndersmulande af dessa omsorgsfullt uppförda
  träets molekyler rent af att »förvandla bröd till sten»? Det är därför
  att hoppas, att det rätt snart skall lyckas nyttiggöra denna organiska
  byggnad utan allt för stora förändringar.
  
  Den organiska kemien har så småningom arbetat sig fram ur den oorganiska
  och det förnämsta byggnadsmaterialet har framgått ur mineralrikets
  stenkol. Men man förmådde icke taga i arbete de omfångsrika molekylerna
  uti detta utgångsmaterial, sådana de voro, utan underkastade dem en
  bearbetning af kemiens storslägga, hög temperatur. Ur den så erhållna
  krossmassan uppsamlade man sedan några lätthandterliga bitar och
  uppförde efter hand af dessa allt större och konstmässigare byggnader.
  Under tiden har man lärt sig handskas med allt större stycken, och när
  nu kemisten står inför ett molekylberg, sådant som cellulosaaffallet, så
  är han helt annorlunda rustad, än då han tog itu med stenkolet. _Då_
  måste han hålla sig med ena handen i den oorganiska kemien, men _nu_ har
  han fasta och banade vägar på den organiska kemiens egen mark.
  
  Här nedan sammanställes den empiriska formeln för hufvudbeståndsdelen i
  sulfitcellulosaluten med motsvarande formler för cellulosa och några
  andra växtkemiska individer, s.k. kolhydrater.
  
    Lignylalkohol (enl. _Klason_) ...     C{18} H{18} O{5}
    Cellulosa .......................    (C{6} H{10} O{5})x
    Stärkelse (amylum) ..............    (C{6} H{10} O{5})x
    Dextrin (stärkelsegummi) ........    (C{12} H{20} O{10}){3} + H{2}O
    Drufsocker (dextros) ............     C{6} H{12} O{6}
    Rörsocker .......................     C{12} H{22} O{11}
    Gummi (arabin) ..................   2(C{6} H{10} O{5}) + H{2}O
    Hydrocellulosa (amyloid) ........    (C{12} H{22} O{11})x
  
  Hvad x uti dessa formler kan betyda, får man en föreställning om, då
  _Skraup_[113] meddelar, att han funnit cellulosans molekylarvikt = 5508
  = 34(C{6}H{10}O{5} + H{2}O) och löslig stärkelse = 7440 =
  40(C{6}H{10}O{5} + H{2}O).
  
      [Anmärkning 113: Ch. Ztg. 1905: 823.]
  
  Den med saltsyra ur natroncellulosalut utfällda substansen har enligt
  _Streeb_[114] sammansättningen C{24}H{22}O{9}. Lignin af jute har vid
  elementaranalys gifvit C{19}H{22}O{7}. Redan häraf framgår, att man här
  icke har att göra med ett kolhydrat. I sulfitcellulosaluten finnes väl
  några procent glykoser etc.,[115] men hufvudmängden af dess organiska
  substans är en okänd storhet. I allmänhet vill man dock hänföra
  ligninämnena till benzolderivaternas, de aromatiska föreningarnes, stora
  klass. Granligninet, som till c:a 30 % ingår i veden, är enligt _Klason_
  en glykosid af alkoholnatur, granlignylalkohol, C{18}H{18}O{5}, med dels
  en öppen sidokedja, oxypropylen, dels en aldehydgrupp vid den aromatiska
  kärnan (T. T. 1901: 240). Glykosiderna äro föreningar af en sockerart
  (en glykos) med ett annat organiskt ämne, en syra, en aldehyd, en fenol
  eller dylikt, och kunna tänkas bildade af dessa två molekyler under
  utträde af vatten. Genom införande af H{2}O återbildas komponenterna.
  
      [Anmärkning 114: _Wiesner_ II: 44.]
  
      [Anmärkning 115: Jfr _Krause_, Ch. Ind. 1906.]
  
  Senare säger _Klason_: Ligninet står garfämnena ganska nära och kan
  betraktas såsom ett olösligt sådant, som i löst form föreligger i
  sulfitcellulosalutens lignosulfonsyrade kalk. K. antager, att granvedens
  sammansättning ungefär är: 53 % cellulosa, 14 % andra kolhydrater, 29 %
  lignin, 0,7 % proteiner samt 3,3 % kåda och fett. K. håller vidare före,
  att ligninet utgör kondensationsprodukter af oxikoniferylalkohol, hvars
  konstitution _Tiemann_ närmare studerat. (T. T. K. 1908: 82.)
  
  Koniferin. C{18}H{22}O{8} + 2 H{2}O, är en glykosid i barrträdens
  kambialsaft, som vid hydrolys, försåpning, införande af H{2}O i
  molekylen, t.ex. genom kokning med en svag syra, uppdelas i glykos och
  koniferylalkohol. Granvedens glykosid skulle nu vid kokningen i
  sulfitcellulosafabriken med kalciumbisulfit på analogt sätt uppdelas uti
  glykoser och lignylalkohol, hvilken med kalciumsulfit bildar
  lignylsulfonsyrad kalk, som är olöslig i en blandning af alkohol och
  eter.
  
  _Klason_ har nyligen funnit, att vid torrdestillation af trä
  metylalkoholen uteslutande bildas af ligninet[116] och _Bergström_ och
  _Fagerlind_, att metylalkohol bildas uti sulfatcellulosakokaren till en
  mängd af c:a 13 kg. pr ton cellulosa, samt att c:a 5 kg. däraf medföljer
  afblåsningsångan.[117]
  
      [Anmärkning 116: T. T. K. 1908: 48.]
  
      [Anmärkning 117: J. A. Bih. 1908: 575.]
  
  Råmaterial för ett produktivt både vetenskapligt och industriellt arbete
  på den organiska kemiens område har Sverige sålunda i rikare mått än
  månget annat land. Och det är att hoppas, att allt flera krafter måtte
  inriktas på utvecklandet af en stor organisk kemisk industri i vårt
  land.
  
         *       *       *       *       *
             *       *       *       *
  
  
  *Oorganiska fabrikationer.*
  
  
  *Cellulosaindustriens behof af billigt natron.*
  
  Cellulosaindustrien är en för vårt land mycket betydande och naturlig
  storindustri, som år för år alltmera utvecklas. Det torde därför vara på
  sin plats att tillse, hvilka kemiska tillverkningar, som stå i något
  samband med denna industri, och om sådana redan förefinnas eller kunna
  upptagas i vårt land.
  
  Sulfitcellulosafabrikerna behöfva för själfva tillverkningen endast de
  inhemska naturprodukterna svafvelkis och kalksten, dock ha en del
  fabriker ännu icke öfvergått till svafvelkis, utan importerar
  fortfarande stora mängder svafvel. Skall åter cellulosan blekas, så
  fordras klorkalk, eller vid elektrolytisk blekning koksalt eller någon
  annan klorid.
  
  För sulfatcellulosan åter behöfves *natriumsulfat*, hvaraf årligen
  tullfritt importeras cirka 20,000 ton till ett värde af inemot en
  million kronor. Någon del häraf går dock till glasbruken. För
  tillverkning af 1 ton natriumsulfat eller, såsom det helt enkelt kallas,
  _sulfat_, fordras 0,83 ton koksalt samt 1,14 ton svafvelsyra af 1,53 sp.
  vikt, resp. 0,55 ton svafvelkis med 48 % svafvel. Men utom sulfat
  erhålles härvid äfven 1,5 ton *saltsyra* af 1,16 sp. vikt = 32 %
  HCl.[118]
  
      [Anmärkning 118: Jfr. _Ernst Larsson_, Sv. Kem. Tidskr. 1891: 131.]
  
  Skall sulfatet tillverkas här i landet, måste man alltså äfven sörja för
  att saltsyran finner användning. Sveriges hela behof af saltsyra uppgår
  f.n. till endast c:a 3,000 ton och fylles nu genom tullfri import. En
  produktion af 20,000 ton sulfat ger 30,000 ton saltsyra, eller 10 gånger
  mera än landet f.n. behöfver. En sulfattillverkning i stor skala är
  följaktligen möjlig endast i förening med saltsyrekonsumerande
  fabrikationer, ty någon export af saltsyra skulle knappast kunna
  påräknas. Transportkostnaderna ställa sig nämligen mycket höga, emedan
  endast kärl af glas eller stengods kunna användas.
  
  Saltsyreförbrukande fabrikationer äro exempelvis: metallextraktion,
  benlimstillverkning, fosfatprecipitat, aftenning af hvitblecksaffall,
  ättiksyretillverkning, framställning af klorider (t.ex. zink-, barium-,
  ammonium-), bensvart, benkol, kolsyra, betning af järn för förzinkning,
  förtenning[119] etc. Vid nuvarande höga sulfatpris, hvilket tydligen har
  sin grund uti minskad åtgång af saltsyra för klorkalk (i följd af
  alkalielektrolysens utveckling), och hvilket snarare torde komme att
  stiga än mer än falla, kan saltsyran säljas mycket billigt. Ja, tyska
  fabriker finnas, hvilka skulle önska, att de nu ibland liksom fordom i
  Leblanc-sodans ungdom finge låta saltsyran gå till väders eller i
  vattendragen.
  
      [Anmärkning 119: Såsom ett exempel på oföretagsamhet torde kunna
      gälla, att Sverige årligen (tullfritt) importerar närmare 6000 ton
      *förtennt järnbleck* med ett värde af öfver 1½ mill. kronor.
      Svenskarne lära icke tro sig om att få öfverdraget af det dyrbara
      tennet nog tunnt och ändock jämnt och tätt för att kunna
      konkurrera med engelsmännen Tennproduktionen i hela världen uppgår
      f.n. till knappast 100 tusen ton och häraf torde för hvitbleck
      åtgå inemot 1/3. Det är dock icke troligt, att den engelska
      hvitbleckstrusten så behärskar tennmarknaden, att ett svenskt
      verk rent af skulle få svårt att fylla sitt behof af tenn, men
      gifvetvis måste det svenska verket ha tullssydd. Om någon svensk
      industri härigenom komme i ogynnsamt läge på världsmarknaden, så
      kunde den ju erhålla en väl afvägd exportpremie. För järnbleckets
      betning, innan det förtennes, användes i England arsenikfri
      saltsyra (_Wagner-Fischer,_ J. 1901: I: 467).]
  
  Uppkomsten af nya användningssätt för saltsyra i vårt land är sålunda
  ett stort önskemål, och eventuella saltsyreintressenter behöfva
  ingalunda kalkylera med det här gällande höga priset (5 à 6 öre pr kg.),
  utan de kunna invid en event. blifvande fabrik få den nära nog för
  intet. Här är sålunda ett stort fält för svenska kemisters
  uppfinnareverksamket.
  
  Månne det icke skulle vara möjligt att föra komprimeradt, flytande och
  vattenfritt klorväte i marknaden? Vanlig saltsyra håller c:a 1/3 HCl och 2/3
  vatten, hvaraf framgår, att betydliga fraktkostnader skulle sparas, och
  kanske nya användningsmöjligheter i följd däraf uppstå, om det
  vattenfria klorvätet kunde transporteras. Det finnes månget oorganiskt
  gebit inom den kemiska teknologien, som försummas, därför att det
  betraktas såsom redan fullständigt genomforskadt, men nya tider föda nya
  möjligheter. Flytande klor t.ex. har ju på senare tid blifvit en
  betydande handelsvara. En stor svårighet ligger dock däri, att HCl
  kräfver högre tryck än Cl.
  
  Skall sulfatet framställas medelst svafvelsyra, så framtvingar sig en
  kombination med svafvelsyretillverkning, hvarigenom företaget betydligt
  ökas i omfång. En sådan kombination är emellertid icke nödvändig, ty
  enligt _Hargreaves_ kontaktmetod, som sedan decennier tillämpas vid
  flera stora utländska fabriker, kan sulfat tillverkas direkt af
  svafvelsyrlighet och koksalt. Det kan dock stundom vara till stor
  fördel, om en anläggning i någon mån kan anpassa sig efter
  konjunkturerna. Det skulle ju nämligen kunna förekomma, att marknaden
  vore öfverfylld af sulfat och saltsyra, men lede brist på svafvelsyra.
  Är då sulfatfabrikationen baserad på svafvelsyra, så inställes för en
  tid sulfattillverkningen och svafvelsyran bringas i stället i marknaden.
  
  Det torde vara skäl, att innan vi här gå vidare, öfverväga, huruvida den
  jämförelsevis nya sulfatmetoden för framställning af cellulosa kan ha
  framtiden för sig. Innan denna metod uppkom, användes natron eller soda.
  Träet kokades med natronlut och natronförlusten vid regenerationen
  ersattes med soda före kausticeringen. Enligt sulfatmetoden ersättes
  natronförlusten med sulfat innan lutens organiska ämnen förbrännas.
  Härigenom kommer den återvunna luten att innehålla en hel del
  svafvelnatrium, men en stor del af det reducerade sulfatet öfvergår dock
  till karbonat och sedan vid behandling med kalk till kaustikt natron.
  Visserligen anses svafvelnatrium vid cellulosaprocessen vara af samma
  värde, som det kaustika natronet, men som mängden af detta senare är i
  luten starkt öfvervägande, så kan man i själfva verket säga, att i rent
  kemiskt hänseende svafvelsyran (resp. svaflet) vid denna process icke
  spelar någon som helst roll, utan är alldeles öfverflödig. Om sålunda
  lika billigt natron på annat sätt kunde tillföras cellulosaprocessen, så
  behöfver man icke sulfatet. Vid sulfatets reduktion uppstår för öfrigt
  stor natronförlust, därigenom att svafvelnatrium eller möjligen natrium
  förflyktigas, så att denna metod ingalunda kan sägas vara idealisk.
  
  Finnes nu någon utsikt att på annat sätt få lika billigt natron, som i
  sulfatet? Det billigaste natronet har man ju i koksaltet, men konsten är
  att ekonomiskt tillgodogöra sig detsamma. Måhända skulle det löna sig
  att undersöka, huruvida icke något af alla de förslag för tillverkning
  af soda, som under tidernas lopp framkommit, här skulle kunna vinna
  tillämpning. Produkten behöfver ju icke vara färdig och ren handelsvara,
  utan blott en koncentrerad lösning.
  
  Förbränningen af de organiska ämnena och sulfatets reduktion vid
  sulfatcellulosaprocessen kan i viss mån jämföras med råsodasmältningen
  enligt _Leblanc_[120] och torde denna process för sin enkelhets skull
  icke vara så lätt att ersätta.
  
      [Anmärkning 120: Jfr. Lunge, Sodaindustrie.]
  
  Större delen af den cellulosa, som nu exporteras, är oblekt, men månne
  det icke skulle vara fördelaktigt att i större omfång i vårt land
  upptaga blekningen? Blefve så fallet, så kunde cellulosafabrikerna
  ersätta sin natronförlust genom att elektrolysera koksalt och då på
  samma gång få klor till blekningen. (Vid den elektrolytiska blekning,
  som nu stundom användes, går natronet förloradt,)
  Sulfatcellulosaprocessen förvandlades då till den enkla natronprocessen,
  och med fördelen af billigt natron och billig klor skulle följa, att man
  sluppe de stinkande gaser, som göra sulfatfabrikerna så afskydda af
  allmänheten. Sannolikt skulle också natronförlusten minskas, ty
  förflyktigandet af svafvelnatrium skulle upphöra, efter som intet sådant
  funnes närvarande. Denna väg förtjänar att beaktas isynnerhet af dem,
  som ha tillgång till billig elektrisk energi, genererad t.ex. medelst
  vattenkraft, masugnsgas eller torf.
  
  Medan vi äro inne på natronets regeneration, må här framhållas den
  omständigheten, att både vid natron- och vid sulfatprocessen de
  organiska ämnenas bränslevärde oftast mycket dåligt tillgodogöres.
  Orsaken härtill är, att man låter torknings- och förbränningsprocesserna
  försiggå samtidigt, hvarigenom förbränningen blir i hög grad
  ofullständig och en mängd brännbara gaser bortgå i luften. Härmed
  sammanhänger ock utvecklingen af sulfatcellulosaprocessens illaluktande
  gaser. Ett bättre utnyttjande af de organiska ämnena kan ske därigenom,
  att torkningsprocessen utföres för sig och först därefter förbränningen.
  I stället för att direkt förbränna de mer eller mindre torkade organiska
  ämnena, kan man ock generera bränslegas af dem. Detta kan ske genom
  torrdestillation antingen i en retort eller ock i en gasgenerator af
  lämplig konstruktion. I båda fallen kan man genom kondensation utvinna
  en del flytande torrdestillationsprodukter. Förbrännes den härvid
  erhållna gasen med en tillräcklig luftmängd, så kan man äfven vid
  sulfatcellulosaprocessen undgå att i atmosfären utsläppa illaluktande
  gaser.
  
         *       *       *       *       *
  
  
  *Natronvinning ur chilesalpeter.*
  
  Sverige importerar årligen betydliga mängder natronsalter, nämligen:
  
    koksalt            c:a  90,000 ton
    chilesalpeter       »   27,000  »
    sulfat              »   20,000  »
    soda                »   15,000  »
    kaustikt natron     »    1,500  »
  
  Chilesalpeterns natron går förloradt, ty växterna upptaga
  endast kväfvet. Funnes ingen utsikt att inom landet tillverka
  kväfvegödslingsämnen, utan salpetern alltfort skulle komma att i
  stigande skala importeras, så måste man ovillkorligen kraftigt taga itu
  med tillgodogörandet af detta natron. 27,000 ton salpeter innehålla lika
  mycket natron, som 22,500 ton sulfat, och detta skulle alltså rikligt
  täcka nuvarande sulfatkonsumenters behof.
  
  Enligt _Lunge_ har blifvit föreslaget att upphetta salpetern med
  kiselsyra eller med lerjord event. i en atmosfär af luft och vattenånga.
  Salpetersyran utdrifves härvid under bildning af natriumsilikat eller
  aluminat, hvilka sedan i lösning medelst CO{2} öfverföras till soda
  under regenerering af kiselsyran eller lerjorden. Metoden strandade på
  svårigheten att finna en hållbar upphettningsapparat.
  
  Enligt ett annat förslag upphettas salpetern med kalciumkarbonat i
  ångatmosfär. Omsättningen försiggår vid rödhetta och större delen af
  salpetersyran angifves kunna återvinnas, men äfven här hänger metoden på
  apparaten.
  
  _Vogt_[121] upphettade en blandning af salpeter med kalk till 350° i en
  ström af CO{2} och vattenånga och erhöll soda och nitrösa gaser, hvilka
  med luft och ånga öfverfördes till salpetersyra. Salpeterblandningen
  gjordes porös genom tillsats af järnoxid eller dylikt.
  
      [Anmärkning 121: D.R.P. 69059.]
  
  _Garroway_[122] varierar denna metod genom att utelämna kolsyran för att
  få kaustikt natron. Han föreslår gjutjärnsretorter.
  
      [Anmärkning 122: D.R.P. 79699.]
  
  _Mond_ föreslog 1862 att utdrifva salpetersyran med järnoxid, då
  kaustikt natron erhölles jämte järnoxiden åter.
  
  _Lunge_ och _Lyte_[123] upphetta i retort medelst yttre eldning en
  möjligast porös blandning af 1 del salpeter och cirka 2 delar järnoxid
  (t.ex. purpleore) i en ström af öfverhettad ånga och luft. De uppgifva,
  att med lämpliga anordningar 95 % af salpetersyran erhålles. Återstoden
  i retorten ger vid urlakning kaustikt natron och järnoxid, hvilken
  senare ånyo kan användas.
  
      [Anmärkning 123: D.R.P. 74487.]
  
  Det har äfven blifvit föreslaget att för tillverkning af ammoniumnitrat
  för sprängämnesindustrien behandla salpetern enligt ammoniaksodametoden,
  då natriumbikarbonat resp. soda skulle erhållas såsom biprodukt.
  
  Användbarheten af den ena eller andra af dessa metoder beror dock först
  och sist på utbytet af den dyrbara salpetersyran. Genom att låta
  salpetersyran absorberas af kalk erhölle man en produkt af samma
  gödslingsvärde, som chilesalpetern, och natronet hade man »fått för
  besväret». Äfven andra omsättningar, än här ofvan anförda, mellan
  salpetern och ett annat salt, antingen i lösning eller i smält
  tillstånd, kunna möjligen komma i fråga.
  
         *       *       *       *       *
  
  
  *Några föreslagna metoder för tillverkning af soda.*
  
  
  1. _Koksalt såsom utgångsmaterial._
  
  I en atmosfär af vattenånga sönderfaller klornatrium vid mycket hög
  temperatur uti kaustikt natron och klorvätegas[124] och i en atmosfär af
  luft eller syre uti kaustikt natron och klor.[125] _Powers_ och
  _Dale_[126] föreslogo en tillsats af järnoxid[127]. Men dessa reaktioner
  ha hittills på grund af den höga temperaturen (1000-1200°) icke vunnit
  insteg i praktiken. De försiggå först, då koksaltet börjar öfvergå i
  gasform. Huruvida desamma i den elektriska ugnen med fördel skulle kunna
  genomföras, synes ovisst. Samma är ock förhållandet med _Gossages_
  förslag med kiselsyra,[128] hvilket afsåg tillverkning af vanligt glas
  och vattenglas, eller ock af kaustikt natron eller soda genom
  vattenglasets behandling med kalk resp. kolsyra. Ett förslag af
  _Ungerer_ med kiselsyra synes under vissa omständigheter möjliggöra
  koksaltets direkta användande för glastillverkning event. i förening med
  saltsyreproduktion.[129]
  
      [Anmärkning 124: Engl. pat. 7426/1837.]
  
      [Anmärkning 125: Engl. pat. 4122/1879 och 5457/1880 samt D.R.P.
      73935, 74937, 74976 och 125389.]
  
      [Anmärkning 126: Engl. pat. 91/1863.]
  
      [Anmärkning 127: Jfr Löwigs kausticering med järnoxid.]
  
      [Anmärkning 128: Engl. pat. 2050/1862 och 5406/1881.]
  
      [Anmärkning 129: Dingl. J. band 197:343.]
  
  Enligt en metod af _Tilghman_[130] upphettas koksaltet med Al{2}O{3},
  hvarvid saltsyregas utvecklas under bildning af natriumaluminat. Detta
  löses och sönderdelas med CO{2}, hvarvid soda och lerjordshydrat bildas,
  hvilket senare kan återgå i fabrikationen för behandling af nya mängder
  koksalt.[131]
  
      [Anmärkning 130: Engl. pat. 11556/1847.]
  
      [Anmärkning 131: Jfr engl. pat. 2121/1867, 2065/1870, 2639/1874,
      4311/1891 och norska pat 15757.]
  
  _Claus_[132] upphettar briketter af koksalt och bauxit eller
  lerjordshydrat i en ström af svafvelsyrlighet, vattenånga och luft,
  hvarvid koksaltet under utveckling af saltsyra öfvergår till sulfat,
  såsom vid Hargreaves process. Härefter glödgas massan uti en reducerande
  gas (generatorgas), hvarvid bildas natriumaluminat och svafvelväte,
  hvilket senare förbrännes till svafvelsyrlighet, som återgår i
  processen, under det aluminatet i lösning behandlas med kolsyra och ger
  soda och lerjordshydrat. Det sistnämnda återgår äfvenledes i processen,
  såvida icke bättre användning därför finnes.[133]
  
      [Anmärkning 132: D.R.P. 72642.]
  
      [Anmärkning 133: D.R.P. 7256.]
  
  Att icke heller dessa reaktioner upptagits i praktiken, beror tydligen
  äfvenledes därpå, att de försiggå först vid så hög temperatur, att
  apparaterna allt för snart förstöras.
  
  Uti en lösning af koksalt ger en lösning af kalciumbikarbonat en
  fällning af natriumbikarbonat. Den soda, som påträffas färdigbildad i
  naturen, har måhända uppkommit på detta sätt, men något industriellt
  intresse torde reaktionen ifråga knappast få.
  
  Enligt ett förfarande af _Weldon_[134] omsättes i lösning koksalt med
  magnesiumbikarbonat. Det erhållna natriumbikarbonatet ger vid
  upphettning soda och kolsyra, och genom upphettning af den efter
  indunstning erhållna magnesiumkloriden får man saltsyra och magnesia,
  hvilken sistnämnda med kolsyra regenereras till bikarbonat. Denna metod
  ser på papperet högst elegant ut, men i praktiken vållar
  saltsyreutvinningen och magnesiumbikarbonatets regenerering svårigheter,
  som icke kunnat öfvervinnas.[135]
  
      [Anmärkning 134: Engl. pat. 629/1866.]
  
      [Anmärkning 135: Jfr D.R.P. 79221 och 81103.]
  
  Ett annat vida äldre förslag går ut på att ur en koncentrerad
  koksaltlösning medelst oxalsyra utfälla surt natriumoxalat, medan
  saltsyra stannar i lösning. Genom kokning med kalk skulle ur
  oxalatfällningen erhållas kaustikt natron och kalciumoxalat, ur hvilket
  sistnämnda oxalsyran skulle regenereras med svafvelsyra.[136]
  
      [Anmärkning 136: Franska pat. 213354.]
  
  Genom behandling af koksalt med blyglete i närvaro af vatten och ev.
  kalk erhålles kaustikt natron. Denna metod hade före Leblancs praktisk
  användning, men måste sedermera uppgifvas på grund af svårigheter att
  afsätta eller genom regenerering af blyoxid nyttiggöra den erhållna
  blykloriden. [137]
  
      [Anmärkning 137: Jfr engl. pat. 3082/1877 och 14977/1888.]
  
  _Höpfner_[138] har föreslagit, att zinkhyttor, som förarbeta fattiga
  malmer, skulle framställa zinksulfit eller -bisulfit, omsätta denna med
  koksalt i lösning och genom behandling af natriumsulfiten med kalk
  framställa kaustikt natron.
  
      [Anmärkning 138: D.R.P. 138028.]
  
  
  2. _Sulfat såsom utgångsmaterial._
  
  Sulfatet framställes i stort vanligast med svafvelsyra i järnpannor och
  muffelugnar (på senare tiden ha äfven mekaniska ugnar blifvit försökta)
  och endast på några ställen medelst svafvelsyrlighet enligt Hargreaves
  metod.[139] Förr framställdes det också genom rostning af en blandning
  af koksalt och svafvelkis.
  
      [Anmärkning 139: Ch. Ind. 7906: 173, jfr franska pat. 384144.]
  
  _Oehler_[140] har visat, att med svafvelsyra koksaltet fullständigt
  sönderdelas redan vid 400°, om först bisulfat framställes, detta
  sammanmales med koksaltresten och upphettas till nämnda temperatur.
  Metoden rekommenderas speciellt för förarbetning af bisulfat från
  salpetersyrefabrikationen.[141]
  
      [Anmärkning 140: D.R.P. 136998.]
  
      [Anmärkning 141: Se äfven amerikanska pat. 870746, Ch. Ztg.
      1906: 1295 och Ch. Ind. 1908: 95.]
  
  Bland förslag att ur sulfat vinna kaustikt natron eller soda märkas
  följande.
  
  Genom kokning af en utspädd sulfatlösning med kalk erhåller man kaustikt
  natron och gips, men denna reaktion går äfven under tryck mycket trögt
  och ofullständigt. Med baryt däremot går kausticeringen lätt och
  fullständigt äfven i koncentrerad lösning, men här ligger svårigheten
  uti barytens högre pris, som nödvändiggör ett återvinnande. Det har
  blifvit föreslaget att omsätta natriumsulfat med svafvelbarium för att
  sedan genom behandling af erhållet svafvelnatrium med kolsyra få soda.
  Bariumsulfatet återföres till sulfid genom glödgning med kol.[142]
  Tyvärr försiggår dock bariumsulfatets reduktion först vid mycket hög
  temperatur och för öfrigt är vägen till soda öfver svafvelnatrium icke
  synnerligen inbjudande.
  
      [Anmärkning 142: Engl. pat. 9555/1895; jfr. ock 3406/1886.]
  
  På sista tiden har _Jacobs_ framställt baryt i den elektriska ugnen af
  en blandning af bariumsulfat med kol, hvarvid svafvelsyrlighet och
  koloxid utvecklas. Men om denna baryt under ständig regenerering skulle
  med fördel kunna användas för kausticering af natriumsulfatlösning, så
  måste besparingen uti elektrisk energi och bränsle gentemot
  koksaltelektrolysen åtminstone uppväga kostnaden för framställningen af
  natriumsulfatet. Vore så, under fullt tillgodogörande af
  svafvelsyrligheten och koloxiden, sådan jämvikt uppnådd, så hade man af
  koksaltet i ena fallet fått kaustikt natron och klor och i andra
  kaustikt natron och saltsyra.[143]
  
      [Anmärkning 143: Jfr. svenska pat. 24087.]
  
  _Simpson_[144] samt _Basset_ och _Baranoff_[145] lösa trikalciumfosfat i
  saltsyra och tillsätta natriumsulfat. Den från gipsen skilda lösningen
  indunstas och kalcineras, hvarvid en del af saltsyran kan återvinnas.
  Efter massans lösning utkristalliseras natriumfosfat, som kausticeras
  med kalk, hvarvid trikalciumfosfat för processen återvinnes. Huru
  förluster genom moderluten efter natriumfosfatet skola undvikas,
  förmäles icke, men däremot göres ett förslag för gipsens
  tillgodogörande.[146]
  
      [Anmärkning 144: Engl. pat. 18835/1890.]
  
      [Anmärkning 145: D.R.P. 82651.]
  
      [Anmärkning 146: Jfr. engl. pat. 2700/1854, 2446/1872, 4371/1887,
      5425/1892 samt D.R.P. 195133.]
  
  I sådana fall, då det gällt att oskadliggöra svafvelsyrlighet, lär
  följande metod kommit till användning.[147] Natriumsulfat omsättes i
  lösning med kalciumbisulfit, hvarvid gips utfaller, under det
  natriumbisulfit stannar i lösning. Genom dennas behandling med kalk
  erhålles kaustikt natron och kalciummonosulfit, hvilken sistnämnda
  förening får absorbera nya mängder svafvelsyrlighet. Som synes förbrukas
  här ingen svafvelsyrlighet och någon användning för affallande
  kalciumsulfit och -sulfat angifves icke.[148]
  
      [Anmärkning 147: Engl. pat. 4122/1879.]
  
      [Anmärkning 148: Angående svafvelsyrlighetens tillgodogörande ur
      affallsgaser hänvisas äfven exempelvis till D.R.P. 160940. 173329
      och Ch. Ztg. Rep. 1908: 40 och 41.]
  
  _Alsberge_ omsätter natriumbisulfat med oxalsyrad kalk, skiljer gipsen
  från natriumbioxalatet och sönderdelar det senare med kalk uti kaustikt
  natron och kalciumoxalat, hvilket senare återgår i processen. Detta
  förslag är tydligen omöjligt på den grund, att osönderdelad oxalsyrad
  kalk omslutes af gipsen och går med denna förlorad.
  
  _Stavely_[149] omsätter rå karbolsyrad kalk med natriumsulfat,
  affiltrerar gipsen och behandlar lösningen med kolsyra. Den härvid
  frigjorda karbolsyran låter i hufvudsak skilja sig från sodalösningen
  och återvinnas för processen, men förlusten har dock visat sig för stor
  för att metoden skulle kunna bli rentabel.[150]
  
      [Anmärkning 149: Engl. pat. 17657/1887.]
  
      [Anmärkning 150: Jfr. D.R.P. 48220.]
  
  _Frerichs_[151] omsätter natriumsulfat med kalciumacetat, affiltrerar
  gipsen och torrdestillerar natriumacetatet. Härvid bildas aceton och
  soda.
  
      [Anmärkning 151: Engl. pat. 9793/1890.]
  
  _Kopp_[152] smälte natriumsulfat med kol och järnoxid, lät smältan
  upptaga kolsyra ur luften, och erhöll sedan vid urlakning soda och
  svafveljärn. Det senare rostades under svafvelsyrlighetens
  tillgodogörande för sulfattillverkningen och den regenererade järnoxiden
  återgick i processen. Smältugnen höll emellertid icke och reaktionerna
  gingo ingalunda glatt. Ett förslag att ur svafvelnatrium med järnoxid
  afskilja svaflet och få kaustikt natron gaf heller intet praktiskt
  resultat.
  
      [Anmärkning 152: Engl. pat. 2119/1854 och 340/1855.]
  
  _Macfarlane_ glödgade en blandning af järnvitriol och koksalt och erhöll
  sulfat, järnoxid och klor. Sulfatet och järnoxiden ville han behandla
  enligt Kopps förslag.
  
  Att reducera natriumsulfat genom att smälta det tillsammans med kol är
  en enkel och lätt reaktion, men i praktiken har densamma vållat
  svårigheter, isynnerhet den, att ugnen icke vill hålla. Sedan
  svafvelnatrium nu blifvit en rätt betydande handelsvara, synes man dock
  kommit ganska bra öfver dessa svårigheter.
  
  _Bong_[153] föreslog att utan smältning reducera sulfatet med
  svafvelväte. Genom behandling af så erhållet svafvelnatrium med kolsyra
  skulle nytt svafvelväte för processen erhållas på samma gång, som man i
  lösningen erhöll soda.
  
      [Anmärkning 153: Engl. pat. 895/1879.]
  
  _Vogt_[154] har föreslagit sulfatets reduktion med koloxid, en reaktion,
  som enligt _Lunge_ vid hög temperatur går fullständigt.
  
      [Anmärkning 154: D.R.P. 31675.]
  
  Sönderdelningen af svafvelnatrium i koncentrerad lösning med kolsyra går
  ganska lätt och fullständigt;[155] dock måste kolsyran vara fri från
  syre. Tillföres kolsyran i öfverskott, så utfaller bikarbonat.[156] Om
  ingen bättre användning för svafvelvätet finnes, så förbrännes det till
  svafvelsyrlighet, som användes för sulfatfabrikationen.[157]
  
      [Anmärkning 155: _Chance_, engl. pat. 1495/1888.]
  
      [Anmärkning 156: D.R.P. 41985 och engl. pat. 22523 och 23616/1892.]
  
      [Anmärkning 157: Engl. pat. 1786/1873.]
  
  Tillverkning af soda genom sulfatets reduktion och sulfidens
  sönderdelning med kolsyra har i England blifvit patenterad många gånger,
  senast uti 18899/1904.
  
  Engl. pat. 7355/1885 och D.R.P. 36386 omfatta ett förfarande, hvars
  princip klargöres af reaktionsformeln Na{2}SO{4} + CO = Na{2}CO{3} +
  SO{2} men som hittills trots bemödanden icke kunnat praktiskt
  genomföras.
  
  _Claus_[158] upphettar det i Hargreaves apparat färdigvordna sulfatet
  något högre och leder vattengas (CO och H) däröfver. Öfver den så
  erhållna sulfiden ledes (fortfarande i samma apparat) en blandning af
  kolsyra och vattenånga (erhållen vid sulfatets reduktion), hvarvid
  svafvelväte utvecklas, hvilket förbrännes och återgår i processen.[159]
  
      [Anmärkning 158: Engl. pat. 4922/1886.]
  
      [Anmärkning 159: _Verein Chem. Fabriken_ i Maimheim föreslår
      (D.R.P. 194994) att blanda svafvelnatriumpulver och
      natriumbikarbonat och leda vattenånga öfver blandningen.
      Omsättningen sker enl. formeln
  
          Na{2}S + 2 NaHCO{3} = 2 Na{2}CO{3} + H{2}S.]
  
  I stället för att behandla lösningen af svafvelnatrium med kolsyra har
  föreslagits kokning med lerjordshydrat (event. bauxit), hvarvid
  svafvelvätet erhålles i mera koncentrerad form. Lerjordshydratet
  utfälles med kolsyra.
  
  _Peniakoff_[160] har föreslagit att kombinera framställningen af soda
  med lerjords- resp. aluminiumtillverkningen. För detta ändamål blandas
  natriumsulfat med bauxit och svafvelkis och upphettas till stark
  rödglödgning. Reaktionen skall då försiggå enligt följande formel:
  
      11 Al{2}O{3} + 11 Na{2}SO{4} + 2 FeS{2} =
    = 11 Al{2}O{3}Na{2}O + Fe{2}O{3} + 15 SO{2}
  
      [Anmärkning 160: D.R.P. 80063; jfr. äfven 89119, 93857, 93952 och
      108835.]
  
  Af natriumaluminatet, hvilket lär kunna fås svafvelfritt, erhålles vid
  lösningens behandling med kolsyra lerjordshydrat och soda.
  Svafvelsyrligheten användes för framställning af natriumsulfat.[161]
  Thonerdefabrik Selzaete i Belgien lär arbeta efter detta förfarande.
  
      [Anmärkning 161: Z. f. a. Ch. 1901:852 och 875; jfr. äfven
      D.R.P. 138219, 174698 och 175416 samt Amer. pat. 877376.]
  
  _Ellershausen_[162] sönderdelade fabriksmässigt svafvelnatrium med
  natriumferrit (järnoxidnatron), erhållet genom upphettning af soda och
  kisbränder.[163] Utnyttjandet af erhållet svafveljärnnatrium vållade
  emellertid svårigheter, som icke kunnat öfvervinnas. Metoden skulle
  öfverträffa Leblancs därutinnan, att natronet direkt erhölles såsom
  kaustikt och i koncentrerad lösning samt utan all användning af kalk.
  
      [Anmärkning 162: Engl. pat. 16676, 17815 och 20012/1890 samt
      D.R.P. 58399.]
  
      [Anmärkning 163: Jfr. _Löwig_ D.R.P. 21593, 41990, engl. pat.
      4364/1882 och 1974/1887.]
  
  _Elworthy_ föreslår i franska patentet 352254, att i en
  Bessemer-konverter oxidera en smält blandning af svafvelnatrium och
  sulfat. Svaflet skulle då bortgå såsom svafvelsyrlighet och återstoden
  utgöras af kaustikt natron!
  
  _Besemfelder_[164] föreslår att blanda sulfat (event. koksalt) med kolet
  eller koksen uti en vattengasgenerator under tillsats af något kalk.
  Sodan skulle erhållas genom urlakning af den kontinuerligt fallande
  återstoden (askan).
  
      [Anmärkning 164: D.R.P. 123862.]
  
  Större delen af dessa olika förslag finnas jämte en hel hop andra
  sammanställda uti _Lunge:_ Sodaindustrie. Det kan vara nyttigt att någon
  gång kasta en blick på »varphögen»; kanske något af det, som förr icke
  ansågs dugligt, med nutidens hjälpmedel, genom nya män och på nya
  platser dock kan finna användning. Lärorikt är det alltid att söka komma
  under fund med orsaken till föregångarens misslyckande.
  
         *       *       *       *       *
  
  Det är intet tvifvel underkastadt, att en ammoniaksodafabrik på en med
  omsorg vald plats i Sverige, under god ledning och tullskyddad skulle
  bära sig och bli till fördel för landet. Under samma förutsättningar kan
  äfven en Leblanc-sodafabrik komma i fråga, t.ex. vid en väl belägen
  torfmosse, dock måste därvid gifvetvis först undersökas, om tillräcklig
  afsättning för biprodukterna kan beredas.
  
  Men äfven om en sodafabrik uppstår, så är därmed cellulosafabrikernas
  natronfråga ännu icke löst, ty att _köpa_ soda blir för dyrt för dem.
  Leblanc-sodafabriken skulle visserligen kunna leverera sulfat, men
  riktigare torde då vara, att cellulosafabrikerna tillverkade sitt natron
  själfva och på samma gång försåge den svenska marknaden med soda.
  
  Skola sulfatcellulosa-fabrikanterna upprätthålla sin metod, så vore
  väl det riktigaste, att de t.ex. gemensamt byggde en fabrik för
  natriumsulfat, såvida saltsyrefrågan på ett tillfredsställande
  sätt kunde ordnas. Denna fabrik skulle sedan event. kunna tillökas
  med sodatillverkning enligt Leblancs metod, kombinerad med
  svafvelregenerering (såvida icke svafvelvätet funne annan användning).
  Cellulosafabrikernas natronförluster skulle nu äfven kunna tänkas
  ersatta med Leblancs råsoda. Men ännu enklare vore att af sulfatet
  framställa sodan i direkt förbindelse med cellulosafabrikationen. Detta
  skulle kunna ske så, att natronsmältan, som på vanligt sätt erhålles
  efter förstörandet af de upptagna organiska ämnena, förarbetas på samma
  sätt, som då handelssoda tillverkas af råsoda framställd enligt Leblancs
  metod. Före smältningen kan man äfven event. tillsätta kalk. Tillverkar
  man af smältan kristallsoda, så kan moderluten återföras till
  cellulosaprocessen. Tillverkas kalcinerad soda genom utsoggning, så kan
  ändluten äfvenledes med fördel återföras. Den så återförda luten vore i
  båda fallen anrikad på natron i den vid cellulosaprocessen verksamma
  formen (i hufvudsak sulfid).
  
  Skiljandet af sulfid och karbonat skulle ock möjligen kunna utföras
  genom fraktionerad upplösning af smältan.
  
  Vårt lands sulfatcellulosafabriker tillämpa dagligen en
  smältningsprocess, som föga skiljer sig från Leblancs sodametod. Hvad är
  då naturligare än att denna process ytterligare utvecklas därhän, att
  dessa fabriker, utom den soda de själfva behöfva, tillverka sådan äfven
  för afsalu!
  
  Skulle det åter visa sig fördelaktigt att i stor skala upptaga
  tillverkningen af blekt cellulosa, så kan knappast bli fråga om någon
  annan metod än natronmetoden i förbindelse med en elektrolytisk
  anläggning, såsom å sid. 138 är antydt. En sådan anläggning med billig
  elektrisk energi och icke alltför dyrt bränsle kunde då säkert med
  fördel kompletteras med en afdelning för tillverkning af soda (och
  event. kaustikt natron) för afsalu. Framställningssättet för sodan
  blefve alldeles detsamma, som här ofvan är antydt, nämligen att
  natronsmältan bearbetas såsom Leblancs råsoda. Det så borttagna
  natronet, äfvensom det vid cellulosaprocessen förlorade, finge man
  ersätta med elektrolytisk lut. Vid cellulosaprocessen, så genomförd,
  skulle kalk för kausticeringen sparas äfvensom en del arbets- och andra
  omkostnader och vid sodatillverkningen sluppe man ifrån
  karbonisationskostnaden. Men hufvudfördelen komme att ligga däruti, att
  cellulosafabrikationen blefve helt baserad på en naturprodukt, såsom den
  mest stabila och billigaste källan för natronet.
  
  Efter nu gällande pris på de i handeln förekommande olika natronråämnena
  ställer sig kostnaden för desamma _per 1 ton rent, kaustikt natron
  (NaOH)_ i svensk hamn på följande sätt:
  
    handelns kaustika natron           kr.  210:--
    vanlig ammoniaksoda                 »   135:30
    vanligt kalcineradt natriumsulfat   »    78:80
    klornatrium (tekniskt koksalt)      »    24:10
  
         *       *       *       *       *
  
  
  *Några andra alkalisalter.*
  
  Af öfriga natron- eller kalisalter af mindre betydelse, som skulle kunna
  tillverkas i Sverige, märkas följande. _Kalisalpeter_, genom omsättning
  i lösning mellan chilesalpeter och klorkalium. Sedan den förr så stora
  förbrukningen af svartkrut numera krympt ihop, är åtgången af
  kalisalpeter ganska ringa. Den har emellertid af ålder sin gifna, men
  sannolikt långt ifrån oskadliga användning i hemmen, isynnerhet på
  landsbygden, nämligen vid insaltning af kött.[165] _Pottaska_ har
  likaledes förlorat i betydelse sedan elektrolytisk kalilut kommit till
  användning för såptillverkningen. Vidare märkas _kaliumkromat,
  natriumsulfit_ och _-bisulfit_ samt _-tiosulfat_.
  
      [Anmärkning 165: Det amerikanska fläsket torde ock vara rikligt
      behandladt med salpeter.]
  
  Af stassfurter-_kalisalter för landtbruket_ importeras årligen för
  bortåt 3 millioner kronor, medan fältspaten i våra urberg ostörd slumrar
  vidare. Fältspaten håller lika mycket kali, som kainiten, eller 12 %,
  men dess ekonomiska nyttiggörande är ännu ett olöst problem. Angående
  ett par förslag hänvisas till _Lange_: Sodaindustrie.[166]
  
      [Anmärkning 166: Jfr. engl. pat. 3185/1857, 2050/1862 och
      1375/1864 samt D.R.P. 195133.]
  
         *       *       *       *       *
  
  
  *Fosfater.*
  
  Att vi från andra sidan Atlanten (Florida) och från andra mer eller
  mindre långt aflägsna länder nödgas hämta _råmaterialet för
  superfosfat_, och därför årligen utgifva öfver 3 millioner kronor, är så
  mycket harmligare som vi själfva ingalunda sakna fosforsyrehaltiga
  mineral. _Wiborgh_ hade uttänkt en metod att medelst smältning med soda
  tillgodogöra det i hufvudsak af apatit bestående affallet från
  anrikningen af järnmalm,[167] men vid försök i större skala visade sig
  metoden tyvärr för dyr. _Palmær_ föreslår uti svenska patentet 23494 att
  elektrolysera alkaliklorid, öfverföra kloren till saltsyra, i denna
  upplösa råfosfatet och sedan ur denna lösning med alkaliluten utfälla
  dikalciumfosfat. Äfven denna väg förefaller dock ganska kostsam.[168]
  Problemet bör dock ingalunda vara olösligt. Kanske här den billiga
  saltsyran från en blifvande svensk sulfatfabrik kan finna användning,
  t.ex. genom malmaffallets systematiska urlakning med saltsyra af
  passande koncentration och fosforsyrans utfällning med kalk.
  
      [Anmärkning 167: Sv. Kem. Tidskr. 1898: 80.]
  
      [Anmärkning 168: Jfr. svenska pat. 23493.]
  
  Det är icke omöjligt, att den metod af _Simpson_ för framställning af
  kaustikt natron, som å sid. 145 omnämnes, med fördel skulle kunna
  tillämpas i förbindelse med utvinning af gödslingsfosfat och gips af
  ofvan nämnda svenska råfosfat. Metoden blefve dock något komplicerad
  äfven om en cellulosafabrik direkt toge hand om det kaustika natronet i
  lutform.
  
         *       *       *       *       *
             *       *       *       *
  
  
  
  
  *VI. Sparsamhet med värmet nödvändig.*
  
  
  Här har upprepade gånger framhållits den fördel, som stundom kan ernås
  genom att förbinda två eller flera kemiska fabrikationer. Men en kemisk
  tillverkning kan med fördel stundom förbindas äfven med en icke-kemisk.
  
  Vid metallurgiska m.fl. processer låter värmet icke alltid ens med hjälp
  af yppersta regeneratorer fullständigt utnyttja sig, utan gaser af
  ganska hög temperatur bortgå i luften. De kemiska fabrikerna behöfva
  ofta mycket värme och äfven låggradigt sådant kan finna användning, men
  det torde dock vålla svårigheter, att para ihop t.ex. ett järnverk och
  en kemisk fabrik, isynnerhet då man betänker, att de heta gaserna icke
  gerna kunna ledas någon längre sträcka. Att enligt motströmsprincipen
  absorbera det fria värmet ur gasen med en vätska af hög kokpunkt, och
  sedan genom väl isolerade rör leda denna till de kemiska apparaterna
  (à la varmvattenvärmeledning i boningshus), kan endast i enstaka fall
  bli fördelaktigt. Lämpligare är då oftast att, såsom redan mångenstädes
  sker, generera ånga ock, om denna icke kan finna användning för
  järnverkets eget behof för kraftalstring etc., leda den till den kemiska
  anläggningen. Tyvärr bortgå dock gaserna äfven vid den bästa
  ångpanneanläggning (med anordning för matarevattnets förvärmning,
  ekonomiser, etc.) med en ganska hög temperatur.
  
  Vid alla dylika kombinationer måste dock städse så ordnas, att båda
  fabrikernas framtida utvidgning icke omöjliggöres.
  
  En annan värmekälla, som ännu mångenstädes illa utnyttjas, är
  masugnsgasen. Man börjar dock alltmera använda denna för direkt
  kraftalstring medelst gasmaskiner.
  
  Ja, värmefrågan är af den allra största vikt för den kemiska industrien
  i allmänhet. Då en kemisk fabrik skall grundas, och man icke genom någon
  lycklig kombination, eller af annat giltigt skäl, redan är bunden vid en
  viss plats, så bör man öfverväga, om den icke bör läggas vid en god
  torfmosse af tillräckligt omfång eller vid ett alunskifferlager. Detta
  dock under förutsättning att transportkostnaderna för fabrikens råvaror
  och färdiga produkter icke lägga hinder i vägen härför. Ett vattenfalls
  energi kan ledas ganska långa vägar för en jämförelsevis ringa kostnad,
  men bränslet låter icke lika lätt transportera sig.
  
         *       *       *       *       *
             *       *       *       *
  
  
  
  
  *Slutord.*
  
  
  Det är att hoppas, att Sveriges kemiska industri snart på kraftigaste
  sätt skall bidraga till förbättring af vår sorgliga handelsbalans med
  utlandet. Nedanstående grafiska tabell visar Sveriges import och export
  under åren 1866-1906. Det streckade utvisar importöfverskottet. För åren
  1866-1895 är importen icke angifven särskildt för hvarje år, utan uti
  5-års-medeltal.
  
    [Figur: (Diagram över import och export, 1865-1907)]
  
  Importen öfversteg 1906, som synes, exporten med icke mindre än
  140,000,000 kronor. Det kan gifvetvis icke duga, att vi år efter år öka
  vår skuld till utlandet med sådana belopp, om vi vilja förblifva ett
  fritt folk. Endast därigenom, att hvar och en på sin plats blir
  arbetsammare och sparsammare, kan härutinnan bättring inträda. »Ingen
  blir rik af det han förtjänar, utan af det han sparar», säger
  ordspråket, och sparsamhet är just hvad vi svenskar behöfva lära af de
  rika folken. I nuvarande »kristider»,[169] som började i Amerika och där
  varit våldsammast, ha vi sett, huru räntefoten sprungit upp till
  exceptionell höjd t.o.m. i det kapitalstarka England, 7 %, men _ett_
  land har synbarligen i jämförelsevis ringare grad blifvit berördt,
  nämligen Frankrike. Franska bankens guldkassa utgör f.n. (juni 1908)
  120 millioner £, under det Englands banks uppgår till endast 37 mill. £.
  Det franska folket är ett sparsamt folk. En fransman med än så måttliga
  inkomster -- kroppsarbetaren ingalunda undantagen -- lefver sällan upp
  hela sin förtjänst, utan för honom är det den naturligaste sak, att han
  skall afsätta en viss del för ålderdomen och för sina barn. Det sparade
  lilla kapitalet öfverlämnar han icke alltid åt bankerna att göra
  fruktbärande, utan placerar det ofta själf genom inköp af aktier i något
  industriellt företag, som han känner till och har förtroende för eller
  ock i statspapper. Det var icke storkapitalisternas förtjänst, att
  Frankrike efter kriget med Tyskland kunde förvåna världen med att på en
  otroligt kort tid betala den dryga krigsskadeersättningen på
  5,000,000,000 francs.
  
      [Anmärkning 169: I anslutning till detta uttryck må här omnämnas,
      att den engelska tidningen »Economist» har sökt åstadkomma en
      sorts affärsbarometer, i det den sedan ett antal år för hvarje
      månad uppställer en indexsiffra beräknad genom summering af vissa
      viktigare förbrukningsartiklars (hvete, bomull, järn etc. etc)
      priser, sådana dessa framgå vid de officiella börsnoteringarne.
      Denna indexsiffra utgjorde vid slutet af nedan angifna månader som
      följer:
  
        Dec.  1903    2197        Juli  1907    2571
        Juni  1904    2130        Aug.  1907    2519
        Dec.  1904    2136        Sept. 1907    2457
        Juni  1905    2163        Okt.  1907    2414
        Dec.  1905    2342        Nov.  1907    2360
        Juni  1906    2362        Dec.  1907    2310
        Sept. 1906    2355        Jan.  1908    2309
        Okt.  1906    2458        Febr. 1908    2266
        Nov.  1906    2501        Mars  1908    2263
        Dec.  1906    2499        April 1908    2195
        Maj   1907    2601        Maj   1908    2188
  
      Indexsiffran för Maj 1907 är den högsta, som någonsin förekommit.
      (Affärsv. 1908: 763). De anförda siffrorna antyda en kurva, som
      synes löpa ungefär parallell med kurvorna för Sveriges export och
      import för motsvarande tid.]
  
  Vår stora import måste minskas och detta kan ske endast därigenom, att
  hvar och en vid äfven det minsta inköp ger den svenska varan företrädet.
  Produceras icke den önskade artikeln inom landet, så gäller det att
  försaka. Sverige importerar årligen för icke mindre än 27 millioner
  kronor kaffe. Om hvarje kaffedrickare beslöte sig för att hädanefter
  icke dricka mer än hälften så mycket kaffe, som förut, så skulle 13½
  millioner kronor årligen sparas för vårt land.[170]
  
      [Anmärkning 170: Kaffedrickandet är för öfrigt ett ondt, ja,
      en verklig fara för vårt folk, och borde redan af denna orsak
      motarbetas lika kraftigt, som superiet. Industriarbetarne
      isynnerhet och icke minst deras hustrur förstöra sig och sina
      barn med kaffe. Sannolikt är det icke bara alkaloiden kaffein, som
      verkar skadligt på organismen, utan en del andra ämnen, som bildas
      vid kaffets rostning (torrdestillation) t.ex. fenoler. Det är ju
      alldeles icke underligt, om dessa ämnen verka störande på de
      enzymer, som ha att genomföra nutritionsprocessen. Skadligast
      verkar kaffet naturligtvis, då det stundom rent af får ersätta
      verklig föda.]
  
  För vin och diverse spirituosa gå 6½ millioner kronor ur landet och för
  tobak bortåt 8 millioner. Här gäller sålunda äfvenledes att
  försaka.[171]
  
      [Anmärkning 171: Spritens skadlighet behöfver här icke påpekas.
      Vid tobaken åter torde vara lämpligt fästa uppmärksamheten därpå,
      att vid rökning nikotinet sannolikt verkar långt mindre skadligt
      än torrdestillationsprodukterna. Cigarren, cigarretten, pipan är
      en gasgenerator, som alstrar koloxid, kolväten, fenoler etc., och
      dessa ämnens ständiga inverkan vid respiration och nutrition kunna
      endast synnerligen kraftiga personer någon längre tid utan skada
      fördraga.]
  
  Detta om de s.k. njutningsmedlen. Äfven bland födoämnena finna vi en del
  importgods, som kan utgallras, utan att vårt välbefinnande försämras;
  kanske snarare tvärtom. För beklädnads- och lyx-artiklar betala vi dock
  den största tributen till utlandet, och härutinnan måste med
  nödvändighet en ändring inträda.[172]
  
      [Anmärkning 172: Jfr. T. T. 1908: 81.]
  
  Svenskarnes slösaktighet väcker häpnad i utlandet. I Hamburg hör man
  stundom yttras, att de svenska köpmännen lefva högt på Hamburgarnes
  kredit.
  
  Ja, vi måste spara och vi måste så långt möjligt är söka reda oss med
  produkter af vårt eget arbete, så att vi från utlandet hämta allt mindre
  mängder af förbrukningsartiklar. Må hvar och en vid hvarje inköp, stort
  eller litet, se upp för det lilla ordet _import_! Må vi i allt
  vidsträcktare mån från utlandet i stället hämta mera bestående värden,
  må vi lära oss *företagsamhet, arbetsamhet, uthållighet* och
  *sparsamhet*! De föräldrar, som gifva sina barn dessa värden i arf,
  behöfva icke sörja, om de icke äro i stånd att gifva dem guld. Men kom
  ihåg ordspråket: »Det är svårt lära en gammal hund sitta!» Träningen
  måste börjas i tid. Det blir därför i hufvudsak kvinnan, som får bära
  detta fosterländska ansvar. En »kvinnans värnplikt», som ginge ut på att
  väcka förstående härför och bibringa insikt om de grundregler, som
  aldrig ostraffadt kunna åsidosättas vid karaktärens daning, vore utan
  tvifvel ett kraftigt medel i sådan riktning. Arbetet får aldrig påläggas
  barnet såsom ett straff. Barnet skall lära sig älska arbetet.
  
  Vår tid visar så ofta ett förakt för föregångares arbete, isynnerhet om
  detta icke lämnat alldeles särskildt uppskattade resultat efter sig, men
  må vi komma ihåg, att mången af de för mänskligheten värdefullaste
  upptäckterna fallit i upptäckarens hand såsom en mogen frukt från ett
  träd, som icke han utan hans föregångare planterat. _W. Conrad_
  framhåller uti Z. d. österr. Ing. u. Arch. V. 1907[173] önskvärdheten
  särskildt för fabriksledaren att beakta föregångares erfarenheter. Han
  säger bl.a.: »Hvar och en börjar från början, begår samma fel, röner
  samma motgångar och når slutligen fram till kännedom om samma metoder,
  som tusende före honom lärt känna efter samma ledsamma erfarenheter.»
  Det lider intet tvifvel, att utvecklingen skulle gå med långt snabbare
  steg, om den ena generationen förmådde börja, där den andra slutat, men
  i stället blir det tyvärr så ofta ett nedrifvande och ett
  återuppbyggande.
  
      [Anmärkning 173: T. T. 1907: 285.]
  
         *       *       *       *       *
  
  Uti »North American Review» förekom för några år sedan följande
  uttalande, hvilket må tjäna som slutord till denna skrift.
  
  »Det land, som har de bästa kemisterna, kommer helt visst att i längden
  bli det framgångsrikaste och kraftigaste. Det kommer att ha de bästa och
  billigaste födoämnena, de bäst och billigast tillverkade materialierna,
  de bästa försvarsmöjligheterna, de starkaste sprängämnena, den
  motståndskraftigaste utrustningen. Dess innevånare skola bäst och
  fullständigast förstå att tillgodogöra landets naturtillgånger, de komma
  att vara friskast och bäst veta att skydda sig mot sjukdomar. De skola
  vara de sparsammaste och från andra nationer minst afhängiga. Folkets
  utbildning i kemi och i de fysikaliska vetenskaperna är den mest
  afkastande kapitalplacering ett land kan göra. Nutidens konkurrens
  mellan nationerna är i hufvudsak en konkurrens i vetenskapens och
  särskildt i kemiens användning.»
  
         *       *       *       *       *
             *       *       *       *
  
  
  
  *Register.*
  
  
    *A.*
  
    Acetaldehyd  102.
    Acetat  113-115.
    Acetatsilke  120, 122.
    Acetattråd  123.
    Aceton  101, 111-115, 118, 146.
    Acetonolja  113.
    Acetylcellulosa  122.
    Acetylen  92, 93, 101, 113.
    Acidcellulosa  127.
    Administration  37, 69, 79.
    Afdunstning  86, 119.
    Affärsbarometer  157.
    Affärssinne  29, 69.
    Afloppsånga  86.
    Aflöningssätt  35, 41, 71, 80.
    Afsättning  79.
    Agenter  71.
    Aktiebolag  26-28.
    _Aktiengesellsch. f. Anilinfabr._  23.
    Aldehyd  132, 133.
    Alizarin  14, 20, 55.
    Alkohol  52, 66, 101, 118, 122, 123, 126-128, 133, 158, 159.
    _Alsberge_  146.
    Aluminat  95, 96, 142, 148.
    Aluminium  95, 96, 148.
    Aluminiumhydrat  56, 95, 139, 142, 148.
    Aluminiumoxid, se -hydrat.
    Aluminiumsulfat  46, 62, 95, 126.
    Alun  46.
    Alunskiffer  84, 108, 155.
    Amerikanskt fläsk  152.
    Amidobenzol  14.
    Ammoniak  6, 7, 46, 101, 102, 119.
    Ammoniaksoda  6, 10, 149, 151 (se äfven Soda).
    Ammoniumkarbonat  6, 54.
    Ammoniumklorid  6, 135.
    Ammoniumnitrat  54, 140.
    Ammoniumsulfat  6, 46, 61, 87, 89, 91, 92.
    Amyloid  132.
    Amylum  132.
    Anhydrid  18, 98, 99.
    Anilin  14, 17.
    Anilinolja  14.
    Anilinrödt  14, 21, 55.
    Anilinsvart  20.
    Anilinviolett  14, 55.
    Anlag  69, 70.
    Antiklor  5, 152.
    Antimon  56.
    Antipyrin  105.
    Antracen  14, 100.
    Antranilsyra  17.
    Apatit  153.
    Apoteksvaror  56-58.
    Appretur  118, 124.
    Arabin  132.
    Arbetarefrågan  11, 35-43.
    Arbetsamhet  35-43, 159.
    Arbetsintensitet  35-43, 79, 80.
    Arbetsledning  79, 80.
    Arbetslöner  25, 35-43, 104.
    Arbetsmetoder  34.
    Arbetsträning  159.
    Arsenik  14, 54.
    Asbest  56.
    Aseptin  48.
    Asfalt  57.
    Aspträ, 107.
    Aurin  130.
    Azofärger  14.
  
    *B.*
  
    _Bachet_  126.
    _Badische Anilin- & Soda-F._  14, 31, 22.
    _Baeyer_  16.
    Barium o. dess salter  94, 114, 135, 144, 145.
    _Basset_  145.
    Bauxit  95, 96, 142, 148.
    _Bayer_  95.
    _Beaconsfield_  30.
    Beck  50, 63.
    Beckolja  50, 63.
    _Beilstein_  130.
    Ben  57, 124.
    Benkol  48, 135.
    Benmjöl  46.
    Bensin  108.
    Benzol  14, 16, 100.
    _Bergström_  133.
    _Besemfelder_  149.
    Bessemerkonverter  149.
    _Birkeland_  88, 92, 99.
    _Bismark_  72.
    Bisulfat  5, 144, 146.
    Blekning  138, 151.
    Blodlutsalt  54.
    Bly  56, 97.
    Blyerts  57.
    Blyglete  54, 143.
    Blyhvitt  55.
    Blykammarmetoden  18.
    Blyklorid  143.
    Blysocker  54.
    Blåsyra  101, 114.
    Bläck  48.
    _Boltzmann_  33.
    Bomullsgarn  121.
    _Bong_  147.
    _Borchers_  87, 108.
    Borneol  124.
    Borneopetroleum  65.
    Borsyra o. dess salter  54, 55.
    _Braconnet_  126.
    Bresilja  48.
    Briketter  64, 118, 127, 142.
    Brom  54, 94.
    Bronspulver  55.
    _Brown_  31.
    _Brunck_  16.
    Brunkol  3, 9, 40, 108.
    _Brunner, Mond Co._  12.
    Bryggeriindustri  27.
    Bränneriindustri  27.
    Brännsprit  115.
    Brännvin  66, (se äfven Alkohol).
    Bränsle  3, 9, 82-85, 109, 112, 120, 126.
    Bränslegas  91, 112, 118, 138, 139, 142, 148, 155.
    _Buchner_  102.
    Börsnoteringar  157.
    Börsrykten  90.
  
    *C.*
  
    Ca'canny  39.
    Cachou de Laval  21.
    _Carnegie_  37.
    _Caro_  24, 25, 29.
    _Cassella_  23.
    _Castner-Kellner Alcali Co._  12.
    Cellit  122.
    Cellulit  125.
    Celluloid  54, 113, 124, 126.
    Cellulosa  4, 52, 60, 63, 65, 95, 106, 109, 111, 116-130.
    Cellulosaacetat  115, 120, 122, 123.
    Cellulosagarn  120, 121.
    Cement  52, 66.
    Centrifugering  94.
    _Chance_  147.
    Chance-Claus-processen  5, 132-134, 137, 138, 150, 153.
    _Chandler_  31.
    _Chemische Fabrik Elektron_  8.
    Chilesalpeter  55, 87, 89-92, 139-141, 152.
    _Classen_  127.
    _Claus_  142, 148.
    Collanolja  48.
    Commercial Intelligence  32.
    _Conrad_  160.
    Cyan o. dess fören. 54, 92, 101, 114.
  
    *D.*
  
    _Deacon_  98.
    Denaturering  113, 115.
    Destillation  86, 94.
    _Deutsche Solvay Werke_  12.
    Dextrin  48, 118, 132.
    Dextron  118.
    Dextros  132.
    Difenylaminblått  131.
    Diffusion  94.
    Difteriserum  24.
    Dimmiga företag  30, 78.
    Djurlim  118, 124.
    Dowsongas  102.
    Drufsocker  127, 132.
    Dumping  34.
    Dynamit  46, 60, 62.
    Dåliga tider  27, 157.
  
    *E.*
  
    Ebonit  124.
    Economist  157.
    _Ekman_  129.
    _Ekstrand_  125.
    _Ekström_  127.
    Ekonomiser  155.
    Electrician  34.
    _Electrolytic Alcali Co._  12.
    Elektricitetens tidehvarf  97.
    Elektriska ugnen  141, 145.
    Elektrisk belysning  92.
    Elektrisk urladdning  102.
    Elektrolys  8, 19, 20, 61, 85-98, 100, 101, 130, 138, 145, 151-153.
    Elektrolytisk blekning  95, 134, 138.
    Elektrometallurgi  95, 96.
    Elektroteknisk industri  27.
    _Ellershausen_  148.
    _Elworthy_  149.
    Emaljmassa  54.
    Energi  30, 68, 71.
    Englands export o. import  33, 34.
    Erfarenhet  78, 160.
    _Erlwein_  87.
    Eter  48, 113, 122, 133.
    Etylen  102.
    Etylmetylketon  113.
    _Euler_  108, 131.
    Export  29, 46-66, 121, 156, 157.
    _Eyde_  88, 92.
  
    *F.*
  
    Fabrikstjänstemän  30.
    Fabriksägaren  79.
    _Fagerlind_  133.
    _Faraday_  14.
    _Farbenfabriken, Elberfeld_  23.
    _Farbwerke, Höchst_  16, 20, 23, 105.
    Farmaceutiska artiklar  24, 25, 28, 56.
    Fenol  14, 100, 133, 159 (se äfven Karbolsyra o. Kreosot).
    Fenylamin  14.
    Fenylglykokoll  16.
    Fernissa  48, 115.
    Ferrosilicium  97.
    Fett  48, 61.
    Fibracit  122.
    Filtrerkol  118.
    _Fischer_  34, 102, 103, 108.
    Fiskguano  46.
    Fiskolja  48.
    Flytande luft  94.
    Formaldehyd  102, 124.
    Formiat  100, 102.
    Formsand  118.
    Formylmetylantranilsyra  20.
    Forskningens frihet  69.
    Fosfor  54, 95.
    Fosforsyra och dess salter  56, 135, 145, 152, 153.
    Fosfortändstickor  69.
    Fotogen  63, 65, 92, 93.
    Fotografiska artiklar  25, 28.
    Fraktkostnader  78, 155.
    Frakttariffer  71.
    Framtidsarbete  33.
    _Francke_  129.
    _Frank_  88, 98, 117, 118.
    _Frerichs_  146.
    _Frestadius_  128.
    Ftalsyra  17.
    Furustubbar  106.
    Fuxin  14.
    Fältspat  46, 152.
    Färgämnen  14-24, 48, 55, 56, 103.
    Föreningsväsen  80.
    Förenta staterna  34, 35, 39.
    Företagsamhet  72, 79, 159.
    Förmän  80.
    Förtenning  135.
    Förzinkning  135.
  
    *G.*
  
    Gallussyrefärger  14.
    _Ganz & Co._  88.
    Gardiner  121.
    Garfextrakt  66, 107, 118.
    Garfning  118.
    Garfsyra  54, 66.
    Garfämnen  57, 128.
    _Garroway_  140.
    Gasgenerering  83-85, 91, 94, 100, 118, 149.
    Gasmotorer  155.
    Gasverk  91, 92.
    Gatubesprutning  88.
    Gelalignosin  118.
    Gelatin  48, 124.
    Generatorgas se Bränslegas.
    Gips  52, 145, 146, 153.
    Glanzstoff  123.
    Glas  4, 27, 34, 52, 57, 66, 83, 142.
    Glycerin  48, 60, 62.
    Glykolsyra  101, 130.
    Glykoser  127-129, 132, 133.
    Glykosider  132, 133.
    _Goldschmidt_  100.
    Golfplattor  126.
    Grafisk industri  44.
    Grafit  57, 94.
    Granbarksextrakt  107.
    Griesheim  8.
    _Grossmann_  29.
    Grufarbete  38.
    Guano  46.
      Guldkassan  157.
    Gummi  57, 117, 132.
    Gödslingsämnen  28, 46, 88-91, 118, 139, 141, 153.
  
    *H.*
  
    Halm  119, 120.
    Halmpapper  119.
    Handelsbalansen  156.
    Handelskamrar  9, 30.
    Handelstraktater  29, 32, 73-75.
    Hargreaves-processen  4, 96, 98, 136, 142, 144, 148.
    Harts  48, 62, 63, 65, 106.
    _Hasenclever_  11, 13.
    _Hellsing_  108.
    _Helmholz_  69.
    _Heroult_  96.
    _Heumann_  16.
    _Hofman_  14, 17, 117.
    Holzextrakt  118.
    Horn  124.
    _Howles_  85.
    Hussvamp  128.
    Hvitbleck  135.
    Hydrocellulosa  122, 132.
    Hydrosulfit  94.
    Högskolestudier  34.
    _Höpfner_  143.
  
    *I.*
  
    Immedialsvart  21.
    Import  46-66, 156-159.
    Impregnering  63, 118, 124.
    Indigo  14-16, 19, 20, 32, 55, 115.
    Industrimannen  70, 71, 77, 78.
    Ingeniören  37, 68-70, 77-79.
    Iron a. Coal Trade Revue  35.
    Isättiksyra  19.
  
    *J.*
  
    _Jacobs_  145.
    Jobbare  37.
    Jod o. dess fören. 54.
    Journ. of the Soc. of Ch. Ind. 32.
    _Jurisch_  8.
    Jute  121, 132.
    Järnlegeringar  97.
    Järnmalm  57, 76, 96, 97, 153.
    Järnmarknaden  115.
    Järnoxid  4, 8, 98, 140, 141, 146-148.
    Järnoxidnatron  149.
    Järntillverkning  27, 56, 96, 111, 154.
    Järnvitriol  56, 147.
    Järnvägsfrakter  33, 36, 71, 78.
    Jäst  52, 129.
  
    *K.*
  
    Kaffe  158.
    Kainit  152.
    Kalcium  94.
      --   -acetat  113.
      --    cyanamid  87, 88, 90, 92, 94.
      --    hydrid  95.
      --    karbonat  140, 143.
      --    klorid  5, 7, 101.
      --    sulfit  145, 146.
    Kalisalter  9, 33, 54, 57, 152.
    Kalium-hydrat  9, 20, 54, 61, 87, 152.
      --  -klorat  46, 61, 85, 87.
      --  -klorid  8, 57, 119, 152.
      --  -nitrat  152.
    Kalk  46.
    Kalkkväfve  87, 88, 90, 94, 100.
    Kalksalpeter  87, 89, 90, 97.
    Kalksten  4, 7, 134.
    Kalkyler  36, 78, 79, 82, 127, 130.
    Kamfer  54, 124.
    Kapitalet  32, 72, 90, 158, 159, 161.
    Kapitalisten  68, 77, 158.
    Karaktärsduglighet  29, 159.
    Karbid  48, 61, 85, 87, 88, 92-94, 100, 101.
    Karbolsyra och dess fören. 48, 63, 146.
    Karborund  87, 95, 125.
    Kastanjextrakt  107.
    Kautschuk (äfven gummi) 27, 48, 50, 57, 102, 105, 106.
    Kaustikt natron, se Natriumhydrat.
    Kemikaliemarknaden  32.
    Kemisk alkohol  101.
    Kemisk forskning  105.
    _Kershaw_  11.
    Ketoner  113, 124.
    Kimrök  48.
    Kisbränder  4, 149.
    Kiseljärn  97.
    Kiselsyra  139, 142.
    _Kjellin_  96.
    _Klason_  117, 132, 133.
    Klor  4, 10, 17, 19, 85-88, 101, 136, 141, 145, 147, 153.
    Klorat, se Kaliumklorat.
    Klorkalk  4, 5, 7, 8, 30, 54, 61, 85, 87, 134, 135.
    Kloroform  101, 123.
    Klorprodukter  4, 10, 87, 101.
    Klorättiksyra  19.
    Knallgas  93.
    _Knietsch_  18.
    Kobolt  55.
    Kochenill  55.
    Koks  52, 118.
    Koksalt  3, 6-9, 52, 57, 130, 134, 136, 139, 141, 142-144, 147,
        149, 151, 153.
    Koksjärn  91.
    Koksverk  91.
    Kolhydrater  132, 133.
    Kolklorid  95.
    Kollodium  55, 122.
    Kolofonium  62, 65.
    Koloxid  94, 100, 102, 131, 145, 147, 148, 159.
    Kolsvafla  95, 122, 124.
    Kolsyra  6, 10, 48, 102, 119, 131, 135, 140, 142, 143, 146-148.
    Kolugnar  111.
    Kolved  64.
    Kompositionslinne  50, se Viskos.
    Komprimerad klor  19.
    Kondensångmaskiner  86.
    Koniferin  133.
    Koniferylalkohol  133.
    Konjunkturer  43.
    Konsttagel  120, 123.
    Kontaktmetoder  18, 98.
    _Kopp_  146.
    Koppar  4, 56, 58, 87.
    Kopparoxid  55.
    Kopparoxidammoniak  122, 123.
    Kork  57.
    Kraftgas  91, 155.
    Kraftkostnad  85, 86, 89, 97.
    Krapp  19.
    _Krause_  117.
    Kreosotolja  48, 63.
    Kristider  157.
    Krita  57.
    Krom o. dess fören. 17, 52, 54, 55, 97, 152.
    Kroppsarbetaren  35-43, 158.
    Krut  46, 91, 113-115, 152.
    Kunskaper  33, 68, 69, 160.
    Kvarnindustrien  27.
    Kvinnoarbete  15, 38, 40, 159.
    Kväfve  87-90, 92, 98, 99, 102.
    Kåda  65, 106, 107.
    Köpmannen  68, 70, 79, 159.
    Köttsaltning  152.
  
    *L.*
  
    Laboratorium  78.
    Lack  50.
    Lagstiftning  32, 71.
    Lancashirejärn  36.
    Landtbruk  90.
    _de Laval_  97.
    Leblancmetoden  3, 7, 8, 10, 138, 143, 149, 150, 151.
    Lefnadsstandard  37.
    _Lehmann_  118.
    Lerjord, se Aluminiumoxid.
    Lervaror  27, 44.
    Licellagarn  121.
    _Liebig_  1, 14, 108.
    Lignin  116, 117, 131-133.
    Lignosulfonsyra  133.
    Lignylalkohol  132.
    Lim  48, 63, 126, 135.
    Linfrö  57.
    Linfrömjöl  50.
    Linoleum  126.
    Linolja  50, 63.
    _Ljungberg_  35.
    Ljus  50.
    _Ludwig_  126.
    _Lunge_  108, 139, 147, 149, 152.
    _Lübeck_  84.
    Lysoljor  93.
    Läderindustrien  27, 44.
    Läderpapp  125.
    Lädersurrogat  124, 125.
    Läroanstalter  68.
    Lättja  37, 80.
    Lösningsmedel  115.
    _Löwig_  8, 141, 149.
  
    *M.*
  
    _Macfarlane_  147.
    _Machard_  126.
    Magnesium o. dess fören. 55, 94, 126, 143.
    Maltextrakt  52.
    Mangan o. dess fören. 5, 94.
    _Mansfield_  14.
    Margarin  50, 52, 66.
    Maskinkraft  29.
    Maskinindustrien  27, 44.
    Masugnen  91, 93, 96, 112.
    Masugnsgas  85, 138, 155.
    Mattor  121.
    Matättika  113.
    Mauvein  14.
    Melass  52.
    Melassdrank  92.
    Mellanhänder  71.
    Merkantil bildning  70.
    Meteorgarn  123.
    Metallextraktion  88, 135.
    Metallindustrien  27, 44, 56.
    Metallurgiska processer  154.
    Metan  101.
    Metylalkohol  101, 111-115, 133, se äfven Träsprit.
    Mineraloljor  50, 63, 65, 108.
    Mineralsprit  101.
    Mirbanolja  14
    _Mitscherlich_  122.
    Mjölksocker  52.
    Molybden  97.
    _Mond_  85, 140.
    Monox  95.
    Montanvax  108.
    _Muthmann_  101.
    Myrsyra  100-102, 130, 131.
  
    *N.*
  
    Naftalin  14, 17, 100, 124.
    Nationalekonomi  29, 72, 75.
    Natrium  20, 94.
      --   -aluminat  95, 96, 142, 148.
      --   -amid  20.
      --   -bikarbonat  6, 100, 143, 147, 148.
      --   -bisulfat  5, 144, 146.
      --   -ferrit  149.
      --   -hydrat  8-10, 30, 54, 55, 61, 87, 88, 95, 100, 139-153.
      --   -peroxid  94.
      --   -persulfat  94.
      --   -silikat  46, 62, 140, 142.
      --   -sulfat  4, 10, 22, 55, 65, 96, 114, 134-139, 142, 144-151, 153.
      --   -sulfit  55, 114, 144, 145, 152.
      --   -tiosulfat  5, 55, 152.
    Naturprodukter  105.
    Neuhausen  96.
    Nikt  58.
    Nitrobenzol  14, 55.
    Nitrocellulosa  113, 122-124, 126.
    Nitroglycerin  46.
    Nitrösa gaser  88, 99, 140.
    Näringsmedel  24, 27, 44, 118, 159, 160.
  
    *O.*
  
    Obstruktion  39.
    _Oehler_  144.
    Olein  48.
    Oleomargarin  50.
    Oljefärg  48.
    Oljegas  14.
    Oljor  44, 48, 63.
    Organisation  30, 69, 79.
    Ortonitrotoluol  17.
    _Ostwald_  2, 92.
    Oxalsyra o. dess fören. 100, 101, 118, 120, 126, 130, 131, 143, 146.
    Oxypropylen  132.
    Ozon  95, 102.
  
    *P.*
  
    _Palmær_  153.
    Palmfett  52.
    Papiermaché 125.
    Papper  27, 44, 52, 65, 95, 104, 119-121, 124, 127, 129.
    Papperslimning  62, 63, 118, 121, 124.
    Paraffin 55, 106.
    Parfymer  50.
    Partisinne  69.
    Patentskydd  105.
    Pegamoid  124.
    _Peniakoff_  95, 148.
    Penningen  37.
    Pergament  122, 125.
    Pergamyn  125.
    _Perkin_  14.
    Persulfat  94.
    _Pfuhl_  121.
    Planläggning  79.
    Platinasbest  19, 98.
    Porslinsindustrien  27.
    Potatis  106, 127.
    Pottaska  9, 54, 152.
    _Powers_  141.
    Praktisk blick  69, 78.
    Praxis  31.
    Premieackord  41, 71.
    Preparatindustrien  28.
    Produktivt arbete  37, 70.
    Proteiner  133.
    Purple ore  4, 140, 149.
  
    *Q.*
  
    Quebrachoextrakt  107.
  
    *R.*
  
    _Ramsay_  128.
    Rapsolja  50.
    Reformifver  69.
    Regeneratorer  154.
      Rentabilitet  77, 79.
    Resorcin  14.
    _Rhenania_  4.
    Rofolja  50.
    Rosanilin  14.
    Rosolsyra  131.
    _Roth_  127.
    Rykande svafvelsyra  18.
    Räler  37.
    Räntefoten  157.
    Rödfärg  48.
  
    *S.*
  
    Sackarin  56.
    Salmiak  54.
    Salose  118.
    Salpeter, se Chilesalpeter och Kaliumnitrat.
    Salpeterlador  91.
    Salpetersyra  5, 46, 60, 89, 92, 140, 141.
    Salt, se Koksalt.
    Saltsyra  4, 10, 55, 130, 134-136, 141-145, 150.
    Samarbete  33, 80.
    _Schmidt_  103.
    _Schreib_  8.
    _Schultze_  29.
    Schwartzugnen  111.
    Silke  120, 122, 123.
    Siloxikon  94.
    Silvalingarn  121.
    Sirap  52.
    Siriusgarn  123.
    _Simonsen_  127.
    _Simpson_  145, 153.
    Skifferolja  108.
    Skogskultur  109.
    Skogsmark  108, 120.
    Skogstillgång  110.
    _Skraup_  132.
    Slapphet  69.
    _Slingervoet-Ramondt_  106.
    Slipmassa  116, 125.
    Smärgel  58, 125.
    Snyltgäster  37.
    Socialism  23, 39, 40, 42, 80.
    Socker  27, 52, 66, 102, 105, 118, 127, 132.
    Soda  3-13, 32, 46, 55, 60, 96, 137, 139, 141-151.
    _Solvay Co._ 12.
    Solvaymetoden  6-13, 141.
    Sparsamhet  29, 37, 154, 157-159, 161.
    Specialisering  23, 71.
    Spetsglans  56.
    Sprit, se Alkohol.
    Sprängämnen  28, 46, 126, se Krut.
    Statistik  25, 33, 36, 38-40, 44-60.
    Statsmakterna  68, 71, 90.
    _Stavely_  146.
    Stearin  50, 62.
    Stenkol  38, 39, 58, 83, 91, 92, 131.
    Stenkolsdestillation  91, 92.
    Stenkolsgrufvor  38, 39.
    Stenkolstjära  14, 16, 17, 52, 63, 108, 130.
    Stenkolsstybb  64.
    _Stora Kopparbergs Bergslag_  65.
    _Streeb_  117, 132.
    _Strehlenert_  123.
    Strontium  114.
    Stubintråd  46.
    Stål  37, 96, 97.
    Stärkelse  52, 66, 132.
    Stärkelsesocker  52.
    Substantiva färger  22.
    Sulfat, se Natriumsulfat.
    Sulfatlut  119, 120, 130, 133, 138, 139, 150.
    Sulfatmassa  116, 134, 150.
      Sulfatmetoden  65, 133, 137, 138, 150, 151.
    Sulfinfärger  21, 104, 118.
    Sulfitlut  104, 116-119, 130-133.
    Sulfitmassa  116, 134.
    Sulfitmetoden  65.
    Superfosfat  46, 60, 152.
    _Süvern_  123.
    Svafvel  5, 55, 76, 134.
      --   -färger  21, 104, 118.
      --   -järn  146.
      --   -järnnatrium  149.
      --   -kalcium  5.
      --   -kis  4, 96, 134, 144, 148.
      --   -lefver  21.
      --   -natrium  4, 5, 22, 137, 138, 145, 147-149.
    Svafvelregenerering  150.
    Svafvelsyra  4, 18, 32, 46, 58, 60, 92, 98, 99, 117, 125, 136,
        142, 144.
    Svafvelsyrlighet  18, 96, 99, 117, 136, 142, 144-149.
    Svafvelväte  5, 142, 147, 148, 150.
    Svetsning, autogen  113.
    Syre  93, 94, 102, 113.
    Sågspån  101, 126-129.
    Såpa  50, 61, 63.
    Säckar  121.
  
    *T.*
  
    Tackjärn  96.
    Tagel  123.
    Talg  50.
    Tapeter  124.
    Tariff-Commission  34.
    Teknikern  69, 77-79.
    Tenn o. dess fören. 55, 56, 58, 135.
    Terpentinolja  50, 65, 106.
    Textilvaror  27, 29, 44, 95, 121.
    _Tiemann_  133.
    _Tilghmann_  142.
    _Tillberg_  128.
    Tillverkningskostnad  35, 36.
    Titankväfve  98.
    Tjärfärger  14-24, 31, 55, 103.
    Tobak  106, 159.
    Toluidin  14.
    Toluol  14, 16, 100.
    Tomasfosfat  46.
    Torf  44, 82-84, 108, 111, 128, 129, 138, 150, 155.
    Torfvax  108.
    Torkning  86.
    Torrdestillation  84, 107, 108, 139, 158,
        se äfven Trädest. o. Stenkolsdest.
    Torrskog  130.
    Tran  50.
    Transportkostnad, se Fraktk.
    Trifenolkarbinol  130.
    Trippel  57.
    Truster  23, 73.
    Tryckfärg  48.
    Trädestillation  50, 63, 64, 111, 116, 130, 133.
    Träkol  52, 64, 109, 111-115, 130.
    Trämassa, se Cellulosa.
    Trämjöl  126.
    Träolja  50.
    Träpasta  126.
    Träproduktion  109.
    Träsprit  50, 64, 101, 111-115, 133.
    Trästuck  126.
    Träsyra  111-115.
    Trätjära  48, 50, 64, 107, 111.
    Trävaror  27, 44.
    Tullskydd  6, 34, 47-63, 71, 72-76, 90, 103, 121.
    Tungspat  58.
    Tvål  50, 60, 63.
    _Tyrer_  30.
    Tysklands export o. import  33.
    Tändstickor  28, 50, 52, 107.
  
    *U.*
  
    Undersvafvelsyrligt natron  5, 55, 152.
    _Ungerer_  142.
    Unicapapp  125.
    _United Alcali Co._ 12.
    Uppfinningar  77, 105, 136, 160.
    Uranoxidsalter  131.
    Utdelningar  26-28.
    Uthållighet  159.
  
    *V.*
  
    Valsmassa  50.
    Vanadin  97.
    Vattengas  94.
    Vattenglas  46, 62, 140, 142.
    Vattenkraft  83-86, 89, 155.
    Vattenvägar  3, 71.
    Vedmått  109.
    Vedtorkning  112.
    _Verein Chemischer Fabriken_  148.
    _Verguin_  14.
    Verkmästare  31.
    Vidalsvart  21.
    Vin  158.
    Vinstenspreparat  5.
    Virkesförbrukning  110.
    Viscellingarn  123.
    Viskoid  124.
    Viskos  120-123, 126.
    Vitriol  56.
    _Vogt_  140, 147.
    Vulkanfiber  125.
    Världsmarknaden  43.
    Värme  83-86, 154-155.
    Värmeledning  154.
    Väte  88, 93, 94, 102.
    Vätesuperoxid  94, 102.
  
    *W.*
  
    _Wallmo_  110.
    _Weldon_  5, 143.
    Westinghousebolaget  33.
    _Wiborgh_  153.
    _Wiesner_  108, 117.
    _Winkler_  18.
    Wolfram  97.
  
    *X.*
  
    Xantogenat  122, 124.
    Xylogranit  126.
    Xylolingarn  121.
    Xylolit  126.
  
    *Z.*
  
    Zink  56, 97.
     --  -blende  4, 58.
     --  -hvitt  55.
     --  -klorid  125, 135.
     --  -sulfit  143.
    Zymoteknik  106.
  
    *Å.*
  
    Åkerjord  109, 120.
    Ångkraft  85, 86.
    Ångmaskiner  86.
    Ångpannor  155.
  
    *Ä.*
  
    Ägghviteämnen  102, 118.
    Äkta färger  15, 21.
    Ättiksyra o. dess fören.  17, 19, 52, 64, 101, 111-115, 118, 122,
        131, 135, 146.
  
    *Ö.*
  
    Öfverafverkning  110.
  
         *       *       *       *       *
             *       *       *       *
         *       *       *       *       *
  
  Errata / Tryckfel:
  
  Göteborg A. Lindgren & Söner, 1908.
    _osynlige umlauts_
  [Anmärkning 13: ... »Die Bedeutung]
    _Ursprungstexten lyder "Bedentung"_
  [Anmärkning 21] Ch. Ind. 1905: 51.
    _Utelämnad punkt i "Ch."_
  ... tyska kemiska industrien enormt utvecklat sig
    _Ursprungstexten lyder "utveckat"_
  [Anmärkning 133: D.R.P. 7256.]
    _Utelämnad eller osynlig punkt i "7256."_
  [Anmärkning 143: Jfr. svenska pat. 24087.]
    _Utelämnad eller osynlig punkt i "24087."_
  ett antal år för hvarje månad
    _Ursprungstexten lyder "for"_
  
  _Register_
    _Borchers_  87, 108.
    Garfsyra  54, 66.
    Glykoser  127-129, 132, 133.
    Handelskamrar  9, 30.
    Horn  124.
    Hydrosulfit  94.
    Järntillverkning  27, 56, 96, 111, 154.
    _Klason_  117, 132, 133.
    Laboratorium  78.
    Metallextraktion  88, 135.
      _Utelämnad eller osynlig punkt har lagts till._
  
    Koksalt ... 142-144, 147, 149, 151, 153.
      _Utelämnat komma i "147," har lagts till._
  
    Metallindustrien  27, 44, 56.
      _Ursprungstexten lyder "27."_
    _Schmidt_  103.
      _Ursprungstexten lyder "103,"_
    [Svafvel]-färger  21, 104, 118.
      _Ursprungstexten lyder "21."_
    Svafvelsyra ... 136, 142, 144.
      _Ursprungstexten lyder "136."_
  
  
  
  
  
  End of the Project Gutenberg EBook of Villkor och möjligheter för kemisk
  storindustri i Sverige, by Ernst Larsson