Member States may decide that land which can be grazed and which forms part of established local practices where grasses and other herbaceous forage are traditionally not predominant in grazing areas is to be considered to be permanent grassland, as referred to in point (h) of paragraph 1.
Держави-члени можуть ухвалити рішення про те, що землі, на яких можна випасати тварин та які є частиною усталених місцевих практик, в яких традиційно трави та інші трав'янисті кормові рослини не домінують на площах для пасовища, належить розглядати як постійні луки, як вказано в пункті (h) параграфа 1.